GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונן פלוט: אבל אם ראש העיר נותן לו סמכות מלאה והוא הסמכות העליונה, אני לא רואה מי עוד יכול לתת סמכות, איזה משרד אחר, כי מדובר בעירייה, ומי שיכול בעירייה לתת סמכות הוא אך ורק ראש העיר.
אמנון כהן: להאציל מסמכויותיו.
רונן פלוט: בדיוק.
רונן פלוט: הוא מאציל מסמכויותיו לסגן ראש העיר לקליטת עלייה – - -
מרק בסין: או לחבר ועדת הנהלה.
רונן פלוט: כן, נכון, וזה הדבר הטבעי והנכון שצריך להיות בכל ישוב.
רונן פלוט: מאחר שגם אני לא כל-כך הבנתי מה הבקשה פה, אולי אני אשמע על כך בהמשך.
רונן פלוט: אמנם לא כתבתם בסדר היום, אבל חשוב להבהיר לאנשים שבאו מהרשויות עוד נקודה אחת.
רונן פלוט: אתם ודאי שומעים על כל הקיצוצים במשרד הקליטה.
רונן פלוט: סגן השר מר יולי אדלשטיין והנהלת המשרד עושים הכל כדי לא לקצץ אגורה אחת ברשות כלשהי.
רונן פלוט: זה אומר שלפחות כל מה שנוגע לרשויות אנחנו נשתדל לעשות כפי שזה היה ב-2001, כולל 23%, ומדובר בהרבה מאד כסף.
רונן פלוט: מדובר ב-23% שהורדו בזמנו ובסוף השנה הכסף הוחזר.
רונן פלוט: אנחנו נעשה מאמץ עליון לא לקצץ בתקציב הרשויות לשנת 2002, כיוון שאנחנו יודעים בדיוק איזה עול מוטל על סגני ראשי הערים והעיריות בקטע של העולים החדשים, ולפחות בקטע הזה נעשה הכל על-מנת לעזור לכם עד כמה שזה ניתן.
צבי הנדל: רשות הדיבור ללריסה גרשטיין, נציגת העיר החשובה ביותר בעולם.
לריסה גרשטיין: אני מאד מודה לכבוד היושב-ראש של הפורום הזה.
לריסה גרשטיין: אני מודה על כך שרשות הדיבור ניתנה לי מייד, למרות שהייתי רוצה קודם לשמוע ולדבר קצת אחרי האנשים שנמצאים פה.
לריסה גרשטיין: אני לא מבינה את אלה שאומרים שהם לא מבינים על מה מדובר כשאנחנו נאספנו פה לדבר על הרחבת סמכויות.
לריסה גרשטיין: כי אני חושבת שכל מי שהוא אחראי, או היה אחראי על תחום קליטה ברשות מקומית יודע שזאת בעיה אקוטית, זה דבר של סמכויות, תקציבים.
לריסה גרשטיין: סמכויות לא רק ככלים.
לריסה גרשטיין: כוונתי לסמכויות גם מוראליות, גם מוסריות, גם ציבוריות, גם חברתיות.
לריסה גרשטיין: מדובר פה על חלוקת שלטון.
לריסה גרשטיין: משרד מרכזי חייב להתחלק ולהעביר סמכויות לרשויות מקומיות.
לריסה גרשטיין: אני מדברת על זה כבר שנים.
לריסה גרשטיין: אני חושבת שכל רשות מקומית מקבלת בפועל עולים חדשים ומסדרת להם מקומות עבודה.
לריסה גרשטיין: לאנשים שבאים לירושלים ושואלים: מה זה קליטה?
לריסה גרשטיין: אני תמיד אומרת: תתארו לעצמכם אולם לא גדול ולא קטן, שבו 700 מקומות ישיבה, ואנשים שבאים לעיר, תוך שבוע, בלי שפה, בלי דיור, בלי עבודה, בלי קרובי משפחה שיכולים לעזור להם בחודשים הראשונים, ואת זה עושה הרשות המקומית.
לריסה גרשטיין: היא מקבלת את מאות האנשים האלה בכלים המאד מוגבלים שלה.
לריסה גרשטיין: גם אני עסקתי בזה במשך חמש שנים ואני יודעת על מה אני מדברת.
לריסה גרשטיין: לאנשים רבים מאד יש הרגשה, ואני לא מגלה פה משהו סודי לגמרי, שלוועדה הזאת חייבות להיות "שיניים".
לריסה גרשטיין: אני מקווה מאד שהדיון הזה יהיה ענייני, מקצועי ושמשהו ייצא ממנו.
לריסה גרשטיין: אני מאד בעד העברת סמכויות רבות לרשויות מקומיות, כי בעצם כל מרכזיותו של שלטון מרכזי הוא בדרך-כלל טעות.
לריסה גרשטיין: אנחנו קראנו על כך בהיסטוריה.
לריסה גרשטיין: אנחנו "אכלנו" את זה שנים רבות בארץ-ישראל, ומדינת ישראל היא כן מדינה שמקבלת אנשים מחוץ-לארץ וחייבת לספק להם את החיים האלה.
לריסה גרשטיין: אני בעד זה שכל קליטה תבוצע על-ידי הרשויות המקומיות, כולל סל קליטה.
