GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צבי הנדל: הלל שכנוביץ, סגן ראש העיר ערד, בבקשה.
הלל שכנוביץ: אני רוצה להביע בפני ועדת העלייה והקליטה את מצוקת הנגב מצד אחד, ומצד שני את מצוקת העולים בערד.
הלל שכנוביץ: העיר מונה 27,000 תושבים, מהם 11,500 עולים חדשים, שהם כ-40% מכלל האוכלוסייה.
הלל שכנוביץ: האבטלה בערד מגיעה ל-11%, וברור שהאוכלוסייה העיקרית שנפגעת מאבטלה זו אוכלוסיית העולים.
הלל שכנוביץ: בעיה ראשונה חריפה היא המצוקה של מקומות עבודה בנגב.
הלל שכנוביץ: בעיה שנייה היא התקציב המצטמק והולך כל הזמן.
צבי הנדל: אמרת שרוב הסובלים מחוסר תעסוקה הם עולים.
צבי הנדל: האם יש לך נתונים?
צבי הנדל: אני רוצה לדעת, אם 40% מהאוכלוסייה בערד הם עולים, מהו החלק היחסי שלהם בין המובטלים?
צבי הנדל: האם 60%, או 30%?
הלל שכנוביץ: מחצית המובטלים הם עולים חדשים.
הלל שכנוביץ: חלק מהם עבדו בבתי-מלון שנסגרו לאורך חוף ים המלח.
הלל שכנוביץ: בתי המלון, כידוע לך, נמצאים במצוקה בגלל הירידה בתיירות, והראשונים שנשלחים הביתה הם כמובן העולים.
הלל שכנוביץ: חלקם עבדו גם במפעלים בדימונה, ואחד המפעלים שם נסגר.
הלל שכנוביץ: הראשונים שנשלחו הביתה הם תושבי ערד.
הלל שכנוביץ: בסך-הכל הם מהווים מחצית מהמובטלים.
הלל שכנוביץ: בעיה רצינית שנייה היא הנוער שלנו.
הלל שכנוביץ: אני חושב שאתה היית באחת הוועדות שדנה בנושא הנשירה מבתי-ספר, עבריינות ואלימות בקרב הנוער, במיוחד בקרב נוער עולה.
הלל שכנוביץ: נוער עולה הם הראשונים שנפגעים מבעיות אבטלה, ממצוקה בבית, מהמתחים בין ההורים.
הלל שכנוביץ: הם מסתובבים בחוץ וכמובן שהם לא מוצאים מענה לבעיה.
הלל שכנוביץ: בעיה מאד רצינית היא מימון הפעילות וההעסקה שלהם אחרי שעות הלימודים, והמצב הכספי לא מאפשר לנו לפתח ולהגדיל מספר תוכניות כדי שנוכל להעסיק בהן את בני הנוער במסגרות של פעילות קהילתית.
הלל שכנוביץ: אני בהחלט מצטרף למה שאמר כרגע ידידי מר בורוכוב, שיש צורך במשרד שירכז את כל הפעילות ואת כל הטיפול בעולים.
הלל שכנוביץ: לדעתי זה צריך להיות משרד הקליטה.
הלל שכנוביץ: שתהיה לנו כתובת אחת שאליה נוכל לפנות ולקבל מענה.
הלל שכנוביץ: תודה.
צבי הנדל: אני רוצה להקדים ולומר שני משפטים שאמרתי לפני שהגעת, מר טרנר, ואשמח אם תתייחס אליהם.
צבי הנדל: אמרתי שאנחנו בכנסת צריכים, חוץ מחקיקה, לעסוק בבקרה על פעולות הממשלה, ומטבע הדברים אנחנו צריכים לתקוף.
צבי הנדל: כשקיבלתי את הנתונים, בנוסף למה שרשום פה, התברר לי שבנושא קליטת עלייה אין מצב שתיאורטית חשבתי שהוא טבעי, שמצבם יותר גרוע משל הוותיקים.
צבי הנדל: כי חשבתי לתומי שמי שנכנס אחרון לעבודה, הוא מפוטר ראשון.
צבי הנדל: מסתבר שאחוז המובטלים מאד דומה לאחוז שלהם באוכלוסייה.
צבי הנדל: זאת אומרת שאין פה בעיה מיוחדת דווקא עם העולים.
צבי הנדל: יש בעיה מיוחדת בנגב בכלל באבטלה, אבל בהקשר של העולים לא מצאתי חריג.
צבי הנדל: ייתכן שהנתונים שבידי אינם מדויקים.
צבי הנדל: אודה לך אם תשכיל אותנו בנושא הזה.
יעקב טרנר: אני מתנצל על האיחור, כי בתור ראש עיר דרומית אני צריך להיות היום בהרבה מקומות, ומאד רציתי להיות גם כאן.
צבי הנדל: אתה ראש עיר הבירה של כולנו בדרום.
יעקב טרנר: המטרופולין.
יעקב טרנר: הבעיה שלי היא להזכיר את זה לכולם כל פעם מחדש, כדי שיזכרו שאנחנו במצב לא פשוט.
יעקב טרנר: ואני רוצה לגשת ישר לנושא העלייה.
יעקב טרנר: לעולים קשה מההתחלה, כי יש להם בעיה של שפה, בעיה של התנתקות מהשורשים בארץ אחרת, מהיסטוריה ומתרבות.
