GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חיים הרמלין: לכן מבחינה תקציבית העיר צפת צריכה לקבל לפי הצרכים ולא לפי מספר העולים.
חיים הרמלין: התקציב הוא כל-כך זעום שאני לא יודע מה לעשות אתו.
חיים הרמלין: אני לא מעסיק פקידים.
חיים הרמלין: יש לי עובדת של משרד הרווחה בחצי משרה.
חיים הרמלין: היום יש לי מתנדבים רבים, ששולטים בשפה והם עוזרים.
חיים הרמלין: בקשר לנוער אפשר להגיד שמבחינת פשיעה אנחנו במדרגה התחתונה.
חיים הרמלין: הבעיה היא לא מועדון.
חיים הרמלין: אם יש עליהם פיקוח של המשפחות, הם ממשיכים ללמוד, לא מגיעים לרחוב, הם מתגייסים לצבא.
חיים הרמלין: אבל אם אין לנער מה לעשות ואין לו לאן לצאת, הוא עוזב את בית הספר, מידרדר לרחוב והופך לנער מצוקה.
חיים הרמלין: זה המצב.
בולסלב יטבצקי: אני מחזיק תיק קליטה בעיריית נשר וסגן ראש עיריית נשר.
בולסלב יטבצקי: כולם דיברו פה על כל מיני תוכניות לגבי קליטת נוער וכו' וחברי יורי מגנר גם הציג תוכנית מיוחדת לנוער עולה שאולי כדאי לעשות אותה ארצית.
בולסלב יטבצקי: אני רוצה להגיד שבתוך התוכניות המיוחדות לעולים אפשר לעשות תוכנית מיוחדת להכנת הנוער הבעייתי לשירות בצבא.
בולסלב יטבצקי: אם נוכל לצרף את הנערים בגיל 15 עד 18 לתוכניות האלה, ייתכן שנפתור הרבה בעיות.
בולסלב יטבצקי: זה אחד הרעיונות.
שמחה יסיפוב: כשאנחנו מדברים על עולים אנחנו מיד מדברים על משרד הקליטה.
שמחה יסיפוב: אני חושב שכאשר אנחנו מדברים על נוער אנחנו לא צריכים לדבר על משרד הקליטה אלא על כל משרדי הממשלה, ולהקים ועדה בין-משרדית שתטפל בנוער עולה.
שמחה יסיפוב: ועדה בין-משרדית יכולה לעזור, כי זה לא נכון לדבר רק על משרד הקליטה.
שמחה יסיפוב: כי יש משרד החינוך, משרד העבודה והרווחה והמשטרה שיכולים לעזור בנושא נוער עולה.
שמעון כצנלסון: העיר אשדוד קלטה הכי הרבה עולים במדינת ישראל.
שמעון כצנלסון: אני אומר שצריך לראות את כל הנושא של קליטת נוער עולה כמקשה אחת.
שמעון כצנלסון: אי-אפשר לראות את זה שיש נוער בעייתי, אז בואו נעשה משהו קטן בשבילו, ואת כל האחרים נזניח, כי הם ממילא בסדר.
שמעון כצנלסון: זאת שגיאה וטעות של מדינת ישראל וגם של הממשלה, שאנחנו מטפלים רק בדברים בעייתיים, ובשכיח, שזה הרוב, אנחנו לא מטפלים בכלל.
שמעון כצנלסון: אנחנו צריכים שתהיה לנו תוכנית משולבת שקולטת את כל הנוער העולה שמגיע לעיר.
שמעון כצנלסון: הייתי אומר ששני דברים הייתי רוצה בלי ועדה, מפני שיש כל-כך הרבה ועדות שאני כבר לא מספיק להיות בהן.
שמעון כצנלסון: דבר ראשון, שוועדת העלייה והקליטה של הכנסת תודיע לכל משרדי הממשלה שאנחנו רוצים איגום משאבים.
שמעון כצנלסון: אנחנו רוצים שכל המשאבים של כל המשרדים יהיו יחד בתוכנית אחת, והתוכנית הזאת תיקבע על-ידי אותו ישוב יחד עם משרד הקליטה, משרד החינוך – כל המשרדים.
שמעון כצנלסון: אבל יש לנו ועדה לקליטת עלייה שכל המשרדים בה שותפים.
שמעון כצנלסון: אנחנו רוצים שיהיה איגום משאבים ושלאותה ועדה יגיעו כל המשאבים, לא רק משרד הקליטה יחד עם הרשות המקומית.
שמעון כצנלסון: דבר שני, אנחנו צריכים שהתוכנית הכוללת תכלול גם מחשוב ומידע על כל נער עולה שמגיע לעיר אשדוד ומה הוא עושה.
שמעון כצנלסון: האם הוא בחינוך פורמלי, חינוך בלתי-פורמלי, אם הוא נשר, אם הוא נמצא בקבוצת כדורגל או בכל קבוצה אחרת.
שמעון כצנלסון: כי אם אין לנו את המידע הזה, אנחנו לא יודעים מה לעשות אתו ואיך לטפל בו.
שמעון כצנלסון: אני אומר שלא צריך להוציא את תקציבי העירייה על המחשוב הזה.
שמעון כצנלסון: צריך לפתוח גם את המחשבים של משרדי הממשלה, כדי שגם אצלם אפשר יהיה לקבל מידע.
