GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לודמילה ללוש: בשדרות כבר הקמנו סינמטק ומרכז מוסיקה.
לודמילה ללוש: באופקים יש לנו פרוייקט, הקמת חממת תרבות, שזה בסיס לתיאטרון.
לודמילה ללוש: יש שם מורים-עולים, במאים ואחרים שקשורים לתחום הזה.
לודמילה ללוש: אנחנו מאד-מאד מקווים שיתחילו לעבוד גם מתקני ספורט באופקים ובדימונה.
לודמילה ללוש: יש לנו פרוייקט די מעניין שקשור לדימונה - חממות תרבות, בהשקעה של 300,000 שקל.
לודמילה ללוש: כבר הדגשתי שבאופקים יש לנו חממה, אמנות פלסטית, תחום שציירים ואנשי אמנות נמצאים במצוקה.
לודמילה ללוש: במתנ"ס באופקים אנחנו משקיעים 200,000 שקל.
צבי הנדל: עד אתמול ידעתי שיש קיצוץ בתקציבים גם של מדענים-עולים, גם של ספורטאים עולים לקראת 2002.
צבי הנדל: אתמול נפגשתי עם אריה שומר, מנכ"ל המשרד, וכששאלתי אותו על הנושא הזה הוא אמר שזה תוקן ולא יהיה קיצוץ.
צבי הנדל: מה נכון?
לודמילה ללוש: אני השתתפתי בישיבה בענין פעילות מדור לספורטאים עולים, שקשור למכון וינגייט.
לודמילה ללוש: לצערי הרב היתה בעיה, אבל כבר הוקצה סכום של 1.3 מיליון שקל.
לודמילה ללוש: 700,000 שקל כבר הועברו למכון וינגייט.
לודמילה ללוש: אני רוצה להדגיש שכשאני נכנסתי למשרד הבנתי שהשר שם דגש גדול לעזרה למאמנים עולים, משום שהם כבר מביאים לנו הישגים, מדליות.
לודמילה ללוש: לכן אין שום סיבה לא להעביר להם כסף ולא לתמוך בהם.
צבי הנדל: אז אין קיצוץ?
לודמילה ללוש: בזה אין קיצוץ.
לודמילה ללוש: כן יש קיצוץ בתקציב הכללי של המשרד.
לודמילה ללוש: אבל כפי שידוע לי, אנחנו קיבלנו סכום די מכובד דווקא למדע.
אנה מזירצקי: מבחינה גיאוגרפית גם ירוחם נמצאת באזור הנגב אבל עד עכשיו לא שמעתי מלה על ירוחם.
צבי הנדל: במשרד השיכון תמיד יש ויכוח איך לבנות בירוחם, האם בנייה רוויה או בנייה צמודת קרקע.
צבי הנדל: לפני כמה שבועות הוציאו בירוחם 50 מגרשים לתוכנית "בנה ביתך", כאשר דירות בבתי קומות עומדות ריקות.
צבי הנדל: במכרז הראשון תוך שבוע נרשם פי שלוש ביקוש מההיצע.
צבי הנדל: זאת אומרת שדווקא בירוחם יש התפתחות, רוצים לבנות וילות.
צבי הנדל: זה טוב.
מיכאל כהן: בשנה האחרונה השקיע משרד החינוך כעשרה מיליון שקל בהעסקת מורים-עולים, שזה כ-20% מכלל התקציב של המחלקה למורים-עולים, רק בנגב.
צבי הנדל: מה מצב האולפנים בנגב?
מיכאל כהן: המימון לאולפנים נעשה על-ידי משרד הקליטה, ההוראה נעשית על-ידי משרד החינוך.
מיכאל כהן: מכיוון שמשרד הקליטה הפסיק את המימון, אוטומטית ההוראה נפסקה.
צבי הנדל: שכר המורים, שזאת ההוצאה המרכזית באולפן, משכורתו של המורה משולמת 100% מתקציב משרד החינוך.
צבי הנדל: נושאים שבמעטפת, כמו טיול לירושלים, וכדומה, את אלה נותן משרד הקליטה.
צבי הנדל: משרד החינוך הוא הגורם הישיר שמממן את משכורות המורים.
מיכאל כהן: למיטב ידיעתי, משרד הקליטה בדרך כלל מממן את אולפני ההמשך.
צבי הנדל: אולי אתה מתכוון לאולפן ב'.
מיכאל כהן: מה שהציע סגן השר יורי שטרן כדי לשלב את משרד העבודה והרווחה באולפני המשך, זה הופסק.
מיכאל כהן: אחת הבעיות של אי-ידיעת עברית היא תוצאה של קליטה ישירה.
מיכאל כהן: בזמנו כל אדם שהופיע באולפן נרשם.
מיכאל כהן: הוא היה 30 יום בחודש, קיבל 30 שקל.
מיכאל כהן: היה 20 יום, קיבל 20 שקל.
מיכאל כהן: מכיוון שנתנו לעולים את סל הקליטה מראש, הם לא באו לאולפן, וזאת אחת הסיבות לכך שהם לא יודעים עברית.
מיכאל כהן: אנחנו יכולים לקלוט מורים לשפה האנגלית, כמה שיהיו.
מיכאל כהן: בעלייה הזאת אין הרבה מורים לאנגלית.
מיכאל כהן: אם יעלו אנשים, נוכל לקלוט אותם.
שרה ויסלר: אני מפקחת על קליטת תלמידים-עולים במחוז דרום.