יעקב טרנר: הכל קשה להם, ולעולים בפריפריה ובדרום קשה יותר.
יעקב טרנר: זאת כמעט סיסמה.
יעקב טרנר: אתה אולי לא מוצא אותם באבטלה במספר גבוה יחסית כמו שציפית ופתאום הופתעת.
יעקב טרנר: אם היית עושה בדיקה אחרת היית מגלה עד כמה אנשים עובדים בעבודות שאינן מתאימות להשכלתם, ולדעתי זאת התופעה הקשה ביותר.
יעקב טרנר: היום אתה מוצא בין האנשים שעוסקים בטאוט כבישים, מאות אנשים שהשכלתם היתה יכולה למלא את המקומות המכובדים ביותר במדינת ישראל.
יעקב טרנר: אבל מה לעשות ש-א.
יעקב טרנר: הם הגיעו לאזור שהמקומות בו תפוסים.
יעקב טרנר: ב.
יעקב טרנר: יש להם בעיית שפה ולכן הם לא יכולים להתאקלם, ולכן אתה תמצא אותם במקומות שהם שתיים או שלוש דרגות מתחת להשכלתם.
יעקב טרנר: זאת הסיבה שאתה לא מוצא אותם בנתוני האבטלה, כי הם לא בוחלים בעבודה, ואני חושב שאחד הדברים היפים שקרו לבאר-שבע, ולמדינת ישראל כולה, הוא שהגיעה עלייה כל-כך מבורכת של אנשים משכילים, מוכשרים, שכאשר הם ישלטו בשפה במלואה אנחנו נרגיש את מלוא העוצמה של ההצטרפות של היהדות מברית-המועצות לשעבר במיוחד.
יעקב טרנר: אני חושב שזאת ברכה בלתי-רגילה.
יעקב טרנר: אנחנו בבאר-שבע מרגישים את זה, וכל שנה שחולפת אנחנו מרגישים את זה טוב יותר.
יעקב טרנר: אלא שלבאר-שבע יש בעיות תקציב קשות מאד, בעיות של מחסור, ואומר על כך שתי מלים.
יעקב טרנר: ברור שהנפגעים, בין היתר, הם אלה שאין להם.
יעקב טרנר: חלק מהבעיה שלנו הוא שאנחנו עיר שלא רק שליש מהאוכלוסייה היא עלייה חדשה, אלא ש-23% מתושביה חבורים לאגף הרווחה, חבורים לטיפול רווחתי.
יעקב טרנר: המלה רווחה היא מלה אחרת לעוני, למחסור, ל"אין" מסוים בתחומים רבים, וכשאתה שייך לעיר שהיכולות הכלכליות שלה אינן גבוהות, כי העיר באר-שבע לדורותיה מעולם לא היתה עיר שלא היה בה גירעון כל שנה, באר-שבע זאת עיר שמעולם לא הצליחה, לצערי, לעבור תוכניות הבראה, כי אי-אפשר לעשות תוכניות הבראה למי שמהתחלה יש לו גירעון שהוא חלק מהחיים שלו.
יעקב טרנר: אני חושב שאגף הקליטה שמר בורוכוב מופקד עליו עושה את הטוב ביותר שאפשר, כולל עמידה על המשמר לא לפטר אנשים, כי כשאתה צריך לפטר אנשים את מי אתה מפטר?
יעקב טרנר: את אלה שהגיעו מאוחר, את אלה שבאו דרך חברות כוח-אדם, ובסוף אתה מוצא שזאת העלייה הרוסית.
יעקב טרנר: אז לא רק שקשה להם מהתחלה, קשה להם מאד גם עם זה שאין להם אפשרות לבחור, אלא לקחת את אלה שבאו מאוחר דרך חברות כוח-אדם, וזאת העלייה הרוסית.
יעקב טרנר: בדברים האלה יש לנו קושי עצום, כי כל הזמן אנחנו מדברים במושגים יפים של לקלוט אותם, לחבק אותם ולאסוף אותם, אבל בסוף קשה לנו מאד, כי הדרום כולו הוא במצוקה מתמשכת.
יעקב טרנר: היום "יום הדרום".
יעקב טרנר: למה אין היום יום תל-אביב או חיפה?
יעקב טרנר: כי לתל-אביב ולחיפה אין בעיות.
יעקב טרנר: ואני אביא את באר-שבע כמשל.
יעקב טרנר: בבאר-שבע יש כ-200,000 תושבים ותקציבה הוא 700 מיליון ₪.
יעקב טרנר: בהשוואה, בחיפה יש 260,000 תושבים ותקציבה הוא 1.4 מיליון, פי שתיים משלנו.
יעקב טרנר: מקורות התקציב.
יעקב טרנר: תקציב זה מה שהמדינה נותנת, שווה-נפש פחות או יותר לכל אחד שגר בבאר-שבע, או בחיפה או בחולון, ובתוספת הארנונה.
יעקב טרנר: ארנונה הוא מקור כספי שבא מתעשייה, ממסחר וממגורים.
יעקב טרנר: כשאין לך מספיק מסחר ואין לך מספיק תעשייה והמדינה לא נתנה עדיפות ולא גרמה לכך שיבואו לעיר תעשיינים ומסחר, אז התקציב שאתה אוסף מארנונה הוא נמוך באופן טבעי.
יעקב טרנר: ראשון-לציון מקבלת היום ארנונה כמעט פי שתיים מאשר באר-שבע.
