GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ד"ר משה נחום: אני מבקש מחברי הכנסת שיתנו לנו סוף-סוף לחקור את הפרשייה העגומה הזאת בתוך המדינה, שחס ושלום היא לא תצא מחוץ למדינה, אבל המדינה צריכה להבין שאם הגיעו כמה עשרות ספרי תורה עתיקים של יהודי תימן, שנכתבו על עור צבי, לא על קלף, שחלק מהם כבר היו טפטים, נשיא המדינה והרב הראשי לישראל מקבלים אותם, ומעריכים אותם בלמעלה מ-100 מיליון דולר, אני חושב שהגיע הזמן להסתכל עלינו בצורה חיובית ולאפשר לנו לחקור, הפעם בתקציב שלהם, את האמת לאמיתה.
ד"ר משה נחום: ואני מבטיח לכם ששום אדם לא יעמוד למשפט.
ד"ר משה נחום: תודה רבה לכם.
צבי הנדל: דברים שיוצאים מן הלב נכנסים אל הלב.
צבי הנדל: אני מסכים להגדרה של משה לגבי השרה ציפי לבני, למרות שלפעמים יש בפוליטיקה נושאים שיש עליהם חילוקי-דעות, אבל אין חילוקי-דעות על כך שהיא "עשר".
צבי הנדל: בבקשה כבוד השרה.
ציפי לבני: תודה רבה ויישר כוח ליושב-ראש הוועדה חבר-הכנסת הנדל.
ציפי לבני: תודה רבה לידידי ד"ר משה נחום שמנהל את המאבק, ידידי ראש עיריית ראש העין יגאל יוסף שנמצא כאן, חבריי חברי הכנסת.
ציפי לבני: באתי להזדהות עם הכאב שלכם, באתי לומר לכם שהצעקה הזאת שנשמעת כל-כך הרבה שנים לא נופלת על אוזניים ערלות אלא נכנסת אל הלב.
ציפי לבני: באתי לומר לכם שאני לא יודעת מה היה, אבל אני יודעת שלכם לא יכולה להיות מנוחה לפני שאתם תדעו בוודאות מה עלה בגורל יקיריכם.
ציפי לבני: באתי לומר שהפצע הזה בלב כל אחד ואחד מכם חייב להיות ולהישאר פצע בחברה הישראלית כולה ולא דבר ששייך רק לכם כפרטים, או לכם כעדה.
ציפי לבני: באתי להגיד שכאם אני רק יכולה להבין אולי את הקצה מן הקצה של הקצה של תחושת הפרידה הזאת שלא נגמרת, תחושת אי הוודאות שלא יודעים מה קרה.
ציפי לבני: לכן אני מתחייבת היום לעשות ככל שניתן כדי שיבוא מזור לכאב שלכם ופתרון לפצע הזה.
ציפי לבני: בהצלחה.
צבי הנדל: תודה לגברתי השרה.
צבי הנדל: אני מתכבד להזמין את ראש עיריית ראש העין, ידידנו יגאל יוסף.
יגאל יוסף: ברשותכם, ציבור יוצא תימן, גם בשמכם, בשם כל המשפחות אני מצטרף ומודה לצבי הנדל על היוזמה הגדולה והחשובה לקדם ולהשאיר בתודעה הציבורית את פרשת ילדי תימן.
יגאל יוסף: תודה לך, ואני מקווה שהצעות החוק שאתה מוביל יגשימו ויתעשרו בגיבוי של כל חברי הכנסת שנמצאים כאן, ובתמיכת כולנו.
יגאל יוסף: כי לא מספיק שאתה תוביל את החוק יחד עם חברי הכנסת, חשוב שכולנו נהיה עם היכולת ליצור לחץ ציבורי כדי שהצעות החוק יתגשמו.
יגאל יוסף: אני גם רוצה להודות בשמכם לשני חברי כנסת, לרב אריה גמליאל ולזבולון אורלב, שהגישו לכנסת הצעה לסדר-היום שבעקבותיה הגענו לוועדת העלייה והקליטה, ומשם המומנטום נמשך.
יגאל יוסף: לכל חברי הכנסת הרבה תודה.
יגאל יוסף: לרבנים, ציבור יקר וקדוש, וכמובן לד"ר משה נחום, על היוזמה.
יגאל יוסף: יש לו יכולות שלא לכולנו יש אותן.
יגאל יוסף: קרה לבני עמנו אסון גדול בפני עצמו.
יגאל יוסף: קיווינו שבחיי הורינו נצליח להביא להם את הילדים, האחים שלנו שאבדו, ולא הצלחנו.
יגאל יוסף: הורינו כבר הלכו לעולמם והפרשייה הזאת תמשיך להדהד גם בקרב ילדינו ונכדינו.
יגאל יוסף: האסון הנוסף שאני מרגיש הוא תחושת עלבון נוראית.
יגאל יוסף: האסון הזה כנראה לא מחלחל, לא נכנס לעמקי הלב של הציבור הישראלי במדינת ישראל.
יגאל יוסף: קמו ועדות, שלכאורה יצרו אווירה של לרצות אותנו, להראות שאנחנו עושים משהו.
יגאל יוסף: אני הייתי שותף בוועדת שלגי – בתקופתו של יצחק שמיר כראש הממשלה - ואחרי כמה חודשים כשראיתי שהיא הולכת בכיוון לא נכון, כתבתי מכתב ורציתי להתפטר.