שמעון כצנלסון: היום הכל סודי.
שמעון כצנלסון: במשרד החינוך אתה לא יכול לקבל מידע על הנוער ובמשרד הקליטה אתה לא יכול לקבל מידע על הקשישים, כי זה אסור.
רינה גרינברג: אני רוצה לפנות לנציגי משרד החינוך ומשרד העבודה שנמצאים כאן.
רינה גרינברג: גם אני רציתי לנגוע בנקודה הזאת שעליה דיבר מר כצנלסון.
רינה גרינברג: איגום משאבים הוא מאד חשוב לנו.
רינה גרינברג: כי בנערות במצוקה מטפל משרד הרווחה.
רינה גרינברג: בקידום נוער מטפל משרד החינוך.
רינה גרינברג: בנוער שהוא בסדר משרד הקליטה מטפל, אבל בין נוער טוב ללא בעיות לבין נוער עם בעיות הם עוברים איזו שהיא דרך ובזה כולנו צריכים לטפל.
רינה גרינברג: אני אומרת שצריך לטפל גם בבעיות שקיימות בבתי הספר.
רינה גרינברג: אנחנו מקבלים פניות מבתי-ספר, שהם זקוקים למגשרים בין ההורים, בין התלמידים ובין המורים.
רינה גרינברג: זה היום הדבר החשוב ביותר.
רינה גרינברג: אם היה עובד סוציאלי בבית הספר, זה היה מצוין, לאור מה שקורה היום.
רינה גרינברג: אני רוצה להתייחס לדברים שאמרה עובדת קידום נוער.
רינה גרינברג: בכרמיאל, מתוך 100 בני נוער רק 70 הם רשמיים, והעירייה, שאין לה תקציב, מטפלת בהם, כי אין לנו ברירה.
רינה גרינברג: הדבר הזה צריך להיפסק.
רינה גרינברג: אני מציעה למנכ"ל משרד הקליטה ליזום פגישה עם משרד החינוך ועם משרד העבודה ולבנות תוכנית אופרטיבית לטיפול בנוער עולה, שתתאים לכולנו.
רינה גרינברג: לא צריך להפריד בין קידום נוער לבין נוער רגיל.
רינה גרינברג: צריך לטפל בהם יחד, כי זה היום הנושא המרכזי אצלנו, כי אנחנו רואים שעם מסילה ועם כל הפרוייקטים שיש לנו ביישוב אנחנו נמצאים בסיטואציה לא טובה.
צבי הנדל: אני מציע שנשמע כעת את הצעירים.
צבי הנדל: אלכסנדר ירמולינסקי, בבקשה.
אלכסנדר ירמולינסקי: אני עליתי ארצה לפני שנתיים.
אלכסנדר ירמולינסקי: אני יודע שלצעירים יש הרבה בעיות, כי אין הרבה מקומות שאליהם הם יכולים לצאת ולבלות.
אלכסנדר ירמולינסקי: המקומות שהם כן יכולים לצאת ולבלות עולים הרבה כסף, ולא כל ההורים יכולים לתת לילדים שלהם כסף, כי הכסף שיש להם לא מספיק אפילו לאוכל.
אלכסנדר ירמולינסקי: אני גר באריאל, ואין שם מספיק מקומות בילוי לנערים צעירים.
אלכסנדר ירמולינסקי: יש מועדון שהכניסה אליו מוגבלת בגיל.
אלכסנדר ירמולינסקי: לכן הילדים מסתובבים ברחובות ופה מתחיל הכל.
אלכסנדר ירמולינסקי: גם בבית הספר יש בעיות.
אלכסנדר ירמולינסקי: המורים הישראלים רואים שילד הגיע לישראל, הוא לא מבין בכלל עברית, והם אומרים: תשב, תסתכל, אני לא יכולה לעזור לך.
אלכסנדר ירמולינסקי: זה לא נכון לעשות כך.
אלכסנדר ירמולינסקי: דבר נוסף הוא שאין מקומות עבודה לצעירים בני 16.
ד"ר מרק נשפיץ: אתה יודע שבאריאל יש מרכז תרבות?
ד"ר מרק נשפיץ: היית שם?
אלכסנדר ירמולינסקי: כן, הייתי שם, בחוג.
רינה גרינברג: אבל האמת היא ש-80% מבני הנוער העולה לא משתתפים בחוגים במתנ"סים, מחוסר כסף.
לריסה גרשטיין: מה שאמרה אלה שפיגל הוא נכון מאד, לתת להם כבוד עצמי.
לריסה גרשטיין: אני חושבת שה'אני מאמין' שלנו צריך להיות בבניית תוכנית אסטרטגית לעזור לנוער נורמטיבי, ולא לטפל אחר-כך בבעיות סמים, עבריינות ובעיות אחרות.
לריסה גרשטיין: צריך להשקיע דווקא בגדול בנוער נורמלי, שעוזר להורים, שמנסה לעבוד, שלומד טוב.
לריסה גרשטיין: הכל להיפך.
סטניסלב טרטיאקוב: אני מנהל מח' קליטה בעיריית נתיבות מזה ארבע שנים.
סטניסלב טרטיאקוב: ללא מסגרת אחידה שיכולה לטפל בכל הנושא של בני נוער, לא רק הבעייתיים, אנחנו נפספס את הדור החדש.
סטניסלב טרטיאקוב: זה החשש הגדול שלי.