יעקב טרנר: אם לנו יש מארנונה 270 מיליון שקל בשנה, בראשון-לציון הסכום הוא כמעט 500 מיליון שקל.
צבי הנדל: על אותו היקף אוכלוסייה?
יעקב טרנר: קרוב מאד.
יעקב טרנר: ואל יהיה הדבר קל בעיניך.
יעקב טרנר: כי יש להם עוד 300 מיליון שקל שאתם אפשר לעשות הכל.
יעקב טרנר: אפשר לתת לוותיקים ולעולים שלהם רווחה, חינוך, חינוך לא-פורמלי, לתמוך בקבוצות ספורט, אתלטיקה והיאבקות וריקוד אמנותי.
יעקב טרנר: אלה דברים שקשורים לעלייה הרוסית, שאני מתבייש להסתכל להם בעיניים.
יעקב טרנר: למה השחמטאים שלנו ברחו לראשון-לציון?
יעקב טרנר: כי שם קונים אותם בכסף.
יעקב טרנר: למה באר-שבע לא יכולה לקנות אותם?
יעקב טרנר: ואנחנו העיר החזקה ביותר בשחמט בזכות העלייה הרוסית.
יעקב טרנר: מתוך 12 קבוצות בליגה הלאומית בשחמט שתיים הן מבאר-שבע --
משה בורוכוב: כולם עובדי נקיון.
יעקב טרנר: -- ואנחנו מטפחים אותם, עם המעט שיש לנו.
יעקב טרנר: הבעיה של הדרום ושל באר-שבע הוא המחסור, ואת המחסור הזה מדינת ישראל צריכה למלא.
יעקב טרנר: לא בכדי יש היום בכנסת יום עיון גם בנושא הזה, כי כשנפגעים, נפגעים החלשים, ובתוך החלשים, לצערי, נמצא חלק גדול מהאוכלוסייה של העלייה החדשה.
צבי הנדל: מאחר שאני חושש שאתה תעזוב את הישיבה עוד מעט, כי אתה אישיות מבוקשת עכשיו בכנסת, הייתי מבקש ממך לעשות את מה שנעשה בסוף.
צבי הנדל: לו אתה עכשיו ראש ממשלה, מה הסיכום שהיית רוצה שייצא היום מהכנסת בהקשרים שלנו, וגם לא בהקשרים שלנו?
יעקב טרנר: בהקשרים שלנו – גוף שמרכז את כל נושא הקליטה במקומות המרכזיים במדינת ישראל, כמו באר-שבע, ולדעתי גם אשדוד, ויכול להיות שגם ערד, מקומות שבהם מרוכזת אוכלוסייה גדולה מאד.
יעקב טרנר: מפני שאני חושב שהכתובת היא אנחנו, העירייה.
יעקב טרנר: האזרחים לא מכירים שום כתובת אחרת.
יעקב טרנר: עם תקציבים אפשר לעשות נפלאות.
יעקב טרנר: המלה היא תקציב, לא שום דבר אחר.
יעקב טרנר: יש לנו את האנשים שיודעים לטפל בעולים, יש לנו מנהלים ברמה שמתאימה לענין, יש לנו אוכלוסייה מאד פתוחה ומאד קשובה לקבל מפגשים.
יעקב טרנר: רק שלשום היה מפגש יפה ומרגש בין אגודת ידידות משותפת למגדל העמק, העלייה הרוסית של מגדל העמק והעלייה הרוסית של באר-שבע.
יעקב טרנר: זה מלמד שהאוכלוסייה הזאת רוצה, היא קשובה וצריך להשקיע בה.
יעקב טרנר: אי-אפשר לברוח מהמלים תקציבים וכספים.
יעקב טרנר: צריך פשוט להחליט על סדרי-עדיפויות, ואני יודע שהמדינה נמצאת במצב קשה מאד.
צבי הנדל: אתה רוצה אחד מהשלושה: או תקציב, או מימון, או כסף.
יעקב טרנר: מה שאתה תבחר.
צבי הנדל: תודה לאדוני ראש העיר.
צבי הנדל: הנושא שלנו היום הוא הנגב.
צבי הנדל: אני רוצה שבעלי המקצוע הנמצאים בשטח יחכימו אותנו ויאמרו לנו איזה חסר, לו היינו יכולים למלא, היה משפר את מצבם של העולים בנגב.
צבי הנדל: דרך אגב, נציג משרד השיכון עוזב את הישיבה באישורי, מאחר שלצערי הגדול בנגב אין כל-כך בעיות דיור לעולים.
צבי הנדל: הלוואי והיו לנו פתרונות כאלה גם בראשון לציון וכו'.
צבי הנדל: אנחנו צריכים יותר עולים כדי לאכלס את הבתים.
צבי הנדל: כשנדון במרכז אני אזמין אותו עוד פעם.
משה אלמוזלינו: אבל לפני כן אני רוצה לומר שהבנייה הציבורית לעולים בנגב היא חשובה מאד.
משה אלמוזלינו: העובדה שבנו הרבה בתים ואי-אפשר לאכלס אותם לא עוזרת לפתח את שאר הנגב.
צבי הנדל: תכף נגיע לזה.
צבי הנדל: גב' גולדברג, בבקשה.
בוני גולדברג: יש לנו תוכניות ייחודיות לקבוצות שונות של עולים בשיתוף עם המשרד לקליטת העלייה, בת-שבע ראובני שנמצאת כאן, גם בחלק של ילדים והורים בסיכון, שמוכרים למחלקות הרווחה, וגם בחלק של קשישים, משפחות חד-הוריות ונכים.