יגאל יוסף: אמנם הרב רצון ועוד כמה חברים אמרו לי לא להתפטר, להמשיך עד הסוף, אנחנו נכתוב את המכתב במקומך, מכתב שמביע את מורת-רוחנו.
יגאל יוסף: וכמו שצפיתי כך היה: לא היה אפשר לסמוך על ועדת שלגי.
יגאל יוסף: לצערי הרב, אחרי זמן קצר מאד הבנו שגם על ועדת החקירה הממלכתית אי-אפשר לסמוך, וכל מה שנעשה הוא מס שפתיים לאורך כל הדרך, וזו תחושת העלבון.
יגאל יוסף: עדיין מתייחסים אלינו כאל עדה.
יגאל יוסף: כל מדינת ישראל, כל קיבוץ הגלויות כבר לא עדה, אנחנו נשארנו העדה היחידה.
יגאל יוסף: אולי יוצאי אתיופיה היא עדה שממשיכה את דרכנו.
יגאל יוסף: אנחנו נשארנו עדה, אנחנו עדיין לא נתפסים כיודעים להיאבק למען זכותנו, עדיין לא נתפסים כאנשים שיכולים לזעזע את אמות הספים במדינת ישראל ולגרום לה לקחת אחריות על מה שנעשה.
יגאל יוסף: מה שנעשה – הילדים נולדו, הם קיימים, הילדים היו בבתי תינוקות בחסות הממשלה.
יגאל יוסף: הכל היה צריך להתנהל למישרין במידה וילד מת.
יגאל יוסף: בתשובות של ועדת החקירה נאמר:
יגאל יוסף: אין לנו הסבר למה עברו שמונה ימים מרגע הפטירה עד רגע הקבורה, ואנחנו צריכים להסתפק בתשובה הזאת.
יגאל יוסף: או: לגבי ילדים עד גיל שנתיים בבתי עלמין לא נכתבו השורה והקבר, כאילו הם לא קיימים.
יגאל יוסף: על-פי ההלכה אסור לעשות דבר כזה.
יגאל יוסף: ואנשי חברות קדישא של אז היו אנשים שומרי יהדות, לא היו בתי קברות חילוניים.
יגאל יוסף: צריך לקבוע את מקום קבורתו של תינוק מגיל 30 יום כדי שניתן יהיה להודיע להורים ולהתאבל עליו.
יגאל יוסף: כל זה באחריות המדינה, והיא לא לקחה אחריות, גם לאחר כל ועדות החקירה.
יגאל יוסף: מעבר להצעות החוק אני מצפה שייצא קול קורא של כולנו שיגיד: מדינת ישראל, תודי באחריותך לאסון שקרה לכולנו.
יגאל יוסף: ממשלת אוסטרליה לקחה אחריות למה שקרה לילידים באוסטרליה והיא התנצלה.
יגאל יוסף: מדינת ישראל חייבת לקחת אחריות, ולאחר-מכן, כמשלים לזה, חשוב שהצעות החוק שחבר-הכנסת צבי הנדל יוזם, יעברו.
יגאל יוסף: אני הערתי הערה בקשר להצעת החוק, לאפשר בנק גנטי, לקחת דגימות מהקברים לבדיקות DNA וליצור מצב שגם מאומצים, אם יירצו לחפש את הוריהם ותהיה התעוררות לכך, וגם מי שנשאר עדיין מבני המשפחה, יוכלו ליצור בנק רקמות.
יגאל יוסף: כמו שקורה לנו תמיד, מדי פעם אנחנו מתאספים, מתעוררים, מחממים את עצמנו ואחר-כך נרגעים.
יגאל יוסף: לכולנו אין כוחות לעשות את העבודה לאורך כל הזמן.
יגאל יוסף: בכנסת ישראל יש לנו חברים שמבינים את נפשנו, כמו חבר-הכנסת איתן כבל, שגם הוא בן תימן וגם תושב ראש העין, ואני מקווה שהוא, יחד עם הרב אריה גמליאל, צבי הנדל וכל מי מחברי הכנסת שאיכפת להם, יקדמו את הענין הזה, ושמדינת ישראל אכן תיקח אחריות ונגיע לתוצאה.
יגאל יוסף: אמרתי שילדינו ונכדינו לא ישכחו.
יגאל יוסף: מישהו פה העיר את תשומת-לבי ואני רוצה להוסיף שהרב עוזי משולם הוא הקורבן הנוסף של ילדי תימן, ואת זה צריך לדעת ולהאמין בזה.
יגאל יוסף: ייתכן שצריך היה לנהל את המאבק קצת אחרת, אבל אני בטוח שכל הווייתו, כל פעולתו היו מתוך זעם פנימי וכעס אין-אונים ותחושת תסכול שכולנו מרגישים, אבל אנחנו לא יכולים לבטא את זה בדרך שלנו.
יגאל יוסף: לכן כולנו נמשיך להיאבק למען גילוי האמת מתוך כבוד וזקיפות קומה של כולנו.
יגאל יוסף: תודה לכם.
צבי הנדל: אני רוצה להזמין את אילנה מלמד, שאמה, שהיתה בת 22, ואחיה שהיה בן שנה וחצי, נעלמו.
צבי הנדל: אילנה, בבקשה.
אילנה מלמד: שלום לחברי הכנסת, שלום לכל החברים.
אילנה מלמד: כתבתי מכתב לנשיא בית המשפט העליון פרופ' אהרון ברק, ואני אקריא אותו.
אילנה מלמד: כבוד השופט, אדוני הנכבד, שמי אילנה מלמד, בת למשפחת כרווה.