עודי בהט: זה טבעי שנשמעו פה הרבה מאד דברים על נוער, ונוער מקושר עם משרד החינוך, וגם טבעי שלעולים אין מספיק כסף ואין מספיק משאבים.
עודי בהט: אני רוצה לומר כמה דברים בעניינים כלליים וגם לענות, ברשותכם, לכמה מהדוברים.
עודי בהט: דבר שני, בתקציב קליטת עלייה של משרד החינוך, על פי הנחיה של שרת החינוך והמנכ"לית, אין קיצוץ השנה, וזה אומר שאנחנו נשארים בהיקפים של קרוב ל-150 – 160 מיליון שקל.
מרינה סולודקין: אבל אין אולפן.
עודי בהט: הייתי מאד מאושר אילו היינו יכולים היום להיכנס לעוד תוכניות ולעוד פרוייקטים ולעזור לנוער עולה במצב יותר טוב, שעליו שמענו רק בסקר האחרון לפני שבוע, שהישגיו בבחינות בגרות עולים על הממוצע של ילידי הארץ.
עודי בהט: אני אומר עוד פעם, תמיד אפשר לעשות יותר, ואני אשמח לעשות יותר, אבל זה לא סוד שיש לנו קבוצות רבות מאד באוכלוסיית העולים שהחסכים שלהם דורשים הקצאת משאבים רבים מאד.
ד"ר מרה קנבל: אלה תקציבים נפרדים.
עודי בהט: נפרדים, אבל במשרד החינוך זה אותו תקציב, תקציב מדינה.
יורי שטרן: אבל זה תקציב ייעודי.
עודי בהט: אמרתי קודם שאני אשמח מאד לשרת גם אוכלוסייה שיש בה אולי פחות חסכים וצרכים, אבל עובדה היא שיש אוכלוסיות – גם אוכלוסיית יוצאי קווקז שאנחנו מטפלים בה, כמו גם משרד הקליטה, ברמה אחרת.
עודי בהט: זה נכון, כיוון שהצרכים שונים וגם הטיפול בהחלט יהיה דיפרנציאלי, והוא כזה.
רינה גרינברג: 700 – 1,000 עולים בשנה זו ירידה בעלייה?
סופה לנדבר: אני מבקשת שתתמקד בנושא לימוד עברית ושיעורי עזר.
עודי בהט: שיעורי עזר ניתנים לכל תלמיד זכאי במדינת ישראל בלי הבחנה בין רשות אחת לשנייה ועל-פי סדר קבוע, והזכאות לא משתנה.
סופה לנדבר: אבל זה לא עובד.
עודי בהט: יש מקומות שבהם יש אולפנים.
עודי בהט: נכון שאם יש ירידה בעלייה לא כל בית-ספר יכול לנהל היום אולפן משל עצמו ולכן ערים רבות מתארגנות במספר בתי-ספר, ולא כולן מיוצגות כאן כרגע, אבל למשל, שתי חטיבות ביניים בעכו יש להן אולפן אחד.
עודי בהט: בירושלים יש אולפן עירוני פר-אקסלנס כולו על טהרת יוצאי חבר העמים.
עודי בהט: בחיפה יש אולפן לעולים.
עודי בהט: זה לא בדיוק שאין שום דבר.
עודי בהט: נכון שמה שעשו פעם בתי-ספר הם לא יכולים להרשות לעצמם לעשות היום במספר השעות שעומדות לרשותם.
עודי בהט: אם יהיה איגום נכון בתוך בתי הספר אנחנו כמשרד החינוך גם נוסיף משלנו כדי לקיים את האולפנים בחודשים הראשונים לאלה שזכאים לאולפן.
רינה גרינברג: זה קיים רק ליוצאי אתיופיה.
רינה גרינברג: אנחנו לא מכירים מגשרים כאלה ליוצאי חבר העמים.
עודי בהט: החבר מאור-עקיבא יכול להעיד שיש גם מגשרים ליוצאי בוכארה.
צבי הנדל: אני מבקש לא לשכוח את הבעייתיות שיש עם קליטת יוצאי אתיופיה לעומת הברכה שיש בקליטת העולים מארצות אחרות.
צבי הנדל: ברכה יש בכולם, אבל אל תשוו.
עודי בהט: לסיכום, כל מידע שתרצו להשיג ממשרד החינוך באשר למספר תלמידים, מיקומם, עליות עם תאריכים מעודכנים, אתם יכולים לפנות לגף לקליטת עלייה במשרד ולקבל אותו.
עודי בהט: אפשר לעשות הרבה יותר.
עודי בהט: אפשר לעבוד בקרב אוכלוסיות שהן לא במצב הגרוע ביותר ולכן אנחנו אולי מגיעים אליהן פחות, אבל אני אומר בשמחה שתקציב משרד החינוך לנושא זה, בשונה מתקציב המשרד בכלל שקוצץ, וכולכם יודעים בכמה הוא קוצץ, אין בו קיצוץ בקליטת עלייה, וזאת בשורה טובה.
צבי הנדל: חלק מהטענות ששמעתי פה בין השורות היה לגבי מעורבותן של לשכות הרווחה שמטילות את כובד המשקל על המחלקה לקליטת עלייה ברשות המקומית וכאילו מנסים להבחין ביניהן, דבר שנראה לי מאד תמוה.