בוני גולדברג: אלה הקבוצות היותר קריטיות בנושא של קליטת עלייה, לפחות בדרום.
בוני גולדברג: דבר נוסף, יש לנו תקציבים ייחודיים לעולים.
צבי הנדל: מהו החסר שלדעתך צריך למלא כדי לעזור לאוכלוסיית העולים?
בוני גולדברג: אני מאד מתחברת עם מה שנכתב פה.
בוני גולדברג: 1.
בוני גולדברג: בנושא הסבה.
בוני גולדברג: אנחנו מאד צריכים עובדים סוציאליים דוברי השפה.
בוני גולדברג: חברתי שרה חורש ודאי תדבר על התוכנית של הסבת אקדמאים שאנחנו עושים.
בוני גולדברג: אחרי הרבה מאד חיפושים אנחנו מקווים שמצאנו את התקציב.
בוני גולדברג: אנחנו ננסה לגייס אלינו עובדים סוציאליים דוברי השפה הרוסית בעיקר.
צבי הנדל: אני מבין שבברית-המועצות המקצוע של עבודה סוציאלית לא היה מקובל.
יורי שטרן: היו כמה הכשרות, ויש כבר כמה עובדים מאד מיומנים, גם בסוכנות.
בוני גולדברג: הנושא הקריטי הוא קליטת עובדים דוברי השפה, ועל כך אני אדווח עוד היום בוועדת העבודה והרווחה.
בוני גולדברג: אחד הדברים האקוטיים שלנו בנושא של עבודה סוציאלית הוא שהקצינו תקנים לרשויות ואין להם עובדים סוציאליים לקלוט.
בוני גולדברג: אני מדברת על עשר משרות בדימונה, מצפה רמון, אופקים ושדרות.
בוני גולדברג: באילת יש הרבה מאד תחלופה.
בוני גולדברג: עשינו עבודה עם שירות התעסוקה לאקדמאים בבאר-שבע, שהוציא לנו את רשימת כל האנשים שהם אקדמאים, 80% או 90% מהם עולים, ואנחנו נמפה ונראיין ונראה מי יוכל להתאים לנושא הקליטה.
בוני גולדברג: אחת הבעיות היא שאנחנו מבקשים לקחת אנשים שמבוססים בנגב ולא ילמדו ויילכו צפונה, כי גם זה קורה.
צבי הנדל: מה את משיבה למר בורוכוב שאמר שחסרים לו תקנים?
בוני גולדברג: עיריית באר-שבע קיבלה עכשיו מספר תקנים קטן כתוספת.
משה בורוכוב: עובד סוציאלי בד' רווחה נאלץ לעזוב את המקום כי אצלנו היתה לו רק חצי משרה ובאשקלון הציעו לו משרה שלמה.
בוני גולדברג: מר בורוכוב מדבר על המצ'ינג של 25% של הרשויות, וסגן השר יולי אדלשטיין מכיר את זה.
בוני גולדברג: זה ספור קשה.
בוני גולדברג: יש מצ'ינג במשרד העבודה והרווחה בין הרשות המקומית למשרד.
בוני גולדברג: גם מתוך התקנים שעיריית באר-שבע קיבלה היא קודם-כל לקחה את התקנים שהיא מימנה ממילא ללא השתתפות המשרד והיא ספגה אותם, ואז התוספת היתה מאד קטנה ממה שנשאר אחרי דו-שיח מאד ארוך עם מר טרנר, שניאות בכל-זאת להמשיך לממן חלק.
יורי שטרן: אז אולי בערי מצוקה שהכנסותיהן מארנונה נמוכות במיוחד אפשר לבטל את הדרישה להשתתפות עצמית של הרשות, לפחות לעת חירום כזאת, כי אחרת אנחנו פשוט מוסיפים מצוקה על מצוקה.
בוני גולדברג: זה עולה ביתר-שאת בטיפול הנקודתי.
בוני גולדברג: מתוך 11 ישובים ששה הם בדרום.
בוני גולדברג: הענין הזה עכשיו נבדק בין משרד האוצר לבין כל מיני יועצים משפטיים.
בוני גולדברג: אני מאד מקבלת את מה שאתה אומר ואני מצטרפת לזה, ואני מקווה שתימצא הנוסחה.
צבי הנדל: לא רק לגבי עובדים סוציאליים.
צבי הנדל: כל תקציב משרד העבודה והרווחה בנוי כך.
צבי הנדל: דרך אגב, 25% זה שיפור, כי בתקופה שאני הייתי ראש רשות המצב היה יותר גרוע.
בוני גולדברג: הפער הוא סביב השכר שמשלמים, שהוא מעבר למה שאנחנו מעבירים.
ישראל בודיק: עוד הערה אחת בקשר למשרד העבודה והרווחה.
ישראל בודיק: נושא קריטי בתחום הרווחה הוא הנושא של גיל ההתבגרות – נערים, נערות ונשים.
ישראל בודיק: יש לנו בעיה אקוטית ברמה של תקציבים.
ישראל בודיק: למשל, בכל אזור הדרום מוקצב סכום של כ-200,000 שקל לנושא עלייה.
צבי הנדל: מה למשל היית רוצה לעשות עם הנוער העולה ואתה לא מצליח?