אילנה מלמד: אנחנו גרים ברחובות.
אילנה מלמד: אחי הנעלם ישראל היה כבן שנה וחצי, ילד שובב שאהב לקפוץ על המטות.
אילנה מלמד: הרופאים אמרו לאמי שהיה לילד חום, שהיא תיקח אותו מייד לבית-חולים לבדיקות.
אילנה מלמד: אמי בתמימותה מסרה להם את הילד, ומאותו רגע היא לא ראתה אותו יותר.
אילנה מלמד: הילד שאמי לקחה בהוראת הרופאים והאחיות היה ילד מאד שובב.
אילנה מלמד: ממצאי ועדת החקירה לוטים בערפל, אין בהם שום דבר של אמת.
אילנה מלמד: מסרנו ילד בן שנה וחצי, בריא, והם טוענים שהיה בן שמונה חודשים.
אילנה מלמד: אמרנו שהילד היה שובב, הם טוענים שהילד היה משותק.
אילנה מלמד: השכנים יעידו כמה הילד היה בריא, מלא חיים וקל תנועה.
אילנה מלמד: ממצאי ועדת החקירה הוסיפו לנו כאב על כאב.
אילנה מלמד: אמי, שאיבדה את הילד הזה, התענתה כשבוע-ימים, הסתובבה בבית-חולים ולא אפשרו לה לראות את הילד.
אילנה מלמד: ואבי, שהוסיפו לו כאב על כאב, הכאב הראשון – שהוא איבד את אשתו הראשונה כשהיתה בת 19 ולה בן בן שנה.
אילנה מלמד: אשתו של אבי, חממה יונה, אושפזה ללא שום סיבה והוא ישב לידה כשבועיים, מדי יום, מבוקר עד ערב, שוחח אתה כשהיא בהכרה מלאה, מפצחים בוטנים וצוחקים, והיא לא מבינה מדוע מחזיקים אותה בבית חולים.
אילנה מלמד: יום אחד, כמדי יום, אבי בא לבקרה והמטה ריקה.
אילנה מלמד: לשאלתו "איה אשתי"?
אילנה מלמד: אמרו לו שאין דבר כזה, לא היתה אישה כזאת בחדר הזה.
אילנה מלמד: אם לא היתה אשה כזאת, מי ילדה את אחינו רחמים שיושב כאן, בנה?
אילנה מלמד: הוא אחינו מאב אך לא מאם.
אילנה מלמד: אנו מודיעים בזאת שאם לא נקבל תשובה מניחה את הדעת לא תעזור שום התנגדות של ד"ר משה נחום והפדרציה העולמית למנוע את יציאתנו להפגנות ושביתות רעב ולפתיחת מאבק משפטי בחו"ל.
אילנה מלמד: עשרות משפחות המתארגנות באזורנו רואות בממצאי ועדת החקירה השפלה לאינטליגנציה האנושית, ובנוסף, להתעלמות מחקירת האמת של התקשורת ומאות משפחות מרחבי הארץ מתחילות ליצור קשר עם בני משפחותיהם הגרים בחו"ל כדי לארגן את ההפגנה ואת שביתות הרעב ברחבי ארצות-הברית ואירופה.
אילנה מלמד: יהדות תימן תצא לעולם הגדול.
אילנה מלמד: נפרוס את האמת בפניהם ובית הצדק שלנו יעמוד למשפט.
אילנה מלמד: מצפה לתשובה במהירות האפשרית.
אילנה מלמד: ההורים, האחיות וכל האחים למשפחת כרווה".
אילנה מלמד: תודה רבה לכם.
צבי הנדל: תודה לאילנה.
צבי הנדל: אני רוצה להזמין את ידידי סגן השר במשרד ראש הממשלה, ד"ר יורי שטרן, ואחריו נעשה אתנחתא מוסיקלית.
צבי הנדל: ד"ר שטרן, בבקשה.
יורי שטרן: צהרים טובים.
יורי שטרן: קודם-כל, יישר כוח לחברי ועמיתי לסיעת "האיחוד הלאומי – ישראל ביתנו" חבר-הכנסת צבי הנדל על כך שלקח פיקוד, לד"ר משה נחום על הפעילות הבלתי-פוסקת, לחברי הכנסת ולפעילי ציבור שלא נותנים מנוחה לממסדים הסגורים שלנו, שיודעים להסתיר אמת, לטייח, לזייף, ליצור רושם ולהשתיק את מי שמנסה לצעוק.
יורי שטרן: הדברים הם כל-כך קשים, שלחלק הייתי מעדיף, אם היתה באמת ועדת חקירה שנוכל כולנו להגיד שסומכים עליה, והיתה אומרת:
יורי שטרן: זה לא היה ממש כך, זה היה קצת אחרת – נקווה מאד שחלק היה אחרת, אבל היו דברים שהוסתרו, היו דברים קשים ונוראים, ואנחנו חייבים לדעת אותם.
יורי שטרן: אני אומר את זה לא רק כמי שגם לו יש תימני במשפחה, כמו שנאמר פה על צבי הנדל, ואפילו נכדה תימנייה קטנה, אלא דווקא יותר כעולה מברית-המועצות לשעבר, כי גם אנחנו חווים וחווינו לא מעט את היחס המזלזל הזה, את המניפולציות, את האכזריות ואת השקרים.
יורי שטרן: לא במקרה אני רואה שחלק נכבד מחברי הכנסת שנוכחים פה גם הם מאותו מוצא כמוני.
