GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יאיר פרץ: באתי לכאן במטרה אחת, לומר לכם:
יאיר פרץ: אני אתכם לאורך כל הדרך ואני אלווה את הנושא בכל כוחי.
יאיר פרץ: יתרה מזאת, היתה לי הזכות עוד בתפקידי הקודם במשרד העבודה והרווחה, בעזרת שני אנשים היושבים כאן מולי, משפחת פרחי, לבדוק את הנושא ברשויות שטיפלו בו בעבר, עם גב' בלס, עם היועץ המשפטי של משרד העבודה והרווחה, ואני רוצה לומר לכם דבר אחד: אין צורך בהקמת ועדת חקירה, ואגיד לכם מדוע אני אומר זאת.
יאיר פרץ: ועדת חקירה תמרח את הנושא ויעברו עוד כמה שנים עד שהיא תחקור אותו.
יאיר פרץ: אני אומר שצריך להוציא צו שיורה לשלטונות המדינה לפתוח את גנזך המדינה, לפתוח את התיקים, ואז האמת תצא לאור.
יאיר פרץ: מוריי ורבותיי, יחד עם עמיתי חבר-הכנסת צבי הנדל, עם חבר-הכנסת יגאל ביבי, עם כל החברים כאן אנחנו צריכים לבוא בדרישה אל השלטונות לפתוח את גנזך המדינה, ולחקור מייד, ואז אני בטוח ומשוכנע שנוכל באמת להציל את מה שניתן להציל, לאחד את המשפחות ולהביא את הילדים חזרה הביתה.
צבי הנדל: תודה רבה לידידי יושב-ראש סיעת ש"ס.
צבי הנדל: מאחר שאני רואה שגם סבלנותם של הסבלנים נגמרת, לקראת סיכום נעשה אתנחתא ונזמין את ששי יעיש שישיר שיר על הילדה סעידה שנעלמה.
צבי הנדל: אני מבין שהוא לא נמצא כאן.
דורה וחנון: - - -
צבי הנדל: למה אני צריך להעדיף אותך על פני אחרים שגם הם רוצים לדבר, בגלל שאת צועקת?
דורה וחנון: בגלל שהכאב שלי הוא כל-כך גדול - - -
צבי הנדל: הכאב של כולם פה גדול.
צבי הנדל: יצביע פה מישהו שאין לו כאב.
צבי הנדל: יש פה בעיה, הנושא רגיש.
צבי הנדל: אני עומד כאן ומנסה לנווט.
צבי הנדל: לא בטוח שאני עושה את זה במאה אחוז.
צבי הנדל: אי-אפשר לסטות כי אחרת אין לזה סוף.
צבי הנדל: אני רוצה להודיע לידידי יאיר פרץ שקיבלנו הודעה שתיקי האימוץ עומדים להיפתח.
צבי הנדל: התהליך בעיצומו.
צבי הנדל: פתיחת התיקים וגם ליווי הוועדה על-ידי בני העדה, וגם בנק DNA, אולי נתקרב לחקר האמת.
צבי הנדל: בפרספקטיבה של זמן יש קשיים.
צבי הנדל: רק דבר אחד לא מספיק.
צבי הנדל: זה ייפתח בעזרת השם וזה יקרה בעזרת השם, ויחד אולי נעשה.
צבי הנדל: מאחר שהזמר לא נמצא, אחרון הדוברים ידידי חבר-הכנסת יגאל ביבי, בבקשה.
יגאל ביבי: מכובדיי חברי הכנסת, יוזם הכינוס חבר-הכנסת הנדל, מר נחום, ראש העיר.
יגאל ביבי: השבת קראנו את פרשת משפטים.
יגאל ביבי: לא תגנוב, לא תונו איש את עמיתו, לא תעשוק.
יגאל ביבי: כמה לאווים עברו בפרשה הזאת.
יגאל ביבי: כל הזמן לא הבנתי ואמרתי: אה, גונב איש ומכרו – יכול להיות דבר כזה?
יגאל ביבי: לא הבנתי את התורה.
יגאל ביבי: אפילו שהיא ניתנה לפני אלפי שנים אולי היא כיוונה לתקופה שלנו.
יגאל ביבי: אני רוצה לומר לכם, זה יכול לקחת חמש שנים, עשרים שנה, מאה שנה, האמת תתגלה בסוף, לא יעזור לאף אחד.
יגאל ביבי: לפני שנתיים הכנסת הקימה ועדת חקירה פרלמנטרית להשבת נכסי השואה, כי פתחו כספות רבות וגנבו את הכסף של היהודים, והכנסת הקימה ועדה חקירה כדי להשיב את הנכסים.
יגאל ביבי: אני אומר, אם כסף צריך להחזיר, על אחת כמה וכמה בני-אדם.
יגאל ביבי: הסיסמה "להחזיר את הנעדרים" לא צריכה להיות רק נגד האויבים אלא קודם-כל בפנים, להחזיר את הנעדרים.
יגאל ביבי: שלוש שנים עבדנו יחד, ידידי הרב גמליאל ואנוכי, באחווה ובאהבה, בשיתוף פעולה נפלא.
יגאל ביבי: חשבו שהמפד"ל וש"ס לא יסתדרו ביניהם, אבל לא ידעו שגמליאל ואני כמו אחים, והסתדרנו יפה.
יגאל ביבי: הוא היה מספר לי את הטרגדיות וראיתי שמדם לבו הוא מדבר.