ישראל בודיק: הייתי רוצה בעיקר לפתח תוכניות אינטגרטיביות של נוער עולה ונוער ותיק.
ישראל בודיק: הייתי עושה תוכניות של הורים וילדים.
ישראל בודיק: כי אחת המצוקות הקשות של הנוער היא שבאים הורים ממעמד ומהיררכיה שהם טובים לברית-המועצות והם מוצאים את עצמם עם קשיי קליטה ועם קושי של השתייכות, וזה מקרין גם על הנוער.
ישראל בודיק: זאת אומרת, הנוער מרגיש שהוא עדיין לא התחבר והוא לא שייך, בגלל המצוקות של ההורים.
צבי הנדל: האם יש פעילות רצינית של תנועות הנוער באזורים האלה?
ישראל בודיק: תנועות הנוער זה לא כל-כך התחום שלנו.
ישראל בודיק: אין ספק שצריך לפתח את כל הנושא של תנועות הנוער, אבל אני חושב שבנושא של רווחת העולים צריך ללכת מעבר למצוקות ומעבר לת"ש שיש לנו שכבות שלמות של נערים שנכנסים לקטגוריה של מצוקה בגלל הבעיות התרבותיות, בגלל הקשרים של ההורים, ואני חושב שמה שאפשר לבקש מהוועדה הזאת זה לפחות להכפיל את תקציב הנוער בנושא עלייה ולבצע תוכניות אינטגרטיביות בתוכניות של הורים-ילדים.
יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, בנושא של נוער בסיכון – אנחנו לא קוראים לזה נוער במצוקה, כי זה יותר נוער בטיפול של הגורמים המקצועיים במשרד העבודה והרווחה, אבל זה מחזיר אותנו לאותה שאלה ששאלת את מר טרנר.
יולי יואל אדלשטיין: היתה ועדה בין-משרדית, על-פי החלטת ממשלה, מורכבת מנציגים של משרד העבודה והרווחה, משרד הקליטה, מכון אשלים של הג'וינט ומשרד החינוך.
יולי יואל אדלשטיין: הוועדה הוציאה דו"ח, בעיניי לפחות מאד מקצועי ורציני.
יולי יואל אדלשטיין: לאור המצבים שאנחנו לפעמים מכירים, צריך לברך על כך שמשרדי החינוך, עבודה ורווחה, קליטה ומכון אשלים כולם ישבו ועבדו יחד כגוף אחד, כי בנושא נוער אי-אפשר לומר: בחצר בית-הספר יטפל משרד החינוך, אחר-כך הוא ייצא משם – משרד הקליטה, ואם חס ושלום הוא יידרדר אז משרד העבודה והרווחה או המשרד לביטחון פנים יטפל בו.
יולי יואל אדלשטיין: העבודה היא באמת אינטגרטיבית.
יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב-ראש, אני בוש ונכלם לומר לך, שאני ביוזמתי ביטלתי את ישיבת ועדת השרים שהיתה צריכה להתקיים אתמול בראשותו של השר שרנסקי, כי אני, כמי שממונה על משרד הקליטה לא יכולתי להתחייב ברצינות לאותו מיליון שקל השתתפות המשרד לשנה הבאה, שנדרש על-פי דו"ח הוועדה.
יולי יואל אדלשטיין: זה המצב התקציבי, אלה התחזיות התקציביות לשנה הבאה.
יולי יואל אדלשטיין: ולכן, אפרופו מה שאמר נציג משרד העבודה והרווחה, אלה דברים שכבר כתובים, וכבר יש דרישה עצומה ברשויות לביצוע.
שרה חורש: האגף להכשרה במשרד העבודה והרווחה משלם 100% מתקציבו ולא לוקח מהרשויות 25%, בניגוד למה שנאמר קודם.
שרה חורש: באר-שבע והנגב מוכרים לנו מכל הפעילויות של הכשרה והסבה מקצועית לעולים.
שרה חורש: אנחנו מדברים על הכשרה והסבה, ואנחנו מדברים גם על מערכת של טכנאים-הנדסאים ועל הכשרת הנוער באגף.
שרה חורש: החבורה של הנגב והעולים – עולי ברית-המועצות לשעבר ועולי אתיופיה בדרום מוכרים לנו, אנחנו משקיעים בהם הרבה מאד.
שרה חורש: אם היית שואל אותי מה אני רוצה היום, הייתי משיבה לך: שני דברים.
שרה חורש: ראשית, שמשרד התעשייה והמסחר ייכנס בצורה הכי חזקה ויתחיל לבנות תעשייה במקום.
שרה חורש: אני יכולה להכשיר מאות אנשים למקצועות הכי טובים, אבל בסופו של דבר אם לא יהיה להם לאן להיכנס, חבל על הזמן.
שרה חורש: דבר שני, לאגף להכשרה במשרד העבודה, לצערי הרב, יש תקציב איקס, שלא גדל מזה כמה דורות.
שרה חורש: הבעיות גדלות, הצרכים גדלים, אנחנו מככבים והאבטלה גואה, אבל אף אחד מאתנו לא קיבל תקציב נוסף.
שרה חורש: כך שאנחנו לוקחים את שמיכת היתום ותמיד מישהו נשאר עם רגליים בחוץ.