יורי שטרן: אבל קודם-כל כיהודי וכישראלי, כי הדבר הזה מעיק על כולנו, הוא על מצפוננו הקבוצתי.
יורי שטרן: אמר פה ד"ר נחום שאף אחד לא יעמוד למשפט.
יורי שטרן: אולי באמת יש התיישנות גם לדברים נוראים, אבל מישהו עשה את זה ושנה אחרי שנה גם לא נתן לדברים האלה להיחקר, ולכן, לדורות הבאים וגם לעצמנו אנחנו חייבים ללמוד מי הם אלה, ולו מסיבה אחת – שאף פעם לא יהיה להם יותר כוח לא רק לעשות את הדברים הנוראים אלא גם להסתיר את הדברים הנוראים שאחרים עשו.
קריאה: לא להסתיר, בו בזמן שחברי כנסת, היום מבוגרים, כששאלו אותם בוועדה: האם באמת ידעתם שילדי תימן נלקחו?
קריאה: כן, ידענו, אבל חשבנו שיהיה להם בית חם יותר.
קריאה: זאת אחת ממיליון תלונות.
יורי שטרן: אני מניח שגם על זה יתנו את הדעת, אבל לאנשים קשה להאמין בדברים קשים.
יורי שטרן: אני מסיים בתקווה שהפעם נצליח, וגם בקריאה לאנשים שחושבים לפנות לגורמים בין-לאומיים, אני מאמין שיש לנו מספיק כוח במדינתנו לעשות את הדברים האלה ולהוציא את האמת אל האור מבלי לערב בזה כל מיני שונאי ישראל, שגם כך הם מחפשים אותנו.
צבי הנדל: תודה לסגן השר ד"ר יורי שטרן.
צבי הנדל: אחיי ואחיותיי היקרים, חברי הכנסת שנמצאים כאן הענין בוער בעצמותיהם והם רוצים לעזור.
צבי הנדל: אל תצעקו עליהם, הם נחמדים.
צבי הנדל: גם אלה שלא הגיעו הם נחמדים, הם רק עוד לא יודעים מספיק טוב את החומר.
צבי הנדל: אנחנו נלמד אותם.
צבי הנדל: עד שהזמרת שוש רם תתכונן נשמע את ידידנו העיתונאי אבנר פרחי שעוסק בענין הזה כבר תקופה ארוכה.
אבנר פרחי: רבותיי, 50 שנה היה לנו עינוי דין.
אבנר פרחי: עינוי דין הוא דבר שנגרם בעטיו של בית-משפט שעושה לך סחבת בהבאת הדברים שלך מהר ככל האפשר, ואנחנו עכשיו רואים שאחרי 50 שנות עינוי דין יש לנו עיוות דין.
אבנר פרחי: אני אומר את זה לכם באחריות מלאה, ואני רוצה לשים את הדגש על נקודה אחת קטנה.
אבנר פרחי: ועדת חקירה ממלכתית עובדת שש שנים ובסופו של דבר מתחלף יושב-ראש הוועדה ומגיע שופט.
אבנר פרחי: היום זו ישיבה חגיגית, אנחנו לא מתלהמים, אבל אי-אפשר בלי קצת כאב מהלב לומר את הדברים האלה.
אבנר פרחי: תמוה בעיניי שבמדינה מתוקנת אחרי שש שנות עבודה קשה מגיע השופט קדמי, שהיה בוועדה בסך-הכל פחות משנתיים, כאשר חצי מהזמן הזה הוא היה עסוק בלימוד המקרה של אריה דרעי מפני שהוא היה צריך להיות השופט בערעור שלו.
אבנר פרחי: אני בטוח שאם השופט קדמי צריך ללמוד את המקרה של אריה דרעי, שבכל העולם מסתכלים על המשפט הזה, או ללמוד את המקרה של אמא שלי, בניה פרחי, אז הוא ילמד את המקרה של אריה דרעי.
אבנר פרחי: בסופו של דבר, במעט החודשים שהוא היה בוועדה, גם אם הוא לא אכל, לא שתה ולא ישן, הוא לא היה מספיק ללמוד את החומר של עשרות אלפי מסמכים ופרוטוקולים שהיו בוועדה.
אבנר פרחי: אני אומר לכם באחריות מלאה שזו פעם ראשונה במדינת ישראל ששופט כלשהו פוסק בלי לראות אף אחד מהעדים ואף אחד מהנאשמים.
אבנר פרחי: אם הוא כבר נדרש למשהו בתוך ועדת החקירה, הוא נדרש למסמכים, והמסמכים רבותיי - - -
קריאה: סליחה, הבאתי את שני המסמכים האלה לשופט קדמי.
אבנר פרחי: זו פעם ראשונה ששופט נדרש לקבוע על-פי מסמכים.
אבנר פרחי: רבותיי, מסמכים לא בוכים, לא כואבים, לא מספרים את הכאב ואת הצער.
אבנר פרחי: לכל היותר הם יכולים ללמד על הנפח הגדול של העדויות שהיו שם.
אבנר פרחי: אני מבטיח לכם שאם השופט היה רואה את כל הבכי שהיה שם, את כל הצער והדמעות, והיו שם הרבה מאד תלמידי בתי-ספר ואורחים, וכולם ללא יוצא מן הכלל בכו, הוא היה מחליט אחרת.
אבנר פרחי: לחברי הכנסת, לשרים ולמי שיש פה יכולת להחליט, אני רוצה לומר לכם דבר אחד.