לריסה גרשטיין: בכל עירייה קיים אגף רווחה, אגף חינוך, אגף נוער, וכיוצא באלה, ובכל מקום יש מחלקת קליטה, קליטה ורווחה, קליטה ונוער, קליטה וחינוך, וכו' וכו'.
לריסה גרשטיין: את כל הדבר הזה צריך להעביר לידי אדם שיהיה אחראי בפועל על נושא הקליטה.
צבי הנדל: יש פה שני נציגים משתי ערים שקלטו הכי הרבה עולים – נצרת עילית וראשון-לציון.
צבי הנדל: אני רוצה לשמוע את ההתייחסות שלהם בנושא הסמכויות.
צבי הנדל: מר פיוטר גומון, סגן ראש עיריית נצרת עילית, בבקשה.
פיוטר גומון: אני קיבלתי את כל הסמכויות הדרושות בתחום קליטה.
פיוטר גומון: אצלנו בעירייה יש אגף קליטה וועדות שעוסקות בטיפול בעולים מהיום הראשון שהם מגיעים לעיר.
מיכאל רייף: אני מחזיק בתיק קליטה בעיריית ראשון-לציון.
מיכאל רייף: מבחינת סמכויות אצלנו הכל בסדר.
מיכאל רייף: תמיד מקובל שיש התנגדות כלשהי.
מיכאל רייף: לנו אין שום בעיה, גם לא עם משרד הקליטה.
מיכאל רייף: הדבר היחיד שחסר לנו הוא כסף.
מיכאל רייף: אם רוצים ללמוד מהי קליטת עלייה, בראשון-לציון אפשר ללמוד את זה.
מיכאל רייף: אולי אני לא אובייקטיבי, אבל אני מזמין אותך ואת חבריך בראש השולחן לבוא אלינו ולראות את בית המהנדס, מרכז אומנים, בית טכנולוגיה שנבנה עכשיו לעולים חדשים, ועוד כמה דברים יפים שנעשו בעיר.
שמחה יסיפוב: אני מברך על היוזמה לקיים את הישיבה הזאת של ועדת העלייה והקליטה.
שמחה יסיפוב: לא כאן המקום לדבר על הסמכויות של סגני ראשי הערים.
שמחה יסיפוב: נכון שראש העיר הוא שנותן סמכויות, אבל אנחנו גם יודעים לקחת סמכויות.
שמחה יסיפוב: לא צריך לחכות לקבל סמכויות אלא צריך לקחת אותן.
שמחה יסיפוב: לריסה גרשטיין, את יודעת זאת היטב.
שמחה יסיפוב: לא צריך לחכות גם לחברי הכנסת שיתנו לנו סמכויות אלא אנחנו כסגנים צריכים לקחת סמכויות ולעבוד קשה, ואנחנו עובדים קשה.
שמחה יסיפוב: הנושא הראשון בסדר-היום הוא טיפול הרשויות המקומיות בנוער עולה, שהוא נושא מאד חשוב, ובתוכו כלולים, כמובן, סמים, אלימות, נשירה מבתי-ספר.
שמחה יסיפוב: זורקים את התלמידים מבתי הספר ולאף אחד לא אכפת.
שמחה יסיפוב: אלה הדברים שאנחנו צריכים לדבר עליהם כאן ולחשוב איך לטפל בהם.
שמחה יסיפוב: שני דברים חשובים נוספים הם דיור ותעסוקה של עולים.
שמחה יסיפוב: ודבר אחרון.
שמחה יסיפוב: אתם יודעים שבחדרה היה ביום חמישי פיגוע באולם שמחות.
שמחה יסיפוב: חברי-הכנסת אמנון כהן וישראל כץ ביקרו אחר-כך את המשפחות, ואני פונה לוועדת העלייה והקליטה ושואל איך אפשר לעזור למשפחות האלה, כי אין להן כתובת אל מי לפנות.
רונן פלוט: זה לא נכון.
שמחה יסיפוב: חוץ מביטוח לאומי.
שמחה יסיפוב: אני טיפלתי במשפחות רבות שנפגעו בפעולות טרור.
שמחה יסיפוב: מי שמטפל בהן זו הרשות המקומית, ביטוח לאומי וארגון סל"ע.
שמחה יסיפוב: אני אומר שצריכה להיות ועדת עלייה וקליטה במיוחד לעולים.
שמחה יסיפוב: יש משפחות שאין להן תעסוקה.
שמחה יסיפוב: אתמול ביקרנו במשפחה שבה שני ההורים לא עובדים.
שמחה יסיפוב: הבן נמצא במצב קשה בבית-חולים.
שמחה יסיפוב: האמא פנתה אליי ואמרה: אני בוודאי אשב בבית-חולים הרבה ימים.
שמחה יסיפוב: אני לא עובדת, בעלי לא עובד ואין לנו ממה לשלם משכנתה.
שמחה יסיפוב: מה נעשה?
שמחה יסיפוב: לאן אפנה?
שמחה יסיפוב: ואני צריך לחפש תרומות.
שמחה יסיפוב: אנחנו צריכים לחשוב רק על העולים ואיך אפשר לשפר את מצבם בארץ כדי שהקליטה שלהם תהיה יותר טובה.
צבי הנדל: לנו כוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות יש ענין אחד – עלייה, קליטה וטיפול בתפוצות ישראל באשר הן.
צבי הנדל: למרות שאני איש פוליטי, וכולנו אנשים פוליטיים, לא מעניין אותי מי שייך לאיזו מפלגה, מי אוהב את מי ומי לא אוהב את מי.