יגאל ביבי: אני רואה את חברי הכנסת הנכבדים שנמצאים כאן.
יגאל ביבי: רבותיי, אנחנו נגלה את האמת, לא יעזור לאף אחד.
יגאל ביבי: עוד שנה, עוד חצי שנה, עוד חודש – עם כל הכבוד, לא ניתן שימרחו את הדברים האלה.
יגאל ביבי: אני חוקר עכשיו כמה נושאים, ואני רוצה לומר לכם שכשאני רואה את הציבור הנפלא שנמצא פה, את העקשנות ואת הלב הכואב, אתם-אנחנו ננצח.
יגאל ביבי: אני בא ממשפחה ברוכת ילדים, 11 אחים, ואני רואה איך כל ילד בשביל אמא שלי הוא עולם ומלואו.
יגאל ביבי: אני אומר לכם שכל הורה שלקחו איבר מגופו, לקחו לו את ילדו, זאת טראומה קשה ביותר, ואנחנו את הטראומה הזאת צריכים לרפא, ובעזרת השם נעשה ונצליח וננצח והאמת תתגלה.
צבי הנדל: אחיי ואחיותיי, תודה לידידי יגאל ביבי.
צבי הנדל: אחרונה-אחרונה חביבה, גב' דורה וחנון, בבקשה.
דורה וחנון: עוד בהיותי ילדה בת שש וחצי נעשה לנו עוול.
דורה וחנון: אחרי כמה שעות אשפוז בבית-חולים נמסר להוריי שאחותי נפטרה.
דורה וחנון: זה מאד מקומם אותי, ואני פה כמו הר געש עומדת על במה זו עם כאב גדול מאד שמזדהה עם כאבכם.
דורה וחנון: אבי ראה אותה שעתיים לפני כן.
דורה וחנון: היא היתה תוססת, שלחה זרועות לעברו ברמז שייקח אותה.
דורה וחנון: עברו שעתיים, באו שני שוטרים והודיעו: הילדה נפטרה.
דורה וחנון: הם בכאבם מכונסים כל הלילה, יושבים על המיטה ובוכים.
דורה וחנון: למחרת היום הם הגיעו לבית העלמין וקברו גופה שלא זוהתה, מפני שהגופה היתה מכוסה בדם.
דורה וחנון: אחרי 38 שנים שאלתי את אמי: אמא, את לא זיהית גופה?
דורה וחנון: אמרה לי: לא.
דורה וחנון: מאותו יום נפל לי האסימון, התחלתי לרוץ לכל מיני מקומות לחפש את אחותי, ותודות לבורא עולם, אני אישה מאד דתית, אני לא הולכת עם כיסוי ראש, אבל התפללתי לקדוש ברוך הוא בערב שבת והייתי בקבר הצדיק רבי שמעון בר יוחאי.
דורה וחנון: ארבע שנים וחצי אחרי שנודע לי שאחותי נפטרה, ולאחר שאבי נפטר, פתאום מופיעה אחותי בעיתון ואיך שראיתי את התמונה מייד ידעתי שזו היא ולא אחרת.
דורה וחנון: הדם זעק.
דורה וחנון: היתה לי תחושת בטן, ללא שום חיפוש של קווי דמיון ידעתי שזו אחותי.
דורה וחנון: אחיי לא האמינו לי.
דורה וחנון: גם הם, כמוה, הם קצינים בכירים במשטרת ישראל.
דורה וחנון: הם אמרו לי: זה לא קביל בבית משפט.
דורה וחנון: אמרתי להם: אני דוברת אמת, זו אחותי ואין אחרת.
דורה וחנון: רצה הקדוש ברוך הוא ועזר לי.
דורה וחנון: אחרי שנה התגלה במסמך סודי השם שאמא שלי נתנה לה בלידתה, אותו שם שהופיע בעיתון.
דורה וחנון: אני לא חיכיתי הרבה.
דורה וחנון: חיפשתי אותה והגעתי אליה.
דורה וחנון: עברו כמעט חמש שנים מאז מצאתי את אחותי אבל עדיין לא התראינו.
דורה וחנון: אחותי היא אחת הקצינות הבכירות ביותר בארץ.
דורה וחנון: יש לי שלושה אחים קצינים ואחות אחת מורה.
דורה וחנון: אני עקרת בית.
דורה וחנון: למה זה מקומם אותי כשאומרים לי ועדות, DNA?
דורה וחנון: כשפניתי אליה היא אמרה לי: זה לא יכול להיות.
דורה וחנון: אמרתי לה: אני אשלח לך את הנתונים, תחקרי אותם.
דורה וחנון: היא לא ענתה לי.
דורה וחנון: היא יכלה להתקשר אליי ולהגיד לי: סליחה, יש לך טעות, אני לא אחותך.
דורה וחנון: היא לא ענתה.
דורה וחנון: פניתי שוב.
דורה וחנון: כמעט ארבע שנים שאני לא מרפה ממנה, והיא בשלה.
דורה וחנון: לפני שלוש שנים הלכתי לביתה לתת לה הזמנה לחתונה של בתי.
דורה וחנון: רצה הקדוש ברוך הוא, וליד הדלת היה כלב ענק שלה, הוא הריח אותי ולא נבח.
דורה וחנון: חיכיתי שכשהיא תשמע את הנביחה שלו היא תצא, אבל היא לא יצאה.