אבנר פרחי: בשנות החמישים היה קל יותר להשיג ילד תימני מאשר להשיג תרנגולת בשנות הצנע, ואני אומר את זה לכם מתוך ניסיון אישי של אבי, שהיה במושב תנובות ועלה לאוטובוס עם שתי תרנגולות, ובא פקח ולקח לו אותן.
אבנר פרחי: כשהוא שאל: של מי התרנגולות האלה?
אבנר פרחי: הוא אמר: שלי.
אבנר פרחי: ואשכנזי חכם שישב לידו אמר לו: שששש.
אבנר פרחי: אבל אחר-כך לקחו את בתו בקלות כזאת.
אבנר פרחי: ראינו כאן את הסרט שעשתה אילנה דיין, שהיה לי הכבוד להיות תחקירן שלה יחד עם שוש מדמוני.
אבנר פרחי: אילנה דיין אומרת במקרה של עדינה שוקר, של האמא המאמצת, שעד היום לא יודעים איך הילדה הזאת הגיעה והיום אנחנו יודעים.
אבנר פרחי: היה רופא ילדים מאד מפורסם בשם ד"ר רחמימוב.
אבנר פרחי: הוא נתן פתק קטן לאותה גברת והאישה הזאת הלכה לבית-חולים בראש העין, שמה את הפתק וקיבלה ילד תימני במתנה.
אבנר פרחי: בענין ספרי תורה שהזכיר ד"ר נחום, אני רוצה לומר שלכאורה – ואני אומר "לכאורה", וזאת הבעיה שלנו בפרשת ילדי תימן, שבפרשה הזאת היו מעורבים אנשים גדולים, בכירי האומה, כולל יצחק בן-צבי, נשיא המדינה בעתיד, אבל אז הוא עמד בראש מכון לחקר שבטי ישראל, שגנב לנו את ספרי התורה.
אבנר פרחי: אני חוזר ואומר "לכאורה", אבל יצחק בן-צבי גנב לנו ספרי תורה, ומי שלא מאמין יילך לראות רכוש ציבורי גנוב שמדינת ישראל מחזיקה בספרייה הלאומית שלה בגבעת רם.
אבנר פרחי: היא מחזיקה שם אוסף גדול של תאג'ים וסידורים שנקראים "אוסף אילת", כי האונייה לוצ'אי שיצאה מניירובי ועברה דרך מחנה עדן ואספה כמה טונות, כולל 323 ספרי תורה עתיקים בני אלף שנה, הגיעה לאילת.
אבנר פרחי: יצחק בן-צבי כתב ליצחק רפאל, שעמד בראש מחלקת הקליטה של הסוכנות, מברק שראיתי במו עיני והוא נמצא בארכיון הציוני, שבו כתב:
אבנר פרחי: יש פה אוצר בלום של יודאיקה שצריך למיין, לקטלג, ואף לנסות לרכוש אותו מהתימנים.
אבנר פרחי: ולמה לרכוש כשכולם הבינו שאם אומרים לאישה לפני שהיא עולה למטוס: תשימי את כל התכשיטים שלך פה?
אבנר פרחי: אמא שלי אומרת שהתכשיטים הגיעו עד לגובה הדלת של המטוס, כי אלה תכשיטים גדולים.
אבנר פרחי: אז מהר מאד הבינו שאם גונבים לתמימים האלה תכשיטים, אפשר לגנוב מהם גם ספרי תורה, ואז ביימו איזו שהיא שריפה.
אבנר פרחי: אבל מדינת ישראל מחזיקה רכוש גנוב, ושזה לא ייצא מהחדר הזה שחבר הכנסת הירשזון ועוד כמה אנשים, כמו שקראתי, אוספים ובאים בטענות לארצות ערב על החזקת רכוש יהודי גנוב, בזמן שמדינת ישראל מחזיקה רכוש יהודי גנוב שלנו, של התימנים.
אבנר פרחי: צבי, יישר כוח.
אבנר פרחי: טנא ברכות ושא ברכה על כל מה שאמרת עכשיו.
אבנר פרחי: תודה רבה.
קריאה: אני לא מאמין בשום ועדות שיקומו.
קריאה: הן לא יעשו דבר.
צבי הנדל: אני רוצה לברך את חבר-הכנסת ישראל כץ מהליכוד שהצטרף אלינו.
צבי הנדל: אני רוצה להגיד לאחיי שמדברים מנהמת לבם, כולל הקריאה האחרונה של היהודי ששמענו עכשיו.
צבי הנדל: אני חוזר ואומר, זו תהיה הפעם הראשונה ועדה בחוק שלכם.
צבי הנדל: הנציגים יהיו שלכם.
צבי הנדל: אתם תצטרכו לאשר כל נציג שם.
צבי הנדל: אני חייב להגיע לשלב שיהיה לכם אמון בוועדה הזאת.
צבי הנדל: אני מקווה ומתפלל יחד אתך.
צבי הנדל: האמת כולה היא לא אצלי ולא אצל אף אחד.
צבי הנדל: כולנו מתפללים לקדוש ברוך הוא שיעזור לנו לעשות את הטוב בעיניו ולהגיע לאמת.
צבי הנדל: אין דברים מוחלטים.
צבי הנדל: אני מזמין עכשיו את הזמרת שלנו, גב' שוש רם, שתשיר על ילדי תימן.
צבי הנדל: מחברת השיר היא אסתר כהן, שאחד מאחיה נעלם במסגרת היעלמותם של ילדי תימן.