צבי הנדל: כאן יש לנו רק ענין אחד.
צבי הנדל: הישיבה הזאת היא ישיבה מיוחדת במינה, כי לא כינסתי אותה בגלל נושא כואב שבו אנחנו צריכים לדון ולהיאבק מול הממשלה, או עם הממשלה, תלוי מה הנושא, אלא כינסתי אותה כשהכותרת שלה היא עובדי ציבור ברשויות המקומיות שהגיעו לדרגות בכירות והם עולים חדשים.
צבי הנדל: לא הנושא כינס את הקבוצה אלא נתנו את הבמה הזאת לקבוצה שנמצאת כאן כדי ללבן דברים שלא אני מעלה אלא שאתם רוצים להעלות, והבמה שלכם.
צבי הנדל: אבל התנאי הוא שתשכחו בשעה הקרובה אלו עכבות מפלגתיות כאלה או אחרות יש לכל אחד, כי אחרת אני אפסיק את הדיון.
צבי הנדל: אולי החיישנים שלי לא בריאים מספיק ואולי לא קלעתי למטרה, אז אני מתנצל.
צבי הנדל: אבל אם כן קלעתי למטרה, אני מבקש מכולכם.
צבי הנדל: אני עכשיו שייך ל"ישראל בעלייה", ל"ישראל ביתנו", ל"עבודה", ל"איחוד לאומי", לש"ס ולכולם, ואני שומר על הזכות של כולם.
צבי הנדל: כל מי שעוסק בעלייה עושה זאת כי הוא מודע לחשיבות של נושא קליטת עלייה במהלך הציוני של המדינה שלנו, שהוא אולי אחד הנושאים הציוניים המרכזיים האחרונים שעוד אפשר להגיד שזאת ציונות במיטבה בלי לגמגם ובלי לשים את המלה ציונות במרכאות.
צבי הנדל: לכן מי שעוסק בזה עושה זאת מתוך הלב.
צבי הנדל: לפעמים יש שגיאות.
צבי הנדל: אין לי ספק שמי שעוסק בזה בסוכנות עושה זאת מכל הנשמה, ואין לי ספק שמי שעוסק בזה במשרד לקליטת עלייה עושה זאת מכל הנשמה, וכך גם בעיריות ובכנסת, כולם עובדים עם כל הלב.
צבי הנדל: יש חילוקי-דעות.
צבי הנדל: אם אנחנו מסוגלים להעלות נושא שיש אתו בעיה ויש צורך לפתור אותה, ובכוחות משותפים יש סיכוי לקדם פתרון לבעיה כזאת, אני רוצה שאתם תחליטו עליו.
צבי הנדל: כי אמרתי, הישיבה הזאת היא ישיבה לא רגילה.
צבי הנדל: היא לא התכנסה על נושא אלא על חבורה, שאני מאד מעריך אותה.
צבי הנדל: אני מאד שמח על העמדות שכולכם הגעתם אליהן.
צבי הנדל: אין מסר יותר טוב מזה שחבר-הכנסת הוא עולה חדש, או ראש עיר הוא עולה חדש, או סגן ראש עיר, או סגן יושב-ראש הכנסת הוא עולה חדש.
צבי הנדל: אני זוכר שהתלבטנו בסיעה שלנו כשנאמר לנו שלסיעה שלנו יש תפקיד של סגן יושב-ראש הכנסת, ולקחנו את האיש שהוא איש אשכולות, פרופ' נודלמן.
צבי הנדל: המניע העיקרי שלנו היה שהוא מדבר הכי חלש עברית.
צבי הנדל: אמרנו, המסר שזה מעביר, שיושב על הדוכן כסגן יושב-ראש הכנסת עולה חדש שהעובדה שהוא עולה חדש באה לידי ביטוי במבטא שלו ובדיבור שלו, זה נותן לעולה את ההרגשה הטובה ביותר שהוא חלק מהמדינה.
אמנון כהן: אתה ציוני אמיתי.
צבי הנדל: זה היה השיקול שלנו.
צבי הנדל: לכן אני מבקש לא להקניט זה את זה, למרות שכולנו פוליטיקאים, ותצאו מתוך הנחה שכל מי שעוסק בעלייה ובקליטה עושה זאת מכל הלב.
צבי הנדל: גב' גרינברג, בבקשה.
רינה גרינברג: כבוד היושב-ראש, חברים יקרים, הנואם המרכזי בענין הרחבת סמכויות ויוזם הרעיון שנעלה את הנושא לסדר היום הוא סגן ראש עיריית קצרין, והוא לא נמצא כאן היום.
רינה גרינברג: אבל אני רוצה לדבר היום עלינו, על ראשי ערים וסגני ראשי ערים שנמצאים במצוקה, וגם על העולים החדשים שהגיעו בשנתיים – שלוש שנים האחרונות שנמצאים במצוקה כלכלית.
רינה גרינברג: הדולר עלה ויחד אתו עלה שכר הדירה.
צבי הנדל: ישיבת הוועדה שלנו בשבוע שעבר היתה על נושא עליית הדולר ושכר הדירה שצמוד כמעט כולו לדולר, וקיבלנו החלטה שאנחנו נותנים לענין הזה לרוץ עוד חודש וחצי, לראות איך הדולר מתייצב, ולפי זה לדרוש אחר-כך את עדכון הסיוע בשכר-דירה.