שרה חורש: אנחנו משתפים פעולה בצורה נפלאה עם משרד הקליטה, מכינים אתם כל מה שאפשר בצורה הכי גמישה – כמובן כל המשרד שלנו ביחד, גם עבודה וגם רווחה - אבל שני דברים דרושים לנו: תוספת תקציב, במיוחד עבור הנגב, ולהביא איזה שהוא מסר לבנות במקום מקורות עבודה.
בת-שבע ראובני: אני מנהלת מחוז הנגב של המשרד לקליטת העלייה.
בת-שבע ראובני: בנושא התעסוקה שעולה כל פעם, וכמשרד שמנסה להיות שותף למשרדים נוספים, אני רוצה להעלות נישה נוספת ששרה חורש נגעה בה - ידיעת השפה העברית בקרב העולים, וחלקם הגדול בקרב המובטלים.
בת-שבע ראובני: ממפעל "דל דימונה" נפלטו, לצערנו, כ-700 עולים שמפוזרים למעשה בכל רשויות הנגב, כולל באר-שבע.
בת-שבע ראובני: המאסה הקריטית היא באר-שבע, אבל חלק גדול מהאנשים בדימונה, ערד וירוחם, כל היישובים, הלך לעבוד ללא כל הכשרה בעברית, כי הם היו צריכים להתפרנס.
בת-שבע ראובני: הרבה מאד מהעולים מוותרים או לומדים באולפן באופן חלקי ולאחר מכן הם לא מסוגלים להשתלב בקורסים.
בת-שבע ראובני: אני חושבת שצריכה להיות החלטה גורפת, שכל מי שנפלט – היום אני מדברת בשם הדרום, אבל זה צריך להיות כלל-ארצי – לתת לאנשים הזדמנות לרכוש את השפה, כי זה מקרין לא רק על התעסוקה.
צבי הנדל: רשות הדיבור לנציג הסוכנות היהודית, מר משה אלמוזלינו, בבקשה.
משה אלמוזלינו: אני רוצה להגיד בכמה משפטים מה אנחנו עושים בדבר האקוטי מבחינתנו, ואחר-כך אדבר על שניים-שלושה נושאים שמפריעים לנו בעבודה היום-יומית בהתייחסות לעולים.
משה אלמוזלינו: הסוכנות היהודית מעודדת עלייה לדרום בכלל.
משה אלמוזלינו: אנחנו נתקלים במצוקה גדולה של חוסר מקומות תעסוקה.
משה אלמוזלינו: הזכרתי את הענין של הדיור הציבורי, כי המועצות האזוריות מוכנות ורוצות לקלוט עולים במסגרת בית ראשון במולדת, ויש לנו דרישה גדולה של עולים מחבר העמים להגיע לבית ראשון במולדת, והם נתקעים מפני שאין דירות, כמו למשל בחבל אשכול, שיש בו אוכלוסייה גדולה וצריך לתגבר אותה.
משה אלמוזלינו: אני מדבר על הנגב הרחוק ביותר.
משה אלמוזלינו: אבל גם המועצות האזוריות, כמו יואב למשל, שם הולכים לפרוייקט מיוחד, בגלל המערכת החינוכית לילדים במסגרת החינוך האזורי, המשפחות רוצות להגיע לשם ואין דיור במקום.
יורי שטרן: בקיבוצים אין דירות?
משה אלמוזלינו: אין דירות, כי הקיבוצים שיש להם דירות פנויות, הם משכירים אותן.
צבי הנדל: כשכן למקומות שהזכרת, תרשה לי לחלוק עליך.
צבי הנדל: אתה אומר שהמדינה תבנה בכיסופים עוד דירות כדי שאפשר יהיה להשכיר אותן?
משה אלמוזלינו: לא אמרתי כיסופים.
משה אלמוזלינו: הזכרתי את מרכז אבשלום.
משה אלמוזלינו: זה לא כיסופים וזה לא ניר עוז.
משה אלמוזלינו: אני מדבר ספציפית על מרכז אבשלום, שיש שם קבוצה גדולה של עולים מחבר העמים.
צבי הנדל: לא אמרתי את ה"אני מאמין" שלי, אבל אין לי צל של ספק שאכלוס מוגבר של הנגב הוא אבן יסוד בציונות של ימינו, שהפועל היוצא שלה הוא בוודאי כל מה שאמרתם פה, תעשייה, תעסוקה וכו', אבל הלוואי שנצליח למצוא את הפטנט איך להגביר את הדברים האלה.
צבי הנדל: בינתיים כולנו מדברים, אבל הקדמתי ואמרתי שהיחיד שעשה באמת הוא ראש הממשלה אריק שרון.
צבי הנדל: הלוואי שעכשיו כראש ממשלה הוא יעשה מה שהוא עשה כשר השיכון, כשר החקלאות וכשר התעשייה והמסחר.
משה אלמוזלינו: הנושא השני הוא שותפות 2000, שהוא מפוזר על כל היישובים, כמובן גם הוותיקים יותר, וגם על היישובים הישראליים החדשים.
משה אלמוזלינו: פרוייקטים מתוכם ספציפית מיוחדים רק לחיבור של העולים לחברה הישראלית בנושא זהות יהודית ואזרחות משותפת, סיוע בשמירה על התרבות של העולים, אבל יחד עם זה שילובם בחברה הישראלית.
משה אלמוזלינו: אנחנו מגייסים לצורך הענין תרומות למרכזים חברתיים תרבותיים בנושאים האלה.
