GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פנינה תמנו: ואני אומרת לך שיש בעיות שלא היו נוצרות, אם היינו מטפלים בזה בזמן.
פנינה תמנו: אני מתכוונת להיכנס לעובי הקורה.
פנינה תמנו: אני חושבת שזה שווה גם דיון בפני עצמו.
פנינה תמנו: אני לא מתביישת להסתכל עליהם, ולשים את הזרקור עליהם.
פנינה תמנו: צריך לשים זרקור לפי מותאם צרכים.
פנינה תמנו: אנחנו נבחן גם את הנושא של הדיור לאזרחים ותיקים לכל העדות בצורה מיטבית.
<< אורח >> אריאל קנדל: אני מבקש לברך את השרה החדשה פנינה, את היושב-ראש, שיהיה להם בהצלחה.
<< אורח >> אריאל קנדל: גם את המנכ"ל חביב.
<< אורח >> אריאל קנדל: אני רק אגיד, אנחנו מאוד דואגים, זה כבר נאמר.
<< אורח >> אריאל קנדל: גם בנושא של הצעירים שמתחילים להסתובב ברחובות וזה לא טוב, וגם הנושא של התעסוקה.
<< אורח >> אריאל קנדל: דבר שני, מבחינה תקציבית כמובן שהסיפור מאוד חשוב, שהסיפור יהיה משמעותי בתקציב הקורונה – נקרא לזה ככה.
<< אורח >> אריאל קנדל: התקציב הבא של מדינת ישראל דו-שנתי בנושא עלייה וקליטה, ואני מתחייב גם לפחות בשם "קעליטה" – ארגון הגג של עולי צרפת, שאנחנו גם נדע להביא מצ'ינג בכסף למשרד הקליטה, אם צריך, בפרויקטים בתעסוקה ובחינוך הילדים.
<< אורח >> אריאל קנדל: אני מתחייב לזה.
<< אורח >> אריאל קנדל: כי אני מבין שכולנו צריכים לעשות מאמצים גם בנושא חיפוש התקציבים.
<< אורח >> אריאל קנדל: זה חשוב לי להגיד את זה גם לשרה, וגם לך, היושב-ראש.
<< אורח >> אריאל קנדל: אני מאחל לכולנו הרבה מאוד הצלחה.
<< אורח >> אריאל קנדל: יכול להיות שצריך לקרוא למשרד הפוך – המשרד לקליטה ועלייה, כי בסוף, רק מקליטה טובה, אנחנו נוכל להביא עשרות אלפים שמחכים עכשיו בחוץ לארץ ורוצים לבוא לפה.
<< אורח >> אריאל קנדל: אבל כדי שזה יקרה, המדינה חייבת להכין תכנית, החלטת ממשלה, הצעת מחליטים.
<< אורח >> אריאל קנדל: אנחנו נשמח לתמוך בכל השותפים.
<< אורח >> אריאל קנדל: תודה רבה לכם.
דוד ביטן: כבוד השרה, מלות סיכום.
פנינה תמנו: אני חושבת שנכנסנו לתקופה שהנושא הזה יותר משמעותי מתמיד, גם מבחינת הצפי לעלייה, גם מבחינת הירתמות הגורמים, והרוח החדשה שלפחות אני מרגישה אותה.
פנינה תמנו: "אין הנחתום מעיד על עיסתו", אבל אני מדברת על האחרים בעזרת השם.
פנינה תמנו: אנחנו נעבוד בשיתוף פעולה.
דוד ביטן: אני בטוח שתעשי עבודה טובה.
פנינה תמנו: אנחנו מבינים שהנושא התקציבי הוא היכולת שלנו לממש את החזונות והפוטנציאל של העולים.
פנינה תמנו: אנחנו נקווה שזה יקרה בצורה הטובה ביותר.
פנינה תמנו: אני מברכת את המשרד, את המנכ"ל, את הסמנכ"לים שהגיעו לכאן.
פנינה תמנו: היה חשוב שאנחנו נכבד את הוועדה, ונעבוד איתם בשיתוף פעולה.
פנינה תמנו: כמו שאמרתי, את חברי הכנסת, את כל מי שמשתתף בזום.
פנינה תמנו: כל ארגוני העולים, הדלת שלי פתוחה לכם.
פנינה תמנו: אל תחשבו שאני יותר נחמדה, כי כשצריך לקחת החלטות - השוטר הרע שיודעת לעשות את זה.
דוד ביטן: אני גם רוצה לומר לעובדי המשרד, המנכ"לים.
דוד ביטן: אתם קיבלתם צו 8 לתקופה שאנחנו צריכים אתכם חדורי מטרה.
דוד ביטן: תעשו את העבודה לטובת עם ישראל.
טלי פלוסקוב: בוקר טוב לכולם, היום 30 ביוני 2020, השעה 9:04, אני פותחת את ישיבת ועדת המשנה לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, ועדת משנה לעניין אינטגרציה של עולים חדשים בחברה הישראלית.
טלי פלוסקוב: קודם כל אני רוצה להודות לכל אלה שהגיעו, אני יודעת שהשעה מוקדמת יחסית לכל הדיונים בכנסת, אבל העומס של הוועדות באמת לא נתן לנו אפשרות לעשות את זה בשעה אחרת, לכן אני רוצה גם להודות לצוות הוועדה ולמנהלת הוועדה וכמובן לכל מי שנמצא איתנו בחדר שאנחנו כן מתחילים בזמן את הדיון.