צבי הנדל: לכן אני מציע שלא ניכנס לזה עכשיו.
רינה גרינברג: הרשויות המקומיות נותנות הנחה בארנונה לקשישים ולמשפחות חד-הוריות.
רינה גרינברג: לדוגמה, עיריות נצרת עילית וכרמיאל סופגות שבעה מיליון שקל הנחה בארנונה, כי אין לנו ברירה, אנחנו נותנים הנחה למשפחות שחיות מקצבת זקנה או מהבטחת הכנסה.
רינה גרינברג: אף אחד לא מכסה לנו את ההוצאות האלה.
רינה גרינברג: חינוך.
רינה גרינברג: בשנתיים האחרונות אין כמעט כתות אולפן בבתי הספר.
רינה גרינברג: אנחנו נאלצים לפתוח כתות אולפן ולתמוך בכתות אלה בבתי הספר.
רינה גרינברג: היה אולפן קיץ, וגם הוא בוטל.
רינה גרינברג: מגיעים עולים, ואני שואלת איך מפסיקים דבר כזה?
רינה גרינברג: זה דבר שצריך לתמוך בו.
רינה גרינברג: אני יודעת מה הם התקציבים של משרד הקליטה.
רינה גרינברג: משרד הקליטה צריך לקבל יותר תקציבים כדי שהוא יוכל לעזור לנו, כי כל רשות יודעת שאנחנו באים לראש העיר, אנחנו שמים 25% "מצ'ינג" מול משרד הקליטה ומשרד הקליטה נותן לנו 75%.
רינה גרינברג: יש רשויות עשירות שה"מצ'ינג" שלהן הוא 50%, וראש העיר נותן להן 50%.
אמנון כהן: יש ערים עם 75% "מצ'ינג".
רינה גרינברג: אני לא יודעת.
רינה גרינברג: אני יודעת שאנחנו קולטים עולים במצב כלכלי קשה, ואנשים שהתחייבו לשלם משכנתה, הם מובטלים והם לא יכולים לשלם את המשכנתה.
רינה גרינברג: אנחנו נמצאים היום במצב מאד קשה.
רינה גרינברג: אני פונה למנכ"ל משרד הקליטה.
רינה גרינברג: הרי אנחנו יודעים שזוג צעיר עם שני ילדים או עם ילד אחד מקבל אחרי שנה ראשונה 450 שקל השתתפות בשכר-דירה.
רינה גרינברג: חברים, במצב התעסוקה והאבטלה בארץ אנחנו לא יכולים לדחוף אותו לקנות דירה אם הוא לא רוצה.
רינה גרינברג: אנשים בגליל מתחייבים לשלם משכנתה 2,500 שקל בחודש, הם מובטלים והם לא יכולים לשלם את המשכנתה.
רינה גרינברג: אולי אפשר לחשוב על השתתפות בשכר-דירה לזוגות צעירים שהיום לא מקבלים סיוע בשכר-דירה.
רינה גרינברג: אלה הנושאים שרציתי להעלות ולבקש אולי להרחיב את הדיבור עליהם.
סופה לנדבר: אני מתנצלת שאני צריכה ללכת לוועדת הכנסת.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד לראשי הערים, לחברי מועצת העיר ולמשרד הקליטה שסדר היום שלנו עמוס, אבל אנחנו מזדהים עם כל מלה שהם אומרים ואנחנו נגיע כדי לעזור.
סופה לנדבר: אדוני היושב-ראש, אתה יודע שאנחנו מקימים עכשיו קרן עזרה מעולה לעולה, מאחר שהמצוקה היא כל-כך קשה ויש הרבה מאד פניות.
צבי הנדל: מאחר שהנושאים מרובים ובסוף לא נגיע לשום דבר, אני מציע שנתמקד רק בנושא אחד – נוער בעייתי.
צבי הנדל: אני מבקש מנציגת המשטרה סגן-ניצב סוזי בן-ברוך, שעיקר עיסוקה בתחום הזה, לפתוח את הדיון בנושא נוער עולה במצוקה, או בפשיעה.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: אני אתייחס לנושא כפי שנתבקשתי על-ידי היושב-ראש, רק מנקודת מבט משטרתית, לא חינוכית, לא טיפולית ולא שיקומית.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: אנחנו מתריעים מזה שלוש או ארבע שנים על עלייה מאד מאסיבית, על התערבות של נוער עולה בעבירות הנוער בישראל.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: נכון לנתוני ינואר – נובמבר, כי אין לי נתונים שנתיים, אחוז הפשיעה של נוער עולה מסך-כל פשיעת הנוער הוא 25%.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, רבע מפשיעת הנוער בישראל נעשית על-ידי נוער עולה.