צבי הנדל: אני מקדם בברכה את חבר-הכנסת אורי אריאל שהצטרף אלינו, חבר כנסת חדש שנכנס לכנסת לאחר רצח גנדי הי"ד.
שוש רם: שלום לכולם.
שוש רם: את השיר הבא כתבה אסתר כהן, שנמצאת אתנו כאן.
שוש רם: אחותה נעלמה יחד עם ילדי תימן.
שוש רם: "איך אומר לך בני, כל ערב אזיל דמעתי, לא קבר, לא מצבה, היכן אתה נמצא?
שוש רם: בכאבי, אלוהים, אנא האר לי דרכים.
שוש רם: יקר אתה פרי גני ואין מזור לאנחתי.
שוש רם: בעת אעלה על יצועי, דמותך משתקפת למולי.
שוש רם: אשא תפילה לך אלי, מחכה לשובך, פרי בטני.
שוש רם: מנסה למצוא מוצא, הכל אפוף עלטה.
שוש רם: תמיד חיה בתחושה שתשוב אליי בחזרה.
שוש רם: אתה אלי התשובה, הנוטע בי תקווה".
שוש רם: תודה רבה.
שוש רם: (שרה את השיר)
צבי הנדל: תודה, שושי, ותודה לגב' כהן.
צבי הנדל: שיר נפלא.
צבי הנדל: נמצאת אתנו אחת הסופרות.
צבי הנדל: נכתבו ספרים בענין הזה, ובחרתי דווקא בה בגלל שהיא לא תימנייה.
צבי הנדל: היא אשכנזייה רחמנא לצלן, ממושב תקומה.
צבי הנדל: גב' שושנה זייד, בבקשה.
צבי הנדל: נמצא אתנו גם עו"ד רמי צוברי, שכתב בעקבות "אחיי האבודים".
צבי הנדל: הוא גם היועץ המשפטי של הוועדה הציבורית.
צבי הנדל: כל אחד מהזווית שלו, עומק המחקר שלו, הכל יחד שופך אור על התקופה העגומה הזאת.
צבי הנדל: גב' זייד, בבקשה.
שושנה זייד: ברוכים הנמצאים.
שושנה זייד: קראו לי לדבר כאן בתוקף המחקר שעשיתי ופרסמתי על פרשת ילדי תימן, ויותר מזה, על יחס הממסד לפרשה במשך חמישים שנה.
שושנה זייד: פרסמתי את הדברים גם בספר.
שושנה זייד: עקבתי אחרי עבודת הוועדה, למדתי את הדו"ח שהיא פרסמה, ובצער אמיתי אני אומרת שדו"ח הוועדה, יותר משהוא מזלזל בהורים הוא מבזה את כותביו.
שושנה זייד: יש לי רק שלוש דקות ולכן לא אתמקד בהוכחה למה הדו"ח הוא כל-כך שקרי, אבל קל לגלות את זה.
שושנה זייד: עכשיו חשוב לנו לחשוב מה אנחנו עושים הלאה.
שושנה זייד: א.
שושנה זייד: כמו שצבי אמר, אני נציגת העדה האשכנזית.
שושנה זייד: הבעיה היא לא של העדה התימנית.
שושנה זייד: אני מרגישה שהבעיה היא של עם ישראל.
שושנה זייד: להיפך, אולי כאשכנזיה אני אפילו יכולה להתבייש יותר.
שושנה זייד: אסור לנו להתייאש.
שושנה זייד: למרות שוועדת חקירה ממלכתית זו כאילו האינסטנציה הגבוהה ביותר, אסור להתייאש.
שושנה זייד: צריך להמשיך וללחוץ על כל המשרדים הממשלתיים שיקיימו את חופש המידע.
שושנה זייד: אני במחקר שלי לא הצלחתי להגיע להרבה מאד חומר.
שושנה זייד: ועדת החקירה הממלכתית לא נותנת לגשת לחומר.
שושנה זייד: כל מסמך שכתוב עליו "סודי" ואין בו ביטחון מדינה, יש בו רק הוכחות ששרים ידעו בזמן אמת, לא נותנים לי לראות.
שושנה זייד: חייבים ללחוץ שכל החומר יהיה פתוח.
שושנה זייד: חייבים ללחוץ על ועדת החקירה שתשאיר בארכיון את החומר המקורי, לא צילומים שלהם.
שושנה זייד: לא נוכל לבדוק את הזיופים אם ייתנו לנו צילומים.
שושנה זייד: אנחנו צריכים לראות את כל התעודות המקוריות שעליהם הוועדה מסתמכת.
שושנה זייד: לאחרונה יצא חוק חדש, שלפיו אם המסמך לא פגע בביטחון המדינה אסור שיהיה כתוב עליו "סודי".
שושנה זייד: על המסמכים של ילדי תימן כתוב "סודי", וזה לא ביטחון המדינה.
שושנה זייד: צבי אמר בהתחלת דבריו שצריכים להתחיל לחפור במעמקים כדי לחפש את הדברים.
שושנה זייד: אני יכולה לשלוח אותך לדרך לא כל-כך עמוקה.
שושנה זייד: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מדווחת שמשנת 1949 עד 1956 יש 1,016 תיקי אימוץ במדינה, אבל כל הוועדות בדקו למעלה מ-3,000 תיקים של השנים האלה.
שושנה זייד: יש לנו שם אלפיים מקרים שיכול להיות שאצלם התשובות.
שושנה זייד: זה לא כל-כך עמוק ואפשר לחפש שם.
שושנה זייד: אם נתחיל באלפיים האלה אולי תיפתח הדרך.
