GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלון קובה: אנחנו גאים לעשות את זה כבר 29 שנים, בשיתוף עם כמעט כל הארגונים שיושבים איתנו פה היום בזום ועם הרבה מאוד מהמשרדים הממשלתיים, משרד הבטחון, משרד החינוך, משרד הקליטה כמובן, הסוכנות היהודית ועוד, ואנחנו נשמח לעשות את זה עוד הרבה שנים ולעזור.
אלון קובה: אני חושב שיש שני נושאים שהם בעייתיים ודי ככה מוצפים על השולחן זמן רב, אחד זה המעבר מחייל בודד לאזרח בודד, שבטח ידובר פה עוד רבות היום, וגם אנחנו נתקלים בלא מעט קשיים סביבו, והנושא השני שחשוב לנו להציף זה הכשרת מפקדים וסגלים צבאיים לעבודה עם אוכלוסיות מיוחדות ובדגש על חיילים בודדים בהקשר הזה, ולא רק קצינות הת"ש והקצינים והמפקדים הבכירים אלא גם דרג זוטר.
אלון קובה: אחת התלונות שאנחנו שומעים הרבה מאוד מהחיילים הבודדים שלנו זה 'המפקד לא מבין אותי', ובדרך כלל זה ברמת המ"כ או אפילו המ"מ ולא מעבר.
אלון קובה: הדרגים הבכירים בהחלט מבינים, ראש על הכתפיים, הם מבינים עניין.
אלון קובה: הפיקוד הזוטר, היינו שמחים להכנס – אנחנו, העמותות האחרות, יחד עם צה"ל כמובן, ליותר הכשרות ויותר מקומות שאפשר לעזור ולהעביר את המסרים הנכונים והחשובים האלה כדי לסייע לעוד חיילים בודדים.
אלון קובה: תודה לוועדה שהתכנסה להכיר את העמותות, זה לא ברור מאליו וזה מאוד משמח.
טימור ממדוב: שלום, שמי טימור, אני עובד בתכנית לחיילים בודדים עולים של "נפש בנפש" FIDF מעל לשש שנים, אני בעצמי הייתי חייל בודד, עליתי ב-2002, ב-2003 התגייסתי לקורס עברית, משם המשכתי לצנחנים.
טימור ממדוב: גם בוגר קרן "הישג".
טימור ממדוב: אנחנו כתכנית וכשותפים ב--- מקדמים כמה דברים עכשיו כבר שנמצאים גם על השולחן בממשלה, פטור מארנונה לחיילים משוחררים לשנה ולא ל-4 חודשים, ובעצם שימוש חלקי בפקדון לצורך סגירת חובות או מחייה בגלל מצב הקורונה.
שלומית אבינח: זה לא ברור
טימור ממדוב: אנחנו מנסים לקדם את העניין של אפשרות בשימוש חלקי בפקדון לצרכים בסיסיים של החיילים המשוחררים, עכשיו במצב הקורונה, שנמצאים ללא עבודה וללא אפשרות למצוא עבודה, לשימוש לשכר דירה, שימוש לקניית מצרכים בסיסיים.
דוברת: זה כבר מקודם.
טימור ממדוב: אנחנו מחלקים את האוכלוסיה שלנו שאנחנו עוסקים בעולם, לשלושה: לטרום גיוס, שירות ואחרי שירות.
טימור ממדוב: כרגע אנחנו מקבלים הרבה בקשות עזרה, הרבה תלונות ממשוחררים וממתגייסים.
טימור ממדוב: למתגייסים באופן טבעי היה קשה למצוא עבודה ועכשיו עוד יותר קשה.
טימור ממדוב: עניין של דיור ועניין של ערבות בנקאית או ערבות אחרת לדירות, זה משהו שאפשר לפתור את זה ברמה של ועדה באמת ואולי ערבות ממשלתית לחיילים, ועניין התעסוקה, אף אחד לא רוצה לקחת מתגייסים לעבודה, כשהם עוד חודשיים-שלושה-ארבעה הם מתגייסים ונעלמים מהעבודה בעצם, אז מאוד מתקשים, במיוחד העולים, למצוא עבודה לפני שירות.
טימור ממדוב: במהלך השירות, אחד הנושאים המרכזיים שפונים אלינו גם הורים של חיילים בודדים עולים וגם החיילים בעצמם זה העניין הרפואי.
טימור ממדוב: הם מתקשים להתמודד עם המערכת הרפואית שקיימת כעת בצה"ל ולהבין לאן לפנות, איך לעשות את זה ואיך בעצם לקבל טיפול רפואי ראוי.
שלומית אבינח: את המדבר על המשוחררים או שאתה מדבר על ---
טימור ממדוב: לא, אני מדבר על חיילים בשירות.
טימור ממדוב: אם אנחנו מדברים, עוד פעם, על כמו שציינו פה, פער בין עולים לחסרי עורף משפחתי, זה עניין של הנגשת מידע.
טימור ממדוב: אנחנו עובדים בחמש שפות, אבל לרוב כל המידע מוצג בעברית והעולים מתקשים לממש את הזכויות שלהם בגלל שהם לא מבינים מה הם צריכים לעשות.
טימור ממדוב: הם נכנסים ורואים מידע בעברית, לפעמים זה מידע מאוד מקצועי שהם לא מצליחים להבין ובגלל זה חלק מהזכויות לא ממומשות, כי בעצם הם לא יודעים איך לעשות את זה.