צבי הנדל: גב' דפני מושיוב, נציגת משרד העבודה והרווחה, בבקשה.
דפני מושיוב: אני מפקחת ארצית לנושא קליטת עלייה במשרד הרווחה.
דפני מושיוב: אני רוצה לציין בהמשך לדבריה של סוזי בן-ברוך שישבה ועדה בין-משרדית שהתחילה את תפקידה עוד בקדנציה הקודמת של סגן השר דהיום יולי אדלשטיין, והמשיכה את עבודתה גם לאחר-מכן בתקופתה של השרה יולי תמיר, והגישה את ממצאיה ואת נתוניה בצורה שהיא באמת מערכתית, באמת התכוונה לדברי האנשים המשתתפים כאן, והיא משתפת ומאגמת משאבים בין משרדי הממשלה השונים, כאשר השותף החדש שהיה לנו, ואני חושבת שמאד חשוב לציין את זה, היה "אשלים".
דפני מושיוב: בכלל יש לנו תופעה במדינת ישראל שאנחנו נותנים שירותים לכלל עם ישראל.
דפני מושיוב: כי קשה מאד לבנות שירות שיהיה רק לעולים או רק לערבים או רק לחרדים או רק לזקנים.
דפני מושיוב: זאת אומרת, צריך לחשוב בראייה של מדינת ישראל שנותנת שירותים לכלל עם ישראל, אבל רואה את הייחודיות ואת הנקודות בהן צריך לתת טיפול ייחודי בתוך המערכת האוניברסלית.
דפני מושיוב: אני חייבת להגיד שמאד-מאד קשה לנו לשווק את הנושא של עולי ברית-המועצות לשעבר.
דפני מושיוב: מאד קל לגייס היום כספים לעולי אתיופיה, קווקז ובוכארה.
דפני מושיוב: קשה מאד לגייס כספים דווקא לקבוצה הגדולה יותר, בייחודיות הטיפולית.
יורי שטרן: את העלייה שלנו לא מספיק הכשירו.
דפני מושיוב: אני חושבת שצריך לציין את זה וצריך להתמודד עם זה.
דפני מושיוב: הייחודיות בפרוייקט המשותף שאנחנו עושים בעיריית ראשון-לציון היא להתמודד עם נערות במצוקה עולות מברית-המועצות, ובפרדס-חנה עם נערות עולות במצוקה מקווקז.
דפני מושיוב: אני רוצה להגיד לכם שהעבודה המשותפת באמת העשירה אותי, ואנחנו בתחילת הדרך.
דפני מושיוב: אנחנו רואים את הבדידות הנוראית של נערות, ונערות לאו-דווקא עם רקע קשה.
דפני מושיוב: פשוט, הן מאד-מאד בודדות ואני חושבת שאנחנו נלמד ביחד איך להתמודד, וזאת בדיוק נקודת הקצה שבה העובדת הסוציאלית ולנה באות מברית-המועצות לשעבר, הן מכירות את האוכלוסייה ואנחנו מנסים לפתח מה שנקרא דרכי התהוות של עובדים מקצועיים בתוך המערכת האוניברסלית.
דפני מושיוב: אני אשמח אם בהמשך העבודה שלנו נוכל לדווח, כי אני חושבת שאנחנו לומדים הרבה מאד, ובעתיד זה ישפר את איכות העבודה שלנו במערכות הרווחה.
דפני מושיוב: לגבי הוועדה הבין-משרדית הגישו תוכניות שהן על הרצף מהתוכניות המניעתיות עד התוכניות הטיפוליות.
דפני מושיוב: לצערי, אין לי שום תקציבים.
דפני מושיוב: זה מסמך שהוגש שוב על-ידי מספר מנכ"לי משרדי הממשלה לאוצר, וכפי שאתם יודעים אין תקציב ואין אישור.
סופה לנדבר: אנחנו מעריכים מאד את הוועדה המשותפת, אבל יכול להיות שהגיע הזמן לשמוע את נציגי סגני ראשי ערים, חברי מועצת העיר שיש להם מה לומר בענין הזה.
סופה לנדבר: לשתף אותם באותה ועדה כדי לשמוע אותם, כי הם קשורים לשטח והשטח מדבר.
דפני מושיוב: נקודה נוספת שאני רוצה לציין היא שילדים לא גדלים לבד.
דפני מושיוב: יש להם משפחה, יש להם הורים וקהילה.
דפני מושיוב: כמו שציינה כאן לנה, הקושי שקיים היום הוא במורכבות המשפחות.
דפני מושיוב: זאת אומרת, אמו של הילד לצערנו לא הגיעה, והוא נמצא כאן עם דודה או עם סבא.
דפני מושיוב: אלה משפחות שלילדים בהן קשה מאד.
דפני מושיוב: בחיפה, באזור הכרמל ובקרית-ים עשינו מפקד, לא מיפוי.
דפני מושיוב: במדינת ישראל יש בעיה של סודיות.
דפני מושיוב: יש חוק שאסור להצליב אינפורמציה.
דפני מושיוב: צריך לקבל אישורים מיוחדים כדי להצליב אינפורמציה.
דפני מושיוב: אבל עשינו שם מאמץ גדול בין בית-הספר למערכת של פקידי הסעד וכיוצא בזה, והגענו לכלל הילדים, לא רק לילדים-עולים.