משה אלמוזלינו: זה בגדול, והסכומים שאני מדבר עליהם בשותפות 2000 הם סדר-גודל של עשרה מיליון דולר בשנה.
משה אלמוזלינו: כשמדברים על הנגב יש שתי בעיות אקוטיות.
משה אלמוזלינו: אחת, כל יום אנחנו מתבשרים על הפסקת מימון של משהו.
משה אלמוזלינו: אולפני המשך – עצרו את זה.
משה אלמוזלינו: מגיע מכתב ממשרד החינוך ובו כתוב: אין יותר, אל תעשו אולפני המשך.
צבי הנדל: מינואר.
צבי הנדל: יש עוד חודש שלם.
משה אלמוזלינו: לא, אולפני המשך נפסקו לפני שלושה חודשים.
משה אלמוזלינו: אולפני גיור – מ-1 בינואר.
צבי הנדל: אפשר לקבל את המכתב הזה?
משה אלמוזלינו: כן.
משה אלמוזלינו: אין לי אותו פה, אבל אני אעביר אותו אליך.
יורי שטרן: אחרי הסטטיסטיקה על מספר הגויים שמגיעים ארצה, החליטו שאין יותר טעם בגיור.
משה אלמוזלינו: נושא שני הוא חינוך לילדים יוצאי אתיופיה בבתי-ספר.
משה אלמוזלינו: אין לנו אפשרות להכניס אותם לכיתות רגילות בבית-ספר ממלכתי בגלל נושא הגיור, ובתי-ספר ממלכתיים-דתיים מלאים עד אפס מקום.
משה אלמוזלינו: זו בעיה אקוטית יום-יומית.
משה אלמוזלינו: הסוכנות היהודית יחד עם עיריית באר-שבע מקימות עמותה משותפת לשני הגופים האלה, ובוודאי נצרף גם אחרים, כי אנחנו רואים את באר-שבע כמטרופולין שנותן שירות לכל היישובים האחרים, מאשקלון דרומה.
משה אלמוזלינו: מטרתה של העמותה תהיה לתת את כל השירותים החברתיים, כולל לימוד עברית.
משה אלמוזלינו: אני חושב שהבשורה שצריכה לצאת מוועדת העלייה והקליטה היא הקמת גוף שיתאם בין כל המוסדות וייתן תשובה ספציפית על כל דבר.
יורי שטרן: אני חושב שהבעיה המרכזית היא תעסוקה.
יורי שטרן: בענין הזה אני חושב שהדבר החשוב נאמר על-ידי גב' ראובני, ועכשיו קיבל גם חיזוק מצד הסוכנות היהודית, והוא ידיעת עברית.
יורי שטרן: בתחילת שנות התשעים נעשה עוול כאשר המערכת עודדה עולים להתחיל לעבוד כמה שיותר מוקדם וכל היתר אחר-כך, ועכשיו אנחנו עם מאות אלפי נכים במובן הסוציאלי.
יורי שטרן: זאת אומרת, אדם שלא יכול להתבטא, לא יכול לקלוט, צמוד לטלוויזיה בשפה הרוסית הוא במובנים רבים חצי אזרח.
יורי שטרן: איזו אינטגרציה יש פה?
יורי שטרן: בתחום התעסוקתי זה בוודאי מגביל את האנשים, במיוחד את היותר מבוגרים.
יורי שטרן: לכן, במצב התעסוקתי אין היום שום מקצוע שאתה יכול להגיד ששם יש ביקוש גדול לאנשים או לעובדים מיומנים, או לאקדמאים שקיבלו הכשרה.
יורי שטרן: אולי יש כמה עשרות תקנים לעובדים סוציאליים.
יורי שטרן: במקום זה הייתי מבקש שהוועדה תמליץ, שמשרד העבודה יתחבר באופן חריג למשרד החינוך וחלק מהכסף שצבוע ככסף להסבה מקצועית יילך להסבה לחיים, והסבה לחיים זה קודם-כל ידיעת השפה.
יורי שטרן: יש גם סדנאות לחיפוש עבודה ועוד כמה פתרונות שהם יותר סטנדרדיים בסט השירותים של משרד העבודה, אבל להסוות כסף, בחלקו לפחות, להסבה מקצועית וללימוד מתוגבר של עברית, כי בזה יש אולי מחסור.
יורי שטרן: בגלל שפריסת העלייה לא תאמה את המפה התעסוקתית, המדעית והטכנולוגית של מדינת ישראל, גם הדרום התברך בכך שיש שם קבוצות גדולות של מדענים, מהנדסים, אנשים שיש להם פרוייקטים מאד-מאד רציניים.
יורי שטרן: יצא לי לטפל בכמה מהם.
יורי שטרן: אלה פרוייקטים שעל חלק מהם אני יכול להגיד שהם ברמה עולמית, שיכולים להיות מקור לתעשיות שלמות חדשות, שיש להם שוק עולמי.
יורי שטרן: סיוע ממשלתי בקטע של המדען הראשי, או בקטע של החממות יש בתל-אביב, בירושלים ובדימונה.
יורי שטרן: אין שום התאמה למצוקה, גם לא של מקורות השקעה בדרום.
יורי שטרן: אתה צריך שותף.
יורי שטרן: פי עשר יותר קל למצוא שותף בהרצליה מאשר למצוא אותו בבאר-שבע ופי מאה מאשר למצוא אותו בדימונה.
יורי שטרן: הנהלים של המדען הראשי, של החממות, של כל המערכות האלה אינם לוקחים בחשבון את ההבדלים האלה.