אלכס קושניר: טימור, יש לך מקרים ספציפיים של חיילים שמתקשים לקבל שירות רפואי בצה"ל?
טימור ממדוב: אני עכשיו מטפל בכמה, כן.
אלכס קושניר: יש פה נציג של צה"ל, אז הוא או היא בטח יתייחסו לזה.
טימור ממדוב: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם צה"ל.
טימור ממדוב: ברגע שפונים אלינו חיילים, אנחנו פונים לדרג בכיר ואז הבעיות נפתרות.
אלכס קושניר: אבל השאלה היא האם מדובר בכשל נקודתי של חייל זה או אחר, או שיש פה כשל מערכתי והוא מחייב התערבות וטיפול מערכתי.
אלכס קושניר: אני אשמח שנציג צה"ל יתייחס לנושא הזה.
שפרה שחר: כל החיילים בצה"ל, לא רק עולים ולא רק חיילים בודדים נתקלים בבעיות חמורות מאוד בכל מה שקשור לטיפול רפואי.
שפרה שחר: כולם.
טימור ממדוב: נכון, אבל פי כמה וכמה הבעיה שחייל,
שפרה שחר: ---- פניות בשבוע רק בנושא הזה.
אלכס קושניר: חבר'ה, אי אפשר לנהל פה דיאלוג לצערי.
שפרה שחר: לא, זו הערה שתרשום לפניך, לפני ----
אלכס קושניר: הוועדה הזאת אין לה סמכות לטפל בצה"ל ובכל החיילים, זו ועדה אחרת, ולכן אנחנו מטפלים בחיילים בודדים וצריכים להיות ממוקדים.
אלכס קושניר: כשנהיה ממוקדים נוכל לפתור בעיות.
אלכס קושניר: אם נתפזר לא נצליח.
אלכס קושניר: כן טימור.
טימור ממדוב: נושא אחרון הוא הכנה לשחרור, אני גם הייתי בקורס "כנפיים" כשהשתחררתי, ולאור מצב הקורונה ולאור העובדה שחיילים משוחררים נמצאים בבעיות כלכליות ובעוד הרבה דברים, אני חושב שצריך להרחיב הכנה לשחרור, שהיא תהיה גורפת לכלל החילים הבודדים, לא משנה אם הם עולים או חיילים בודדים חסרי עורף משפחתי, שתהיה יותר ארוכה, יותר מעשית, עם מציאת עבודה, אפשרות להגיש בקשה למענקים, אותו מענק של משרד הבטחון והכל, עוד בשבועיים האחרונים לשירות, שהחייל הבודד ייצא מהצבא מסודר, עם מענק שכר דירה, עם חוזה חדש לדיור, עם עבודה אולי כבר, שזה יהיה יותר מעשי ויותר ארוך ויהיה גורף לכלל החיילים הבודדים.
אלכס קושניר: בסדר גמור.
אלכס קושניר: תודה טימור.
ליאורה רובינשטיין: בוקר טוב.
ליאורה רובינשטיין: אני בעמותת מייקל לוין שמטפלת בחיילים בודדים עם שתי תכניות מרכזיות, עולים וחסרי עורף, ונמצאת איתנו כאן גם מיכל המנכ"לית אז אני מאמינה שהיא תדבר בהמשך.
ליאורה רובינשטיין: אני רוצה להתייחס בכמה נקודות לסיפור של חסרי העורף המשפחתי.
ליאורה רובינשטיין: אני באמת מדגישה שהסיפור של חסרי העורף המשפחתי קיבל משמעות מאוד מורחבת בשנים האחרונות, ותודות לצבא ולמרכז לחיילים בודדים, שבאמת מתייחסים לסיפור של חסרי העורף באופן שהוא שונה משנים עברו, ואנחנו מרגישים את זה הלכה למעשה.
ליאורה רובינשטיין: יחד עם זאת, אין ספק שהשוואת התנאים בין חסרי העורף לעולים הוא תוצר שאנחנו חייבים לקדם אותו, כי לא יכול להיות שזו אוכלוסייה שבסופו של דבר יוצאת עם זכויות שהן מופחתות מהזכויות של העולים, כשמצבם הכלכלי, החברתי, והיכולת שלהם להשתלב בחברה היא הרבה יותר קשה.
ליאורה רובינשטיין: כמה דברים חשובים שאני חושבת שחשוב לציין אותם בוועדה: 1.
ליאורה רובינשטיין: הסיפור של שכר הדירה.
ליאורה רובינשטיין: נכון שהצבא מעניק שכר דירה לחיילים הבודדים כשהם שוכרים דירה, יש להם גם פתרונות דיור אחרים כמו אל"ח ובתי החייל, יחד עם זאת שכר הדירה שניתן לחיילים שהם שוכרים דירה והם חסרי עורף והם נדרשים גם לעבוד וגם לפרנס את עצמם וגם אולי לחסוך ליום שאחרי, כי שם הם נ מצאים לבד, הוא נמוך ולא נותן להם מענה.
ליאורה רובינשטיין: זה מחייב חיילים בודדים, כולל לוחמים לצערי הרב, שיוצאים סופי שבוע לצאת ולחפש עבודה ולמצוא את עצמם בשישי-שבת במקום מנוחה אחרי שבועיים ---
אלכס קושניר: רגע, את מדברת איתי על חיילים במהלך שירות?