דפני מושיוב: זה אזור שיש בו אחוז מאד גבוה של ילדים-עולים וערבים.
דפני מושיוב: עבדנו גם על הכוחות.
דפני מושיוב: זאת אומרת, אני חושבת שהחידוש היה לראות מה הכוחות של אותם בני-נוער בעיניים של המורים, של המטפלים.
דפני מושיוב: אני רוצה להגיד לכם שאחד הדברים המרגשים, וזה באמת בניסוי, ואני מקווה שנוכל להמשיך אותו, היה לגלות שבני הנוער האלה מאד אוהבים את הנושא של הטבע.
דפני מושיוב: אפרופו, הזכירו כאן את נושא התעסוקה, שהם לא יכולים לעבוד בעבודות רגילות.
דפני מושיוב: הרבה מאד בני-נוער שם יש להם הורים שעובדים בשוק, וזה מאד מסוכן עבורם.
דפני מושיוב: למשל, חלק מהילדים הגיעו לעבודה יחד עם החברה להגנת הטבע בתחום של ביוטופים, והם מקבלים עבור זה שכר.
דפני מושיוב: השכר הזה מיועד לרכישת ספרים, לבילוי ולדברים שהם מגדירים אותם בסדרי-עדיפות.
דפני מושיוב: הם לא היו מצליחים להשיג עבודה בשוק החופשי.
דפני מושיוב: לעומת זה יש עוד פרוייקט שאנחנו עובדים עם אותם ילדים.
דפני מושיוב: באזור הזה יש הרבה מאד זקנים עולים.
דפני מושיוב: הפרוייקט הבא הוא שהילדים האלה יוכלו לדפוק בבוקר אצל הסבא או אצל הסבתא שאין להם, הם בודדים בחיפה, והילד ישאל אותו: סבא, אתה צריך משהו, תרופה?
דפני מושיוב: משהו מהמכולת?
מוריאל נחמן: אני מבקשת להתייחס להערה של חברת-הכנסת סופה לנדבר.
מוריאל נחמן: בוועדה הבין-משרדית שהוקמה וסיכמה את דיוניה לא מזמן ושהתוצאה הסופית הוגשה לוועדת שרים, יש התייחסות מפורשת לא רק לוועדת ההיגוי הארצית אלא לוועדות ההיגוי הראשוניות ברשויות המקומיות ושיתופן בכל התהליך.
מוריאל נחמן: זאת התייחסות אחת.
מוריאל נחמן: שנית, בהתייחס למה שנאמר, יש מודעות לצורך באיגום משאבים של כל המשרדים.
מוריאל נחמן: שלוש, בעקבות מה שנאמר כאן אני רוצה לומר שיש צורך בהעשרת כוח-אדם דוברי השפות גם רוסית וגם אמהרית כדי לגשת בצורה תרבותית לגישה התרבותית של אותם בני-נוער ומתבגרים.
מוריאל נחמן: דבר אחרון, היתה ישיבה בהשתתפות מנכ"ל משרד העבודה והרווחה ומנכ"ל משרד הקליטה והוחלט ללכת על ניסיון של הפעלת התוכנית ויישום התוכנית שהוצעה, לשלושה יישובים: אחד במרכז, אחד בצפון ואחד בדרום.
אינה פינקלמן: אני עובדת בשטח, קידום נוער בעיר אשדוד.
אינה פינקלמן: העבודה שלי היא לעשות "ריצ'ינג אאוט", לצאת לרחוב ולאתר בני נוער.
אינה פינקלמן: אני לא יוצאת לרחוב כי אני לבד.
אינה פינקלמן: יש לי 70 בני-נוער ופונים אלי בטלפון.
אינה פינקלמן: צריך להגדיר נוער נורמטיבי, נוער בסיכון.
אינה פינקלמן: אני מגדירה כל נער עולה כנוער בסיכון, כי הוא צריך לעבור שלב קליטה ושלב של שילוב בחברה.
אינה פינקלמן: הבת שלי היא ילדה נורמטיבית, תלמידה מצטיינת, וקשה לה.
אינה פינקלמן: קשה גם לנערים שמגיעים בגיל ההתבגרות, 14 – 16.
אינה פינקלמן: בפגישה המעגלית הראשונה שלי – יש לי הרבה קבוצות, קבוצות חל"ס – חיים ללא סמים, אנ"א – אני נגד אלימות, קורס מנהיגות – הנערים אומרים לי בפירוש: אנחנו לא רצינו לעלות ארצה.
אינה פינקלמן: ההורים לקחו אותנו כחלק מהרכוש.
אינה פינקלמן: לא הסבירו לנו לאן אנחנו הולכים.
אינה פינקלמן: הנערים האלה עלו עם אמא, אבא נשאר שם, או שעלו עם סבתא.
אינה פינקלמן: יש להם התנגדות מוחלטת.
אינה פינקלמן: הם נכנסים לכתות ופוגשים חיילות נחמדות, אבל הן לא מורות מקצועיות שיכולות ללמד אותם את השפה.
אינה פינקלמן: יש באשדוד נערים שהגיעו לפני שנתיים ושלוש שנים והם לא מדברים עברית.
אינה פינקלמן: טוב להם, הם גרים בגטו, כי בגטו יש להם הכל והם לא צריכים להשקיע מאמץ בלימוד השפה.