טלי פלוסקוב: הפעם אני החלטתי לדבר על קבוצה מאוד גדולה של אנשים שבשפה פשוטה אנחנו קוראים להם פליטי השואה, למרות שאם אנחנו נבדוק איך הם מוגדרים בחוק הם מוגדרים כניצולי השואה.
טלי פלוסקוב: ההבדל בין הקבוצה הזו שאנחנו מדברים עליה היום לבין הקבוצה הרגילה שאנחנו מכירים כניצולי שואה זה שהאנשים האלה לא היו בגטאות, האנשים האלה לא היו במחנות ריכוז, אבל האנשים האלה עברו חוויות נוראיות בזמן מלחמת העולם השנייה.
טלי פלוסקוב: האנשים האלה היום מהווים סדר גודל של, אני אשמח אם משרד האוצר יתקן אותי, הרשות לזכויות ניצולי שואה, כי זה כבר, לצערי הרב, לא משרד האוצר, אבל אני כן אשמח לקבל נתונים יותר מדויקים מבחינת המספר של האנשים האלה.
טלי פלוסקוב: אני בכל אופן יודעת על סדר גודל של 85,000 אנשים שמוגדרים כזכאים למענק שנתי, ככה אנחנו נקרא להם, בשפה אחרת הם נקראים פליטי השואה.
טלי פלוסקוב: נמצאים איתנו פה נציגים של ארגון חזית הכבוד שעומדים בראש קבוצה מאוד גדולה של האנשים האלה והם מכירים את הסוגיות והבעיות שהאנשים האלה מתמודדים איתן.
טלי פלוסקוב: מה שלי ברור, ואני מבינה שהמדינה לא יכולה להישאר אדישה לנושא הזה, דווקא בקבוצה הזאת, בקבוצה של אנשים מאוד מבוגרים, יש לא מעט אנשים שחיים מתחת לקו העוני.
טלי פלוסקוב: כשאנחנו מדברים על ניצולי שואה שחיים מתחת לקו העוני, רבותיי, זה הם, אלה האנשים.
טלי פלוסקוב: יש ביניהם קבוצה מאוד גדולה של אנשים שאין להם קורת גג ובטח אנחנו נשמע גם סיפורים של אותם הניצולים כי יש לנו אותם פה, חלק בזום וחלק גם היום פה בדיון, ומבחינתי אנחנו צריכים לבנות תכנית פעולה, מה אנחנו הולכים לעשות עבור האנשים האלה, איך אנחנו הולכים לעזור להם להתקיים בחיי היום יום ובמיוחד בתקופת הקורונה.
טלי פלוסקוב: האם יש יום מיוחד עבורם?
טלי פלוסקוב: האם המדינה גם דאגה להם?
טלי פלוסקוב: לצורך העניין אני אשתף אתכם בסיפור אחד, אני קיבלתי פנייה מכמה נשים מבוגרות שטענו שהן לא קיבלו מענק של 500 שקל שאנחנו כמדינה החלטנו לחלק את זה לכולם, בלי יוצא מן הכלל, ללא חישוב הכנסה וללא לקיחה בחשבון של שום דבר נוסף.
טלי פלוסקוב: מתברר שאכן שכחו קבוצה אחת וזה האלמנות של נכי מלחמת העולם השנייה ורק מסיבה אחת, שהאנשים האלה לא מקבלים שום קצבה מהביטוח הלאומי, הם מקבלים קצבאות מהמשרדים האחרים.
טלי פלוסקוב: אני לא מבינה איך אותו המשרד שאחראי עליהם לא דאג שהאנשים האלה גם ייכנסו לתוך הקבוצה של זכאי 500 שקל.
שלומית אבינח: זה הסתדר?
טלי פלוסקוב: לא, זה עדיין לא הסתדר ואני אבקש ממנהלת הוועדה לרשום את זה בפרוטוקול ולהוציא פנייה למשרד, אני חושבת שזה באוצר, קבוצת האנשים היא לא קבוצה גדולה, זה לא הרבה כסף וגם אם זה הרבה כסף אנחנו לא יכולים רק את הקבוצה הזאת, של האנשים הכי רגישים, אולי הכי מוחלשים, פשוט להוציא אותם.
טלי פלוסקוב: מה נסביר לציבור?
טלי פלוסקוב: אלה שיש להם פנסיות של 50,000 שקל בחודש כן קיבלו ואלמנות של נכי מלחמת העולם השנייה לא קיבלו.
טלי פלוסקוב: אין היגיון, חייבים לתקן את הטעות הזו ואני כן רוצה מכאן, מהוועדה, שתצא פנייה למשרד האוצר ולשר האוצר ואני בטוחה שאנחנו נמצא שם אוזן קשבת.
טלי פלוסקוב: אני כמעט בטוחה שמישהו לא עשה את זה בכוונה, אני בטוחה שזה נעשה כי זה פשוט אנשים שנפלו בין הכיסאות ואנחנו כמובן צריכים לפתור את הסוגיה הזו.
טלי פלוסקוב: עכשיו אני חוזרת לדיון.
טלי פלוסקוב: כשאני מדברת על ניצולי שואה הרבה פעמים כותבים לי בפייסבוק: כמה כבר נשאר?
טלי פלוסקוב: אז, רבותיי, נשארו ושיישארו איתנו עוד הרבה שנים קדימה, נכון להיום, לפי מה שאני רואה, במדינת ישראל חיים - - -
שלומית אבינח: באפריל.
