GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עדינה טל: אני פרשתי לאחרונה ומנהלת השירות ביקשה ממני לבוא לפגישה היום.
אריה גמליאל: זאת שהיתה פה בפגישה?
עדינה טל: אלה בלאס.
עדינה טל: נוצר רושם מוטעה כאילו תיקי אימוץ וכל הארכיון לא היו פתוחים בפני בדיקות.
צבי הנדל: לא, היא אמרה את זה.
צבי הנדל: היא, כשהיא היתה פה אמרה שהיה פתוח, אבל לא הכל.
אריה גמליאל: היא אמרה שיש עוד איזה גנזך מסווג.
עדינה טל: הגברת, נציגת המדינה, שהיתה סמוכה לעבודת הוועדה, עו"ד רות נחמני, ישבה עשרות – אם לא מאות – שעות במשרדנו.
עדינה טל: כל תיק שהיא ביקשה היא קיבלה, היא עיינה בו, היא ראתה את כל מה שכתוב בו, היא שאלה שאלות.
עדינה טל: יושב ראש הוועדה בעצמו, השופט קדמי, שמצא לנכון לברר משהו בצורה ישירה – כי הלוא תיק הוא לא יכול להוציא – הואיל להגיע למשרד ולבדוק את התיק ולראות מה שהוא רצה לברר, התקשר טלפונית.
עדינה טל: אני לא חושבת שמישהו ניסה להעלים את התיקים.
אריה גמליאל: רגע, את באת לטייח את מה שהיא אמרה?
עדינה טל: אני לא באתי לטייח שום דבר.
אריה גמליאל: היא אמרה שיש שני גנזכים: גנזך סודי שמרמים אותנו ומעלימים אותו מאתנו ולא מוכנים להגיד לנו.
צבי הנדל: מי, מי אמר?
אריה גמליאל: זאת שהיתה פה, גלאס ויש גנזך שהיה פתוח לוועדה.
צבי הנדל: היא לא אמרה את זה.
צבי הנדל: היא אמרה שיש גנזך עד קום המדינה ויש גנזך מקום המדינה.
צבי הנדל: היא לא אמרה שמעלימים ולא שום דבר כזה.
צבי הנדל: היא דיברה יפה מאד.
עדינה טל: בגנזך של שירות האימוץ יש תיקים עוד מתקופת המנדט.
עדינה טל: יש כמה תיקים אפילו עוד משנות השלושים.
עדינה טל: הכל מרוכז במקום אחד.
עדינה טל: יש תיקים שלא קיימים אז אי אפשר להמציא אותם.
אריה גמליאל: - - את הפשעים הם מחביאים.
צבי הנדל: אני מבקש לתת לה את כל הכבוד הראוי ועוד קצת.
עדינה טל: אני מדברת עם חברי הכנסת - - -
אריה גמליאל: שלחה את החברה שלה לטייח עליה.
צבי הנדל: למה אתה אומר דבר כזה?
אריה גמליאל: אני אומר ככה.
אריה גמליאל: למה היא לא באה בעצמה?
אריה גמליאל: היא אמרה פה דברים חמורים ביותר.
צבי הנדל: היא אמרה דברים מאה אחוז.
צבי הנדל: מה אתה רוצה?
אריה גמליאל: דברים חמורים ביותר.
צבי הנדל: לא, סליחה.
עדינה טל: לא אני ולא חברתי מסרנו ילדים לפני חמישים שנה, לא היינו בשירות, לא חלמנו שתינו שנהיה עובדות סוציאליות ושנעסוק בזה, כך שאין לנו לא מה לחפות אחת על השניה ולא מה לכסות אחת מהשניה.
אריה גמליאל: לא, יש לכן הוראות.
עדינה טל: אני חושבת שהמטרה של הוועדה היתה מטרה חשובה מאד וטוב שנעשתה עבודה ואנחנו הגשנו את מלוא הסיוע האפשרי שרק אפשר להעלות על הדעת כדי לחשוף פרטים.
עדינה טל: זו פשוט אשליה לחשוב שאפשר יהיה לעיין בתיקי אימוץ ולהוציא דברים שהם לא קיימים שם.
דורה וחנון: אז את תתני לי לפתוח את תיק האימוץ של אחותי?
צבי הנדל: סליחה, אני מבקש: אף אחד לא מדבר.
עדינה טל: את אינך יכולה לפתוח את תיק האימוץ, אבל את בהחלט יכולה – ועו"ד צוברי היה יכול גם להדריך אותך – לפנות אלינו כדי לשאול את שאלותייך - - -.
עדינה טל: יש אנשים שסבורים שאנשים שהם עובדי ממשלה משקרים או מרמים או מציגים עובדות לא נכונות.
אריה גמליאל: יש גם שמשקרים.
אריה גמליאל: לא כולם צדיקים.
עדינה טל: גם ידידי עורך דין צוברי, כשהגיע אלינו יחד עם מאומצים, יכול היה לפעמים לחשוב שפיברקתי מסמך.
עדינה טל: אני חושבת שאף אחד לא מפברק מסמכים.
אריה גמליאל: אל תגידי אף אחד.
אריה גמליאל: למה את אומרת אף אחד?
אריה גמליאל: - - - תתחילי להאמין לו.
אריה גמליאל: למה את אומרת אף אחד לא מפברק?
אריה גמליאל: מה, את באה לטייח את העניין?
אריה גמליאל: באמת?
עדינה טל: אני מדברת בתחום שלי.