שרה ויסלר: משנת 1989 קלטנו במחוז כ-17,000 תלמידים-עולים בכל מערכת החינוך, מאשדוד עד אילת.
צבי הנדל: מה היחס בין העלייה מברית-המועצות לשעבר לבין העולים מאתיופיה?
שרה ויסלר: המאסה הגדולה שלומדת כרגע בבתי-ספר ממלכתיים של חבר העמים, העיר הראשונה שקולטת עלייה מאד גדולה היא העיר אשדוד – 80% - 90%.
שרה ויסלר: האחוז הגדול ביותר של תלמידים-עולים יוצאי אתיופיה הוא בבאר-שבע.
שרה ויסלר: יש לנו היום כ-2,000 תלמידים-עולים זכאים אתיופים וכ-600 תלמידים מחבר העמים זכאים לשעות עזר בתשס"ב.
שרה ויסלר: בית-הספר הוא המוקד הראשון שהתלמיד העולה פוגש, וכאשר איכות הקליטה בבית-הספר טובה, ברוב המקרים שביעות הרצון ואיכות הקליטה טובה, וגם המשפחה בבית שבעת-רצון.
שרה ויסלר: לכן אנחנו מקפידים מאד על איכות הקליטה בתוך בתי הספר.
שרה ויסלר: נכון להיום אין תלונות על תקצוב, מבחינת משאבים.
שרה ויסלר: הבעיה העיקרית היא שאי-אפשר להתייחס לכלל העולים כמקשה אחת, ואני מבקשת לעשות שני פילוחים מרכזיים בענין הזה.
שרה ויסלר: יש קבוצה גדולה מאד של תלמידים שפגה זכאותם, קרי – המעגל השני.
שרה ויסלר: אלה תלמידים-עולים שעלו מ-1 בינואר 2000.
שרה ויסלר: ברגע שהקבוצה הזאת קלטה את השפה היא אמורה לחזור לכתות-אם והיא אמורה להתמודד עם תחומים חדשים, כמו ביולוגיה ותנ"ך, שנחשבת כעוד שפה, ושפה אנחנו זקוקים לתקציב ולתגבור רציני ביותר.
שרה ויסלר: הקבוצה השנייה שזקוקה לתגבור מדברת על כל ההגעות האחרונות של עולי אתיופיה.
שרה ויסלר: בשלוש השנים האחרונות קלטנו במחוז דרום כ-600 תלמידים, להוציא גני ילדים.
שרה ויסלר: הקושי הוא שאנחנו קולטים אותם במהלך השנה, כאשר ההגעות הן בלתי-צפויות וגם העזיבה היא בלתי-צפויה, והדבר הזה יוצר לנו בעיה גדולה מאד בתחום הפרופסיונלי.
צבי הנדל: אגב, הנקודה הזאת שאת מעלה אני בטוח שהיא באה לפתחך.
צבי הנדל: בערך אחת לשבוע אני מקבל טלפון בענין הזה, ואני יודע גם למה זה קרה, אבל הייתי רוצה שתתייחס לזה ומה אנחנו חושבים לעשות בעתיד, כי היו כמה הפתעות שגם אתה לא יכולת לדעת אותן.
צבי הנדל: אבל זאת ממש מכה שמשרד החינוך בדרום מתמודד אתה.
שרה ויסלר: נכון.
שרה ויסלר: הנושא הבא הוא נוער בוגר בבתי-ספר על-יסודיים.
שרה ויסלר: אנחנו מבקשים להגדיל את רשת התמיכה לכל הטיפול הבלתי-פורמלי לשעות אחר-הצהריים בנוער עולה.
שרה ויסלר: קרי – מועדוניות, מגשרים, שעות ייעוץ חינוכי.
שרה ויסלר: כרגע יש ששה תפקידים למגשרים.
צבי הנדל: אם אני דואג עכשיו לתקציב נוסף של שני מיליון שקל למחוז הדרום של משרד החינוך, האם הכסף הזה יוצא למה שאת ביקשת, או לדברים אחרים?
צבי הנדל: תחשבי על התשובה ואחר-כך תעני לי.
מנחם תזזו: אני עובד מנהלת קליטה עירונית, מנהל מוקד קליטה שכונה י"א.
מנחם תזזו: אני חדש בתפקיד.
מנחם תזזו: תודה.
מנחם תזזו: אתחיל בדברים הטובים ואחר-כך אעבור לדברים היותר אקוטיים, כפי שכבר דובר עליהם כאן.
מנחם תזזו: בדרום בכלל יש כ-300 סטודנטים יוצאי אתיופיה שלומדים במוסדות להשכלה גבוהה, ויש לנו חיילים ביחידות שדה.
מנחם תזזו: שני הדברים האלה הם גאוות העדה.
מנחם תזזו: עם זאת, יש היום בעיה שמעסיקה את כלל יוצאי אתיופיה בכל בית והיא החינוך הבלתי-פורמלי, שהוא המפתח להשתלבות בני העדה שלנו בחברה הקולטת.
מנחם תזזו: כי אם אין המשך לשעות הרוחב במסגרת הלימודים ואין אמצעים לתמוך בילדים בתוך הבית, זה כמו חלב שנשפך, אתה לא יכול לקחת אותו חזרה.
מנחם תזזו: הכוונה בשעות רוחב, כשהתלמיד מתחיל ללמוד בשעה שמונה בבוקר והוא מסיים בשעה 1 או 2 את הלימודים הרגילים בבית-הספר, אין פעילות בשעות אחר-הצהריים, ואם יש זה מעט מאד.