אינה פינקלמן: התלמיד נכנס לכתה מעורבת והוא מקבל "בום", כי הוא לא רגיל להתנהגות פה.
אינה פינקלמן: הוא מקבל תשע שעות בשבוע ללימוד השפה, ואחרי שנה הוא לא מקבל כלום.
אינה פינקלמן: איך אפשר לעבור בחינות בגיאוגרפיה, אזרחות ותנ"ך?
אינה פינקלמן: – על זה לא מדברים.
אינה פינקלמן: זה קשה לו ואחרי שבוע הוא אומר תודה לחינוך.
אינה פינקלמן: החיילת נחמדה, המורים לא מבינים.
אינה פינקלמן: אני יושב בסוף הכתה, אז אני יוצא לרחוב.
אינה פינקלמן: העיר אשדוד מוכנה לקבל נערים עם בעיות סמים ואלכוהול, אבל אני עובדת לבד, אני לא יודעת למה – בגלל חוסר כוח-אדם וחוסר תקציבים.
מרק בסין: בעיר עם 65,000 עולים את לבד?
מרק בסין: אדוני המנכ"ל.
רונן פלוט: אני מצטער, אין לזה קשר למנכ"ל משרד הקליטה.
מרק בסין: אני יודע.
מרק בסין: משרד הקליטה בכלל לא נותן תקנים לעובדים.
מרק בסין: אולי כדאי לחשוב על זה.
אינה פינקלמן: תפקידי בקידום נוער הוא לעבוד רק עם נוער מנותק, וכואב לי הלב שאני מקבלת מאה טלפונים שיש נערים שרשומים במשרד החינוך והם לא לומדים.
אינה פינקלמן: אבל טוב שיש לנו מודל משותף בחינוך וברווחה, ואני מודה לשמעון כצנלסון.
אינה פינקלמן: אנחנו מנסים לעבוד יחד, אבל זה מאד קשה.
לריסה גרשטיין: אני מאד מודה שניתנה לי זכות דיבור לפני סיום הישיבה, כי אני חושבת שהשעה הראשונה הוקדשה לרשויות ועכשיו מדברים על נוער, בסך הכל שעה.
לריסה גרשטיין: זאת ממש בעיה אקוטית שלנו ושל עתידנו, ונאמרו פה הרבה מאד דברים נכונים מאד.
לריסה גרשטיין: אני רוצה להעביר לכם אינפורמציה שלדעתי היא מאד חשובה, שקשורה גם לחינוך, גם לרווחה ובעיקר לקליטת עלייה.
לריסה גרשטיין: אני מנצלת נטו את הפורום הזה, שהוא נכבד מאד בעיניי, של סגני ראשי ערים, של מחזיקי תיק קליטה בערים שונות ורוצה להגיד לכם שבשרשרת של כל מיני דברים שמדביקים עלינו במשך השנים האחרונות נוספה עוד חוליה אחת מאד מעניינת.
לריסה גרשטיין: אני כבר חודש ימים נאבקת לבד לגמרי נגד תווית חדשה שנאמרה בעיריית ירושלים, במוסד ממלכתי – לא בשוק, לא במסיבה, לא ברחוב – על-ידי נבחר ציבור של מפלגת מרצף שהרשה לעצמו להגיד בפירוש: יוצאי ברית-המועצות הם פאשיסטים.
לריסה גרשטיין: הוא חזר על זה כמה וכמה פעמים.
לריסה גרשטיין: אני פניתי במכתב לכל נבחרי הציבור, כי המפלגה הזאת מגדירה את עצמה כמפלגה דמוקרטית.
לריסה גרשטיין: אני הגשתי תביעה משפטית.
לריסה גרשטיין: אני מנסה לבד לגמרי להיאבק נגד הדבר הזה.
לריסה גרשטיין: הוא מסתובב בפרוזדורים של מוסד ממלכתי, עיריית ירושלים, וממשיך להגיד: אני אוכיח, בכל מחיר, שהם פאשיסטים.
לריסה גרשטיין: זה לא מתקבל על הדעת.
לריסה גרשטיין: אני קוראת לכם לקבל את האינפורמציה הזאת.
צבי הנדל: אדוני מנכ"ל משרד הקליטה, בבקשה.
רונן פלוט: לפני שאתייחס לבעיית הנוער, אני רוצה לענות, ברשותכם, במשפט אחד לשמחה יסיפוב.
רונן פלוט: אתה דיברת על כך שלא רואים את משרד הקליטה כשקורה אסון.
שמחה יסיפוב: זה לא נכון.
שמחה יסיפוב: זה לא אותו דבר.
רונן פלוט: תאמין לי שיש לי הבנה טובה מאד.
רונן פלוט: אמרת שאתה לא יודע מה לעשות עם אנשים, כי כל העול נופל עליך המסכן.
רונן פלוט: אז אני מודיע לך שאתה לא מסכן, מכיוון שיש ועדה בין-משרדית ואני חושב שאתה שמעת על האסון בדולפינריום ועל אסון המטוס, ועל אסונות רבים שקורים כל יום, ומי שעוסק בכל אלה הוא אך ורק משרד הקליטה, העובדים הסוציאליים, עובדי רווחה וארגונים שונים, כולל התאחדות יוצאי ברית-המועצות לשעבר.
סופה לנדבר: וגם ועדת הכנסת.
רונן פלוט: כולנו יחד מאוחדים בדעה שצריך לעזור.