צבי הנדל: זו דעתה.
צבי הנדל: למה אתה מתווכח?
אריה גמליאל: לא, למה היא אומרת: אף אחד?
אריה גמליאל: אני לא מבין את זה.
אריה גמליאל: יש רמאים, יש שקרנים, יש גנבים.
אריה גמליאל: תגידי: אני לא עושה.
צבי הנדל: הרב גמליאל.
אריה גמליאל: מה זה?
אריה גמליאל: היא מעידה על כל המדינה?
עדינה טל: לא, אני לא העדתי על כל המדינה, אני חלילה וחס לא ערבה לכל המדינה.
אריה גמליאל: אז גמרנו.
אריה גמליאל: אז תגידי אני.
עדינה טל: אני מדברת על התחום שבו אני עוסקת ובו אני רואה עבודת קודש.
עדינה טל: אני חושבת – ואני ליוויתי הרבה מאומצים בשנים האלה שעבדתי בשירות ועבדתי שלושים שנה בשירות, מאומצים שרצו לפגוש משפחות, מאומצים שרצו לדעת על מקורותיהם, מאומצים שרוצים לדעת מאיפה אני ומה אני ועשינו לפעמים עבודה מאד קשה כדי למצוא מתחת לאדמה פרטים, לנסות לגלות את האנשים, לדעת איפה הם, אנחנו באופן מקצועי חושבים שזה נכון וראוי לאפשר למאומצים לעשות את זה ולאפשר את הקשר הזה.
עדינה טל: אבל אי אפשר לעשות יש מאין.
עדינה טל: על כל פנים, לי היה חשוב להגיד את ההערה לגבי העניין של החשיפה של התיקים שנמצאים.
עדינה טל: אין תיקים במקום אחר.
אריה גמליאל: כך היא אמרה.
עדינה טל: זו אשליה לחשוב שיש תיקים שמוחבאים מתחת לבלטות.
עדינה טל: ורק עוד הערה אחת קטנה: אני לא איש משרד הפנים ולא באה להגן על תעודות שמשרד הפנים מנפיק, אבל אני הקדשתי שעות ארוכות לנסות ולאתר אנשים באמצעות המסופים של משרד הפנים, בצורה ליגלית.
עדינה טל: והרישום שקודם ציין האדון יצהרי לגבי "לא נמצא בארץ - - -"
מנחם יצהרי: "חדל להיות תושב בשנת שביעי 1963".
עדינה טל: זה פשוט מין סגנון שמשרד הפנים כתב, כשעשו סקר לגבי תושבי מדינת ישראל ופתאום ראו שלא עלו על אנשים מסוימים, אז ציינו אותם: לא נמצא.
עדינה טל: לא מפני שהיתה להם איזושהי עדות – אני פשוט נתקלתי - - -
אריה גמליאל: שיקרו.
אריה גמליאל: הם אומרים בחו"ל, הם לא אומרים "לא נמצא".
צבי הנדל: הרב גמליאל, באמת, זה מה שהיא רוצה להגיד וזכותה להגיד את מה שהיא רוצה.
עדינה טל: תודה רבה.
מנחם יצהרי: השוטרים אמרו לי: מבחינתנו הוא חי, אבל אין לנו סמכות לטפל בפרשה.
צבי הנדל: תגיד, אתה רוצה לצאת החוצה?
צבי הנדל: תראו, אני רוצה לומר בכל זאת, כדי שלא יתלהבו יותר מדי.
צבי הנדל: אחרי שדיברה כאן הגברת אלה בלאס בישיבה הקודמת, אמרתי שאי אפשר להגיד שכל הדיון איננו חשוב.
צבי הנדל: אני שמח שלגברת בלאס היה אומץ להגיד את כל מה שהיא חושבת - זה מה שאני אמרתי.
צבי הנדל: אני שמח שהיא אמרה שכל הניירות היו פתוחים.
צבי הנדל: לכן, כשאני רואה אותה מסתכלת לי בעיניים ואומרת, שכל החומר היה פתוח, אם הוועדה כתבה שכל החומר לא היה פתוח, לא היה ברשותה, הרי מישהו מהשניים משקר.
צבי הנדל: אינני רוצה עכשיו להכריע בעניין הזה, אבל זה חשוב בעיני.
צבי הנדל: זאת אומרת, היא אמרה שמה שאת אמרת, שכל החומר היה פתוח.
צבי הנדל: היא אמרה לי: אני מדברת על הגנזך שבו נמצא החומר של המאומצים, טרם קיבלתי את הדו"ח, קראתי כעת, תוך כדי הישיבה פה, מה שכתוב בעמוד 125 ואני - - - לדעתי ההתייחסות כאן היא לחומר גנזכי של המשרד מהתקופה של אותן שנים ולא לגנזך שלנו.
עדינה טל: לא לגנזך של אימוץ.
אריה גמליאל: את רואה?
אריה גמליאל: שני גנזכים יש.
עדינה טל: לא של אימוץ.
אריה גמליאל: צדקתי.
אריה גמליאל: יש שניים.
אריה גמליאל: אחד סודי ואחד סדיר.
צבי הנדל: כן, אדוני, בבקשה.