טלי פלוסקוב: אפריל 2020, זה עכשיו, למרות שהקצב שהאנשים האלה הולכים לעולמם הוא מאוד גבוה, אבל באפריל 2020 ברשות לזכויות ניצולי השואה נרשמו 189,500 ניצולי שואה, מכל הקבוצות, אני לא מדברת על קבוצה ספציפית.
טלי פלוסקוב: 77% מהם מעל גיל 80.
טלי פלוסקוב: 31,000 מהניצולים בני יותר מ-90 ויותר.
טלי פלוסקוב: ויש לי עוד משהו טוב להגיד לכם, יותר מ-800 מהם מעל גיל 100.
טלי פלוסקוב: איך אנחנו יכולים להשאיר את האנשים האלה ללא השגחה?
טלי פלוסקוב: ללא תשומת לב?
טלי פלוסקוב: ללא מציאת פתרונות לכל סוגיה וסוגיה במדינה שלנו?
טלי פלוסקוב: אנחנו לא יכולים.
טלי פלוסקוב: ולכן היום אנחנו שוב נדבר על הקבוצה של פליטי שואה, נקרא לזה.
טלי פלוסקוב: שוב אני אומרת, ההגדרה מבחינתי זה אלה שזכאים למענק שנתי.
טלי פלוסקוב: אני קוראת להם ככה כי זאת ההגדרה שאנשים רגילים אליה ולא הגדרה משפטית, לכן אנחנו כן נדבר על הקבוצה הזו כפליטי שואה.
טלי פלוסקוב: אנחנו שלחנו כמה שאלות ולא קיבלנו תשובות ואני הבנתי שהנציגים של המשרדים ייתנו לנו תשובות במהלך הדיון.
טלי פלוסקוב: לדוגמה, אני הייתי מאוד רוצה לדעת, על פי ההגדרה של הרשות לזכויות ניצולי שואה, כמה אנשים מבחינתכם מוגדרים כפליטי שואה?
טלי פלוסקוב: שוב, אלה שזכאים למענק שנתי.
טלי פלוסקוב: אני יודעת שיש שתי החלטות של מענק שנתי, החלטה אחת לגבי החוק והחלטה שנייה הייתה החלטה מנהלית בכנסת ה-20, כשהשר כחלון היה שר האוצר.
טלי פלוסקוב: אז תנו לי, בבקשה, תעשו לי סדר מבחינת מספרים כמה אנשים שייכים לקבוצות האלה, כמה מהם חיים מתחת לקו העוני, האם מישהו בדק את זה?
טלי פלוסקוב: האם מישהו יודע כמה מהאנשים האלה חיים מתחת לקו העוני?
טלי פלוסקוב: האם יש בנוסף למענק השנתי קצבאות מיוחדות, מענקים מיוחדים, לקבוצה הזאת?
טלי פלוסקוב: שוב, אני רוצה להתייחס אך ורק לקבוצה הזאת, על ניצולי השואה האחרים אנחנו נדבר בדיון אחר.
טלי פלוסקוב: הייתי רוצה לדעת כמה מתוך האנשים האלה ממתינים לדיור ציבורי, כמה מהאנשים האלה מקבלים סיוע בשכר דירה וכמה.
טלי פלוסקוב: כל מה שקשור לסוגיית הבדידות, זה כבר משרד אחר כמובן, אבל זה מה שאני מאוד רוצה לדעת, איך אנחנו כמדינה דואגים שהאנשים האלה, בדיוק כמו שאנחנו היום מדברים בזום, יידעו גם לדבר איתנו בזום, כי זה כן יכול להציל אותם מבדידות ואנחנו עדים לכך שרק בשלושה החודשים האחרונים יש לנו יותר מ-50 מקרי מוות של קשישים עריריים בביתם.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת אנחנו איכשהו חייבים להגיע לאנשים האלה גם בתקופת הקורונה.
טלי פלוסקוב: האם מישהו מטפל בזה, האם מישהו עושה את זה, האם מישהו יכול לעדכן אותנו בדברים שאנחנו לא יודעים והאנשים האלה לא יודעים?
טלי פלוסקוב: אולי מגיע להם משהו?
טלי פלוסקוב: לצערי הרב, הרבה כאן בסיטואציה של חוסר ידע ואנשים פשוט לא יודעים למצות את הזכויות שלהם.
טלי פלוסקוב: בוקר טוב, הצטרף אלינו חבר הכנסת אלכס קושניר.
אלכס קושניר: בוקר טוב לכולם.
טלי פלוסקוב: אני מבינה שנמצא איתנו נציג של הרשות לזכויות ניצולי השואה.
טלי פלוסקוב: אופיר אטינגר, נכון?
אופיר אטינגר: כן, בוקר טוב.
טלי פלוסקוב: אופיר, אני אשמח לקבל ממך נתונים קצת יותר מדויקים.
טלי פלוסקוב: אני אמרתי מה שאני יודעת ובטח זה קצת שונה ממה שקורה היום.
אופיר אטינגר: כן, בסדר גמור.
אופיר אטינגר: תודה רבה שהזמנתם אותנו, זה דיון חשוב וראוי באמת לדון בדברים האלה.
אופיר אטינגר: אני קצת אחדד את הנתונים שהזכרת קודם.
אופיר אטינגר: הרשות לזכויות ניצולי השואה כיום מטפלת ב-187,000 ניצולי שואה ונפגעי התנכלויות אנטישמיות בתקופת השואה.