ליאורה רובינשטיין: במהלך שירות.
ליאורה רובינשטיין: גם יש פה לא מעט חיילים לוחמים שבסופי שבוע,
אלכס קושניר: הצבא לא מקצה להם דירות?
אלכס קושניר: הצבא מקצה דירות לחיילים בודדים עד כמה שאני יודע.
ליאורה רובינשטיין: הצבא מקצה דירות, מקצה דירות אל"ח, ויש להם גם את בית החייל, אבל לא לכולם זה פתרון שהוא נותן להם מענה.
ליאורה רובינשטיין: לא ---
אלכס קושניר: את רוצה להגיד לי שמתוך 2,700 חיילים שהם חסרי עורף משפחתי, יש חיילים שאין להם פתרון דיור בזמן השירות?
ליאורה רובינשטיין: יש להם פתרון דיור שהם שוכרים באופן עצמאי ומקבלים את שכר הדירה מהצבא.
אלכס קושניר: כמה?
שלומית אבינח: 1,300 שקלים.
ליאורה רובינשטיין: הם מקבלים שכר דירה בגובה של 1,300, 1,350 שקלים.
דובר: אבל הוא לא שוכר לבד, מן הסתם.
שלומית אבינח: שותפים.
שלומית אבינח: לא ברור מה הבעיה.
ליאורה רובינשטיין: הבעיה היא שזה מעט כסף.
ליאורה רובינשטיין: זה סכום שאינו מספיק להם לנהל את עצמם ביום יום.
ליאורה רובינשטיין: כשהוא צריך לחזור, וגם לשכור דירה וגם לקנות לעצמו מזון וגם לקנות לעצמו אולי קצת בגדים וקצת להתארגן ולצאת עם החבר'ה, אז זה לא מספיק.
שלומית אבינח: ליאורה השאלה, אם מבחינת מיצוי, מבחינת הפרוצדורה, האם זה נגיש לכולם?
שלומית אבינח: שהם לא צריכים להגיש הרבה טפסים.
שלומית אבינח: גם זה חשוב.
שלומית אבינח: חלק מהדיון זה להתיר סבכים בירוקרטיים, כי מה שאני יודעת שדווקא משרד השיכון, הם כל פעם צריכים להגיש טפסים מחדש.
שלומית אבינח: את יודעת על כך?
ליאורה רובינשטיין: זה למשהו אחר.
ליאורה רובינשטיין: הם צריכים להגיש חוזה שכירות והם מקבלים את שכר הדירה, בזה אין בעיה.
ליאורה רובינשטיין: אבל צריך להבין שהרבה מאוד פעמים חסרי העורף מתקשים לגור בדירות הקיימות או במענים שהצבא נותן.
ליאורה רובינשטיין: זה בולט יותר אני חושבת, עם החבר'ה חסרי העורף בגלל המקומות שהם מגיעים מהם.
ליאורה רובינשטיין: הרבה מאוד פעמים החיים בתוך בית החייל בחדר עם עוד כמה שותפים, או החיים בדירות אל"ח שמאפשרות כל מיני פתחים לדברים פחות נעימים מבחינתם, מקשים עליהם לחיות בדירות האלה והם מעדיפים לקחת עם חבר או שניים דירה נפרדת ושם מתחילים הקשיים שלהם והם מתחילים לצבור חובות.
ליאורה רובינשטיין: לכן צריך לחשוב על פתרונות.
אלכס קושניר: ליאורה הבנו את הנושא הזה.
אלכס קושניר: הנקודה הבאה.
ליאורה רובינשטיין: תודה.
ליאורה רובינשטיין: נקודה נוספת שאני רוצה לדבר זה באמת סוגיית המשתחררים, שהיא נקודה כואבת, אנחנו ראינו אותה בתקופת הקורונה עם הרבה מאוד חיילים.
ליאורה רובינשטיין: הסיפור של היציאה לחל"ת יחד עם אי מקומות העבודה ושכר הדירה, החיים שלהם הופכים להיות מורכבים.
ליאורה רובינשטיין: אני חושבת שהוועדה צריכה להבין שסך הכל הצבא נותן מענה והם עטופים בפתרונות ובמפקדים ובסלים כאלה ואחרים, הקושי הכי גדול הוא ביום שאחרי.
ליאורה רובינשטיין: הם מסתכלים ימינה, הם מסתכלים שמאלה חסרי העורף, ואין להם שם אף אחד.
אלכס קושניר: ליאורה, אנחנו לנו מהתחום, מכירים את הבעיות.
אלכס קושניר: לכן בואו נדבר על אתגרים נקודתית, לא צריך פה לשכנע אף אחד שיש לנו בעיה.
ליאורה רובינשטיין: אז האתגר הוא למצוא באמת פתרונות כלכליים שיסייעו להם שנה לפחות לעמוד על הרגליים מרגע שהם משתחררים ועד שהם יוצאים לחיים עצמאיים, עד כמה שאפשר.
שלומית אבינח: אביחי מרציאנו.
שלומית אבינח: רק לומר דברים שטרם נאמרו.
אלכס קושניר: ובשתי מילים תציג את עצמך ואת הארגון.
אלכס קושניר: ואז דברים שלא נאמרו.