דורה וחנון: בעלי בינתיים החנה את המכונית שלו בדיוק בחניה של המאמצים, ואני לא ידעתי בכלל שזה הבית שלהם.
דורה וחנון: כשאמרתי לו שכבר מאוחר והיא לא יוצאת, נשים את המעטפה ונחזור לחיפה – פנינו לחזור והוא ראה שהוא חסם את המעבר לאישה, והוא אמר לה: סליחה, גברת.
דורה וחנון: והיא אמרה לו: רבע שעה אני מחכה לך פה.
דורה וחנון: כשהתיישבתי במכונית היא הסתכלה בי, קיבלה "פלש" בעיניים וידעה מייד שאני אחותה, אולי בגלל הדמיון או שהיא הכירה אותי לפני כן, אני לא יודעת.
דורה וחנון: היא הפנתה בחטף את פניה ואני צעקתי לבעלי: תשמע, זו האמא המאמצת של אחותי.
דורה וחנון: היא לקחה את אחותי.
דורה וחנון: בוא נרד.
דורה וחנון: אני ידעתי את שם המשפחה שלהם.
דורה וחנון: מייד כשירדתי, הם אמרו לי: כן, זה פה.
דורה וחנון: מייד ידעתי שהם לקחו אותה.
דורה וחנון: עד היום אין לי קשר עם אחותי.
דורה וחנון: לפני שנה היא אמרה לי: תני לי לחיות בשקט עם המשפחה שלי.
דורה וחנון: אני שואלת שאלה פשוטה: האם אותה משפחה נתנה להורים שלי לחיות בשקט?
דורה וחנון: אבי הלך והוא לא יראה אותה, אבל אמא שלי שהיא אישה מאד חולה במחלת פרקינסון, אומרת לי כל הזמן: אני מקווה לזכות לראות את הבת שלי.
דורה וחנון: היום אני אופיע בערוץ 1 עם הסיפור המזעזע הזה, כמו ששמעתם אותו.
דורה וחנון: אני רוצה להגיד לכם שתפילה לקדוש ברוך הוא, דמעות שזולגות בצדק תמיד הקדוש ברוך הוא מראה.
דורה וחנון: אבל מה זה יעזור לי אם יהיו בדיקות DNA וכל הדברים האלה והיא לא תרצה לבוא?
דורה וחנון: היא תחכה שהם ימותו בשביל לבוא?
צבי הנדל: תודה רבה לד"ר משה נחום שעזר לי.
צבי הנדל: תודה לוילמה, לציפי ולכל הנשים הנהדרות בוועדת העלייה והקליטה שעוזרות לי.
צבי הנדל: כמו שאמר יגאל ביבי, בעזרת השם, בכוחות משותפים נעשה ונצליח.
סופה לנדבר: אני הצעתי ויזמתי את הנושא לדיון בוועדת העלייה והקליטה כשהנושא הוא הקשיים בהקמת פרוייקטים תרבותיים של עולים חדשים ומקורות מימון.
סופה לנדבר: בזמן האחרון המצב במדינה קשה מאוד, מבחינה כלכלית וביטחונית, כך שלענייני תרבות וכל הפרוייקטים שקמו בקשיים אדירים והתקדמו במדינה, לא לכולם יש זמן, רצון ותשומת לב במובן של מקורות המימון.
סופה לנדבר: הזמנו לכאן אנשים שמייצגים את הפרוייקטים התרבותיים השונים בערים שקלטו עולים בצורה מוצלחת ביותר.
סופה לנדבר: הזמנו לכאן את נציגי האופרה באשדוד, את נציגי תיאטרון בלט פאנוב באשדוד, הזמנו את נציגי תיאטרון קומדיון בירושלים, הזמנו את נציגי תיאטרון דגש בבאר-שבע, הזמנו את תיאטרון מוזאיקה, הזמנו פסנתרן ג'ז וכל אלה מפורסמים בעולם כולו ואני מקווה שיהיו מספיק מפורסמים גם במדינת ישראל.
סופה לנדבר: התאספנו כאן כדי לחשוב יחד איך אנחנו עוזרים לאנשים הללו שנמצאים במצב כלכלי קשה ביותר וכדי שכל פעולותיהם עד עתה לא ירדו לטמיון.
סופה לנדבר: אנחנו לא רוצים שכל המאמצים שדרושים לתרבות ולקידום התרבות במדינת ישראל ירדו לטמיון וזאת בגלל שאנשים מפוטרים ומתייצבים בלשכת העבודה.
סופה לנדבר: אני מקדמת בברכה את סגן שר הקליטה, חבר הכנסת יולי אדלשטיין.
סופה לנדבר: נמצאים כאן אנשי משרד הקליטה, משרד התרבות, משרד האוצר, אומנות לעם ועוד.
אדוארד איידליס: עליתי בחודש מאי מארמניה.
אדוארד איידליס: כאמן החיים שלי הם חיי אומן ואני רוצה לביים ולעשות משהו אומנותי.
אדוארד איידליס: כמובן שיש לי בעיות כספיות וכל התקציב שאני מקבל הולך לדברים טכניים, כך שלא נותרים כספים לשלם לשחקנים ולפעול באופן אומנותי.
עמנואל שן: הרעיון הוא שהפרוייקט הזה יעבוד במסגרת סדנת התיאטרון הירושלמית שתהיה העמותה המאמצת שלי והוא יפעל כתיאטרון שמבוסס בעיקר על ספרות שתעובד לתיאטרון.