יורי שטרן: לכן אנחנו צריכים – א.
יורי שטרן: לבקש לשנות את הנהלים כך שהתמיכה הממשלתית, ולא הפרטית שצריכים למצוא, תהיה גדולה באזורי מצוקה.
יורי שטרן: בעצה אחת עם פרופ' ברוורמן נקים עבור הנגב מרכז לקידום פרוייקטים, מתוך הצוות הקיים של מט"י באר-שבע, של אוניברסיטת באר-שבע – הפקולטה לכלכלה – כמה מומחים שיישבו פעם בשבוע בדיון על הפרוייקטים הקיימים שיוצאים מחממות, שחלק כבר יצא והוא גוסס מפני שאין תקציב נוסף, ולראות איך מקדמים את זה.
יורי שטרן: אפשר היה, על-ידי אנשים שכבר עשו שם מעשים, ליצור בנגב הרבה מאד תעסוקה ברמה לא פרימיטיבית, לא תעשיות מסורתיות אלא ברמה המתקדמת ביותר.
יורי שטרן: לבסוף, למשרד לביטחון פנים הוקצב כסף נוסף ויהיה גיוס למשטרה.
יורי שטרן: אני הייתי פונה למשרד לביטחון פנים ולמשטרת ישראל להשתמש בגיוסים האלה, במידה והאנשים עומדים בקריטריונים, כדי להקל על בעיית התעסוקה ולגייס קודם-כל במקומות שהאבטלה בהם גדולה.
צבי הנדל: אני רוצה לשמוע מנציגת משרד המדע, דווקא בהמשך לדבריו של ד"ר יורי שטרן, מהי הפעילות המיוחדת שאתם מציעים למדענים עולים בנגב.
לודמילה ללוש: לצערי הרב אני צריכה לדייק ולומר שתחום המדע נמצא בצורה הרבה יותר מאסיבית במשרד התעשייה והמסחר, ומה שאנחנו יכולים לעשות זה יותר קרוב לביוטכנולוגיה, בנושא החלל, שלצערי הרב נמצא בצפון.
צבי הנדל: אבל מדענים-עולים נמצאים באוניברסיטה בבאר-שבע.
לודמילה ללוש: מדענים-עולים באוניברסיטה, שנקלטו לפי תוכנית של משרד המדע משנת 1990 זו בעיה שכמעט נפתרה.
לודמילה ללוש: לכן, אני יכולה להתייחס, ברשותך, לדברים קצת שונים, אבל לפי דעתי ולפי דעת המשרד נניח שאנחנו משקיעים הרבה יותר כסף ומשאבים לנושא תרבות וספורט, אז בעוד שנה – שנתיים אנחנו נוריד את האבטלה באחוזים רבים.
צבי הנדל: אני עדיין בהלם.
צבי הנדל: בדרום יש אוניברסיטה גדולה מאד, יש בית-חולים, מכוני מחקר ונעשים מחקרים.
צבי הנדל: אולי את לא מצויה בתחום הזה ואז אין לי טענות.
לודמילה ללוש: משרד המדע, כפי שידוע לי מהמדענית הראשית במשרד, עוסק בתחום המדע בנושא מחקר, וללא ספק גם בדרום, ויש לנו קשר הדוק עם באר-שבע.
לודמילה ללוש: אני הכנתי דברים שונים במקצת מהדברים שהועלו כאן, ואני לא חושבת שכדאי היום להדגיש אותם.
לודמילה ללוש: כי אם אנחנו נתקלים בבעיה של נוער בסיכון או במצוקה, אין ספק שלפי הניסיון שלנו – אני עשר שנים בארץ והייתי מורה בברית-המועצות לשעבר – אם נשקיע בנושא ספורט, בחוגים שמתקיימים אחרי יום הלימודים, בכך נקטין את בעיית הפשע, נוער בסיכון וכו'.
צבי הנדל: יש פעילות מיוחדת שאתם עושים בקרב העולים?
לודמילה ללוש: כן.
לודמילה ללוש: אני רוצה רק להזכיר שבהתאם להחלטת הממשלה הקודמת, בשנת 2000 אנחנו הרמנו פרוייקט שהיה קשור לשלושת התחומים, מדע, חוגים לנוער בצפון, ביישובי קו התפר.
לודמילה ללוש: היום, משום שהרגשנו שיש הצלחה לפרוייקט הזה, העתקנו אותו לדרום.
לודמילה ללוש: לצערי הרב, לא קיבלנו את הסכום הדרוש, כי עשינו סקר, אבל השר הקצה 27 מיליון שקל בנוסף ל-70 מיליון שכבר תוקצבו לפרוייקט הזה.
לודמילה ללוש: אני רוצה להדגיש כמה דברים, שלדעתי הם חשובים, גם לשילוב תרבויות וגם לקליטת העלייה.
לודמילה ללוש: בדרום יש לנו פרוייקטים בששה יישובים.
צבי הנדל: תני לי דוגמה.
צבי הנדל: יש משהו בערד?
לודמילה ללוש: ערד לא כל-כך קשורה לפרוייקט שלנו.
לודמילה ללוש: אבל בבאר-שבע, למשל, אנחנו מתכוונים, ואנחנו כבר בשלבי ביצוע, להקים מרכז תרבות ואנחנו מקציבים חמישה מיליון שקל לתזמורת סימפונייטה.