מנחם תזזו: אני מדבר על כל הגילאים, מהיסודי ועד התיכון.
מנחם תזזו: הילדים מגיעים הביתה, אין חינוך בלתי-פורמלי.
מנחם תזזו: הילד האתיופי נמצא במירוץ של סגירת פערים ביחס לוותיק שיש לו מחשב, חוגים וכו'.
מנחם תזזו: כשמדברים על מועדונית, הילד האתיופי נמצא במועדונית של בית-הספר, הוא לא יכול להמשיך כשלחבר שלו יש פעילויות יותר רציניות במתנ"סים השונים.
מנחם תזזו: ולצערנו, יש לנו בעיה של נוער עבריין, שהבית לא מצליח להתמודד אתו.
צבי הנדל: אתה אומר שקשה להם להשתלב בחינוך בלתי-פורמלי אחר, כי הם צריכים עוד תגבור.
צבי הנדל: האם אין להם כסף לשלם בעד חוגים, או שהחוגים הם ברמה כזאת שהם צריכים חוגים משלימים ברמה אחרת כדי להשתלב עם האחרים?
מנחם תזזו: א.
מנחם תזזו: הבית לא מודע לחברה המערבית.
מנחם תזזו: אם הילד לומד משעה 8 עד שעה 1, בבית חושבים שזה מספיק.
מנחם תזזו: ב.
מנחם תזזו: מלבד השעות האלה אין תמיכה ועידוד בתלמיד.
מנחם תזזו: ג.
מנחם תזזו: אני חושב שבבית אין אמצעים, גם אם רוצים וגם אם מודעים, לשלוח את הילד לחוג.
מנחם תזזו: אני בארץ מגיל 12.
מנחם תזזו: אם בתי רוצה ללכת לחוג כלשהו, אני לא יכול לאפשר לה את זה, ואני נחשב לאדם בעל אמצעים בקהילה.
מנחם תזזו: אם לא יכול לתת את זה, על אחת כמה וכמה משפחות שיש להן ששה – שבעה ילדים בגיל בית-ספר, שמקבלות הבטחת הכנסה או קצבת זקנה.
מנחם תזזו: לדעתי, זה המפתח להשתלבות של בני העדה.
צבי הנדל: הבעיה שהעלית עכשיו היא בעיה גדולה לא של עולים בלבד, כי הוא כבר לא עולה, לפי שום פרמטר.
צבי הנדל: המצוקה הכלכלית שמשפיעה ומשליכה על דור ההמשך היא בעיה גדולה מאד, ואני אתייחס אליה בסיכום.
צבי הנדל: רשות הדיבור לגב' ראובני, מנהלת מחוז דרות במשרד לקליטת העלייה, בבקשה.
בת-שבע ראובני: שאלת מה חסר.
בת-שבע ראובני: אני אשלים, כמשרד מתאם, את מה שחסר.
בת-שבע ראובני: א.
בת-שבע ראובני: אני מצטרפת לדברים שאמר מר בורוכוב, והדוגמה הרלבנטית ביותר שהיתה לי היום היא נציגת משרד החינוך שהולכת להשקיע במרכזי תרבות כאשר גם אנחנו בתור משרד הקליטה מפתחים את הנושא של מרכזי תרבות לעולים.
בת-שבע ראובני: אני בהחלט חושבת, מאחר שנושא קליטת העלייה חותך את כל תחומי החיים ואת כל הרשויות ואת כל משרדי הממשלה, שצריך להיות משרד מתאם, אבל מתאם מוסכם, ולא אכנס לנושא הזה.
בת-שבע ראובני: ב.
בת-שבע ראובני: אני לא רוצה לגעת בנושא התעסוקה, כי דיברו עליו בהרחבה.
בת-שבע ראובני: אני אדגיש פעם נוספת את נושא העברית.
בת-שבע ראובני: אני רוצה להדגיש את נושא הפרוייקט שאנחנו מגלגלים בתוך המשרד ומחפשים שותפים למורה-חוקר בקרב המדענים-עולים שגרים ברחבי הנגב, שאפשר בהשקעה של כמיליון שקל לקורס, שיכול להכשיר קבוצה של מדענים שיעסקו גם במחקר וגם בהוראה, בייחוד בפריפריה.
בת-שבע ראובני: אני חושב שאין צורך להרחיב ולומר מה זה יכול לעשות לכל מערכת החינוך, בייחוד ליישובים הרחוקים יותר.
צבי הנדל: זאת אומרת, את אומרת בעצם להתנות עזרה במחקר בתנאי שיעסוק בהוראה?
בת-שבע ראובני: לא, אלא לקחת קבוצה של אנשים שהם גם מתאימים להוראה, להשקיע יחד עם אוניברסיטת בן-גוריון, עם משרד העבודה, עם שותפים פוטנציאליים, להכשיר אותם לנושא הוראה, לשלוח אותם לפריפריה, להתנות את ההשתתפות בקורס שאחר-כך האיש ישרת במרחקים ולאו-דווקא במוקדים, אבל עם זאת תשאיר לו את הנישה הפרופסיונלית שלו שימשיך לעסוק במחקר והוא יוכל לשלב גם את זה וגם את זה.
צבי הנדל: זה נשמע לי מצוין.
צבי הנדל: אבל תסבירי לי למה זה לא יכול להיעשות.