אופיר אטינגר: בשנת 2019 הרשות העבירה כ-5.5 מיליארד שקלים בתגמולים ובהטבות לניצולים, מתוכם 4.340 מיליון שקל בתגמולים ומענקים ישירים.
אופיר אטינגר: נכון להיום הקבוצה הזאת שמוגדרת כפליטי שואה הם כ-70,000 איש.
אופיר אטינגר: פליטי שואה, את נגעת בהגדרה הרחבה, אני רק אציין מבחינה עקרונית ומשפטית שפליטי השואה הם ניצולי שואה לכל דבר, הם אזרחים ותושבי ישראל שאינם מקבלים זכאות, הם לא זכאים לתגמול חודשי לפי חוק והם זכאים לתגמול שנתי לפי חוק הטבות לניצולי שואה וכמובן להטבות נוספות.
שלומית אבינח: מה גובה התגמול?
טלי פלוסקוב: 4,000 שקל.
אופיר אטינגר: אני אגיע לזה.
אופיר אטינגר: גילם הממוצע של פליטי השואה הוא 84, בדומה לכלל ניצולי השואה.
אופיר אטינגר: ביקשתם פילוח לגבי כמה דברים, אז 44,000 מתוכם נשים לעומת 26,000 גברים, 30,000 אלמנים ואלמנות, 28,000 נשואים ונשואות וכ-10,000 גרושים וגרושות.
אופיר אטינגר: מבחינת אזורי מגורים, חיפה היא העיר שיש בה הכי הרבה פליטי שואה, יש כ-5,170, אשדוד, באר שבע, נתניה בין 4,000 ל-5,000, בירושלים 3,200, בת ים וראשון לציון 2,900 ו-2,800, פתח תקווה 2,700 ובתל אביב 1,800.
אופיר אטינגר: אין לנו מידע לגבי כמה מהם נמצאים מתחת לקו העוני, זה לא נתון שאנחנו אוחזים בו.
אופיר אטינגר: מבחינת הזכאות של אותם פליטי שואה, הם זכאים למענק שנתי בסך 3,991 שקלים נכון להיום בנוסף לשורה של הטבות נלוות, בראש ובראשונה זה פטור מלא ואוטומטי מתרופות מרשם שכלולות בסל הבריאות, הם מקבלים סיוע בסיעוד ארוך טווח, תשע שעות שבועיות, בנוסף יש להם אפשרות לקבל סיוע קצר מועד, של 50 שעות.
טלי פלוסקוב: תשע זה רק לניצולי שואה, זה בנוסף למה שנותנת המדינה.
אופיר אטינגר: כן, זה בנוסף.
אופיר אטינגר: כל הדברים האלה הם מקבלים בנוסף למענק.
אופיר אטינגר: כמו כן הם מקבלים טיפול נפשי ומתנדב חברתי, אני אגע בזה.
אופיר אטינגר: גברתי הזכירה את סוגיית הבדידות, זו סוגיה שמאוד קרובה לליבה של הרשות ואנחנו נקטנו במהלכים רבים בתקופת הקורונה על מנת לעזור לאותם קשישים ולאותם ניצולים.
טלי פלוסקוב: אתה יכול לתת לנו פירוט, מה בדיוק - - -
אופיר אטינגר: בוודאי.
אופיר אטינגר: נכון להיום הרשות לזכויות ניצולי השואה מעמידה מערך טיפול נפשי.
אופיר אטינגר: בסביבות 7,000 ניצולים וניצולות שמקבלים היום טיפול נפשי על ידי אנשי מקצוע, טיפולים פרטניים, קבוצתיים.
טלי פלוסקוב: 7,000 מתוך 187?
אופיר אטינגר: כן.
אופיר אטינגר: מי שמעוניין, כל מי שמעוניין יכול לקבל את הטיפולים האלה.
אופיר אטינגר: פליטי השואה מוזמנים לפנות, אנחנו מעדכנים.
טלי פלוסקוב: אתה יכול, בבקשה, לפרט מה זה מבחינת
טלי פלוסקוב: כם טיפול נפשי?
אופיר אטינגר: טיפולים נפשיים אלה טיפולים פסיכותרפיים ופסיכיאטריים, מבוצעים באמצעות שתי עמותות שעובדות אצלנו, 'עמך' ואל"ה, אני מניח ששמעתם את השמות.
אופיר אטינגר: יש טיפולים קבוצתיים, טיפולים פרטניים, גם במרכזי טיפול וגם למי שצריך בבית.
אופיר אטינגר: אנחנו כמובן מתאימים את הטיפול, יש לנו רופאה ראשית ויש לנו צוות של רופאים פסיכיאטרים שמתאימים את הטיפול יחד עם העמותות כמובן, שגם שם נמצאים אנשי מקצוע מהמעלה הראשונה, מתאימים טיפול אישי לכל אחד מהניצולים.
אופיר אטינגר: אנחנו כמובן שמים דגש על כל מחלות הרקע וכל מה שצריך על מנת שהם יקבלו את הטיפול המיטבי וזה שיעזור להם.
אופיר אטינגר: בתקופת הקורונה מן הסתם ניצולי השואה היו בסיכון מוגבר ולכן הם לא יצאו מהבתים, אנחנו אפשרנו לבצע את הטיפולים האלה גם באמצעות זום, גם באמצעות שיחות טלפון.