שושנה זייד: היום אני חברה בעמותת "יוגב", עמותה שמנסה לייצג את המשפחות.
שושנה זייד: לצערי, אני בינתיים האשכנזיה היחידה שם.
שושנה זייד: אני מקווה שאנחנו נסחוף אתנו עוד.
שושנה זייד: אסור לשתוק, אסור לוותר, ויש עוד הורים שכן אתנו.
שושנה זייד: אמנם הם לאט-לאט נעלמים, אבל עדיין יש כמה שיוכלו עוד לקבל תשובה בחייהם.
שושנה זייד: אנחנו חייבים להם אותה.
דורה וחנון: אני מצאתי את אחותי אחרי 41 שנים, לאחר שקברו גופה מלאה בדם.
דורה וחנון: היא הועברה מבית-חולים רמב"ם ולהוריי אמרו שהילדה נפטרה.
דורה וחנון: למחרת שני אנשים לקחו את הגופה והביאו אותה לקבורה וההורים שלי - - -
צבי הנדל: סליחה, מחצית מהאנשים כבר יצאו והשאר ייצאו עוד מעט.
צבי הנדל: אני מציע, עם כל הקושי, תני לי לנהל את הדיון כמו שאני חושב שצריך.
צבי הנדל: אני בטוח שאי-אפשר לכסות את הכל.
צבי הנדל: תוכלי לפנות אליי כשנסיים את הישיבה.
צבי הנדל: תודה לך וסליחה.
צבי הנדל: כבוד הרב חבר-הכנסת אריה גמליאל, שותף לחקיקה, בבקשה.
אריה גמליאל: קהל קדוש, אני מלווה את הנושא הרבה שנים ואני אומר לאבנר: אל תפחד, אל תפחד.
אריה גמליאל: אני אמרתי מעל במת הכנסת שבן-צבי לקח את הספרים.
אריה גמליאל: בלשוננו, בעברית קלה זו גניבה.
אריה גמליאל: לא צריך לפחד להגיד את האמת.
אריה גמליאל: נעשו כאן פשעים נוראים.
אריה גמליאל: זה התחיל עם הכסף והזהב, המשיך עם הספרים.
אריה גמליאל: אני הבאתי לכנסת את הרב יחיא אלשיך, שבכה בדמעות שליש על גניבת הספרים.
אריה גמליאל: הם המשיכו עם הילדים והם ממשיכים לטייח, ממשיכים לשקר ולרמות, לא מוכנים להודות אפילו בדבר קטן.
אריה גמליאל: הוועדה הזאת היא ועדה נוראה.
אריה גמליאל: לפחות היו אומרים: לקחנו את הילדים, קברנו אותם בלי רשות, גנבנו ילדים מתים.
אריה גמליאל: לפחות יודו בפשע קטן.
אריה גמליאל: הכל כשר.
אריה גמליאל: אם הכל כשר, הכל מסריח.
אריה גמליאל: אנחנו לא יודעים מה מסתתר מאחורי האכזריות הזאת, העוצמה הזאת של ההסתר, קשיות הלב, לא להודות בטעות.
אריה גמליאל: כנראה ששכל אנוש לא יכול לעכל איזה פשעים נעשו.
אריה גמליאל: גדולי האומה, גדולי המדינה עשו פשעים.
אריה גמליאל: איך הם יודו?
אריה גמליאל: מה הם יגידו, שכולם היו פושעים?
אריה גמליאל: אני קורא כתבה בעיתון "הארץ", זה יכול להיות דמיוני, אבל מרוב שאנחנו כבר לא מוצאים את עצמנו בסיפור הזה, הכל כבר יכול להיות.
אריה גמליאל: בכתבה נאמר שעשו מחקר גנטי ואימצו חיידקים שיכולים להרוג ערבים.
אריה גמליאל: רצו לעשות נסיונות כדי לראות אם החיידקים פוגעים בעדות המזרח.
אריה גמליאל: באשכנזים הם לא פוגעים.
צבי הנדל: אתה מאמין לעיתונים, ועוד ל"הארץ"?
אריה גמליאל: לא, אני אומר שזה דמיון, אבל מרוב שהם משתיקים את הענין, זה מחשיד אותם שהם עומדים מאחורי פשעים כאלה.
אריה גמליאל: אני מצטט מהכתבה: "... כי מנהלי המכון הביולוגי ביקשו את רשותו של בן-גוריון לחטוף כמה מאות תינוקות של עולים שאך זה הגיעו מתימן, והבטיחו להחזירם להוריהם תוך שבועות ספורים לאחר שייגמרו הניסויים.
אריה גמליאל: הם טענו כי אין כל חשש שיקרה משהו לתינוקות.
אריה גמליאל: בן-גוריון סירב, אולם עם התפטרותו אושר המבצע.
אריה גמליאל: ילדים תימניים, הלא הם ילדי תימן האבודים, הובלו בכלי רכב סגורים למכון.
אריה גמליאל: הניסויים נערכו במשך כמה ימים.
אריה גמליאל: אולי אז משהו השתבש והילדים נדבקו בוירוס ומתו לאחר זמן קצר".
אריה גמליאל: אני לא יודע אם זה נכון או לא, אבל אי-אפשר לתאר מה נעשה.
אריה גמליאל: מכיוון שהם עומדים מאחורי ההשתקה הנוראית הזאת, סימן שהם עשו דברים איומים ונוראים.
אריה גמליאל: לא נוותר להם, לא נסלח להם, נמשיך להילחם, נקים עוד ועדה ועוד ועדה.