עמנואל שן: מדובר בספרות תפוצות, בספרות שגם יהיו בה סופרים יהודים וגם ספרות שתקרב תרבויות באמצעות תיאטרון.
עמנואל שן: כל הרעיון הזה כרגע התגבש בחודשים האחרונים ואנחנו מנסים לגייס את המשאבים ההולמים על-מנת להוציא אותו מהרוח אל הפועל.
סבטלנה לפין: התמיכה שניתנת היא בדרך כלל ניתנת לפרוייקטים ובצורה כזאת אף פעם אי-אפשר יהיה לפתור את בעיית הקליטה של אנשי המקצוע מכיוון שהתמיכה שניתנת למשל ממרכז קליטת אומנים עולים היא לא כמו שנותנים למדענים מלגת שפירא כאשר במקרה זה נותנים לבן-אדם לעבוד חצי שנה אצל מעביד, ואם הוא נקלט במקום, הוא ממשיך.
סבטלנה לפין: כאן נותנים מעט כסף לעשות איזשהו פרוייקט.
סבטלנה לפין: אנחנו מדברים על אותו אדם ששם בצד את הפרנסה שלו, כי אחרת אי-אפשר לעבוד בצורה מקצועית.
סבטלנה לפין: אי-אפשר לעבוד שמונה שעות בשמירה ואחר-כך לבוא, לעבוד בכנות ובכל הכוח ולעשות אומנות שאפשר להגיש אותה לקהל.
סבטלנה לפין: זאת אומרת, אנשים מאבדים את פרנסתם, מקימים את הפרוייקט, הפרוייקט נניח רץ כמה פעמים אבל אחר-כך נופל מסיבות שאני אסביר, ומה קורה?
סבטלנה לפין: מי שכבר הגיע לגיל פנסיה והבטחת הכנסה, מקבל את הבטחת ההכנסה שלו, אבל מי שמעט צעיר יותר, מה הוא צריך לדעתכם לעשות?
סבטלנה לפין: דרך אגב, זה גם מסביר למה המון אומנים מתחת לגיל פנסיה, מתחת לגיל הבטחת הכנסה, כמעט ולא מנסים ליצור פרוייקטים אומנותיים, או שמשתלבים פה ושם בדברים קיימים ישראלים או שפשוט פורשים.
סבטלנה לפין: לגבי הקריטריונים.
סבטלנה לפין: אנחנו ניסינו לקבל תמיכה ממרכז קליטת אומנים עולים, אבל הקריטריונים של מספר שנים בארץ כל פעם משתנים ואין לי מושג על-סמך מה הם משתנים.
סבטלנה לפין: בנוסף לכך גם לא מודיעים על כך.
סבטלנה לפין: אחרי שמקבלים סירוב, מקבלים הסבר ומסתבר שהקריטריונים שונו ואותם אומנים הם כבר לא אומנים עולים אלא אלה הם ותיקים שצריכים להיות מסודרים.
סבטלנה לפין: אפילו לגבי הסף של עשר שנים, רוב האנשים כאן מעל עשר שנים בארץ, אבל כולם מסודרים?
סבטלנה לפין: כולם בעלי דירות ונקלטו היטב?
סבטלנה לפין: דיברו כאן בעניין של אפשרויות טכניות.
סבטלנה לפין: בארץ באמת מסיבות מאוד מוזרות האולמות - אפילו אלה מהם שאפשר לומר שהם מקצועיים – ריקים.
סבטלנה לפין: משלמים הון תועפות רק על שכירות של האולם אבל יחד עם זאת צריך להביא אנשי תאורה, תרגום, הגברה וכולי, ורוב התקציב הולך לשם.
סבטלנה לפין: צריך להקים גופים שבן-אדם ידע שזה מקום עבודתו.
סבטלנה לפין: אם משקיעים כסף, יודעים שזה לא כסף שהולך ומתבזבז אלא זה כסף שאתם זורעים אותו והוא צומח ומתקבלת תוצאה שפועלת לאורך כל הזמן.
סבטלנה לפין: אז באמת פותרים את הבעיה.
סבטלנה לפין: לא דוחקים אותה ואומרים שיש לנו פעילות במקומות שונים, כאשר בעצם זה מהווה בלון.
סבטלנה לפין: יש נושא אחד וכאן אני רוצה להתייחס להרצה של פרוייקטים והצגות.
סבטלנה לפין: אני מבינה שיש שוק פתוח, אבל אם הגענו לכאן ואם מדברים על לקלוט אותנו, צריכים גם לחשוב איך אנחנו משתלבים בתוך ההצפה הזו של אומנים שמגיעים כל פעם מרוסיה, כאשר לפעמים אפילו לנו, לאומנים מקומיים, אין מקום בעולם.
סבטלנה לפין: אנחנו רוצים לשכור אולם, רואים את לוח הזמנים ורואים שהכל תפוס כי הכל אצל הרוסים ואין לנו מקום.
סבטלנה לפין: צריכים איכשהו לפתור את הבעיה ולפנות גם לנו מקום כדי שנוכל להתפרנס.
סבטלנה לפין: אני לא מדברת על עולים אלא אני מדברת על יבוא של מופעים, כאלה שבאו, לקחו את הכסף ונסעו.
סבטלנה לפין: אלה הבעיות שצריכות לבוא על פתרונן, כי אם לא, הבעיה תישאר כפי שהיא.