בת-שבע ראובני: אין כסף.
יולי יואל אדלשטיין: לוחשת לי באוזן ראש אגף ההכשרה במשרד העבודה והרווחה שדווקא צריך להרים את זה.
יולי יואל אדלשטיין: זה ענין בינינו לבינם.
צבי הנדל: אני אומר לך שאם תבקשי פגישה בין-משרדית בדרג של הדרום, לא צריך להגיע לירושלים - - -
בת-שבע ראובני: כבר היתה פגישה כזאת.
צבי הנדל: עכשיו שמעו אותך פה עוד כמה משרדים.
צבי הנדל: אני מבקש שתחזרי על הניסיון הזה פעם נוספת, במאמץ מכסימלי.
צבי הנדל: אם לאחר המאמץ הזה תודיעי לי למה זה נכשל, אני אזמן לכאן את כל מי שצריך ואקיים דיון מיוחד בנושא הזה.
צבי הנדל: אני חושב שזה נושא ראוי, וזה פרוייקט שאם הוא מצליח הוא דוגמה למקומות אחרים.
צבי הנדל: זה מאד מוצא חן בעיניי.
בת-שבע ראובני: אני מקווה שהנושא של העובדים הסוציאליים ימצא את פתרונו, למרות שבוני גולדברג ואנוכי רצות ממשרד למשרד בניסיון למצוא את הפתרון.
בת-שבע ראובני: זה ייתן תעסוקה, זה ייתן איזו שהיא נישה לעולים אקדמאים בנגב.
בת-שבע ראובני: אני רוצה לשאול כמה קורסים היו בנגב, בשנה האחרונה למורים-עולים?
מיכאל כהן: משרד החינוך פותח קורסים בהתאם לצרכים.
מיכאל כהן: זאת לא עבודה יזומה.
מיכאל כהן: אם הוא פתח השנה שמונה קורסים, מתוכם שני קורסים בדרום.
בת-שבע ראובני: לנו יש תחושה שיש הרבה מאד מורים-עולים שעובדים בדל, בגלל שהם לא מצליחים להגיע לקורסים והם לא מצליחים להיקלט במערכת החינוך.
בת-שבע ראובני: אני חושבת שחלק מהם אפילו יושבים פה.
צבי הנדל: רשות הדיבור לנציגת רדיו דרום, שאחוז ההאזנה לו הוא גבוה.
צבי הנדל: אני רוצה לשמוע איזה אחוז מהזמן מקדיש הרדיו האזורי לאלה שאינם מבינים עברית.
מריאנה פרינדיוק: אני משדרת ברדיו דרום, היחידה בשפה הרוסית.
מריאנה פרינדיוק: אולי אני אשמע קצת מוזר, אבל בשונה לדוברים לפניי אני לא אבקש כספים ולא אגיד שאנחנו צריכים כסף.
מריאנה פרינדיוק: אני רוצה לתת כסף ולא רוצים לקחת.
מריאנה פרינדיוק: אני אסביר.
מריאנה פרינדיוק: הספור הזה נמשך כבר הרבה שנים.
מריאנה פרינדיוק: היו כל מיני ניסיונות שלא הצליחו, וכשפנינו לסגן ראש העיר באר-שבע, משה בורוכוב, הצלחנו.
מריאנה פרינדיוק: פתחנו שידור ברוסית ברדיו דרום.
מריאנה פרינדיוק: רדיו דרום משדר כל יום בשעה עשר חדשות.
מריאנה פרינדיוק: לפני-כן החדשות שודרו בשעה תשע בערב, במשך חמש דקות בשפה הרוסית.
מריאנה פרינדיוק: ביום שבת יש שעה אחת של תוכנית בשפה הרוסית, שיש לה רייטינג עצום.
צבי הנדל: אני רוצה נתונים.
צבי הנדל: כמה שידורים יש לכם בשבוע וכמה זמן כל שידור?
מריאנה פרינדיוק: כל יום חמש דקות, מעשר בערב.
מריאנה פרינדיוק: בשבת זה משמונה עד תשע בבוקר.
מריאנה פרינדיוק: קודם זה היה מתשע עד עשר, אבל דחפו אותנו עוד לפינה, כי חשבו שלא יהיו מאזינים, אבל יש מאזינים גם משמונה עד תשע.
מריאנה פרינדיוק: אני מחכה שנתיים, אבל אני מאד סבלנית, אבל דוחפים אותי לפינה.
מריאנה פרינדיוק: כי שנתיים חיכו לתדר.
מריאנה פרינדיוק: לפני שנה אמרו: הכנו פרוייקט לשידורים של ארבע שעות ביום ברדיו דרום, וגם הכינו אולפן, אבל אין תדר.
מריאנה פרינדיוק: לפני חצי שנה קיבלו תדר, אבל אין כלום.
צבי הנדל: אני מוכן להירתם ולעזור שיהיה תדר, אבל אני צריך תנאי אחד, שאת מתחייבת שבתוך התוכניות את משלבת אולפן ללימוד עברית.
מריאנה פרינדיוק: אני חושבת שהשפה באה עם הזמן ועם החיים, ושום אולפן לא יכול ללמד את השפה.
צבי הנדל: קודם-כל את מבינה שאני חס וחלילה לא רוצה להעניש את מי שרוצה לשמוע שידורים ברוסית, ואמרתי שאני מוכן לעזור.