יצחק קרן: לי אין אח או בן גנובים, אבל אני קצין משטרה לשעבר, אני גמלאי, הייתי גם קצין חקירות ולפני כשלוש ארבע שנים עניינו אותי בנושא ילדי תימן והחלטתי לארגן בראש העין – והגעתי לקבוצה של בערך ארבעים בני אדם, שהיו מוכנים להקים גרעין, כשהרעיון היה להקים בשלב ראשוני מרכז שירכז את כל החומר, מרכז תפוצות לגבי החומר על הילדים שנעלמו.
יצחק קרן: הם לא עלומים.
יצחק קרן: אלה ילדים שהועלמו.
יצחק קרן: יש הבדל, חברת הכנסת.
יצחק קרן: זה לא עלומים.
סופה לנדבר: אני בכוונה כתבתי כך - - -
יצחק קרן: משום מה, העניין לא יצא לפועל, אולי בגלל שאני ראיתי אז את העדה התימנית מהצד – כי אני לא תימני – ראיתי את הפיצול שהיה ביניהם ואת המלחמות שהיו ביניהם.
יצחק קרן: בין היתר, לפני כשלוש שנים – אם אתם זוכרים, ביום שנרצח הרופא הראשי של שירות בתי הסוהר, ערב לפני כן ארגנתי, יחד עם אחרים, בגן העצמאות בירושלים כנס של בני משפחות.
יצחק קרן: היו שם כאלפיים חמש מאות איש – הנה כאן יושב אדם שהיה שם – היו רבנים - - -
מנחם יצהרי: כיבו את האורות.
דורה וחנון: ותציין שאף עיתונאי לא סקר את זה.
מנחם יצהרי: שוטרים מסביב, כאילו אנחנו גנבים.
צבי הנדל: מה קרה לכם?
יצחק קרן: אוקי.
יצחק קרן: תנו לי.
יצחק קרן: היו עיתונאים.
צבי הנדל: ריבונו של עולם, בן אדם מדבר.
יצחק קרן: הכנס היה חוקי, קיבלתי לזה רשיון מהמשטרה, מהעירייה.
יצחק קרן: משום מה, איך שהתחיל הכנס, מישהו דאג מעיריית ירושלים לכבות את כל האורות בגן, אבל היתה לנו תאורה, היו שם עיתונאים, לא פרסמו אף מילה.
יצחק קרן: אני יצאתי בהאשמות מאד מאד חמורות.
מרינה סולודקין: זו לא פעם ראשונה שלא נותנים לנו פרסומת.
מרינה סולודקין: גם את הכנס בכנסת לא פרסמו.
יצחק קרן: כן.
יצחק קרן: האשמות מאד מאד חמורות לגבי תפקידה של ממשלת ישראל בתקופת בן-גוריון וכל המפלגות שהיו אז בקואליציה וחלקן במה שנעשה.
יצחק קרן: מה שקיבלתי מזה, זה שלמחרת נרצח הרופא הראשי ומיד, בבוקר, עצרו עשרה אנשים של הרב עוזי משולם ואחרי עשרה ימים הגיעו אלי הביתה שני חוקרים והזמינו אותי לחקירה של פשעים חמורים, רצו להזמין אותי לחקירה ושאלתי אותם: אתם יודעים מי אני?
יצחק קרן: אמרו לי: כן.
יצחק קרן: הם ידעו את כל הפרטים עלי.
יצחק קרן: אז שאלתי: אני חשוד ברצח הרופא הזה?
יצחק קרן: על מה אתם רוצים לחקור אותי?
יצחק קרן: הם אמרו: אנחנו רוצים לדעת מה אתה יודע בקשר למה שהולך מסביב עם עוזי משולם.
יצחק קרן: סרבתי, כמובן, אמרתי להם: לכו תוציאו צו מבית משפט, אני לא בא אתכם.
יצחק קרן: בסוף התרציתי לבוא ביום ראשון לבד מפני שהיתה לי שם פגישה בפתח תקווה.
יצחק קרן: באתי לשם, חקרו אותי ושאלו אותי שאלות.
יצחק קרן: הקימו צח"מ של ארבעים איש.
יצחק קרן: מישהו שמע על המשך החקירה של הרצח של הרופא הזה?
דורה וחנון: כן.
יצחק קרן: דממה מוחלטת מאז.
מרינה סולודקין: היתה שם פרשה, אבל מה היה בבתי הסוהר?
יצחק קרן: זה לגבי החלק שלי בנושא הזה.
יצחק קרן: כל מה שעשיתי ורציתי לעשות זה בהתנדבות ואני אשמח מאד אם תשקלו לשתף אותי כחבר בוועדה הזאת, מאחר ויש לי גם ניסיון בחקירה, יש לי את המוטיבציה, ברור שאני לא רוצה שום שכר עבור זה, אני גמלאי בחצי משרה מהמשטרה.
יצחק קרן: עכשיו, יש לי כאן הערה לגבי הצעת החוק.
יצחק קרן: אני חושב שהחוק כאן הוא לקוי מיסודו בשאלה את מה צריך לחקור.
יצחק קרן: אני זוכר שקיבלתי דו"ח ביניים כשהתחילה ועדת החקירה עם השופט העליון יהודה כהן, אחרי כחצי שנה.
יצחק קרן: יש דו"ח ביניים.
יצחק קרן: ושם היה כתוב דבר שאני ידעתי אותו, מפני שבכנסים האלה שעשינו בראש העין אני ראיתי שלא כולם תימנים.
יצחק קרן: באותו דו"ח היה כתוב ששבעים אחוז הם ממוצא תימני.
יצחק קרן: אני הייתי ממליץ שיהיה כתוב פה: היעלמות ילדים עולים מתימן ובני עדות המזרח.