ריקה זילבר: מדובר בלהקת בלט וזה אומר שאי-אפשר לעשות חלטורות.
ריקה זילבר: זה אומר שכל רקדן צריך להתאמן חמש, שש ושבע שעות ביום.
ריקה זילבר: זה אומר שאם אין לו משכורת והוא לא ילך לחפש פרנסה בחתונות או במקומות אחרים, הוא לא מחזיק מעמד.
ריקה זילבר: לכל ההופעות שלנו הזמנו את שר המדע ואנשים ממשרד הקליטה, אבל בודדים הגיעו ממשרד הקליטה כשממשרד המדע לא הגיע אף אחד.
ריקה זילבר: היו לנו הופעות בסוזן דלאל.
ריקה זילבר: ב17- במרץ יש לנו גאלה שתעלה לנו הרבה מאוד כסף בסוזן דלאל והיינו רוצים שאנשים פשוט יבואו ויראו.
ריקה זילבר: אני בטוחה שאם יראו, יקנו.
ריקה זילבר: אני מבינה שהוגש בג"ץ לפני מספר חודשים והוחלט לבדוק שוב את התקציבים לתרבות.
ריקה זילבר: עם כל הכבוד, יש להקות ותיקות בארץ שאליהן הולך אחוז של התקציבים בלי כל התחשבות בכמות היצירה שהם מביאים.
ריקה זילבר: בלהקה של בלט, אם רקדן אחד שובר רגל או קורע גיד, צריך שיהיה לו מחליף.
ריקה זילבר: זאת אומרת, אם אנחנו 12 רקדנים על הבמה במופע, אנחנו צריכים לפחות 15 או 16 אנשים במשכורות כדי שאם יקרה משהו, לא נצטרך לבטל את ההופעה.
ריקה זילבר: אנחנו מדברים על עבודת פרך שמתבצעת יום ולילה.
ריקה זילבר: יושב כאן נתן מאומנות לעם שהיה אצלנו בביקור ובאמת מנסה לעזור במה שאין לו.
ריקה זילבר: כל מי שראה אמר שזו אחת מלהקות המחול המובילות בארץ.
ריקה זילבר: יש לנו אנשים שהיו סולנים בכל מיני להקות בארץ ובחו"ל ונעשית עבודה יוצאת מגדר הרגיל.
ריקה זילבר: יצאנו עכשיו עם מופע גם לבתי-הספר שאנחנו מקווים שיימכר וממנו תהיינה לנו הכנסות, אבל יצאנו עם המופע עכשיו ולשנת הלימודים הזו הוא כבר לא רלוונטי אלא יהיה רק בשנת הלימודים הבאה כי נכון לעכשיו סלי התרבות נסגרו.
ריקה זילבר: יושב כאן אחד הכוריאוגרפים הגדולים בעולם, ולרי, מקבל כל חודש הזמנות להופיע בחו"ל, לנסוע לחודש-חודשיים לתורכיה, ואנחנו יודעים שאם הוא ייסע לשם, הלהקה מתמוטטת כי היא לא יכולה להתקיים בלעדיו.
ריקה זילבר: מתוך ציונות – ואני לא מתביישת לומר את המילה הזאת – הוא נשאר כאן ולא נוסע.
ריקה זילבר: הוא החליט שהחלום שלו הוא להקים בית ספר למחול ולהקה, ולאו דווקא בתל-אביב אלא בעיירה שנחשבת פחות או יותר לעיירת פיתוח.
ריקה זילבר: אני אומרת לכם עוד דבר – והוא בטח יכעס עלי – שהמשכורת של ולרי, כמו של הרקדנים, היא בסביבות 3,500 שקלים בחודש ועם זה הוא צריך לחיות.
ריקה זילבר: מנהלת הלהקה אילנה עובדת כבר כמה שנים בהתנדבות.
רחל קמינקר: אני רוצה להודות לכולם, לכל אלה שמעונינים הפרוייקט הזה יתקיים.
רחל קמינקר: אני רוצה להציג את האנשים שיושבים אתי כאן.
רחל קמינקר: נמצאת כאן פרופסור רשל שולוב שמלמדת באקדמיה למוזיקה בירושלים ושני סטודנטים, יוליה פרנקל ואנה סקיבינסקי שמשתתפות בפרוייקט הזה.
רחל קמינקר: נמצא כאן גם סולן האופרה, ולדימיר נפארי, שהשתתף באופרה בסנט-פטרבורג.
יולי יואל אדלשטיין: אני אתייחס לכמה נקודות - ואעשה זאת בסגנון טלגרפי – שאני מקווה שיהיו נקודות מעשיות.
יולי יואל אדלשטיין: מאחר שבחדר הזה יושבים אנשים שמסכימים מלכתחילה על חשיבות האומנים העולים שהגיעו ולתרומה העצומה שהם יכולים לתת לנכדים שלנו ולילדים שלנו, אני לא חושב שזה הפורום המתאים אבל יש פורומים אותם כן צריך לשכנע, ואני אתייחס בהמשך.
יולי יואל אדלשטיין: מטבע הדברים אני אתייחס לתפקידו של משרד הקליטה.
יולי יואל אדלשטיין: משרד הקליטה יכול לעשות שני דברים וזאת הוא עושה.
יולי יואל אדלשטיין: בגאווה אני יכול לומר שעושים אותם לא רע, וגלינה יחד עם מרק יוכלו לספק יותר פרטים ממני על פרוייקטים אלו ואחרים.