אביחי מרציאנו: בוקר טוב וברכות כמובן לכינוס החשוב הזה.
אביחי מרציאנו: אני אשתדל להתכנס למסגרת הזמן שהוקצתה ולמטרות נקודתיות, כפי שביקש היו"ר.
אביחי מרציאנו: כאשר אני מציע לכם הסתכלות קצת יותר מורכבת על אותו פלח קשה של חיילים בודדים חסרי עורף משפחתי שאנחנו נדרשים אליהם בצורה עיקשת שנה אחר שנה, כפי שציינה ליאורה ממייקל לוין.
אביחי מרציאנו: אני אביחי מרציאנו מעמותת "יוצאים לשינוי", בעצמי חייל בודד לשעבר ונמצא בקשר עם רבים מהחיילים הבודדים חסרי העורף המשפחתי מקרב האוכלוסיה החרדית שפונים אלינו.
אביחי מרציאנו: יו"ר ועדת המשנה, יו"ר ועדת הקליטה וחברות הוועדה המכובדת, בשנים האחרונות עולה מספר המתגייסים מקרב האוכלוסיה החרדית, מדובר בחיילים וחיילות פורצי דרך, חלוצים בקהילותיהם שעזבו הכל, אמנם לא ירדו מכבש המטוס ומחאו להם כפיים, אבל הם חצו את הכביש ממאה שערים לרחוב יפו בירושלים, מרבי עקיבא בבני ברק לז'בוטינסקי ברמת גן ויצאו למסע לעבר החברה הישראלית.
אביחי מרציאנו: חוסר ההכרה והטיפול בהם הוא בעוכרינו, מכובדיי.
אביחי מרציאנו: מדובר באינטרס חברתי ובטחוני ממדרגה ראשונה שעלול גם לתרום לאינטרס בניין הכוח הלאומי של מדינת ישראל, ואני תיכף אפרט בקצרה.
אביחי מרציאנו: למעלה מ-3,000 בוגרי החינוך החרדי מתגייסים לצבא מדי שנה על פי הגדרת החוק, למדו שנתיים לפחות בישיבה קטנה חרדית בין הגילאים 14-18.
שלומית אבינח: כמה הנתון?
אביחי מרציאנו: למעלה מ-3,000 מדי שנה.
אביחי מרציאנו: לפחות 40% מתוכם משרתים ביחידות הכלל צה"ליות ונספרים כחרדים לצרכי מכסת הגיוס, אבל הם לא מקבלם את תנאי השילוב שניתנים במסלולים החרדים, בגלל שלא מכירים בהם מחוץ למסלולי השילוב, הקטגוריה האינדיקציה פנים צבאית 'חרדי', לא באמת עוזרת להם.
אביחי מרציאנו: לבקשת העמותה יוצאים לשינוי וחבר הכנסת עופר שלח משנת 2018 בדק מרכז המידע והמחקר של הכנסת את נתוני החיילים החרדים לכאורה, המוכרים מבחינת הצבא כחיילים חסרי עורף משפחתי.
אביחי מרציאנו: התוצאות אותנו לא הפתיעו, 1/3 מתוך כלל החיילים הבודדים בצה"ל באותה שנה, 2,400 חיילת וחייל נמצאו כמנותקי קשר משפחתי.
אביחי מרציאנו: 1/3 מהמתגייסים החרדים בשנת 2017, שנה אחת קודם לכן, הם חיילים בודדים.
אביחי מרציאנו: בתחילת הדיון מנה היו"ר את המספרים ואת החלוקה נכון להיום בצה"ל, ואני מאמין שכמו שבשנים הקודמות אלו היו המספרים, כך גם השנה רובם של הגרעין הקשה הזה יוצאי החברה החרדית שנופלים בין הכסאות.
אלכס קושניר: אביחי, יש לי שאלה, רק לדייק.
אלכס קושניר: כשאתה מדבר על יוצאי החברה החרדית, אתה מדבר על היוצאים בשאלה או על החבר'ה החרדים שמשרתים בצבא?
אלכס קושניר: אני רוצה להבין.
אביחי מרציאנו: אני מדבר על כל מי שהוא גדל במוסדות החינוך החרדי, ושהוא מוכר כחסר עורף משפחתי.
אביחי מרציאנו: החרדי הקלאסי שמתגייס למסלולי השילוב מתייעץ עם חמיו ועם גיסו, עם האנשים שהיו שם באותם מסלולים קודם לכן, הוא לא יהיה חסר עורף משפחתי.
אביחי מרציאנו: חסרי העורף המשפחתי בדרך כלל אלו היוצאים בשאלה, אני קורא להם "בוגרי מוסדות החינוך החרדי" כי מבחינתנו, ויש גם חיילים כאלה שאני מכיר שהם היום עם כיפה סרוגה על הראש.
אביחי מרציאנו: כאלה שעדיין עם כיפה שחורה אבל בחרו לשרת בגולני למשל או בגבעתי, כדי להכיר את החברה הישראלית.
אביחי מרציאנו: מדובר בתהליך איטי ורגיש, אנשים לא אוהבים להכנס לפינות בהקשר הזה מול המשפחה, ואם הם כבר הלכו ליחידה כלל צה"לית, סביר להניח שהם לא בקשר עם המשפחה שלהם.
אלכס קושניר: אוקיי.
אביחי מרציאנו: בכל אופן, מדי שנה, כמו שאנחנו אומרים, המספר שלהם עולה.