צבי הנדל: אבל אני רוצה התחייבות חד-משמעית שיהיה אולפן לעברית, שאלה שהיום מאזינים לתוכניות ברוסית, כי קשה להם עם העברית, שלפחות יוכלו לאט-לאט להתקדם ולעבור לערוץ השני.
מריאנה פרינדיוק: אם זה התנאי, אין שום בעיה.
מריאנה פרינדיוק: למה אמרתי שאני רוצה לתת כסף ולא לבקש כסף?
מריאנה פרינדיוק: הרי כולם יודעים שאם התקשורת לא מסובסדת היא מתקיימת מפרסומות.
מריאנה פרינדיוק: פרסומות ברוסית אפשר לגייס בלי סוף.
מריאנה פרינדיוק: אנשים רוצים לתת, לא רוצים לקחת.
מריאנה פרינדיוק: מכיוון שרדיו דרום הוא לא מוסד ממשלתי, בחלקו הגדול הוא פרטי, אני לא יכולה להכתיב להם דברים.
צבי הנדל: מהי הבעיה?
צבי הנדל: את אומרת שהבעלים של רדיו דרום לא רוצים?
מריאנה פרנדיוק: עכשיו הם אומרים שהם הזמינו סקר אצל מינה צמח אם כדאי לפתוח ברוסית.
מריאנה פרנדיוק: שליש מאוכלוסיית באר-שבע הם דוברי רוסית, וכל אדם חמישי באזור הדרום הוא דובר רוסית.
מריאנה פרנדיוק: עכשיו אולי הם ישדרו מוסיקה מזרחית, או בערבית.
מריאנה פרנדיוק: אין לי דבר נגד זה, אבל למשוך אותנו שנתיים, שה למעשה ניצול.
צבי הנדל: את מבינה שזה גוף פרטי עסקי.
מריאנה פרנדיוק: נכון.
צבי הנדל: אני אנצל את הקשרים הטובים שיש לסגן ראש העיר ולי עם רדיו דרום, אנחנו מכירים את הבעלים, וננסה להשפיע עליהם.
צבי הנדל: נראה לי על פניו שמבחינה עסקית זה אמור להיות מוצלח.
צבי הנדל: אנחנו נסביר להם בעברית את מה שאת לא הצלחת להסביר להם ברוסית.
אנה מזירצקי: אני עובדת שכונתית באגף הרווחה, ובנוסף רכזת עולים בירוחם.
אנה מזירצקי: ירוחם מונה כ-9,200 תושבים, 26% מהם עולים, שהם כ-2,400 עולים חדשים.
אנה מזירצקי: הבנייה התקציבית האחרונה בירוחם היתה כשאריק שרון היה שר השיכון.
אנה מזירצקי: מה שנבנה אז נמכר, ומאז אין בנייה.
אנה מזירצקי: נכון, הוציאו מכרז לבנייה עתידית.
אנה מזירצקי: \
אנה מזירצקי: מי שזכאי לדיור "עמידר" אין לו פתרון.
אנה מזירצקי: אנשים עומדים בתור הרבה זמן, אבל אין דירות "עמידר".
אנה מזירצקי: זו בעיה מאד קשה, כי בתור מחכים קשישים בני 80 – 90, גם חיילים משוחררים וגם משפחות צעירות.
אנה מזירצקי: מספר הזכאים לדיור מבין העולים, שמחכים בתור הוא 40.
אנה מזירצקי: בעיה שנייה היא תעסוקה.
אנה מזירצקי: בירוחם יש 15% אבטלה, הגבוה ביותר בנגב.
אנה מזירצקי: אחוז המובטלים עלה מאד ברגע שאנשים פוטרו ממפעל וישיי דל בדימונה.
אנה מזירצקי: אני רוצה לציין ש-500 עובדים פוטרו מדימונה ו-100 מירוחם.
אנה מזירצקי: ביום ראשון פוטרו עוד 150 עובדים ממפעל דל.
אנה מזירצקי: בעיה קשה נוספת שם היא גם השפה וגם הכשרה מקצועית.
אנה מזירצקי: לאולפן בדימונה הגיעו 160 אנשים, ונתקבלו לאולפן 24, והאחרים יושבים בבית בלי הכשרה, בלי אולפן.
אנה מזירצקי: - - - - - האנשים גרים בירוחם אבל את האולפן פתחו בדימונה, וכל יום הם צריכים לנסוע לדימונה.
אנה מזירצקי: אני חושב שיותר קל היה לקחת מורה שילמד בירוחם.
אנה מזירצקי: יש לי רעיון.
אנה מזירצקי: אם אפשר במקום לפטר את האנשים, לשלם להם פיצויים ודמי אבטלה, אולי כדאי להעביר את הכסף להכשרה בתוך המפעל ולתת להם גם זכות ללמוד מקצוע אחר, אבל לא לפטר אותם.
צבי הנדל: כמה אנשים זכאים ללמוד באולפן והם צריכים לנסוע לדימונה?
אנה מזירצקי: אני לא יכולה להגיד לך כמה זכאים.
אנה מזירצקי: אני יודעת כמה רוצים ללמוד באולפן, בסביבות 200.
נטאשה פנאיטוב: אני רכזת פרוייקט של מרכז תרבות, אבל את רוב העבודה אני עושה בהתנדבות, בשדרות.
נטאשה פנאיטוב: אני חמש שנים בארץ.
נטאשה פנאיטוב: ברגע זה אין בכלל אולפן בשדרות.