יולי יואל אדלשטיין: הדבר הראשון שאנחנו עושים הוא מתן עזרה לאומנים בשלב הראשוני ביותר, על-פי כל הקריטריונים ואני לא אכנס לכל הבירוקרטיה.
יולי יואל אדלשטיין: כשאני אומר עזרה, אם זה דרך ועדת הארבעה, אם זה דרך אפיקים נוספים של הקליטה, אבל את הדחיפה הראשונה משרד הקליטה יכול לתת.
יולי יואל אדלשטיין: דבר שני שמשרד הקליטה יכול לתת זה לתת ביטוי דווקא לא לאנשים שמיוצגים בחדר הזה אלא לאומנות – תרשו לי, אף אחד לא שם אותי שופט – עממית יותר.
יולי יואל אדלשטיין: בתי תרבות של עולים בישובים שונים שלפעמים הם ברמה מצוינת, אבל הם ודאי לא האופרה של אשדוד וזה לא פאנוב ולא הפרוייקטים שאנחנו עוסקים בהם כרגע.
יולי יואל אדלשטיין: במוצאי-שבת – כעדות אישית – הייתי בהצגה נהדרת בפרדס חנה, במתנ"ס מלא ב450- איש, הצגה של חובבנים.
יולי יואל אדלשטיין: הצגה נהדרת, אני נהניתי, אנשים נהנו, כולם נהנו, השחקנים מאוד נהנו, אבל אנחנו לא עוסקים כאן באומנות שמחר נייצא אותה ללונדון או לניו-יורק אלא אנחנו עוסקים כאן בבילוי מאוד נעים ומאוד מתורבת של אנשים בפרדס חנה.
יולי יואל אדלשטיין: לגבי מה שמשרד הקליטה לא יכול לעשות.
יולי יואל אדלשטיין: הוא לא יכול להחזיק או לתחזק – תלוי מה יהיה הביטוי הנכון – לטווח ארוך פרוייקטים אומנותיים יקרים שבכל העולם ולא רק במדינת ישראל נתמכים על-ידי המדינה כגון אופרה, כגון תיאטרון ברמה לאומית או אפילו בינלאומית, כגון בלט או פסטיבלים.
יולי יואל אדלשטיין: אני חייב לומר לכם שלפעמים אנחנו כן שוברים קריטריונים, כן עוזרים וכן מתעלמים מכל מיני דברים שאולי לכאורה היינו צריכים לומר שזה לא בתחום האחריות שלנו והדברים ידועים ולא נפרט אותם.
יולי יואל אדלשטיין: אפרופו קריטריונים של מרכז לקליטת אומנים עולים, מה שאני יודע לגבי הקריטריונים, נכון שהם משתנים כפי שקרה עכשיו.
יולי יואל אדלשטיין: נכון שפעם זה היה שלוש שנים, אחר-כך זה היה חמש שנים, אחר-כך שבע שנים ועכשיו זה עשר שנים.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו משנים אותם בלית ברירה כי אנחנו לא רוצים להשאיר אומן פצוע בשטח – תסלחו לי על הדרמטיות של הביטוי – אם הוא תשע שנים בארץ, אבל יש גבול גם לזה.
יולי יואל אדלשטיין: אמרתי שאם בחדר הזה כולנו משוכנעים, אז בעולם הגדול שלנו של מדינת ישראל, לא כולם משוכנעים.
יולי יואל אדלשטיין: תסלחו לי שאני עוד פעם מערב אלמנט אישי, אבל כשעזבתי את משרד הקליטה בגלגול הקודם ב1999-, אז הייתה כתבת תחקיר בערוץ 2 על בזבוז כספי המדינה ואחד משלושת הכוכבים שמבזבזים הייתה הסימפונית רעננה ונשאלה שאלה למה משרד הקליטה מבזבז את תקציבי המדינה בתמיכה בסימפונית רעננה.
יולי יואל אדלשטיין: דרך אגב, אני לא זוכר שהיו תגובות נזעמות אלא לכלכו את משרד הקליטה, לכלכו אותי באופן אישי ובזה נגמר העניין.
יולי יואל אדלשטיין: חדשות ערוץ 2 יצאו עם כתבת תחקיר מצוינת שכפי שאמרתי הגיבורים היו סימפונית רעננה ומועדון שיט.
יולי יואל אדלשטיין: עד היום זה כואב לי.
יולי יואל אדלשטיין: לא פעם ראשונה העבירו עלי ביקורת, אבל עד היום כואב לי לדעת שכנראה למשרד הקליטה אסור לתמוך בסימפונית רעננה או אסור לתמוך במועדון שיט שמתאמן בו מי שאז לא היה בעל מדליה אולימפית ומי שאז עוד לא הכירו אותו.
יולי יואל אדלשטיין: נקודה אחרונה ועניינית.
יולי יואל אדלשטיין: גבירתי היושבת-ראש, השאלה מה קורה בזמן המעבר.
יולי יואל אדלשטיין: מה קורה אחרי שאומן עולה או להקה או תיאטרון או בלט מגיעים לארץ.
יולי יואל אדלשטיין: אומרת גלינה לא, אי-אפשר יותר, שלוש שנים, חמש שנים ולא יותר.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו משרד הקליטה ומגיעים אומנים חדשים והתקציב לצערנו לא גדול.
יולי יואל אדלשטיין: השאלה היא מה קורה בנקודת המעבר הזאת ואיך אנחנו לא נותנים ליפול.