אביחי מרציאנו: ב-2018 התגייסו 1,440 חיילים בוגרי מוסדות החינוך החרדי ליחידות הכלליות, רובם הגדול בכלל לא יודעים איזה מאבקים מחכים להם בהמשך הדרך.
אביחי מרציאנו: צריך להבין, החיילים האלה נמצאים על התפר, בין העולמות.
אביחי מרציאנו: גם בימי הקורונה הם פעלו כמו סוכני שינוי, גם פנימה בשפה חרדית משותפת, אפילו ביידיש למשפחות שלהם, וגם שמענו על הפעלה של חיילים מחיל האוויר בפעילות בריכוזי חרדים, אבל בהם אין מישהו שמטפל.
אביחי מרציאנו: אין רשות, אין מדור צה"לי שמטפל או מלווה אותם, אין הגדרה, הכרה בסיסית.
אביחי מרציאנו: אנחנו מדברים פה על שחרור, אנחנו מדברים פה, אני מדבר קודם כל על האפשרות שיהיה לצבא לפנות אליהם ולהגיד להם 'חביבי, מגיע לך מענק'.
אביחי מרציאנו: 'חביבי, אתה לא צריך עכשיו חצי שנה להילחם איתנו כדי שנכיר בך כחייל בודד', אלא שגם הדבר הזה יעבוד באמצעות סגל הת"ש והפיקוד.
אביחי מרציאנו: אנחנו לא מבקשים לשנות דברים, לא להמציא גלגלים חדשים, הכל כבר קיים בכלים הצבאיים.
אביחי מרציאנו: הכרה ואיתור יעיל שלהם יאפשרו את המטרות שדיברת עליהן, כבוד היו"ר, רצף טיפול, מיצוי זכויות – שלא קורה – כמו שאמרנו, בגלל שגם בצבא הבורות שולטת ופשוט לא יודעים מי אלו החיילים הללו.
אביחי מרציאנו: עד כה הצבא מתבסס עלינו, על העמותות שבאות ואומרות לו 'הנה, יש לך פה חייל', 'הנה יש לכם שם חייל'.
אביחי מרציאנו: אבל לי כיוצא בשאלה חשוב שלצבא תהיה את היכולת לעשות את זה בעצמו כמו שהוא עושה את זה לחיילים עולים ואנחנו רואים איזה יופי הם מקבלים את הזכויות שלהם.
אביחי מרציאנו: לא הכל מושלם גם שם, נכון, אבל זה סיפור אחר ממה שקורה פה.
אלכס קושניר: הצטרף אלינו חבר הכנסת אביגדור ליברמן, יו"ר מפלגת ישראל ביתנו.
אלכס קושניר: אדוני, קודם כל אנחנו בוועדת משנה לעניין החיילים הבודדים גם עולים וגם חסרי עורף משפחתי, המטרה זה קודם כל לייצר רצף טיפול, לשמוע את הארגונים, את המגזר השלישי שבעיקרו מטפל בחיילים הבודדים, לראות איך אנחנו משווים בתנאים בין חיילים בודדים עולים לחיילים בודדים חסרי עורף משפחתי, ואיך אנחנו כולם ביחד דוחפים את הנושא הזה קדימה ומגדילים את הסיוע.
אלכס קושניר: אתה תרצה להגיד כמה מילים?
אביגדור ליברמן: קודם כל מברוק, מברך עם הקמת ועדת המשנה שאני חושב שאולי זה הקטע הכי חשוב בכל הטיפול שניתן לעשות במסגרת הוועדה מול אנשים שנותנים את הכל ומקבלים מעט.
אביגדור ליברמן: יש הבדל מהותי, אני אומר את זה מתפקידי כשר הבטחון, וניסינו כמה וכמה פעמים לשנות, קיימנו כמה פעמים בתקופתי, חיילים בודדים חסרי עורף משפחתי הם במצב מאוד מיוחד כי באמת, לא שרק אין להם עורף משפחתי, הם לפעמים גם במצב של נידוי מהסביבה הטבעית שלהם, ובחלק מהמקרים הם באמת מגיעים ממקומות קשים מאוד.
אביגדור ליברמן: לכן אני חושב שההתמקדות שם והשוואת התנאים ובכלל עצם המאמץ להראות שהמדינה כן מבינה שהאנשים האלה, למרות הנסיבות, תורמים את כל מה שהם יכולים למען המדינה, חשוב מאוד שירגישו גם את הטיפול מצד המדינה והכרה במעמד שלהם, וכמובן אני זמין וצריך להעלות את זה גם פה, אולי גם דיון משותף בין ועדת הקליטה וחוץ ובטחון, אבל זה נושא שמחייב אותנו כחברה, לא רק לדבר אלא להראות שיש עדיפות לאלה שתורמים ועושים מאמץ עילאי.
אלכס קושניר: נמשיך בסדר הדוברים.
אלכס קושניר: שיפרה בבקשה.
שפרה שחר: קודם כל אני שמחה שחבר הכנסת ליברמן, תרשה לי לקרוא לך איווט, נכנס, בגלל שהוא כשר הבטחון, אני חייבת לומר לפרוטוקול, עשה הכי הרבה למען החיילים האלה שא נחנו מדברים עליהם עכשיו, למען חיילים בודדים בכלל, גם למען חיילי מילואים, כל מה שהיה תקוע בצנרת למעלה מ-10 שנים אצל כמה וכמה שרים שלא נזכיר אותם, אתם יכולים לברר בעצמכם, אז אצל השר ליברמן באמת הייתה פריצת דרך מאוד מאוד גדולה, ואנחנו עוד לא יודעים מה קורה עכשיו.