טלי פלוסקוב: מי שיכול להשתמש בזום.
אופיר אטינגר: כמובן.
אופיר אטינגר: שיחות טלפון כולם יכלו, זום כמובן מי שהיה יכול, אבל הם המשיכו את הטיפולים והמשיכו להיות איתם בקשר.
אופיר אטינגר: אנחנו לא היינו מוכנים שטיפולים כאלה ייפסקו, בטח לא בתקופה כזו.
טלי פלוסקוב: אני עוצרת אותך, שתי סוגיות אני רוצה להעלות.
אופיר אטינגר: שנייה אחת, אני רק אסיים, ברשותך.
אופיר אטינגר: יש דבר נוסף שאנחנו עושים בנוגע לבדידות וזו תכנית מתנדבים, יכול להיות ששמעתם את השם, בשם 'עכשיו זה הזמן'.
אופיר אטינגר: זה מיזם הפגת בדידות ייחודי שאנחנו מפעילים בשיתוף עם הג'וינט ועמותת מטב.
אופיר אטינגר: יש לנו כ-5,000 מתנדבים בכל רחבי הארץ.
אופיר אטינגר: אני יכול להגיד לך ברמה האישית שבעיניי זה אחד הפרויקטים המשמעותיים ביותר להתמודדות עם אחת המצוקות הגדולות ביותר, הקשות, המורכבות וגם בתקופת הקורונה, גם שם אנחנו לא ויתרנו על זה וגם אם הם לא הגיעו ישירות אליהם לבתים עקב המצב הם יצרו איתם קשר פעם ביום, פעם בשבוע.
אופיר אטינגר: אני יכול להגיד לך שאנחנו גם ניצלנו את המערך הזה והוא סייע גם ברכישת מזון והבאת תרופות לניצולים.
אופיר אטינגר: כל זה הפעלנו בתקופת הקורונה בנוסף לשירות הסוציאלי ומרכז המידע שלנו שפעל כל הזמן.
אופיר אטינגר: הדבר הראשון, ברשותך, שאני רוצה לגעת בו זה פרויקט לאומי למיצוי זכויות.
אופיר אטינגר: בשנתיים האחרונות הרשות ביצעה למעלה מ-54,000 ביקורי בית בנוסף לעשרות כנסים ברחבי הארץ.
אופיר אטינגר: אנחנו טיפלנו בלמעלה מ-380,000 שיחות במרכז למידע שלנו, הכול במטרה להגיע ולעזור למצות את הזכויות לכמה שיותר ניצולים וכמה שיותר זכאים פוטנציאליים.
טלי פלוסקוב: יש לי כמה שאלות לגבי הטיפול שאתם קוראים נפשי.
טלי פלוסקוב: האם אתה לא חשבת פעם שכשאתה מציג את זה כפגישה עם פסיכיאטר האנשים מפחדים מהמילה הזאת?
אופיר אטינגר: בוודאי, אנחנו לא שולחים אותם לפסיכיאטרים.
אופיר אטינגר: זה חשוב להבהיר.
אופיר אטינגר: מבחינתם הם מגיעים למרכזי טיפול, שם יש להם קבוצות ויש להם תמיכה.
אופיר אטינגר: אנחנו לא בהכרח מגדירים את זה וגם הם עצמם לא בהכרח מגדירים את זה כטיפול נפשי וככה זה מוריד את ההתנגדות.
אופיר אטינגר: חשוב להבין שאלה מרכזים שנמצאים שם מדי יום, בנוסף העמותות האלה גם מקבלות תמיכה מהרשות להפעלת מרכזים כאלה שהם יכולים לעשות שם דברים נוספים חוץ מטיפול נפשי.
אופיר אטינגר: אלה מרכזים שהם מגיעים אליהם בבוקר, מדברים, נפגשים, זה עוזר בהפגת הבדידות, זה עוזר להעלאת מצב הרוח, זה עוזר בכל כך הרבה דרכים שונות.
טלי פלוסקוב: הבנו, אבל שאלה לי אליך, איך האנשים יודעים על זכאותם לטיפול כזה?
טלי פלוסקוב: האם הנגשת המידע מספיקה ואיך בכלל מקבלים זכאות או שזה אוטומטית מגיע לבן אדם?
טלי פלוסקוב: דבר שני, האם אתם מדברים עם האנשים האלה?
טלי פלוסקוב: אני יודעת שלפחות 70,000 מהקבוצה הזאת לא מדברים עברית, האם אתם יודעים להנגיש מידע ולתת להם טיפול בשפה שהם מדברים בה?
טלי פלוסקוב: כרגע אנחנו יודעים שרובם עולי ברית המועצות לשעבר וצריך לתת את השירות הזה בשפה הרוסית.
טלי פלוסקוב: האם שתי העמותות שנותנות את הטיפול לאנשים האלה כן מסוגלים לתת את זה בשפה של האנשים אלה?
טלי פלוסקוב: שאלה נוספת שאני שואלת, האם אתה לא חושב שזה מעט מדי, מספר האנשים שמקבלים טיפול לפי מה שהגדרת כרגע?
טלי פלוסקוב: מעט מדי לעומת מספר הניצולים שנמצאים?
טלי פלוסקוב: איך אנחנו מרחיבים את הדבר הזה?
טלי פלוסקוב: איך אני יכולה להיות בטוחה שאף אדם שנמצא בקבוצה הזאת לא נשאר ללא טיפול שלכם, ללא טלפון שלכם?