וילמה מאור: יותר מחלקם באוכלוסייה.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: חלקם באוכלוסייה הוא 11.9%.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: הנתון הוא נתון קשה.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: אנחנו כל הזמן מתריעים ומעלים את הנתון הזה.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: ושוב, מדובר על נתונים שרק מגיעים למשטרת ישראל.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: זאת אומרת שהאמת נמצאת אי-שם ברחוב.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: עד לפני כשלושה חודשים ישבה ועדה בין-משרדית, ואנחנו הצענו נקודות מרכזיות לסיוע לנוער עולה.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: ידוע לי ששני המנכ"לים, גם מנכ"ל משרד הקליטה וגם מנכ"ל משרד העבודה ישבו יחד בנושא הזה, והמסמך מוכן, והיה רצוי מאד שהיושב-ראש יעיין בו, כי הוא משקף את הבקשה של כל משרד בנפרד, ובסך-הכל למיטב זכרוני לא מדובר בעלות כספית גבוהה מאד.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: לדוגמה, דבר אחד שאנחנו מבקשים לאורך כל השנים הוא שיהיה גורם אחד שידבר בשפת הילדים וההורים.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: ברגע שילד נעצר על עבירה כלשהי, שיהיה מישהו שיקח אותו מהמשרד שלנו וינחה אותו ויסביר לו מה זה קצין מבחן לנוער.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: כאשר הוא מוזמן לשם, איך הוא הולך לשם.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: שמרגע שהוא יוצא מהמשרד שלנו, ילווה אותו חזרה למוסד החינוכי שבו הוא רשום במקום שהוא יסתובב ברחובות.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: כי מי שנתקל בילדים שמסתובבים ברחובות אלה אנחנו במשטרת ישראל, לצערי.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: הרבה מאד גורמים מנסים לעזור בענין הזה, כמו עמותת על"ם, קידום נוער, שירות הנוער, אבל מספר הילדים המסתובבים ברחובות עולה והולך, והיקף כוח-האדם שמטפל בהם מצטמצם והולך.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: בסופו של דבר הם מגיעים אלינו אחרי שהם ביצעו עבירות.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: דרך אגב, רוב העבירות הן עבירות רכוש.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: העבירה הכי דומיננטית והכי מדאיגה היום היא עבירת סמים.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: יש עלייה של כ-40% במעורבות של קטינים עולים בסמים, וזה נתון מזעזע.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: אין תוכנית לאומית אחת לכל הערים, אבל יש תוכנית של ועדה בין-משרדית שישבה קרוב לשנה, וכדאי לעיין בתוכנית הזאת.
סגן-ניצב סוזי בן-ברוך: אני שוב אומרת, למיטב זכרוני העלות הכספית היא לא רצינית כל-כך, אבל היא קצה הקרחון, כאשר כל משרד, בזווית הראייה שלו אמר מה חסר כדי לשקם את הנערים האלה.
צבי הנדל: רשות הדיבור לנציגת משרד החינוך ד"ר אלינה גולצמן.
ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו עובדים ב-35 רשויות מקומיות.
ד"ר אלינה גולצמן: יש לנו 64 מדריכים דוברי שפה.
ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו תחנה לקראת המשטרה.
ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו עובדים ומתמקדים כל השנה עם הקשיים שמשתנים כל הזמן.
ד"ר אלינה גולצמן: התחלנו עם התוכנית שלנו לפני תשע שנים, אז המאפיינים של העירייה היו אחרים לגמרי.
ד"ר אלינה גולצמן: היום אנחנו מקבלים משפחות, מתבגרים, מסיטואציה שלא נתקלנו בה אף פעם.
ד"ר אלינה גולצמן: לדוגמה, לאינה פקילמן יש קבוצה של בני-נוער, שהם ילדים טובים.
ד"ר אלינה גולצמן: הם משחקים שחמט.
ד"ר אלינה גולצמן: הם לא יכולים להשתלב בבית הספר בגלל הכוחניות של התלמידים.
ד"ר אלינה גולצמן: בית הספר לא יודע להתמודד עם נוער עולה, גם עם הנוער הטוב וגם עם הנוער הפחות טוב.
ד"ר אלינה גולצמן: יש לנו ילדים שמגיעים עם כל מיני משפחות, שונות ומשונות, שלא ברור מי האפוטרופוס שלהם על-פי חוק שאליו אנחנו יכולים לפנות, כי הם מגיעים עם בת דוד או בן דוד, סבתא של סבתא, אחות של סבתא.
ד"ר אלינה גולצמן: ההורים קיימים וחיים ואנחנו יודעים שהאבא בקנדה והאמא בחבר העמים איפה שהוא והילדים נמצאים בישראל.
ד"ר אלינה גולצמן: בזמן האחרון אנחנו מאתרים ילדים שמעולם לא היו רשומים במערכת החינוך הפורמלית.
ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו אפילו לא יכולים להגיד שהילדים האלה נשרו, כי הם לא היו שם.
ד"ר אלינה גולצמן: אני כבר לא מדברת על זהות יהודית, אבל מגיעות משפחות עם ילדים שהם נכדים של יהודים.
ד"ר אלינה גולצמן: לא מדובר בחצי יהודים שהגיעו באמצע שנות התשעים, אז התמודדנו עם בעיות קשות של זהות יהודית, אבל הילדים האלה היו לפחות כשרים בקהילה היהודית בארץ מוצאם.
ד"ר אלינה גולצמן: כאן בכלל לא, וכמובן שזה מאד מקשה עליהם להשתלב בחברה הישראלית.
צבי הנדל: אני לא רוצה לשמוע כעת ניתוח של הבעיה.
צבי הנדל: תגידי לנו מה לדעתך אנחנו צריכים לעשות ואנחנו נעשה.
ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו יודעים מה לעשות ואנחנו עושים.
ד"ר אלינה גולצמן: יש לנו תוכניות רבות.
ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו מטפלים בנוער מנותק.
צבי הנדל: יש לכם קשר עם הרשויות המקומיות?
ד"ר אלינה גולצמן: אני מנחה, מדריכה מדריכים שהם עובדי הרשות המקומית.
ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו מעבירים תקציבים בצורה של "מצ'ינג", בתנאי שהרשות מודה שיש בעיה עם הנוער העולה והיא מוכנה לקחת על עצמה את הטיפול בנוער העולה, אנחנו מעבירים חלק מהתקציבים וגם הרשות נותנת לנו חלק מהתקציבים.
ד"ר אלינה גולצמן: נכון להיום הגענו למצב שהמדריכים אומרים לי: אני כבר לא יכולה לעבוד עם הכריזמה שלי.
ד"ר אלינה גולצמן: באשדוד בלבד יש 50 בני נוער מטופלים.
ד"ר אלינה גולצמן: כל מדריך מטפל ב-50 בני נוער.
ד"ר אלינה גולצמן: התאמנו ותרגמנו את כל התוכניות לתרבות הרוסית.
ד"ר אלינה גולצמן: אנחנו יודעים מה לעשות.
צבי הנדל: הבעיה היא תקנים.
צבי הנדל: עכשיו אני רוצה לשמוע סגני ראשי ערים בנושא נוער במצוקה.
צבי הנדל: רשות הדיבור לאריה ארוש, סגן ראש מועצה מקומית בני עי"ש.
צבי הנדל: לפני-כן אני רוצה לומר שמקום ראשון במספר העולים באוכלוסייה, לפי אחוזים, הוא בני עי"ש.
צבי הנדל: מקום שני – נצרת עילית.
צבי הנדל: שלישי – אור-עקיבא, רביעי – שדרות.
צבי הנדל: אחרי שדרות – אריאל, מעלות-תרשיחא, כרמיאל, ערד, אשדוד, אשקלון, קרית-ים, קרית-גת, קצרין.
צבי הנדל: בכל המקומות האלה למעלה מ-30% מהאוכלוסייה הם עולים.
אריה ארוש: אנחנו מדברים היום הרבה על תקציב, אבל כל זה יהיה לשווא מסיבה אחת – חוסר תקציבים.
אריה ארוש: אנחנו יכולים לדבר הרבה, אבל בלי תקציבים, אני אומר לכולם פה, בבני עי"ש יש רכזת קליטה ועלייה.
אריה ארוש: נכון שכל המחלקות עוזרות, כל אחת בנושא שלה, אבל סתם להחזיק רכזת קליטה בשביל שהיא תקבל משכורת, אין צורך בזה.
אריה ארוש: אני רוצה להגיד שאין קיצוצים בתקציב קליטה.
צבי הנדל: אני חייב קצת לחלוק עליך, ובזה אענה גם לראש העיר שדיבר על ארגוני העולים למיניהם.
צבי הנדל: מי שלא נתקל בזה ולא מכיר את זה לפני ולפנים אולי לא יודע להעריך מה זה.
צבי הנדל: יש לפעמים שאתה משלם משכורת אחת ובזכות המשכורת הזאת אתה מפעיל מערכות ענקיות של התנדבות ומתנדבים, ויש לפעמים שמשכורת אחת – לא חשוב מי הגוף שמשלם אותה – אני מכיר מערכת בתחום העזרה לזולת, שמפעילה החזקת אלפי משפחות במשכורת אחת לבן-אדם אחד עם רכב אחד, ואת כל השאר עושים מאות מתנדבים.
צבי הנדל: זה יכול להיות בכל תחום.
צבי הנדל: לכן אל תזלזלו בזה.
צבי הנדל: תלוי אם מצאנו את האיש הנכון ושמנו אותו במקום הנכון.
שמחה יסיפוב: לא כשמדובר בנוער.
שמחה יסיפוב: אין מתנדבים לעבודה עם נוער.
צבי הנדל: נוער צריך להיות שייך למחלקת החינוך ומחלקת החינוך צריכה לטפל גם בנוער עולה.
צבי הנדל: אבל אני לא רוצה להרחיב את הדיבור בענין הזה.
צבי הנדל: רשות הדיבור ליצחק יגודייב, ממלא-מקום ראש עיריית רמלה ומחזיק תיק שירותי רווחה וקליטה.
יצחק יגודייב: אני מברך את הפורום שהתכנס כאן היום.
יצחק יגודייב: זה טוב שאפשר להשמיע את הבעיות בפורום כזה.
יצחק יגודייב: רונן פלוט ביקר אצלנו ושמע מה שיש לנו לומר.
יצחק יגודייב: אני מתייחס לדברים שנאמרו פה על-ידי נציגי ערים אחרות.
יצחק יגודייב: רציתי להגיד שזה טוב שאנחנו מקבלים השלמה של קיצוצי תקציב, אבל הבעיה היא בתחילת השנה כאשר אנחנו מתכננים כל מיני פעילויות, בונים פרוייקטים, הרי אנחנו מתייחסים לאותו קיצוץ תקציבי בהתחלה ואנחנו בונים את כל הפעילויות שלנו בהתאם לאותו תקציב שיש בהוראת שעה, באותו רגע.