יצחק קרן: זה משמעותי מאד מבחינה חוקית.
צבי הנדל: יש גם אשכנזים.
דורה וחנון: יש אשכנזים.
יצחק קרן: זאת אומרת: היעלמות ילדים במדינת ישראל.
יצחק קרן: זה חשוב, כי אם יש ועדת חקירה ואם מחוקקים חוק, אז צריך לתקן את זה.
צבי הנדל: אני אתקן את זה.
יצחק קרן: דבר שני שהייתי ממליץ – אבל, רק ועדת החקירה האחרונה היתה ועדת חקירה חוקית.
יצחק קרן: שאר ועדות החקירה היו ועדות בדיקה.
יצחק קרן: לא ועדות חקירה בכלל, אלא ועדות בדיקה.
יצחק קרן: כל ועדה נמשכה שנים.
יצחק קרן: נדמה לי, שוועדת שלגי נמשכה שבע שנים ולא הסתיימה, אלא עם הקמת הוועדה החדשה והוועדה החדשה הזאת, כבר יושבת עוד פעם שבע שנים.
יצחק קרן: זאת אומרת: אם הוועדה הזאת שאתה מציע, תפעל עוד שבע שנים, דהיינו: בשבע השנים האלה אותם הורים ימותו כולם.
יצחק קרן: לכן הייתי מציע גם לתחם קביעת לוח זמנים.
יצחק קרן: הוועדה לא צריכה לחקור את כולם, מספיק אפילו שיהיה גרעין כדי לדעת מה לעשות הלאה, אבל לקבוע לוח זמנים מקוצר – ממש מקוצר – שהיא תעמוד בו.
יצחק קרן: אני הייתי מציע, למשל, לוח זמנים של לא יותר מאשר שישה עד שמונה חודשים.
צבי הנדל: אני תוך עשר דקות חייב לסיים.
צבי הנדל: מי שמרגיש שהוא חייב להגיד משהו – חוץ מהדוקטור שיושב לידי ואוי ואבוי אם אני לא אתן לו לדבר – בקיצור, אז אני אשמח.
משה נחום: גברת טל, אני אפנה את דברי אלייך.
משה נחום: שמי ד"ר משה נחום, אני נשיא הפדרציה העולמית ליהדות תימן - - -
צבי הנדל: מה זה פדרציה עולמית?
צבי הנדל: אני רוצה שתסביר את זה.
משה נחום: ישנם ארגונים שונים – כמו שאמרת, מר קרן, שהתימנים אינם יכולים להתארגן.
משה נחום: היום אנחנו כבר התארגנו, תודה לאל.
משה נחום: מניו-יורק, שיקגו, יוון - - -
צבי הנדל: תביא אותם לפה, מה זה ניו-יורק?
משה נחום: יבואו, יבואו לאודיטוריום.
משה נחום: תהיה לך הפתעה.
צבי הנדל: יבואו לפה, לארץ?
משה נחום: לא, הנציגים שלנו יבואו לפה.
צבי הנדל: מה נציגים, שיבואו לגור פה.
משה מוסק: ועדת עלייה וקליטה פה.
משה נחום: הם מפחדים שתרצו גם לקלוט את הדולרים, זו הבעיה.
צבי הנדל: לא רוצה שום דולרים, אני רוצה אותם פה.
צבי הנדל: מה עושים עם זה?
משה נחום: אני גם כועס עליהם.
משה נחום: וואלה, אני שלושים ושש שנים בקנדה, אבל חצי הזמן אני בארץ.
צבי הנדל: אני רוצה מאה אחוז מהזמן.
משה נחום: אני עכשיו גר פה, אבל נוסע לשם, בגלל הקונגרס.
משה נחום: מה לעשות?
צבי הנדל: אז עכשיו דבר.
משה נחום: גבירתי.
משה נחום: אני האזנתי לשיחות שלך עם משה בכר מטורונטו, ילד שחיפש את הוריו.
משה נחום: את זוכרת את המקרה?
עדינה טל: ודאי.
משה נחום: כשהוא בא לארץ, מאיפה השגת את האמא הזאת שעשתה לו את ההצגה.
משה נחום: את שולחת בן אדם לחוץ לארץ, אחרי שהוא בא מטורונטו מספר פעמים, מסתובב בארץ למעלה משלושה חודשים לחפש את הוריו הביולוגיים, את עושה לו הצגה.
משה נחום: נותנת לו להבין שאמו הרתה לזנונים וילדה אותו בגיל 14.
משה נחום: את זוכרת את המקרה הזה?
משה נחום: תעני לי רק כן או לא, בבקשה.
עדינה טל: אני זוכרת את משה בכר.
עדינה טל: אני ודאי לא אפרט פה את עניינו של משה בכר?
משה נחום: מדוע?
צבי הנדל: אסור לה.
עדינה טל: אני אפרט את עניינו של משה בכר, כשמשה בכר ישב מולי.
משה נחום: אבל יש לי יפויי כוח נוטריוני, גבירתי.
עדינה טל: כשמשה בכר יישב מולי ויבוא, חלילה, באיזושהי טענה לגבי העבודה ולגבי השירות שהוא קיבל, אם הוא ירצה לשתף אותך, הוא ישתף אותך.
משה נחום: אבל אני מיופה הכוח שלו, דרך נוטריון מטורונטו.
משה נחום: יש לי את הניירות.
רמי צוברי: משה.