רונן פלוט: עדיף היה אם היית מרים טלפון למשרד הקליטה ואומר: יש לנו בעיה.
רונן פלוט: אולי אתם בכלל לא יודעים שהיה פיגוע, אולי אתם לא יודעים שיש פה אסונות.
רונן פלוט: מה לעשות?
רונן פלוט: נשארתי לבד.
רונן פלוט: תאמין לי שהיית מקבל את כל התשובות, כי אנחנו נטפל בכל אחד ואחד, שלא עלינו, קרה לו אסון.
שמחה יסיפוב: אני מקבל את זה והלוואי שתעזרו.
רונן פלוט: בענין הנוער, סוזי בן-ברוך ודפני מושיוב דיברו על ועדה בין-משרדית.
רונן פלוט: אנחנו מדברים על "פיילוט" ששותפים בו משרד החינוך, משרד העבודה, משרד הקליטה ו"אשלים", שכל אחד מהם נדרש לשים כסף כדי לטפל בשלושה יישובים, שעוד לא בחרנו מי יהיו.
רונן פלוט: כל יישוב זה מיליון שקל.
רונן פלוט: מדובר בתוכניות של נוער בסיכון.
רונן פלוט: לידיעתכם, הנושא החשוב ביותר לסגן השר אדלשטיין לשנת 2002, מבין כל הנושאים האחרים, הוא נוער בסיכון, והוא אמר שהוא יקדיש את מירב הכסף והמאמצים לנושא הזה, כי אנחנו יודעים שזה מתחיל עם הנוער ומסתיים עם המבוגרים.
רונן פלוט: אנחנו נקיים בהקדם ישיבה נוספת על-מנת להחליט על "פיילוט" באלו יישובים נעשה את התוכנית של כל המשרדים שעליה דיברנו קודם.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: למה המשרד לביטחון פנים לא נמצא ברשימת המשרדים?
רונן פלוט: ברשימה מופיעים רק המשרדים ששותפים בכסף.
רונן פלוט: אם תגידו: אנחנו שותפים בכסף, התקבלתם.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: אם זה כך, אני מבינה שפניתם ונעניתם בשלילה.
רונן פלוט: לא, לא פנינו.
רונן פלוט: אבל אני מוכן לקבל את האתגר ולפנות.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: זה לא אתגר.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: אנחנו שותפים להחלטות, לרעיונות וליוזמות, וכשזה מגיע לכסף אתם - - -
רונן פלוט: אני מוכן מייד אחרי הישיבה לפנות למנכ"ל המשרד לביטחון פנים ולהציע לו להיות שותף לתוכנית הזאת.
רונן פלוט: חשוב שתדעו שכל העולים החדשים שגרים בנגב ובגליל, על-פי החלטת הממשלה אנחנו עושים כרגע תוכניות לגבי הנגב והגליל ואנחנו יוצאים בהטבות גדולות מאד לעולים חדשים.
רונן פלוט: אני לא רוצה לומר כרגע מה הן בדיוק ההטבות, כי נעשה את זה בצורה מסודרת.
רונן פלוט: בתוכניות החדשות שלנו אנחנו חושבים שהפעם צריך להפנות לערים כאלה דווקא אוכלוסיות חזקות ולא להפנות כל הזמן נכים, חולים וגמלאים כפי שאמר סגן ראש עיריית צפת מר הרמלין.
רונן פלוט: אני מקווה שתוך שבועיים – שלושה שבועות תשמעו את סגן השר שייצא עם התוכניות האלה לנגב ולגליל על-מנת להיטיב עם תושבי האזורים האלה.
רונן פלוט: תודה רבה.
מרינה סולודקין: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך שזימנת את הישיבה הזאת בהשתתפות סגני ראשי ערים, וגם לרינה גרינברג.
מרינה סולודקין: שמענו היום דיווחים מאד חשובים ורציניים ואני רוצה לומד לך שאני רואה את תוכנית העבודה לוועדת העלייה והקליטה שלנו.
מרינה סולודקין: אני רואה נקודת תורפה במשרד החינוך, כי הבעיה עם נוער במצוקה מתחילה בזה שאין מספיק שיעורי עזר, והצעת החוק שהגשנו חבר-הכנסת גנדי ריגר ואני בנושא שיעורי עזר הוקפאה בתקציב של השנה.
מרינה סולודקין: אני גם רואה שאין אולפנים.
מרינה סולודקין: אני חושבת שזו לא רק בושה וחרפה, זו פשיטת-רגל של מדינת ישראל, שאין אולפנים דווקא לתלמידים.
מרינה סולודקין: אני מבקשת לכנס ישיבה עם מנכ"לית משרד החינוך בנושא הזה.
וילמה מאור: מתוכננת ישיבה כזאת.
מרינה סולודקין: שתשב אתנו, תסתכל בעיניים שלנו ותאמר לנו למה זה בסדר שאין אולפנים ושיעורי עזר.
מרינה סולודקין: אני לא מרוצה ממה שקורה במשרד העבודה והרווחה, מפני שאין להם תקציבים ענקיים לנושא של נוער במצוקה, אבל הם גם לא מספיק משתמשים בתקציבים אלה כדי לעזור לבני נוער עולים במצוקה, והתוצאה היא שאנחנו צריכים לטפל בזה אחר-כך בכנסת, וזה לא בסדר.