יולי יואל אדלשטיין: אני כמשרד הקליטה יכול לומר שאנחנו נמשיך לסייע בשלב הראשוני ונמשיך גם לפעמים לשבור את הקריטריון עד כמה שאנחנו יכולים.
יולי יואל אדלשטיין: כאן קיים משרד המדע, התרבות והספורט.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא מגלגל את הנושא אליו, אני יודע שהתקציבים של כולם מוגבלים, אבל כאן צריך לחשוב איך ומי קובע, למי באיזשהו שלב אומרים תודה רבה, היית נהדר, עכשיו לך תחפש עבודה, ומי זכאי ויכול להמשיך ליהנות מהתמיכה הממשלתית.
שרה ליסובסקי: אני פונה אליכם כי אתם המחוקקים.
שרה ליסובסקי: אם לא ייווצר מצב כמו שהיה לפני כמה שנים, שהיה תקציב מיוחד שנתן אפשרות לתת עדיפות לקליטת העלייה בגידול אוכלוסייה ודברים כאלה, זה לא יעזור והעסק הזה לא יקום על רגליו.
שרה ליסובסקי: במערכת הקיימת עם הטירוף של הקריטריונים והבג"צים כשהכל מוכרח להיות שוויוני – ואני לא יודעת איך עושים באומנות שוויוני – הטירוף הזה יהרוג את המערכת.
שרה ליסובסקי: אנחנו יכולים פה לדבר עשר שעות, 15 שעות, עשרים שעות, אבל אם לא תימצא דרך להעמיד לעניין הזה תקציב מיוחד בקריטריונים מיוחדים, שום דבר לא יעזור.
יולי יואל אדלשטיין: יש פה למשל קטגוריה אחת שלא מיוצגת ועברנו אתם את הנושא ואלה הן התזמורות.
יולי יואל אדלשטיין: בשנת 1991-19990 כל ראש עיר שמכבד את עצמו הקים תזמורת, כל עיירת פיתוח הייתה בה תזמורת.
יולי יואל אדלשטיין: אז נכון שכמה הפכו לתזמורות הדגל של מדינת ישראל – ראשון, סימפונית רעננה, אשדוד – וכמה תזמורות קיימות עד היום, אבל היו כמה וכמה שנפלו והאנשים הטובים שניגנו שם - וגם לגביהם נאמר שהם היו כאלה שגדלנו על הביצועים שלהם לפני עשרים שנה - הם נעלמו ואני לא יודע מה הם עושים היום.
יולי יואל אדלשטיין: אני מניח שחלק ירדו מן הארץ וחלק עובדים בשמירה או בחלטורות במסעדות.
יולי יואל אדלשטיין: את הקטע הזה עברנו ועכשיו אנחנו בסיבוב השני של אלה שהחזיקו קצת יותר מעמד.
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שתפקיד הוועדה ליזום דיון כולל ואני אשמח לשבת בו יחד עם שר התרבות ושר האוצר או ראש אגף התקציבים במשרד האוצר כדי לראות איך אנחנו מנסים לפרוס את כל העוגה הזאת.
יולי יואל אדלשטיין: יש החלטת ממשלה, לפחות בתחום הצר שלי ואני לא נכנס לכל ההיבטים של התרבות, משנת 1994 שאומרת שכל דבר שנוגע לעולים, גם היבטים תקציביים במשרדי ממשלה שונים, צריך להיות מתואם עם המשרד לקליטת העלייה.
יולי יואל אדלשטיין: ההחלטה הזאת, גם בתקופה שהייתי שר הקליטה, לא בוצעה אף פעם.
יולי יואל אדלשטיין: אני מקווה שעכשיו אנחנו הולכים לאיזשהו שלב ראשון של ביצוע כאשר הוקמה ועדה בהשתתפות מזכיר הממשלה ומנכ"לי המשרדים הרלוונטיים.
יולי יואל אדלשטיין: יכול להיות שמשם נוכל להגן – ודאי לא להגדיל - על המשאבים ולראות איך אנחנו פועלים בתחום הזה.
אירנה מורן: לתיאטרון אין בית.
אירנה מורן: יש לנו הסכם עם מתנ"ס במושבה הגרמנית שנהפוך לתיאטרון הבית שלו אבל זה לא בית התיאטרון.
אירנה מורן: אני לא יכולה להחליט שהיום אני פותחת במה ומופיעה ומחר לא, כי אני תלויה בפעילות שמתקיימת במתנ"ס.
אירנה מורן: הדבר החשוב ביותר הוא חשיפה ופרסום, אבל זה גם הדבר היקר ביותר.
אירנה מורן: הזמנו להצגת בכורה חברי ועדת רפרטואר של אומנות לעם שלצערי הם לא הגיעו אבל אומנות לעם קיבלה את ההצגה חפץ כאשר זו הפעם הראשונה שאנחנו מעלים מחזה של חנוך לוין בשפה הרוסית.
אירנה מורן: הכניסו אותנו לתוכנית שנקראת דרך תיאטרון אבל בסוף לא הייתה לנו אפילו הצגה אחת.
אירנה מורן: הבטיחו לנו עשר הצגות אבל לא נתנו לנו אפילו אחת.
אירנה מורן: השחקנים צריכים לשחק ואנחנו לא עובדים כדי להעלות הצגות חדשות.