נטאשה פנאיטוב: אני רציתי מאד ללמוד עברית, ומה שאני יודעת היום היא עברית פרקטית.
נטאשה פנאיטוב: אנחנו חייבים שיהיה לנו אולפן, ולא סתם אולפן אלא אולפן מקצועי.
נטאשה פנאיטוב: בפעם האחרונה שלמדתי באולפן היתה לנו מורה חיילת והיא לא יכלה להסביר לנו דברים רבים שרצינו לדעת.
נטאשה פנאיטוב: אני חושבת שבאולפן חייבים ללמד את העולים מהי דמוקרטיה ואיך להסתדר בארץ, בגלל שרוב האנשים באים ולא יודעים כלל דברים בסיסיים ביותר.
נטאשה פנאיטוב: שדרות היא עיר מיוחדת, כי למעלה מ-40% מהתושבים הם עולים חדשים, רובם פנסיונרים ומשפחות חד-הוריות.
נטאשה פנאיטוב: האבטלה אצלנו היא לא היסטרית, בגלל שכל האמהות החד-הוריות עובדות בתור מטפלות.
נטאשה פנאיטוב: פעם זרקו מרגמות על שדרות.
נטאשה פנאיטוב: דיברנו על כך ועברנו הלאה, אבל עד עכשיו כל לילה כשאנחנו שומעים רעשים אני מקבלת באמצע הלילה טלפונים מאנשים ששואלים אותי: מה, כבר מתחיל?
נטאשה פנאיטוב: כבר לצאת?
נטאשה פנאיטוב: אני יודעת שמשפחות רבות יושבות עם מזוודות מוכנות.
נטאשה פנאיטוב: במצב כזה, אם לא נעשה מרכז מידע, עם דוברי רוסית וגם אמהרית, אני חושבת שנצטרך לפתוח בית משוגעים.
נטאשה פנאיטוב: לגבי משרד הרווחה, אם אין עובדים סוציאליים דוברי רוסית, אולי אין צורך בהם, אבל חייבים להיות מתורגמנים.
צבי הנדל: מי שלא ראה את שדרות בעשור האחרון, אני מאד ממליץ לבקר שם, בכל השכונות החדשות ולראות איך העלייה הזאת הפכה מקום לכמה מדרגות גבוה יותר ממה שהיה לפני-כן, ועל זה תבורכו.
מיכאל גינקר: אני חשבתי שבישיבה הזאת נדבר יותר על בעיות תקציביות, בעיקר על הקיצוצים בשנת 2002, שאם הם יתבצעו כפכי שתוכננו הם יגמרו סופית את החלק המשמעותי של התוכניות בקליטה מוניציפלית.
מיכאל גינקר: באופקים, למשל, לפני ארבע שנים התקציב השנתי של קליטה בקהילה היה מיליון שקלים, ועכשיו התקציב הוא רק 300,000 שקל.
מיכאל גינקר: המצב, לפי הגדרתם של מחזיקי תיק הקליטה וסגני ראשי הערים שמטפלים בקליטה, הוא מאד חמור.
מיכאל גינקר: בנתיבות המצב די סביר.
מיכאל גינקר: למשל, הם מנהלים חלק מתוכנית עלייה 2000 של הסוכנות היהודית, והם רוצים להמשיך אבל מתלבטים לאן להביא את העולים, אם התקציב יצטמצם עוד.
צבי הנדל: אני אבקש מנציגת משרד התעשייה והמסחר לעדכן אותנו בענין הרצון של משרד האוצר להקטין את חוק עידוד השקעות הון.
יעל ורסנו-ברזילי: אחד הדברים שלא עלו כאן ולדעתי הוא דווקא מהמלהיבים בתוכניות שלנו, כי הרי יש לנו מגוון תוכניות במשרד התעשייה והמסחר, הוא הנושא של עסקים קטנים.
יעל ורסנו-ברזילי: כדי לסבר קצת את האוזן אומר שלמעלה מ-95% מהעסקים בארץ מעסיקים עד 50 עובדים, שזה עסקים קטנים.
יעל ורסנו-ברזילי: בשנת 2000 40% מהעובדים בכלל המשק הועסקו בעסקים קטנים.
יעל ורסנו-ברזילי: בשנים 1996 ו-2000 הניב הסיוע לעסקים קטנים תוספת של 50,000 מקומות עבודה, במיוחד באזורי הפריפריה.
יעל ורסנו-ברזילי: לדעתי, אחת התוכניות המלהיבות ביותר של המשרד שלנו הוא הנושא של חונכות עסקית וכל הסיוע לעסקים קטנים.
יעל ורסנו-ברזילי: זאת אומרת, לקחת עסק קטן, אם זה מסגרייה, ודיברנו על מטפלות – כל המגוון של הדברים שאנחנו רואים, החל מעסק קטן שמעסיק אדם אחד ועד עסקים יותר גדולים, ולעשות לו חונכות.
יעל ורסנו-ברזילי: להסביר לו מה זה תזרים מזומנים, איך לשווק את עצמו, איך לבדוק את המתחרים שלו, מאיפה לקנות, מה החלופות.
יעל ורסנו-ברזילי: מה שמעניין בתוכנית הזאת זה לא כל-כך הנתונים איך סייענו לעסקים האלה להתפתח, שהיא בזכות עצמה שווה דיון, אלא בזה שאתה נותן חונכות לעסק אתה מונע ממנו להיסגר, אתה מונע מליצור אבטלה נוספת.