משה נחום: סליחה.
רמי צוברי: לא, שתבין את החוק.
משה נחום: אני מכיר את החוק.
משה נחום: עשה לי טובה.
משה נחום: אני כבר בדקתי מכל ההיבטים.
משה נחום: נקודה שניה: אורי וכטר חיפש את הוריו.
משה נחום: הבאנו אותו מקליפורניה.
משה נחום: קצה העולם, מהצד המערבי, 28 מעלות.
משה נחום: את פותחת לו תיק של המאמצים.
משה נחום: הרי אלה שאימצו אותו – הוא חי אתם.
משה נחום: הוא רצה את ההורים הביולוגים.
משה נחום: למרות שהוא כבר מצא את אחיו ואת אחיותיו בנתניה, אתם ערערתם את הכל, שכביכול אין שום שייכות.
משה נחום: נקודה שניה.
משה נחום: נקודה שלישית.
עדינה טל: --
משה נחום: תשמעי, אני ביקרתי אצלכם במשרד, גבירתי.
אריה גמליאל: למה את מבסוטית מהעניין?
אריה גמליאל: אני לא מבין.
עדינה טל: אני לא מבסוטית, היה עורך דין צוברי, ייצג את וכטל, ידע את העניין על בוריו.
עדינה טל: אז אולי כדאי לשאול את ידידך צוברי.
רמי צוברי: אני אגיב על זה.
משה נחום: אני מציע לך שלא.
רמי צוברי: אתה מדבר על לקוח שלי, דברים חסויים, אני לא יכול - - -
משה נחום: איזה חסויים?
משה נחום: תפסיק לדבר שטויות, בבקשה.
רמי צוברי: סליחה.
רמי צוברי: כשמדובר באינפורמציה - - -
משה נחום: אתה כמעט לא מטפל בהם.
משה נחום: אתה קפצת על העגלה של צילה לוין.
משה נחום: שב לך בשקט.
צבי הנדל: זו פה תחרות, אני רואה.
משה נחום: לא תחרות.
משה נחום: הוא בלבל את היוצרות, עם הבדיקה הגנטית.
צבי הנדל: זה בסדר.
צבי הנדל: הוא עושה את הבדיקה לפי הבנתו ואתה לפי הבנתך.
משה נחום: דבר שלישי: מדוע מצאת לנחוץ, כשהוגש הבג"צ על עדינה פאדל למצוא את ההורים הביולוגים.
משה נחום: איך זה קרה?
משה נחום: בשאר המקרים לא מצאתם ופה, כשהיה בג"צ לפתוח את התיק כן מצאתם.
משה נחום: כשוועדת החקירה – גם שלגי, גם ועדות החקירה הממלכתיות, שאני עתרתי אז לבג"צ כדי להקים את ועדת החקירה, פתאום הוועדה לא יכלה להגיע לממצאים שלכם.
משה נחום: זאת נקודה נוספת.
עדינה טל: אני חושבת שזה לא אתי לפנות אלי באופן אישי ולשאול אותי שאלות כאלה.
משה נחום: את מייצגת כאן את - - -
עדינה טל: אני חושבת שאם יש לאדון איזשהן טענות למשרד הרווחה, הוא יכול לפנות גם לבג"צ וגם לכל מיני מקומות אחרים, ששם אני אהיה חייבת – אני, או המנהלת שלי, או כל אחד אחר – לפרט את הדברים ולענות בתוקף חוק ולא לזרוק סתם דברים.
משה נחום: אני לא זורק.
משה נחום: אני אחראי על מה שאני אומר.
צבי הנדל: אני מציע לך שלא תיקחי ללב.
עדינה טל: אני לוקחת ללב.
צבי הנדל: אל תיקחי ללב.
משה נחום: אני רוצה לשאול אותך שאלה.
עדינה טל: זה ניסיון להעמיד את העבודה שלנו ככלי ריק והעבודה שלנו היא לא כלי ריק.
דורה וחנון: סליחה, אני מאד – השם הזה שאתה נתת - - -
אריה גמליאל: הנושא של ילדי תימן הוא כלי ריק מוחלט.
עדינה טל: זו דעתך.
דורה וחנון: אני חייבת להגיד את זה.
צבי הנדל: את לא חייבת.
צבי הנדל: אף אחד לא חייב כלום.
דורה וחנון: אני מרגישה צורך מאד.
צבי הנדל: אבל סליחה, רגע.
צבי הנדל: כשיהיה תורך תשאלי.
משה נחום: אני רוצה רק להסביר את כל התרמיות.
צבי הנדל: אני רק מבקש שבמהלך שתי הדקות הקרובות, את לא תשאלי.
משה נחום: האם ידוע לך על נשים נשואות שנחטפו, גברתי?
צבי הנדל: למה אתה שואל אותה?
צבי הנדל: היא לא תענה לך על שום דבר.
צבי הנדל: תגיד מה שאתה רוצה להגיד.
משה נחום: אני אומר שכל העבודה שלכם היא להסתיר מה שיותר פרטים.
משה נחום: במילים פשוטות.
משה נחום: אני אתנצח אתכם בבג"צ, אני מבטיח לך.
צבי הנדל: עם מי זה "אתכם"?
משה נחום: עם ועדת העבודה והרווחה ואלה שאחראים על תיק האימוצים.
משה נחום: אין ברירה אחרת.
משה נחום: אין לנו שום דרך אחרת.
משה נחום: כי אתם מחזיקים את התיקים האלה בגנזך מיוחד.