אירנה מורן: אנחנו יכולים להעלות חמש ושש פעמים את ההצגה, אם יש תקציב לכך, אבל צריך להופיע ולשם כך צריך פרסום וחשיפה, כדי שאנשים יכירו את התיאטרון.
שרה ליסובסקי: נמסר לי ממשרד התרבות מהמחלקה למוזיקה שהאופרה באשדוד לא הגישה בקשה לשנת 2002.
שרה ליסובסקי: יש לכם בדיוק עוד שבוע להגיש את הבקשה.
סופה לנדבר: הכסף נכנס לעיריית אשדוד אבל בינתיים האופרה לא קיבלה את הכספים האלה.
שמעון כצנלסון: יחד עם זאת אני חושב שצריך לעשות כמה דברים.
שמעון כצנלסון: עיריית אשדוד יכולה לתת כסף לכל פרוייקט לפי התקציב שלו והכסף מועבר לעמותה.
שמעון כצנלסון: אנחנו לא מחזיקים את הכסף אצלנו, דבר שאין לנו עניין לעשות אותו.
שמעון כצנלסון: במדינת ישראל, כמו שאמרת ואני מסכים עם כל מילה שאמרת, לכל ילד נותנים כסף, יש ילד חדש, יש כסף עבורו.
שמעון כצנלסון: כך צריך לעשות עם כל אומן.
שמעון כצנלסון: אי אפשר ש"הבימה" תקבל 26 מיליון שקלים והעולים לא יקבלו כלום.
שמעון כצנלסון: היא מקבלת 300 אלף שקלים, ואיך היא יכולה לפעול?
שמעון כצנלסון: יש מיליון עולים שהגיעו והם מהווים עשרים אחוזים מתושבי מדינת ישראל, לכן צריך לתת עוד עשרים אחוזים תקציב.
שמעון כצנלסון: מישהו צריך לקבל את ההחלטה וזו החלטה קשה.
שמעון כצנלסון: גם אנחנו באשדוד מקבלים החלטות קשות כאשר מקצצים בתזמורת האנדלוסית ונותנים לתזמורת אחרת, לאופרה ולפאנוב למרות שגם כאן באים אלינו בטענות למה אנחנו לא נותנים.
שמעון כצנלסון: אני אומר שכמו שנהגתם עם ספורטאים מצטיינים, כך אתם צריכים לנהוג עם אומנים מצטיינים.
שמעון כצנלסון: לספורטאים מצטיינים יש קרן מיוחדת, והשאלה היא איך לאומנים מצטיינים אין קרן מיוחדת.
שמעון כצנלסון: אומן כמו פטשקה מוזמן לבית הלבן לנגן בפני הנשיא קלינטון, כאן הוא לא מקבל כלום מהמדינה אבל צריך לקבל מעיריית אשדוד.
שמעון כצנלסון: איך יכול להיות דבר כזה?
שמעון כצנלסון: אני אומר שזה לא פתרון הבעיה.
שמעון כצנלסון: עיריית אשדוד לא יכולה להיות פתרון הבעיה.
שמעון כצנלסון: אמרת, ואני מסכים לכל מילה שאמרת, שהפרוייקט הזה הוא פרוייקט לאומי ולא יכול להיות שפרוייקט לאומי יהיה בתקציב העירייה.
שמעון כצנלסון: אני מתייחס לכל הפרוייקטים ולא רק לפרוייקט אחד.
שמעון כצנלסון: אני יודע על קיום תיאטרון ועל קיומם של פרוייקטים אחרים כאשר לנו באשדוד יש חמישה-ששה פרוייקטים לאומיים כמו בלט פאנוב שגם אותו צריך לתחזק ולתת לו כסף וכמו התזמורת הקאמרית שפועלת באשדוד עשר שנים וגם אותה חייבים לתחזק.
שמעון כצנלסון: אם חברי הכנסת רוצים לעזור, צריך לעשות שני דברים.
שמעון כצנלסון: אם רוצים לדבר, אפשר לדבר הרבה, אבל אפשר לעזור.
שמעון כצנלסון: האחד, קרן מיוחדת לאומנים מצטיינים שצריך להקים ושהיא תפעל במתכונת בה פועלת קרן מיוחדת לספורטאים מצטיינים.
שמעון כצנלסון: הדבר השני, תקציב מיוחד למוסדות חדשים.
שמעון כצנלסון: לא יכול להיות שכל התקציב הולך למוסדות הוותיקים.
שמעון כצנלסון: בכל התחומים צריך להיות תקציב מיוחד למוסדות חדשים כדי שיהיה דם חדש, כדי שאפשר יהיה להתחרות, כדי שאפשר יהיה לראות שיש אומנים רבים וגם להם מגיעים תקציבים.
מיכאל נודלמן: אני מסכים עם ממלא מקום ראש העיר אשדוד שאופרה זה לא פרוייקט לעיר אחת אלא זה פרוייקט לאומי.
מיכאל נודלמן: אנחנו צריכים לדעת על מה אנחנו מדברים ולדעת שאם העירייה צריכה לממן את האופרה, היא לא תוכל לממן פרוייקטים אחרים.
מיכאל נודלמן: אני מסכים עם דבריו של סגן שר הקליטה.
מיכאל נודלמן: הוא מקבל אומנים והוא עוזר להם, אבל אחר-כך, כשהם מגיעים לרמה מסוימת, הם צריכים לקבל משרד המדע והתרבות אבל גם שם אין תקציבים.