יעל ורסנו-ברזילי: מינואר עד נובמבר 2001 בוצעו 205 חונכויות, בהן הושקעו 7,000 שעות, בהשקעה כוללת של 1.3 מיליון ₪.
יעל ורסנו-ברזילי: זה קצת כסף אבל כסף חכם.
יעל ורסנו-ברזילי: דיברתי עם שמעון מרדכי ממרכז ההשקעות והוא מסר להגיד בקשר לדרום כדלהלן.
יעל ורסנו-ברזילי: קודם-כל הוא סיפר שמנסים עכשיו להביא מפעל עוגן טכנולוגי לשדרות, ועובדים על זה.
יעל ורסנו-ברזילי: הוא עוד סיפר שבארבע השנים האחרונות 1998 עד 2001 ניתן סכום של 600 מיליון דולר מענקים למפעלים מאושרים.
יעל ורסנו-ברזילי: זה מהוון השקעה של שני מיליארד דולר לביצוע ההשקעות.
יעל ורסנו-ברזילי: חוק עידוד השקעות הון מטופל כעת בוועדות, יחד עם משרד האוצר, לתיקונו.
יעל ורסנו-ברזילי: כל אחת מעיירות הנגב, כולל באר-שבע, מקומות שקולטים עלייה, מגיע להם לפי תחשיב מסוים מענק קליטה ממשרד הפנים.
יעל ורסנו-ברזילי: כל המועצות וכל העיריות, כולל עיריית באר-שבע, שבה עדיין ראש העיר הוא לא מהעלייה החדשה, רואות את המענק הזה כמענק שמגיע להם עבור אותם שירותים שהם נותנים לעולים חדשים במסגרת של משרדים אחרים, והכסף הזה לא עובר נטו לעלייה.
יעל ורסנו-ברזילי: כדי שנוכל לפתור את המצוקה של העולים, לפחות מבחינה תרבותית ושירותים נוספים, אני ממליץ לדרוש ממשרד הפנים שיעבירו את הכסף לעיריות ולמועצות, לטיפול בעולים עצמם.
יעל ורסנו-ברזילי: אתן לך דוגמה ספצפית.
יעל ורסנו-ברזילי: בבאר-שבע מדובר על קרוב לשלושה מיליון שקל, ובשדרות מדובר על 450,000 או 500,000 שקל, וזה סכום שיכול לעזור הרבה מאד בפרוייקטים לצורך עלייה.
יולי יואל אדלשטיין: דוגמה להשתלבות העלייה בנגב ראינו כאן במסגרת הוועדה, ברצף הדוברים.
יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, הזכרת את הנושא של פיזור אוכלוסין.
יולי יואל אדלשטיין: לפני עשר שנים היה נראה שאותו מעגל קסמים שתמיד דיברו עליו באקדמיה ובממשלה ולא ידעו איך להתמודד אתו, על שבירת המרחק בין המרכז לפריפריה, או בין הערים הגדולות לעיירות פיתוח, סוף-סוף יצאנו ממעגל הקסמים הזה.
יולי יואל אדלשטיין: כלומר, אוכלוסיות חזקות הגיעו גם לערים הכי מרוחקות ובאמת אפשר לראות אגודת מדעני אופקים ומכון למחקרים מתקדמים בערד, מדעני הדרום, וכיוצא באלה.
יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר שאני קצת פחות אופטימי מאשר הייתי לפני עשר שנים.
יולי יואל אדלשטיין: אז השפעת העלייה במובן החברתי הרחב של המלה עוד היתה בשבילי דוגמה מאלפת.
יולי יואל אדלשטיין: אני פחות אופטימי, כי כולנו עוסקים הרבה מאד בענין של אבטלה והרבה מאד בענין של אותן אוכלוסיות, כפי שאמרה נציגת שדרות כשהגדירה את האוכלוסיות שלהן.
יולי יואל אדלשטיין: המושג אוכלוסיות חלשות מאד לא אהוב עלי, אבל אוכלוסיות עם קשיים רבים, או מחתך סוציו-אקונומי נמוך.
יולי יואל אדלשטיין: לכן אמרתי לך שאני פחות אופטימי, כי אנחנו עוד פעם נכנסים לאותו מעגל קסמים ומי שבאמת מצליח אז יש כוח ידוע מחוקי הפיסיקה שמושך אותו למרכז, ומי שידו אינה משגת הוא נשאר בערים המרוחקות.
יולי יואל אדלשטיין: השאלה היא איך אנחנו מנסים להתמודד עם זה ברמה המעשית יותר.
יולי יואל אדלשטיין: קודם-כל נושא הדיור, והוא עלה כאן בשוליים.
יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לתת דוגמה ספציפית.
יולי יואל אדלשטיין: היתה לנו ישיבה ברמה של שתי ההנהלות של שני המשרדים – שיכון וקליטה – בנושא הזה, ואפילו אנשי המקצוע של משרד השיכון אמרו:
יולי יואל אדלשטיין: אבל יש דירות סוציאליות ריקות ביישובים מסוימים וצריך לאכלס אותן.
יולי יואל אדלשטיין: מה שאמרתי בתגובה, וזה גם לידיעת ראשי הרשויות, שאנחנו כמשרד הקליטה נהיה מוכנים להגמיש כל קריטריון.