יצחק יגודייב: אם בסוף השנה קיבלנו השלמה תקציבית, כל מה שתכננו בתחילת השנה נעשה, וזה טוב שאנחנו מקבלים סכום נוסף, אבל אנחנו לא משיגים את המטרה שהצבנו לעצמנו בתחילת השנה.
יצחק יגודייב: לכן מאד הייתי רוצה או שאנחנו נקבל הבטחה בהתחלה כאשר מקצצים בתקציב שלנו, שיתכננו בסדר-גודל של תקציב שקיבלתם בשנה שעברה, ואז תקבלו השלמה, או שיהיה סידור אחר, כי אחרת אנחנו פשוט בבעיה.
יצחק יגודייב: זה נכון לגבי נוער במצוקה ולגבי כל הפעילויות האחרות.
צבי הנדל: רשות הדיבור לגב' אלה שפיגל, מחזיקת תיק קליטה בעיריית באר-שבע וסגנית ראש העיר.
אלה שפיגל: אני חושבת שאין הרבה תוכניות בתחום העבודה לבני נוער מגיל 15 עד 18 שגם הם זקוקים לקצת כסף לבילויים אבל הם לא יכולים לבקש כסף מההורים.
אלה שפיגל: לכן, מאחר שהם לא יכולים לעבוד, הם יוצאים לרחוב ושם הם חשופים לסמים ולדברים רעים אחרים.
אלה שפיגל: אולי מישהו יכול לחשוב על תוכניות או על פרוייקטים שבהם בני הנוער יוכלו לעבוד קצת.
מיכאל ברקן: אני רוצה להתייחס רק לנושא אחד, נוער עולה וסמים.
מיכאל ברקן: בעפולה אנחנו מפעילים ביחד עם משרד הקליטה כבר במשך שלוש שנים את הפרוייקט "עולים נפגעי סמים".
מיכאל ברקן: מוזר מאד שכולנו מדברים על תקציבים, על כסף, אבל אני מדבר רק על יחס.
מיכאל ברקן: במשרד העבודה והרווחה לא מכירים את הבעיה הזאת.
מיכאל ברקן: זאת אומרת, משרד הקליטה צריך לממן את העובדת הסוציאלית שאחראית על הפרוייקט.
מיכאל ברקן: עד כמה במשרד הקליטה יכולים להפעיל את הפרוייקט הזה דרך הפרוייקט קליטה בקהילה?
מיכאל ברקן: במקרה הטוב עפולה יכולה להשתתף ב-300,000 שקל, ויש שם פרוייקטים – 20% רווחה, 25% תרבות, וכו'.
מיכאל ברקן: אני מדבר על יחס.
מיכאל ברקן: אם אנחנו לא נקבל יחס ממשרד העבודה והרווחה אנחנו נקבל 55% ולא 25%, ובעתיד נקבל יותר.
יורי מגנר: היום שמענו שבכל ישוב יש תחנה אחרונה לנוער עולה, והיא המשטרה.
יורי מגנר: בחלק מהיישובים יש תחנה לפני האחרונה, והוא הפרוייקט.
יורי מגנר: איפה התחנות הראשונות שלנו?
יורי מגנר: תראו מה קורה.
יורי מגנר: ילד עולה שמגיע ארצה נתקל מיד בבעיות, הוא לא נקלט בבית הספר.
יורי מגנר: כשהוא יוצא מבית הספר אין לו מה לעשות בשעות אחר הצהריים, כי הוריו נמצאים או באולפן, או שהם עובדים, והוא מסתובב בישוב, וכן הלאה.
יורי מגנר: שמענו על בעיות תעסוקה, בעיות שפה, מסגרת תרבותית וכן הלאה.
יורי מגנר: אם אנחנו לא נבנה פעם אחת ולתמיד מסגרת לקליטת נוער עולה, אנחנו יכולים לדבר ולפתור בעיות נקודתיות אבל דבר לא ייצא מזה.
יורי מגנר: התקציב של יקנעם עילית לקליטת עלייה הוא 130,000 שקל.
יורי מגנר: זה הכל.
יורי מגנר: עם הסכום הזה נצטרך להתמודד לא רק עם נוער.
יורי מגנר: רוב התקציבים של משרד הקליטה מפוזרים במשרדים אחרים.
צבי הנדל: אמרת שאנחנו צריכים לבנות מסגרת לקליטת נוער.
יורי מגנר: נכון.
יורי מגנר: זו צריכה להיות תוכנית ארצית.
יורי מגנר: כשם שעולה חדש מגיע ארצה והוא יודע בדיוק מה יהיו צעדיו הראשונים, וכן הלאה, כך אנחנו צריכים לבנות מסגרת שבה יהיו שותפים כל המשרדים, לא רק משרד הקליטה.
יורי מגנר: יהיו שותפים בה גם משרד החינוך, גם משרד הרווחה, גם משרד הבריאות.
יורי מגנר: ואם יהיה משהו דומה לתוכנית וארגון מסודר, שזה יהיה בכל ישוב, כולל עובדים, כולל אמצעים, כלים ותקציבים, ויכול להיות שנעשה משהו.
יורי מגנר: תודה.
צבי הנדל: רשות הדיבור לד"ר מרה קנבל, סגנית ראש העיר רחובות.
ד"ר מרה קנבל: קודם-כל אני גאה שאנחנו פה, על המפה.
ד"ר מרה קנבל: יש לנו בית-ספר נפלא של ילדים עולים.