גנדי ריגר: אנחנו עוסקים ביותר מדיי נושאים בישיבה אחת.
גנדי ריגר: אני חושב שלכל נושא דרוש יום, או כמה ישיבות כדי להחליט משהו.
גנדי ריגר: אם אנחנו רוצים רק להעלות את הנושא על סדר-היום ולשמוע דיווחים, זה משהו אחר.
גנדי ריגר: אם אנחנו רוצים בוועדת העלייה והקליטה להיות גם רציניים ולהחליט, ולהיות מרכז לתיאום לכל מיני נושאים, אנחנו צריכים להחליט שאנחנו מקדישים לכך ישיבה מיוחדת גם עם סגני ראשי ערים ועם האחראים על קליטת העלייה.
גנדי ריגר: אני פונה ליושב-ראש הוועדה להמשיך ולקיים ישיבות בנושא הזה.
צבי הנדל: הקדמתי ואמרתי שהישיבה הזאת היא ישיבה משונה.
חיים הרמלין: הייתי רוצה שכאשר יהיו הקצבות, אנחנו נהיה מעודכנים ונדע מה עומד לרשותנו, ואז נוכל לעקוב ולדעת אם הכסף מגיע ליעדו.
צבי הנדל: אני רוצה לסכם את הדיון.
צבי הנדל: יש מלת קסם, והיא איגום תקציבים, וזה אחד הדברים שאני הכי מפחד ממנו, למרות שזה מאד-מאד הגיוני.
צבי הנדל: כי מה יותר הגיוני מאשר לקחת את מעט הכסף שיש פה, יש פה ופה, לשים אותו יחד ולעשות אותו מנוף?
צבי הנדל: איגום כספים היא מתכונת יוצאת מן הכלל כדי לברוח מאחריות.
צבי הנדל: באופן טבעי איגום תקציבים יהיה קרוב לוודאי המשרד.
צבי הנדל: את ההעברות קרוב לוודאי שלא יבצעו, האחריות מהר מאד תיפול עליו והוא יישאר עם תקציב מצומק, וכו'.
צבי הנדל: אני רוצה אחריות מכל משרד.
צבי הנדל: שמעתי כאן בין השיטין מצד הרווחה של משרד הרווחה, לא מפי הגברות הנכבדות שהתבטאו יפה מאד על פעילות המשרד, אלא מסגן ראש העיר איך הוא צריך לקחת לחצי יום את עובד הרווחה כדי שהוא גם יראה את העולים, כאילו שזה נטע זר.
צבי הנדל: זה אמנם דבר נדיר במדינת ישראל, שהמשרדים הממשלתיים יש בהם היגיון, אבל יש היגיון במה שעוסק משרד השיכון או משרד הקליטה.
צבי הנדל: למשרד הקליטה יש דבר אחד שהוא לא כל-כך צריך תקציב בשבילו, אבל הוא מעבר למה שהמשרד עושה נטו, והוא הקטליזטור בנושא המשרד.
צבי הנדל: זאת אומרת, ממנו אני מצפה – וזה גם תפקידה של הוועדה – כמו שהוא עושה את הפעילות של הקליטה, יידע גם לזנב במשרדים אחרים, 'למה אתם לא ממלאים את התפקיד הספציפי למשרדכם'.
צבי הנדל: על זה אנחנו בדרך-כלל אמונים ואנחנו משתדלים לזנב, לבקר.
צבי הנדל: תפקידה העיקרי של הוועדה בכנסת הוא לחוקק חוק בתחומי עלייה וקליטה ולבקר את משרדי הממשלה, לדרבן לעשייה, ופעמים רבות גם לתת טפיחה על שכם על דברים טובים שנעשים.
צבי הנדל: התרומה הגדולה ביותר שלי, שיכולה להיות, היא שכל אחד מכם, סגני ראשי ערים וראשי ערים, שרואה שיש פרובלמות מיוחדות שלו, שאם הכנסת תתערב היא יכולה להועיל, אני מוכן לסייר ביישובים ברחבי הארץ בנושא קליטה.
צבי הנדל: אנחנו אמנם לא משרד ממשלתי ואנחנו לא חותמים על צ'קים, אבל אנחנו כן יכולים להועיל בעצם זה שיושבת פה חבורה של חברי כנסת, מכל המפלגות, שכולנו מתנקזים לאותם אינטרסים, למרות שאנחנו בנישות פוליטיות שונות, זה הקטע שבו אנחנו יכולים להועיל.
צבי הנדל: הבעייתיות של משרד החינוך בנושא קליטת עלייה ידועה.
צבי הנדל: הם עושים המון בענין הזה, והמון חסר, כי יש פרובלמטיקה של גודל הכתה, מספר הילדים בכתה, ומה קורה עם הילדים שלא קלטו את השפה העברית והם לא מתלוננים ואף אחד לא יודע זאת.
צבי הנדל: הם נופלים בין הכיסאות.
צבי הנדל: יש אין סוף ישיבות מקצועיות, גם של כמה ועדות משותפות בכנסת בענין הזה.
צבי הנדל: כמה שלא נשב על המדוכה, תמיד אנחנו מתקדמים צעד קטן קדימה אבל לא מכסים את כל הפרובלמטיקה.
צבי הנדל: התפקיד שלנו הוא לא להרפות מהנושאים האלה.