משה נחום: הרי את יודעת יפה שבזמן רעידת אדמה, היו אצלנו ברחובות 5000 תיקים שהתגלו.
משה נחום: ועדת החקירה שמעה על זה, ידעה על זה.
משה נחום: מדוע זה לא הובא לידיעת ועדת החקירה ומדוע היא לא דנה בזה?
משה נחום: אתם, כוועדת עבודה ורווחה, יש אצלכם את החוק שאומר שילד שרוצה לגלות את הוריו, הוא זכאי.
משה נחום: מדוע אתם לא נותנים להם את הזכות הזאת?
משה נחום: אני רוצה להביא לפני המכובדים את הידיעה: לא רק ילדים תימנים נחטפו.
משה נחום: מזרח ובלקן וגם כמה ילדים אשכנזים שרשומים אצלנו.
רמי צוברי: 0.2% ילדים אשכנזים.
משה נחום: אני לא צריך את האחוזים.
משה נחום: ילד אחד! אני הייתי במסיבה הזאת שעשו בגלל יוסל'ה שוכמכר.
משה נחום: זוכר את הדבר הזה?
דורה וחנון: כן, כן.
דורה וחנון: אני זוכרת.
צבי הנדל: מעניין את הסבתא שלי מאיפה הילדים.
משה נחום: בדיוק.
משה נחום: ילד ישראלי, ילד יהודי שנעלם, זה לא אסון.
משה נחום: זו טרגדיה.
משה נחום: עם טרגדיה אי אפשר לחיות.
צבי הנדל: משפט אחרון.
משה נחום: טוב.
משה נחום: הפצצה שלי היא כך: אני רוצה שהוועדה תחקור איך נעלם הרכוש, הספרים, הזהב, הכסף, הרקמה.
משה נחום: לאן זה הלך?
משה נחום: דבר נוסף: לאן נעלמו הנשים הנשואות?
משה נחום: לא אחת, לא עשר, לא עשרים, גם לא חמישים.
משה נחום: מחוץ לאישה אחת שנקברה, חסרת עיניים וחלקים פנימיים – בקסטה יש לי את זה מוקלט בטלוויזיה.
משה נחום: הילד שהודיע שהוא ואביו קברו אותה - - -
צבי הנדל: ועדת החקירה עסקה בזה, בנשים הנשואות?
משה נחום: לא.
משה נחום: לא רצתה.
משה נחום: סירבה.
משה נחום: אמרו שלא היה להם את המנדט.
יצחק קרן: משה, כשאתה מזכיר ספרים, תסביר שאלה ספרי תורה בני אלפיים שנה.
יצחק קרן: היכן הם נמצאים היום?
אריה גמליאל: אלה לא רק ספרי תורה.
אריה גמליאל: אלה כתבי יד עתיקים - - -
יצחק קרן: ושירים.
יצחק קרן: זה כל הכתבים של יהדות תימן.
יצחק קרן: שנשרפו בקונטיינר.
אריה גמליאל: אמרו שנשרפו.
משה נחום: הייתי שם, בהצגה הזאת ביפו, בשנת חמישים.
משה נחום: אני זוכר את זה כמו היום.
משה נחום: הייתי ילד בן חמש עשרה.
משה נחום: ואני רוצה לציין עוד נקודה.
צבי הנדל: אחרונה.
משה נחום: איך יתכן, איך יתכן, שילד צריך לקבור את אמו – הוא ואביו – לבד, לבד, אחרי שעשו עליה את כל הביזיון הזה?
משה נחום: וזה דבר שחס ושלום – אחותו רק חזרה מארצות הברית, היא כתבה מכתבים לקברניטי המדינה.
משה נחום: הפדרציה מכינה - - - אני אומר:
משה נחום: לפני שאנחנו נתבזה בעולם, אדוני היושב ראש – יש לנו בעיה קשה מאד.
משה נחום: כי אם חס ושלום – והיום קיבלתי כמה הודעות מאירופה ומארצות הברית, שאותן משפחות מתכוננות לפתוח במשפט בינלאומי על הפשעים של ממשלות ישראל ובית המשפט העליון, שהסתירו עד היום את הבעיה – אני מאד מאד חושש.
משה נחום: מרגיש לא נוח עם הבעיה הזאת.
משה נחום: בפרט כשבת משפחה שאמה נגנבה ואחיה, רימו את אביה, הוא חי בהשפלה נוראה, יצאו לארצות הברית כדי להכין את התיק הזה.
משה נחום: אני מבקש מכולכם: לעזור לנו שהמדינה לא תתבזה במקרה הזה.
משה נחום: ההצעה שלי היתה כמו בפעם הקודמת.
משה נחום: ההצעה שלי היתה שאנחנו, בני העדה התימנית, נחקור את עצמנו, בכל נקודות האיסוף בארץ, נדע בדיוק מה קרה, נתעד את זה.
משה נחום: אם יש צורך להביא דוגמאות גנטיות – נעשה את זה, אבל יותר, ועדות חקירה ממשלתיות או ממסדיות לא מקובלות עלינו.
משה נחום: הגיע הזמן שאחרי ארבע ועדות חקירה אנחנו נחקור בעצמנו ושיהיו נציגים של הממשלה בינינו.
משה נחום: אנחנו נחקור את עצמנו.
משה נחום: לא יותר ועדת חקירה ממלכתית.
צבי הנדל: עכשיו את צריכה להוציא משהו.