טלי פלוסקוב: איך אתם מסבירים את זה שאנשים מתים בבית לבד?
טלי פלוסקוב: משהו כאן נופל, משהו כאן לא מתקיים כמו שצריך, אני רוצה להבין איך אתם, הרשות לזכויות ניצולי השואה, דואגים לאנשים האלה.
אופיר אטינגר: אז אני אתחיל דווקא בשפה הרוסית.
אופיר אטינגר: בוודאי שכל העמותות מנגישות את הטיפולים וכמובן שיש להם מטפלים בשפה הרוסית.
אופיר אטינגר: כמו שאמרת, זו באמת אוכלוסייה גדולה, אנחנו מודעים לזה, אנחנו לא מוכנים שהם לא יקבלו את הטיפול רק בגלל שהם לא דוברי עברית.
אופיר אטינגר: זה משהו שאנחנו הגדרנו במפורש בכל מכרז שאנחנו מבצעים, בטח בתחום הטיפול הנפשי, שתהיה אפשרות ושתהיה הנגשה גם לאוכלוסייה הזאת, זה בוודאי.
אופיר אטינגר: מבחינת הפרסום של הדברים אנחנו מפרסמים את זה, אנחנו מציעים את זה כמעט בכל שיחה איתם, אנחנו גם עושים שיחות יזומות, אנחנו גם מקבלים שיחות, הזכרתי קודם 380,000 שיחות בשנה, הזכרתי קודם 54,000 ביקורי בית בשנה.
אופיר אטינגר: אנחנו כמובן שמציעים, אנחנו - - -
טלי פלוסקוב: ביקור בית פעם אחת בשנה ל-54,000?
אופיר אטינגר: לא, עשינו ביקורי בית ל-54,000 במטרה למצות את הזכויות שלהם.
אופיר אטינגר: זה פרויקט מאוד מאוד גדול שעשינו בשנתיים האחרונות, אני בהחלט מקווה שאנחנו נמשיך ונגיע לכולם.
אופיר אטינגר: שוב, המטרה היא כמובן להגיע ולפרסם את זה.
אופיר אטינגר: אנחנו מעדכנים את זה.
אופיר אטינגר: אני יכול להגיד לך ברמה האישית שאני בכל הזדמנות שיש לי – אני חושב שזאת אחת ההזדמנויות ואחת הפעילויות הכי טובות שיש לנו להציע כרשות.
אופיר אטינגר: כמובן שאת צודקת, יש רתיעה מסוימת מההגדרה של טיפול נפשי.
אופיר אטינגר: אנחנו מודעים לזה, גם בחלק מהפרסומים שלנו לא נגדיר את זה כטיפול נפשי, אלא כתמיכה או כדברים כאלה.
טלי פלוסקוב: שינוי הגדרה, חד משמעית.
אופיר אטינגר: בנוגע למה שהזכרת לניצולי שואה ובאופן כללי קשישים שמתים לבד בביתם.
אופיר אטינגר: הרשות, אנחנו יוצרים קשר כמה שאפשר עם מי שאפשר, בשביל זה אנחנו גם בפעילות מאוד ענפה עם שירותי הרווחה.
אופיר אטינגר: אני לא יודע אם משרד הרווחה נמצא כאן, אולי הוא יוכל לשפוך אור גם כן.
טלי פלוסקוב: כן, הם איתנו בזום.
אופיר אטינגר: גם הם פועלים רבות ובצורה טובה, כמובן שאלה מקרים נוראיים ואנחנו עושים הכול על מנת להגיע לאותם אנשים.
אופיר אטינגר: אני בטוח שמשרד הרווחה יספר קצת יותר.
אופיר אטינגר: שוב, בנוגע לטיפול הנפשי, בכל הזדמנות, בכל אינטראקציה שיש לנו איתם אנחנו עושים הכול על מנת שהם יקבלו, בוודאי שחלק מהם נרתעים מזה, אנחנו מבינים את זה לגמרי ואנחנו מנסים להנגיש את המידע גם בדרכים אחרות.
טלי פלוסקוב: קודם כל תודה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לשתף אותך במשהו, ולא רק אותך, אלא כל מי שנמצא איתנו בדיון הזה, שהרבה פעמים האנשים האלה לא יודעים למי לפנות.
טלי פלוסקוב: אני כרגע מדברת על קבוצת האנשים שלא מדברים עברית, כי מי שמדבר עברית הוא כן נמצא באותו מעגל שאתה מספר ומתגאה בו.
טלי פלוסקוב: אגב, יישר כוח על כל מה שאתם עושים שם, אבל האנשים האלה שלא מדברים עברית הם נשארו לבד לחלוטין.
טלי פלוסקוב: אני אומרת דבר כזה, גם אם אתם עושים והעמותות האלה, אתם נותנים להם כלים לתת שירות לאנשים האלה הרבה פעמים האנשים האלה לא ניגשים לשם.
טלי פלוסקוב: לא ניגשים, אחת, מפחד שהם לא יידעו להתבטא, שתיים, ואני לא אומרת לך משהו שאני חושבת, אני אומרת לך משהו שאני שומעת מאנשים, זאת אומרת אלה תחושות שלהם ואם הם לא יכולים להגיד את זה אז אני אגיד את זה מגרונם, הם לא יודעים איך להגיע לשם, הם נורא מפחדים מהמילה פסיכולוג, פסיכיאטר, נפשי, זה דבר שהוא לא נתפס להם שהם יקבלו כזה שירות.