שפרה שחר: עוד אף אחד לא הוכיח שהוא הולך בדרך הזאת.
שפרה שחר: לגבי החיילים יוצאי החברה החרדית, כדאי לקרוא להם יוצאי החברה החרדית ולא חרדים.
שפרה שחר: כבר צה"ל סוף סוף הודה בזה שהוא שיקר שאין חרדים בצה"ל כמעט, כמעט ואין חרדים, אז בוא נקרא לילד בשמו.
שפרה שחר: זה נכון שמגיע להם פריבילגיות מיוחדות, הם חצו את הקווים, הם עושים מאמצים אדירים להשתלב בחברה הישראלית, הם רובם, לפחות בהתחלה, בתחילת הדרך , משרתים ביחידות לוחמות.
שפרה שחר: לפעמים נסיבות החיים הקשות שהם פוגשים בצה"ל גורמות להם לנשור או מלוחמה או בכלל משירות, להגיע לכלא, וכל מיני דברים מאוד מאוד מצערים שאולי לא הזמן כרגע לדבר עליהם, אבל כן אני חושבת שהאנשים האלה שגדלו בחברה החרדית, חסר להם לימודי ליבה, הם לא יודעים אפילו A B C, לכתוב אימייל הם לא יודעים, ולכן כן חייבים שכל אחד כזה כשהוא יוצא מהצבא, הצבא חייב לוודא, אני נלחמת על כל הקצאה באופן פרטני, אבל כל אחד כזה חייב לקבל לימודים מהצבא בסוף השירות שלו, ולוודא שהוא יוצא לפחות עם מה שנקרא השלמת בגרויות, לפחות בדבר הזה, וזה המדינה חייבת להם, וזה לא קורה עכשיו.
שפרה שחר: דבר שני, גם תהליך ההכרה כבודד, שבעה מדורי גיהינום.
שפרה שחר: הם עדיין תלויים בזה שמש"קית ת"ש או קצינת ת"ש מתקשרת לאימא ושואלת אותה 'האם הילד יכול לבוא הביתה' ---
שלומית אבינח: שפרה, את מדברת על התהליך של הכרה של חוזר בשאלה.
שפרה שחר: כן.
שפרה שחר: שהוא עדיין לא הגיוני.
שפרה שחר: לא הגיוני שגם זה יהיה תלוי בזה שעכשיו אותה אימא שמתביישת להגיד למש"קית ת"ש 'לא, אנחנו לא מקבלים את הילד בבית כי הוא חצה את הקווים, כי הוא חילוני', והדבר הזה הוא בלתי נסבל, שהיום, אחרי 10 שנים שאנחנו פועלים עדיין הוא קיים ועדיין זה תלוי לשיקול דעת של קצינה כזאת או אחרת או מש"קית ת"ש כזאת או אחרת או התערבות שלנו.
שפרה שחר: דבר שהוא צריך להיות באמת מובן מאליו.
שפרה שחר: אדם מגיע מהחברה החרדית, כבר צריך לקבל פריבילגיות מיוחדות.
שפרה שחר: וכמובן אולי צריכים לשקול, וזה בהמשך למה שנאמר קודם, אולי לתת להם גם מענק שחרור מיוחד, לחיילים בודדים בכלל, והחיילים האלה משום שברור שהם נכנסים לאזרחות, ברור שהם צריכים יותר עזרה.
שפרה שחר: ברור שהם צריכים יותר תמיכה.
שפרה שחר: ולעשות הכל.
שפרה שחר: תשמעו, מספר החיילים שמגיעים מרקע חרדי, שמגיעים אל הכלא הצבאי, ומשם המדרון חלקלק, להשתחרר גם מצה"ל לא בכבוד, ואז נשלל מהם גם מענק שחרור ודמי פיקדון, ו-1001 דברים, הם נענשים פעם אחר פעם, כולל לפעמים רישום פלילי.
שפרה שחר: כי אם אתה נמצא בכלא יותר מחודשיים יש לך גם רישום פלילי לכל החיים שקשה מאוד להפטר ממנו.
שפרה שחר: הדבר הזה הוא בלתי נסבל.
שפרה שחר: אני מכירה עשרות כאלה שהגיעו באמת כדי לשרת, הגיעו ליחידות הלוחמות הכי טובות, ובסוף מוצאים את עצמם בכלא ונפלטים מצה"ל, זה דבר שהוא בלתי נסבל.
שפרה שחר: הרבה מהם אומרים לי 'היה כבר עדיף שלא היינו מתגייסים' וזה נכון, כמה שזה מצער לומר.
שפרה שחר: לא יכול להיות שאנחנו כחברה במקום לתמוך בהם ולתת להם הרבה יותר, אנחנו ---
אלכס קושניר: אני אשמח לשמוע מנציג של צה"ל שנמצא כאן, גלית, אחר כך, כשתתייחסי לכל הדברים, גם תגעי בבקשה בסוגיה הזאת.