צבי הנדל: מוכרחה.
דורה וחנון: אני כמו פצצה מתקתקת.
צבי הנדל: בבקשה, במשפט אחד.
דורה וחנון: מר נחום, אחותי, שאומצה, התגלה שיש לה עוד שני אחים והמשפחה זה וכטל.
דורה וחנון: הוא אמר לי וכטל, כשהאחים שלי פנו אליהם, הם אמרו שהיא אחותם.
דורה וחנון: עכשיו אני רוצה לדעת אם באמת – יכול להיות, אמרתי, שאמצו אותה ונולדו אחר כך אחים.
דורה וחנון: ייתכן מאד שהגניקולוגיה התפתחה ואז נולדו אחים.
דורה וחנון: זה לא פלא.
דורה וחנון: הרבה פעמים זה קורה.
דורה וחנון: גם במשפחה שלנו קרה לקרוב משפחה שלקח ילדה אחרי עשרים שנה, אימץ אותה חוקית ונולדה לו ילדה אחרי שנתיים שלוש.
צבי הנדל: מה השאלה?
דורה וחנון: השאלה היא אם אותו וכטל לא שייך לאחותי.
דורה וחנון: אם הוא מאומץ.
צבי הנדל: נבדוק את זה.
עדינה טל: וכטל הוא שמו מאימוץ, אין לו שום קשר למשפחתו הביולוגית.
דורה וחנון: אז זה מה שאני מתכוונת.
רמי צוברי: בתגובה לסיפור של וכטל, משה, אתה אמנם לא מרשה לי לדבר, אבל בבקשה רק תקשיב.
משה נחום: אני מקשיב.
רמי צוברי: וכטל זה אדם פרטי, שייצגתי אותו באופן פרטי – אמנם בהתנדבות.
רמי צוברי: פתחנו את תיק האימוץ, כולנו מנועים מלדון מה היה כתוב שם.
רמי צוברי: ברמה העקרונית.
רמי צוברי: הבעיה שיש לנו עם מוסדות הרווחה - - -
משה נחום: אתה שמעת אותו בראש העין?
משה נחום: מה הוא אמר?
רמי צוברי: הבעיה שיש לנו היא ברמה העקרונית ולא בפלוני אלמוני.
רמי צוברי: נכון שיש מקרה של וכטל ועוד כאלה ואחרים.
רמי צוברי: הבעיה היא ברמה הכללית.
רמי צוברי: ואני רוצה לציין בפנייך, עדינה, שאת הקטע הזה של מוסדות הרווחה, או מי שהיו בידיו תיקי אימוץ, את הקטע הזה, של הביקורת כנגדכם, אפשר למצוא בעמוד 125 לוועדת החקירה הממלכתית.
רמי צוברי: לא המשפחות טענו את זה.
רמי צוברי: ועדת החקירה הממלכתית מצרה על כך שאתם לא סייעתם לפחות כמו משרד הפנים לעבודתה.
רמי צוברי: זו ועדת החקירה הממלכתית והערתי את תשומת לבה של אלה בלאס לעמוד הזה.
עדינה טל: היא התכוונה למגנזה של המשרד, לתיקים שהם לא נקראים המגנזה של האימוץ.
רמי צוברי: אני לא מדבר על מה שהיא התכוונה, אני מדבר על מה שכתוב בדו"ח.
עדינה טל: חבל מאד.
עדינה טל: אני חושבת שהיה ראוי להזמין את מי שכתב.
אריה גמליאל: כולם שקרנים.
אריה גמליאל: אנחנו שקרנים, הוועדה שקרנים.
רמי צוברי: זה השופט כתב.
רמי צוברי: השופט קדמי.
עדינה טל: אני לא אמרתי שכולם שקרנים - - -
דורה וחנון: סליחה, עוד הערה אחת.
אריה גמליאל: אנחנו מסכימים לוועדה, מסכימים לכם.
עדינה טל: אני לא מבינה בכלל את זה שאתה מתווכח אתי.
אריה גמליאל: אני רוצה רק לספר לך את העובדות.
אריה גמליאל: זאת הבעיה.
אריה גמליאל: הוועדה אומרת שלא נתתם לה חומר.
אריה גמליאל: את אומרת שאת כן נתת חומר, אז מישהו משקר.
אריה גמליאל: או שאת משקרת או שהוועדה משקרת ואני אומר: שניכם צודקים.
איוב קרא: אפשר מילה?
איוב קרא: קצת הומור.
עדינה טל: זה לא מתאים לחבר כנסת.
אריה גמליאל: מתאים מאד.
אריה גמליאל: כשרואים שקר מול העיניים.
אריה גמליאל: יושב ראש הוועדה אמר את זה שאחד משקר.
אריה גמליאל: הוא אמר, לא אני.
אריה גמליאל: הוא אשכנזי, דרך אגב והוא אמר את זה.
עדינה טל: זו לא בושה להיות אשכנזי.
אריה גמליאל: לא בושה להגיד את האמת.
אריה גמליאל: גם אשכנזי יכול להגיד את האמת.
מנחם יצהרי: להוציא את האמת ולא לקבור את האמת.
מנחם יצהרי: הרסת את ההורים שלנו.
מנחם יצהרי: - - - קברתי את אמא שלי לפני שבועיים, בת שבעים.
מנחם יצהרי: באה צעירה עם שני בנים.
מנחם יצהרי: גנבו לה ילד מהבית ומנסים לטייח.