אריה גמליאל: לא נוותר, לא נשכח, לא נסלח.
צבי הנדל: תודה רבה לרב גמליאל.
צבי הנדל: הצטרף אלינו יושב-ראש סיעת ש"ס בכנסת, חבר-הכנסת יאיר פרץ.
צבי הנדל: תודה לחבר-הכנסת יגאל ביבי, סגן השר לשעבר שהצטרף אלינו גם כן.
צבי הנדל: אני מזמין עכשיו לבמה את ידידי חבר-הכנסת ישראל כץ, מהליכוד.
ישראל כץ: תודה רבה לצבי, תבורך על היוזמה בהגשת הצעת החוק.
ישראל כץ: אני מקדם אתכם בברכה בכנסת, שמח להתארח אצלכם כאן בכנסת.
ישראל כץ: אני רואה כאן אנשים מכל רחבי הארץ, חלקם מוכרים לי.
ישראל כץ: צבי, אין ספק שהגיע הזמן, ואני מברך אותך שסוף-סוף דנים בכנסת בנושא חשוב ביותר.
ישראל כץ: האמת שאני חשבתי לראות כאן את יושב-ראש הכנסת.
ישראל כץ: אני חושב שהיה הרבה יותר חשוב שהוא יהיה כאן מאשר בפרלמנט אחר, כי הבעיות והנושאים האלה כאן צריכים להעסיק אותנו.
ישראל כץ: זו בעיה כאובה שנמשכת עשרות שנים.
ישראל כץ: אני שומע את הדוברים, וגם פגשתי חלק מהעוסקים בפרשה, ואני חושב שהדברים מדברים בעד עצמם.
ישראל כץ: אין הוכחה יותר טובה לעומק הכאב ולחשיבות הענין ולמשמעות הענין מאשר העובדה שבמשך עשרות שנים אנשים כל-כך רבים כואבים ועוסקים בנושא הזה ולא מרפים ממנו.
ישראל כץ: אם מישהו צריך הוכחה שילדים אכן נעלמו ושצריך לבדוק מה קרה ואיך קרו הדברים, לא אם קרו, זה הכאב שנמצא כאן וזאת הנחישות של כל-כך הרבה אנשים מכל רחבי הארץ לעסוק בנושא הזה.
ישראל כץ: אם זה לא היה, אנשים לא היו עוסקים בזה במשך כל-כך הרבה שנים, ולא צריך שום ועדת חקירה כדי להבין שהכאב הזה והעיסוק הזה מוכיחים יותר מכל שקרה כאן מה שקרה.
ישראל כץ: שמעתי את דברי הרב גמליאל, שאני מעריך אותו מאד, ושמעתי דברים אחרים.
ישראל כץ: אני מקווה שהדברים האלה לא נכונים.
ישראל כץ: אני בטוח שגם אתה מקווה שאותה ידיעה אינה נכונה.
ישראל כץ: קשה לי להאמין, אבל ברור שגם שמועות כאלה לא היו יכולות לצוץ במציאות יותר סבירה.
ישראל כץ: היו כבר ועדות חקירה וכנראה שהדרך שצבי הולך בה, אני מקווה, בגיבויו של משה נחום, נשיא הפדרציה העולמית של יהדות תימן, שדיבר גם אתי בנושא הזה, ושל חברים אחרים, היועץ המשפטי רמי צוברי ואנשים אחרים שעוסקים בזה – אולי באמצעות הכנסת תימצא הדרך לחקור את הרשויות, גם אם תהיה ועדה ממלכתית, אבל בגיבוי הכנסת אולי הלחץ על הרשויות יהיה כבד יותר ומשמעותי יותר להגיע לחקר האמת.
ישראל כץ: הדבר החשוב כאן הוא להגיע לחקר האמת, למצוא מידע, אולי עוד קשר בין משפחות, בין הורים, בין אחים.
ישראל כץ: זה לא רק למצוא את העובדות.
ישראל כץ: כל ילד, כל ילדה שאפשר יהיה אפילו אחרי עשרות שנים להגיע לקשר בינה או בינו לבין קרובי משפחה.
ישראל כץ: אומרים: כל המציל נפש אחת מישראל כאילו הציל עולם ומלואו.
ישראל כץ: אני חושב שזה בדיוק המקרה שמדובר עליו.
ישראל כץ: יחד עם החברים הנכבדים שיושבים כאן, יגאל יוסף ראש עיריית ראש העין, חברי הכנסת וחברים אחרים, אני אתרום את תרומתי הצנועה.
ישראל כץ: צבי, אתה תוביל את החקיקה ואנחנו נסייע לך.
ישראל כץ: כולי מלא הערכה, יחס חם ואמון כלפי היושבים כאן, ואני מקווה שנצליח.
ישראל כץ: כל טוב.
צבי הנדל: תודה לחבר-הכנסת ישראל כץ.
צבי הנדל: אדוני יושב-ראש סיעת ש"ס, אתה עולה לדבר, כי אני יודע שביום הפקודה 17 חבריך יבואו להצביע ולתמוך בחוק.
צבי הנדל: חבר-הכנסת יאיר פרץ, בבקשה.
יאיר פרץ: צהריים טובים.
יאיר פרץ: כבוד ידידי הרב גמליאל, שאני יודע שהוא עושה רבות למען הנושא הזה, מוביל החוק ידידי חבר-הכנסת צבי הנדל, ראש העיר, נשיא הפדרציה, מוריי ורבותיי.