אלכס קושניר: בכל מקרה, אנחנו כוועדה נקיים דיון נוסף על הסוגיה של חיילים בודדים יוצאי החברה החרדית, כדי לראות איך אנחנו יכולים לסייע.
שרה קצבורג: בוקר טוב לכולם מניו יורק, אצלי חשוך מאוד, אבל אני מאוד מאוד שמחה לקחת חלק בפורום הזה, בפגישה הזאת, כי זה דבר מאוד מאוד חשוב לי.
שרה קצבורג: אני נציגת עמותת "הלל" העמותה היחידה בארץ שמטפלת ביוצאים בשאלה באופן כללי, ובין היתר יש לנו גם את הנישה של החילים הבודדים מהמגזר החרדי, אני קוראת להם יוצאים בשאלה.
שרה קצבורג: אני מצטרפת למה שאמר אביחי ולמה שאמרה שפרה מקודם, אני מבקשת להסדיר את ההכרה במעמדם של היוצאים בשאלה שנקראים היום יוצאי החינוך החרדי.
שרה קצבורג: הם אמנם יוצאי החינוך החרדי, אבל הם לא מקבלים את כל הפריבילגיות שמקבלים יוצאי החינוך החרדי שמשרתים בצבא דרך מינהלת חרדים.
שרה קצבורג: זאת תת קבוצה מיוחדת בתוך חסרי העורף, ולכן כדאי להגיד "חסרי עורף משפחתי יוצאים בשאלה".
שרה קצבורג: אין כרגע הכרה בהם, ולכן אנחנו מקבלים אותם מגיל 18 ואילך.
שרה קצבורג: כלומר, הרבה מהם כבר קיבלו צו קריאה ראשון, קיבלו או פטור או לא יודעת מה, והם מגיעים אלינו עם מכלול הבעיות, ואני מחלקת באמת את השירות הצבאי שלהם לפני השירות, בזמן השירות ולאחר השירות.
שרה קצבורג: אתם מיציתם את כל הדברים כמעט לאחר השירות, אני מדברת בעיקר בתהליך הקליטה שלהם בצבא.
שרה קצבורג: הם מגיעים, יש להם אולי קב"א, הקב"א לא מייצג את הפוטנציאל שלהם האדיר.
שרה קצבורג: אתם צריכים לזכור שרובם בעצם, אין להם בעיה סוציו אקונומית קשה כמו חסרי העורף שבאים עם עורף ממשרד הרווחה, הם באים לבד ויש להם פוטנציאל אדיר שאי אפשר להכיר אותו דרך מבחני הקב"א שהם עשו בזמן שהם היו בישיבות.
שרה קצבורג: אני רוצה להסביר באופן פרטני אחד לאחד, כשאנחנו נתקלים בבעיה, יש לנו ממש שטיח אדום בכל לשכות הגיוס, יש לנו ממש עורף מצד רמ"ד בודדים ונטלי ומצד לימור מזרחי שמטפלת ב,
שלומית אבינח: לימור מזרחי שומעת את הדיון.
שלומית אבינח: היא פה בדיון.
שרה קצבורג: כן אבל, במשהו פרטני, כלומר, יש ---- שמגיעים ואנחנו בכלל לא שומעים אותם, הם סובלים בשקט כמו שאומרים, ואחד שיכול היה לשרת, באמת לתת את הפוטנציאל שלו בצבא, משרת או כנהג, או כטבח, יוצא מאוד מאוד מאוכזב.
שרה קצבורג: אני מכירה ממש ממש מקרים אחד לאחד, שהם פשוט מחכים שהצבא ייגמר.
שרה קצבורג: ואני לא מדברת על אלה שחס וחלילה ילכו אולי לכלא.
שרה קצבורג: יש הרבה ביניהם למשל, שהם בכלל מקבלים פתאום הודעה שהם עריקים, הם בכלל לא ידעו שהם צריכים לשרת בצה"ל.
אלכס קושניר: שרה, אנחנו לא נוכל בדיון הזה עכשיו להכנס לכל ההסברים המפורטים האלה.
אלכס קושניר: כפי שאמרתי, נקיים דיון נוסף בנושא הזה, נקדיש לו את הזמן הראוי כדי שנוכל באמת לצאת עם פתרונות.
שרה קצבורג: בהחלט.
שרה קצבורג: אז מה שאני רק רוצה לחדד זה את העניין שאמנם אביחי מרציאנו ו"יוצאים לשינוי" הלכו לבג"צ בשביל להשוות את התנאים בין יוצאי החינוך החרדי שמשרתים כחרדים לבין היוצאים מהחינוך החרדי היוצאים בשאלה.
שרה קצבורג: הם לא מוכרים כאותו דבר.
שרה קצבורג: אם החרדים מקבלים שנתיים שירות צבאי ושנה שלישית לחינוך, שנה בגרויות וכולי, בג"צ הכיר בדבר הזה, נתן ליוצאים בשאלה 4 חודשים במקום שנה, וביקש ואמר שהממשלה צריכה להסדיר את מעמדם של היוצאים בשאלה החיילים הבודדים או לא בודדים, זה לא נעשה עד היום.
אלכס קושניר: בסדר שרה, אנחנו נקיים על זה דיון נפרד.
שרה קצבורג: אני רציתי לחדד את זה, משום שזה --- ממש יום יום ולילה לילה---
אלכס קושניר: אני חייב גילוי נאות.