ד"ר מרה קנבל: אני רוצה להתייחס לנושא הנוער, שנוגע לכל הרשויות, ודאי גם לרחובות.
ד"ר מרה קנבל: למרות שרחובות נחשבת לעיר מדע, אקדמאים, טכנולוגיה ועיר מאד יפה עם רמת חיים בינונית ומעלה, הבעיה של הנוער, ונוער עולה היא מאד-מאד חריפה.
ד"ר מרה קנבל: הבעיה מתחילה באולפנים.
ד"ר מרה קנבל: ברגע שהילדים מגיעים בודדים והם מפוזרים שניים – שלושה תלמידים בכל כתה, כל ילד מקבל באותה כתה אולפן עברית, הוא מגיע לאפס עברית.
ד"ר מרה קנבל: כי בסופו של דבר אין מורה שמוכן לשבת מול ילד אחד או שניים ולהעביר אתו שעורי עברית.
ד"ר מרה קנבל: לכן, אם אין אולפן, אין עברית.
ד"ר מרה קנבל: אין עברית, אין חברה.
ד"ר מרה קנבל: אין חברה, לא מבינים, יוצאים החוצה.
ד"ר מרה קנבל: בנוסף לעיסוק שלי בקליטה אני עובדת צמוד מאד עם משטרת רחובות.
ד"ר מרה קנבל: יש לנו תוכניות משותפות מאד יפות, תוכניות משולשות, עם חינוך, עם קליטה ועם משטרת ישראל.
ד"ר מרה קנבל: אבל עדיין יש בעיה של קידום נוער, של מדריכי נוער דוברי רוסית.
ד"ר מרה קנבל: ברגע שאני פונה לחינוך, לרווחה, לכל מחלקה או אגף בעירייה, אומרים: את עוסקת בקליטה, תביאי דובר רוסית.
ד"ר מרה קנבל: איפה הכסף ואיפה התקציב – אם יש לנו?
ד"ר מרה קנבל: יש לנו חבר'ה שמוכנים לעבוד עם מדריכי נוער ורחוב, אבל אין לנו תקציבים.
ד"ר מרה קנבל: זאת נקודה אחת.
ד"ר מרה קנבל: אנחנו פותחים עיר נוער ברחובות, פרוייקט ייחודי ששותפים בו כל הגופים שעוסקים בנוער והם יהיו תחת קורת גג אחת.
ד"ר מרה קנבל: זה גם על"ם, תחום הנוער, חינוך, קליטה ורווחה.
ד"ר מרה קנבל: עשינו תוכנית משולשת של בית-ספר במיוחד להורים עולים, שלדעתי היא מאד מוצלחת.
ד"ר מרה קנבל: התוכנית היא מול מורים, מול הורים, מול תלמידים וכולם ביחד.
ד"ר מרה קנבל: זאת אומרת, להבין שהמורה הוותיק, הצבר יבין את המורה העולה, שלא יפחדו אחד מהשני, שיבינו את החינוך בארץ ואת המנטליות של העבר.
ד"ר מרה קנבל: המשולש הזה מאד-מאד מצליח.
ד"ר מרה קנבל: האמהות רצות לפגישות.
ד"ר מרה קנבל: אבל כל זה מתמקד בדבר אחד – תקציב.
ד"ר מרה קנבל: צריך או להגדיל ולהעביר את זה לסמכות הקליטה, שאני אישית מופקדת עליה, ולתת את האפשרות להשתמש ולתת מענה לעולים בני הנוער.
ד"ר מרה קנבל: להקים גוף נוסף, שאני לא בעדו, כי כשאני נכנסתי לעירייה לקחתי לקליטה מכל המחלקות כל דבר שמטפל בנוער או בכלל בעולה.
ד"ר מרה קנבל: זאת הדרך היחידה כדי לראות לרוחב את כל הבעיות של העולים בכלל ושל נוער בפרט.
ד"ר מרה קנבל: בענין התקציבי, אני חושבת שמשרד החינוך מטאטא את הבעיות מתחת לשטיח.
ד"ר מרה קנבל: המורים ומנהלי בתי הספר לא נותנים לוועדי הורים ולאנשי הקליטה להיכנס ולהצביע על הבעיות שכולנו מכירים.
צבי הנדל: רשות הדיבור לחיים הרמלין, סגן ראש עיריית צפת ואחראי על תיק הקליטה.
חיים הרמלין: כשהעולים התחילו לבוא לצפת אני הייתי חבר מועצה ולקחתי לידיי את תיק הקליטה.
חיים הרמלין: בהתחלה היה קשה לקבל את העולים כי אף פעם לא קיבלו עולים ברצון.
חיים הרמלין: גם כשאני הגעתי כעולה לפני חמישים וכמה שנים לא קיבלו אותי ברצון.
חיים הרמלין: בכל אופן אני לקחתי על עצמי לקבל את העולים ואני אישית מטפל בהם.
חיים הרמלין: באשר לתקציב, פה מדברים על מספר העולים, אבל צריך להתייחס גם לאיכות.
חיים הרמלין: אלינו לצפת באה דווקא העלייה הקשה.
חיים הרמלין: כלומר, אנשים מבוגרים, נכים.
רינה גרינברג: לא רק לצפת.
חיים הרמלין: העולים באים לצפת כי בצפת הדיור זול, ולכן באים אלינו מנתניה, מרחובות ומכל הארץ.