איוב קרא: מאחר ואני על תקן תימני בליכוד, תרשה לי לבקש דבר אחד: מדינת ישראל משוסעת במאבקים פנימיים, חברתיים, כלכליים והפרשה הזו יכולה, לפי דעתי, להמיט אסון נוסף.
איוב קרא: באתי לפה רק לומר דבר אחד: שחשוב להגיע לאיזו פשרה בסוגייה הזו, כדי שכולם יצאו מרוצים מכך.
איוב קרא: כי אחרת, אם נמשיך לדסקס את זה ולא נבין את הרגשות שיוצאים מעצם הפרשה, אז לדעתי אנחנו חוטאים.
איוב קרא: חשוב מאד להבין את האנשים הללו שיושבים פה, להבין את כל המשמעות של הפרשה הזו ואני אגבה כל קונספציה שממנה נצא יחד עם המשפחות, יחד עם העדה התימנית, במצב שהם יוכלו להרגיש טוב עם כל הנושא.
צבי הנדל: חזק וברוך.
צבי הנדל: רק שיש פה אישה וגבר שלא זכיתי לדעת מי הם ואני נועל את הישיבה, אז לפחות תגידו לי עם מי יש לי הכבוד.
משה מוסק: שמי משה מוסק, אני מנהל ארכיון המדינה.
משה מוסק: אנחנו הוזמנו לישיבה הזאת, לא היתה התייחסות לחומר שהועבר לארכיון המדינה לפני שבועיים על ידי הוועדה, שאנחנו עומדים בקרוב לפתוח אותו לציבור ולכן לא מצאנו לנכון להתייחס.
משה מוסק: גברת בודובסקי היא מנהלת היחידה לפיקוח והדרכה.
משה מוסק: היא טיפלה בנושא הזה במשך כל שנות פעילות הוועדה הזאת והוועדות האחרות והיא דאגה להפקדת החומר בארכיון המדינה.
אילנה בודובסקי: אני רוצה להוסיף שכל החומר של הוועדה, כולו – אני עמדתי על זה אישית – נמצא בארכיון המדינה.
אילנה בודובסקי: לא נשאר שום דבר בארכיון של ועדת החקירה, הכל אצלנו.
רמי צוברי: יש חומר סודי שם?
רמי צוברי: שהוא לא לעיון הציבור?
משה מוסק: בדרך כלל הוועדות קובעות איזה חלק מן החומר פתוח, זה בדרך כלל אחד המנדטים של הוועדה.
משה מוסק: המנדט הזה לא ניתן לוועדה, לכן הוועדה לא התייחסה לפתיחת החומר.
משה מוסק: אנחנו בקשר עם היועצים המשפטיים במשרד ראש הממשלה ואולי גם עם היועץ המשפטי לממשלה, לגבי האפשרות לפתוח את כל החומר.
משה מוסק: אם לא תהיה מניעה אנחנו נפתח את כל החומר ואז יש שתי אפשרויות: או שנפתח את כל החומר לכל הציבור, לכל פונה, או שנפתח את החומר רק למשפחות שנוגעות למקרים הספציפיים, בעצמן.
משה מוסק: אנחנו פועלים במסגרת חוק הארכיונים ולפי תקנות העיון בחוק הארכיונים, חומר שהוא בצנעת הפרט נפתח אחרי שבעים שנה.
משה מוסק: ברור, שבמקרה הזה אנחנו נצטרך לפעול לפנים משורת הדין ולאפשר פתיחה של החומר בלי לפגוע בתקנה הזאת של צנעת הפרט.
צבי הנדל: היה, או יש איזשהו חומר שלוועדה לא היתה נגישות אליו?
משה מוסק: אנחנו פעלנו, בעצם סייענו, לוועדה הזאת, הן בכך שהעברנו לרשות הוועדה את החומר של כל הוועדות הקודמות – בהלול מיטקובסקי ושלגי – כדי שהם ישתמשו בחומר הזה, הן בכך שפתחנו בפניהם כל חומר שהיה בארכיון המדינה, של משרד הפנים, של משרד הדתות, של משרדים אחרים.
צבי הנדל: אני רק שאלתי: יש איזשהו חומר שהוועדה לא יכלה לגשת אליו?
משה מוסק: לא אצלנו.
צבי הנדל: יש באיזשהו מקום חומר?
משה מוסק: לפי דו"ח הוועדה שאנחנו קראנו, ראינו שהם נתקלו בקשיים בעיון בחומר שנמצא במשרדי הממשלה.
משה מוסק: הדבר הזה לא הובא לידיעתנו.
משה מוסק: אנחנו, בתוקף החוק, היינו יכולים להפעיל על פי חוק הארכיונים לפתוח את החומר הזה בפני הוועדה.
משה מוסק: הדברים לא הובאו לפנינו, קראנו את זה רק בדו"ח המסכם ולכן לא פעלנו, כי גם לא ידענו שהיתה בעיה לוועדה להגיע לחומר.
רמי צוברי: יש לי שאלה.
רמי צוברי: עמי חובב עבד אצלכם?
משה מוסק: עמי חובב לא עבד אצלנו, עמי חובב נעזר על ידינו.
משה מוסק: הוא עבד במסגרת הוועדה.
דורה וחנון: הוא היה בטלוויזיה לא מזמן והוא אמר שלא היו חטיפות.
רמי צוברי: סליחה, דורה, סליחה.
רמי צוברי: עמי חובב קיבל אנשים.