יולי יואל אדלשטיין: כלומר, אם התאריך הקובע לאכלוס ביישוב מסוים הוא שנת עלייה 1997, 1998, נהיה מוכנים לתת גם 1999 לוגם 2000 העיקר שהדירות האלה יתאכלסו.
יולי יואל אדלשטיין: מה שלא נהיה מוכנים לעשות זה להעביר עוד אוכלוסיות חלשות בגלל מצוקתן בתל-אביב או בראשון-לציון או בכל מקום אחר, על-מנת לאכלס את הדירות במצפה רמון.
יולי יואל אדלשטיין: כלומר, ההגמשה תהיה בתוך היישובים עצמם.
צבי הנדל: אבל מישהו גר בראשון-לציון ורוצה לעבור למצפה רמון?
יולי יואל אדלשטיין: אם הוא עולה מן השנים הראשונות, 1990, 1991 ומציעים לו דירה ויש סיבות להציע לו שם דירה, עוד מילא.
יולי יואל אדלשטיין: מה שאמרתי שלא נהיה מוכנים לעשות זה להגמיש את הקריטריונים, שגם עולי 1997-1998, מקרים סוציאליים מראשון-לציון יעברו ליישובי הפריפריה.
יולי יואל אדלשטיין: כבר היו נסיונות כאלה ולצערי אנחנו יודעים שהם הסתיימו לא טוב.
יולי יואל אדלשטיין: מתוך אותה תפיסה אני מניח מוגדרת רוב הפעילות שלנו ביישובי הנגב.
יולי יואל אדלשטיין: המאמץ שלנו בשנים האחרונות כמשרד הקליטה היה דווקא לנסות ולטפח דברים אטרקטיביים.
יולי יואל אדלשטיין: נפתחו בתי תרבות עולים ברוב היישובים.
יולי יואל אדלשטיין: על-ידי איזה שהוא שינוי קריטריונים אנחנו מקווים שגם ביישובים הקטנים יותר נוכל לתת חלק מן השירות הזה של מרכז תרבות.
יולי יואל אדלשטיין: בבאר-שבע קם בית טכנולוגיה ואנחנו מקווים שבתפיסה החדשה הוא ייתן גם שירותים אזוריים.
יולי יואל אדלשטיין: בעקיפין יש תמיכה גם במפעל הנהדר של מכון למחקרים מתקדמים, דרך ועדת עזבונות תמכנו בהם.
יולי יואל אדלשטיין: כלומר, המשימה שאנחנו רואים נגד עינינו היא לטפח כל מה שאפשר באוכלוסיות החזקות דווקא, לתת לאנשים אופציות ומוטיבציה להישאר.
יולי יואל אדלשטיין: הדברים שדורשים טיפול הם די ברורים ואינני רוצה לחזור עליהם.
יולי יואל אדלשטיין: הדברים העיקריים הם ודאי בתחום חינוך ונוער, והם כבר נאמרו.
יולי יואל אדלשטיין: בתחום ספורט אני מאד מסכים עם מה שנאמר כאן.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו גם עושים דברים מעשיים אבל גם מאד יעזור אם יהיה שיתוף-פעולה יותר הדוק עם משרד המדע, התרבות והספורט ויתקיימו ישיבות ברמה של מנכ"לים.
יולי יואל אדלשטיין: יש לנו ועדת הארבעה בנושא אמנים.
יולי יואל אדלשטיין: כלומר, יש פרוייקטים בתחום האמנות, יש ועדה שחברים בה שני נציגים של משרד הקליטה ושני נציגים של משרד המדע, תרבות וספורט, ויש להם סל כסף מסוים שהם מחלקים לפרוייקטים האלה.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מתכננים, בעזרת השם יתברך, להקים פרוייקט דומה גם בנושא של ספורט ואז תהיה לנו אפשרות אולי נקודתית לטפל בכמה יישובים.
יולי יואל אדלשטיין: בנושא השפה העברית כמעט אין מה להוסיף.
יולי יואל אדלשטיין: כבר הוזכר כאן שביום ראשון סיירנו כסיעה בכמה רשויות – מצפה רמון, דימונה ונתיבות.
יולי יואל אדלשטיין: שר השיכון הולך לפרוייקט בדימונה איפה ששופצו סוף-סוף בתים שנבנו לפני כמה שנים, שהיו בהם בעיות בגלל איכות הבנייה.
יולי יואל אדלשטיין: משרד השיכון, בהנחיה ישירה, סוף-סוף עשה את המוטל עליו, והיום יש 80 יחידות משופצות.
יולי יואל אדלשטיין: נכנסים מאושרים לדירה כזאת, פוגשים דיירים מאושרים, ועומדת לידם שכנה שאומרת: כן, זה באמת יפה, וגם הבית שלי שופץ, אבל היום קיבלתי מכתב פיטורין ממפעל וישיי.
יולי יואל אדלשטיין: לצערי הרב, זאת חוויה שמוכרת לא רק לי אלא לכל שאר הנוכחים כאן.
יולי יואל אדלשטיין: ומיד עולה נושא העברית.
יולי יואל אדלשטיין: העברית כמעט לא קיימת, ולעומת זה אנחנו כמשרד הקליטה, ודיברנו על זה, במצב שיש הרבה מאד יישובים, כולל ודאי היישובים היותר קטנים בנגב, איפה שאנחנו לא יכולים לפתוח כתת אולפן, כי אין לנו תקן של 25 עולים חדשים שהגיעו בחודש – חודשיים האחרונים שנוכל לפתוח כתה.