טלי פלוסקוב: שלוש, התחושה שלהם שלא כולם מכירים את הסוגיות הקשות, הכלכליות, שהם מתמודדים איתם כי הם לא רואים את הרצון לעזור.
טלי פלוסקוב: על הדברים האלה אמרתי בתחילת הדיון.
טלי פלוסקוב: הם הולכים ומחפשים שמישהו ילמד אותם להשתמש באינטרנט כדי באמת לדבר אחד עם השני או עם המשפחה בזום והם מחפשים תרומות לזה, ניצולי שואה מחפשים תרומות שמישהו ילמד אותם להשתמש באינטרנט, לא כולם, אני חייבת להגיד לך שהמדינה שלנו התברכה באנשים שיודעים להתמודד עם הטכנולוגיה, אבל יש כאלה שלא והם מחוץ ל-.
טלי פלוסקוב: ואני שומעת מאנשים שרוצים, נורא רוצים ללמוד, אבל אין מישהו שילמד אותם, אין מישהו שידבר איתם.
טלי פלוסקוב: למה אנחנו כמדינה לא חשבנו על זה, ללמד אותם להשתמש בטכנולוגיות האלה.
טלי פלוסקוב: אני יודעת על הפרויקט עם להב"ה, אני יודעת שאנחנו מלמדים, אבל הם לא יבואו לבד.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שלאנשים האלה אנחנו צריכים לשנות את הגישה, הם לא יבואו לבד לקחת את מה שמגיע להם, אנחנו צריכים לספק להם את מה שמגיע להם, אנחנו צריכים לבוא ולהגיד: מגיע לך אחת, שתיים, שלוש, ארבע ואם אתה רוצה את זה אז מגיע לך גם את זה ובשפה שהם מבינים אותה.
טלי פלוסקוב: זה הכי חשוב.
טלי פלוסקוב: קשה לי לקבל את העובדה שהעמותות האלה היום מבקשות תרומות כדי ללמד את האנשים ולעזור לאנשים האלה להשתמש באינטרנט, זה לא נתפס.
טלי פלוסקוב: האם יש לכם גם כסף לפרויקטים מסוג זה?
טלי פלוסקוב: ושאלה נוספת שלי, אם תוכל לענות לי, אנחנו לצערנו הרב, יודעים ועדים לכך שהרבה אנשים, אתה תגיד לי לבד, בטח אתה יודע בכמה אנשים כל חודש, המספר שאתה אמרת 187,000, הולך וקטן, כי האנשים האלה פשוט הולכים לעולמם.
טלי פלוסקוב: אני מבינה שברגע שבן אדם הולך התקציב נשאר אצלך, ועוד פעם, אני יודעת שהקצב שאנחנו כל הזמן מדברים, שכל חודש אנחנו פה מדברים על אלפים שהולכים, מה הולך עם זה?
טלי פלוסקוב: האם אתם עוד פעם מגלים חדשים ומצרפים אותם או שבכסף שיש לרשות אתם יכולים להשתמש גם לדברים אחרים עבור האנשים שנשארו בחיים?
טלי פלוסקוב: כי אני רוצה שמי שחי איתנו יחיה בכבוד, אז אם נשאר משהו תנו להם, כל מה שנשאר תנו לאנשים, תרחיבו את השירותים, תרחיבו את הגישה, תרחיבו פרויקטים שאתם יכולים לתת לאנשים.
טלי פלוסקוב: כל מה שאמרתי עכשיו זה שאלות גם למשרדים אחרים כמובן.
אופיר אטינגר: אנחנו בוודאי שכל הזמן מרחיבים את הפעילויות שלנו, הכסף הוא לא כסף שנשאר אצלנו, זה משהו שחשוב להבהיר, זה כסף שמועבר תמיד ישירות לאותם ניצולים, בין אם זה דרך מענקים וקצבאות ובין אם זה באמצעות התכניות שהזכרתי קודם.
אופיר אטינגר: אנחנו יוצרים קשר עם אותם ניצולים, גם עם אותם פליטי שואה, גם בשפה הרוסית.
אופיר אטינגר: יש לנו מערך שלם מתוך מרכז המידע שלנו שדובר רוסית, אנחנו מבינים שחלק מאוד מאוד גדול מהם לא דובר עברית וזה בסדר גמור ואנחנו פועלים ואנחנו עושים הכול על מנת להנגיש את כל השירותים האפשריים גם עבורם.
אופיר אטינגר: בנוגע לפרויקטים של לימוד מחשוב.
אופיר אטינגר: אני חייב להגיד שזה משהו שהרשות עדיין לא נגעה בו, אנחנו כן יוצרים איתם קשר באמצעות טלפון, אנחנו יודעים להגיע אליהם גם בדרכים אחרות.
אופיר אטינגר: זום עדיין לא לימדנו אותם, אבל זה בהחלט פרויקט שאנחנו ניקח לתשומת ליבנו.
טלי פלוסקוב: אוקיי, אני עוצרת דקה ולפני שאני נותנת התייחסות גם למשרדים האחרים אני כן רוצה לתת אפשרות לכמה ניצולים מהקבוצה הזאת לספר על החוויות ועל הדברים שהם עוברים ועל הקשיים שהם עוברים ואיך אנחנו יכולים לעזור להם, מה אתם, הרשות, משרד הרווחה שנמצא איתנו, המשרד לשוויון חברתי שנמצא איתנו וכל השותפים הנוגעים.