אלכס קושניר: לפני שלושה חודשים או ארבעה חודשים אני ביקרתי בסניף של עמותת "הלל" בירושלים, גם ראיתי את האנשים שאתם מטפלים בהם וגם דיברתי עם המנכ"ל, באמת, אתם קודם כל עושים עבודת קודש, כל האנשים וכל העמותות שעוסקות בתחום הזה של שילוב החברה החרדית ויוצאי החברה החרדית בתוך צה"ל ואחר כך בתוך החיים האזרחיים, ואנחנו כמדינה וככנסת חייבים לתת לזה ביטוי ולתת לזה פתרונות, ולכן אתם מתפרצים לדלת פתוחה, ואני מאוד מקווה שנצליח להזיז פה את הדברים.
שרה קצבורג: אז אני מאוד מודה לך על התשובה.
שרה קצבורג: אני רק רוצה להגיד עוד דבר, שלפחות אצלנו בעמותה יש לנו גם פסיכולוגים וגם יועצים מכל התחומים, והכל נעשה בהתנדבות, כולל התפקיד שלי.
דניאל אהרון: שלום צהרים טובים.
דניאל אהרון: שלום לכולם, שלום לכל העמיתים שלי לעשייה, שלום לאלכס, אני מברך אותך על הוועדה ועל התפקיד.
דניאל אהרון: מכיר כמובן את הפעילות של חיילים בודדים ואת התחום מצוין אז אני אגש ישר לעניין.
דניאל אהרון: אנחנו עמותת "אח גדול", עוסקים בליווי אישי של חיילים בודדים במהלך השירות, מפעילים 400 מתנדבים שמלווים כ-1,000 חיילים בודדים בזמן שירות ומכינים כ-500 חיילים בודדים לקראת הגיוס בחמש שפות שונות.
דניאל אהרון: זה בשני משפטים מה אנחנו עושים.
דניאל אהרון: תראו, אני עוסק בתחום הזה כבר מעל 10 שנים, כמו גם רבים בפורום הזה, ולפני 10 שנים היה אפשר לראות מראה יחסית שכיח של חייל רעב או חייל שישן בפארק, בגינה הציבורית.
דניאל אהרון: היום אין את הדבר הזה כבר ואני רוצה לברך על הדבר הזה, כי עברנו כברת דרך ב-10 השנים האלה, גם קמו הרבה ארגונים שעוטפים את החיילים ובעיקר ובעיקר צה"ל עשה באמת עבודה מאוד מאוד יסודית ומקצועית בתחום הזה, והיום למעשה הוא יודע לדאוג לכל ההיבטים הלוגיסטיים והכלכליים של חייל בודד.
דניאל אהרון: אם והיה ויש חייל שנקלע למצוקה כזאת, זה לא בגלל שאין זכויות, הטבות, מענקים, תווים, חבילות או כל דבר כזה או אחר, זה בגלל שהחייל או הצעיר, לא משנה אם עכשיו הוא משוחרר או אם הוא עכשיו בשירות הצבאי, אני בכוונה מטשטש את הגבולות האלה, נקרא לזה הצעיר, הוא פשוט לא יודע.
דניאל אהרון: אין לו את הכלים לקחת את כל המתנות האלה ולמנף אותן ולמנף את עצמו למה שנקרא חיים עצמאיים.
דניאל אהרון: יש מושג בכלכלה שנקרא 'עקומה שולית פוחתת', אנחנו נמצאים שם מבחינת כל מה שקשור לזכויות, מענקים וכל הדברים האלה.
דניאל אהרון: היום אם תיקח צעיר כזה ותיתן לו עוד 5,000 שקל, זה לא מאיזה רקע הוא הגיע והאם זה יעזור לו או לא.
דניאל אהרון: זה האם הוא יודע מה לעשות עם 5,000 השקלים האלה.
דניאל אהרון: אם הוא לא יודע להתנהל כלכלית, אז זה לא יעזור לו.
שלומית אבינח: אז מה אתה מציע?
דניאל אהרון: מה אני מציע?
דניאל אהרון: אני חושב שהדגש חייב להיות על כלים תוך כדי שירות, כמו שכל חייל עולה מקבל הזדמנות לקורס נתיב או כל חייל בודד מקבל זימון לקורס משתחררים, שכל חייל בודד יקבל זימון לקורס התנהלות כלכלית ששם הוא יקבל את הכלים להתמודד עם הקלפים שיש לו.
דניאל אהרון: אנחנו חייבים את זה, אנחנו חייבים לשחרר את הצעירים האלה מה"בודד" הזה.
דניאל אהרון: אנחנו לא יכולים להתעסק עם הסטטוס הזה לכל כך הרבה זמן.
דניאל אהרון: בסופו של דבר גם החבר'ה האלה עצמם לא רוצים את התדמית הזאת של "בודד".
דניאל אהרון: הם רוצים להמשיך הלאה, הם רוצים להיות כמו כולם, אבל כל פעם כשאנחנו, צריך מאוד להיזהר לא להנציח ולא להפוך את האוכלוסיה הזאת לאוכלוסיית רווחה.
דניאל אהרון: שימו לב, אנחנו לא בוועדת רווחה עכשיו, אנחנו בוועדה שעוסקת בחיילים בודדים, זה---- ועדת הקליטה והעליה.
דניאל אהרון: יש לזה סיבה.