טלי פלוסקוב: אברהם שרנופולסקי, אתה רוצה עכשיו?
אברהם שרנופולסקי: יש לי שאלה.
טלי פלוסקוב: לא שאלה.
טלי פלוסקוב: אתה יכול להגיד את הכול ובסוף את השאלה שלך.
אברהם שרנופולסקי: שלום.
אברהם שרנופולסקי: תגיד לי כמה פליטי שואה דוברי רוסית כבר קיבלו את הטיפול הנפשי ומאיזה ערים?
טלי פלוסקוב: הבנת את השאלה?
טלי פלוסקוב: בעצם השאלה כמה באמת מדוברי הרוסית כן קיבלו את השירות שאתם מתגאים בו ככה?
טלי פלוסקוב: גם אני, אבל כמה מהם קיבלו את השירות הזה?
אופיר אטינגר: אין לי פילוח מדויק לכמה דוברי רוסית בדיוק מקבלים, אני יכול להגיד שמדובר באחוזים די גבוהים.
אופיר אטינגר: זה משהו שאנחנו נתקלים בבקשות ואנחנו כמובן בקשר תמידי ביחד עם העמותות בנוגע לטיפולים הנפשיים.
אופיר אטינגר: אנחנו יודעים שהמטפלים דוברי הרוסית שלהם עסוקים מאוד, הם כל הזמן מקבלים פניות נוספות.
אופיר אטינגר: מבחינת מספר מדויק אני לא יודע להגיד לכם כרגע.
טלי פלוסקוב: אברהם שרנופולסקי ואלכסנדר ברמן שנמצאים היום איתנו הם נציגים של עמותת חזית הכבוד, תחת העמותה הזאת יש 50 ארגונים מכל הארץ שמאגדים תחתיהם את העבודה עם פליטי השואה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לשאול את האנשים האלה, ברשותך, אברהם, האם אתה ידעת על השירות הזה והאם אתה יודע או מכיר מישהו שמשתמש בשירות הזה?
אברהם שרנופולסקי: כן, ידעתי על השירות הזה.
אברהם שרנופולסקי: יותר מזה, ניסיתי כמה פעמים לעניין את פליטי השואה לקבל את השירות הנפשי ודיברתי עם הפסיכולוג, אבל לא הצלחתי, מה זאת אומרת?
אברהם שרנופולסקי: כדאי אולי לבקש מהעובדים הסוציאליים שהם עשו את העבודה לאלמנות ואלמנים לעשות את זה.
טלי פלוסקוב: סליחה, אברהם, אני רוצה שתתייחס לקשיים וסוגיות שאתם מתמודדים עכשיו איתם בכללי ואני רוצה להעלות בזום עוד כמה ניצולי שואה שאני רוצה לתת להם להציג לנו תמונת מצב, מה אתם חווים, איפה אתם מרגישים חוסר התייחסות של המדינה, או של הרשות או של משרד כזה או אחר ואז אנחנו נראה איך אנחנו יכולים לפתור את הבעיה הזאת, איך אנחנו יכולים לעזור.
טלי פלוסקוב: אני לא רוצה להישאר רק בדיבורים ובהצגת נתונים, תעלה את הסוגיה ואני רוצה לנסות למצוא את הדרך לפתור אותה.
אברהם שרנופולסקי: קודם כל הייתי רוצה להסביר מיהם פליטי השואה.
אברהם שרנופולסקי: מדובר על קשישים עולים שבילדות ברחו יחד עם משפחותיהם, מהשטחים הכבושים, מהנאצים, תחת פצצות וירי והם חיו בתנאים בלתי נסבלים בסיביר ובאסיה התיכונה.
אברהם שרנופולסקי: הם איבדו את בתיהם, איבדו רכוש, לפעמים הם איבדו גם קרובי משפחה.
אברהם שרנופולסקי: פה בארץ רק בשנת 2014 הם מוכרים כניצולים פליטים ומקבלים מענק שנתי ממשרד האוצר בסכום של קצת פחות מ-4,000 שקל.
אברהם שרנופולסקי: בניגוד לזה פליטי השואה שעלו ארצה לפני שנת 1953 מוכרים כנכי רדיפות הנאצים ומקבלים תגמול חודשי ממשרד האוצר לפי אחוז הנכות, אחוז הנכות המינימלי מ-25 וסכום התגמול 2,200 שקל בחודש ל-25%, האחוז המקסימלי הוא 100%, ב-100% הם מקבלים כמעט 9,000 שקל.
אברהם שרנופולסקי: אז בוא תשוו 300 שקל בחודש, אם לחלק את המענק השנתי, ו-2,200 שקל.
טלי פלוסקוב: הסוגיה הזו לפי דעתי גם נידונה בבית משפט, נכון?
טלי פלוסקוב: מה הייתה החלטת בית המשפט?
אברהם שרנופולסקי: בית המשפט אמר שיש קשיים פרוצדורליים, זה לא אומר שהם מתנגדים לזה.
טלי פלוסקוב: אבל הם פנו למשרד האוצר למצוא פתרון, לפתור את הסוגיה?
טלי פלוסקוב: הם לא אמרו לממשלה שצריך לטפל בסוגיה הזו ושהתביעה היא נכונה?
טלי פלוסקוב: האם בית המשפט בהחלטתו לא חייב את הממשלה לתת מענה לסוגיה הזו?