GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מאיר קיקוז: אני אתן דוגמה של מספרים, אני מדבר לצורך העניין על קונגרס יהדות בוכרה, קבוצה שנתמכת על ידי מינהל התרבות, בנוסף להרבה קבוצות עדתיות שונות, ובשנה האחרונה היא נתמכה בכ-750,000 שקל, שזה מספר מאוד מאוד יפה, לטובת הפעילות שלהם.
מאיר קיקוז: אני יכול להעיד על הרבה אירועים שהייתי מוזמן אליהם, לא בהכרח מקהילת יוצאי קווקז, לדוגמה יהדות קוצ'ין, שהם עושים הרבה פעילויות, אני מדבר על בני העדה האתיופית, שעכשיו אנחנו יוצאים למכרז לפתיחת אולמות קולנוע.
מאיר קיקוז: אנחנו עושים המון המון פעילויות.
מאיר קיקוז: איך אנחנו עושים את זה?
מאיר קיקוז: פשוט, אנחנו שומעים את השטח וככל שהשטח לא יפנה אלינו ולא יגיש בפנינו את הצרכים שלהם אנחנו לא נדע לעשות את הפעילויות.
מאיר קיקוז: אנחנו בהחלט מבקשים, אני בהחלט מבקש להזמין את הנוכחים פה, אתה הדובר, אני מניח, קודם כל להתעניין בתקנות שלנו, אנחנו תומכים במוזיאונים של יוצאי עדות שונות במדינת ישראל.
אבי צבי הדרומי: לקווקז אין מוזיאון, דרך אגב.
שלומית אבינח: תבקש לפנות, הוא מציג את זה פה.
מאיר קיקוז: יש לנו תקנות, אני מבקש, כן, בואו תפנו.
מאיר קיקוז: אנחנו שם בשבילכם, כי יש כספי ציבור שאנחנו רוצים לחלק באופן שוויוני ולא לקבוצה כזו או אחרת חלילה.
מאיר קיקוז: אז אני בהחלט רוצה להזמין, אדוני היושב ראש, את חברי הקהילה הנכבדה הזו, תתעניינו, אנחנו זמינים לטובת העניין.
דוד ממי: ומה עושה משרד החינוך בקשר ל - - -
מאיר קיקוז: אני ממשרד התרבות.
אברהם נגוסה: רגע, אדוני, אני עוד לא נתתי למשרד החינוך.
אברהם נגוסה: בגלל שהוא גם צריך ללכת אני נתתי לו.
מאיר קיקוז: תודה רבה.
אברהם נגוסה: מינהל הספורט, בבקשה.
אבי בנבנישתי: כן, זה אותו דבר.
אבי בנבנישתי: תודה רבה באמת לכולם על המפגש הזה וכפי שידידי, מאיר, אמר, מינהל הספורט, שהוא בתוך משרד התרבות והספורט, גם כן מייצר המון פעילויות.
אבי בנבנישתי: אתם יודעים, הספורט הוא ללא הבדל של דת, מין וגזע ואם אנחנו ניקח את הנושא של אור עקיבא, שהיא מאוד דומיננטית שם לבני העדה, יש שם המון המון פעילויות שמחלקת הספורט וראש העיר מייצרים שם לטובת הספורט.
אבי בנבנישתי: התקנות שלנו פתוחות לכולם, לכל דבר שאתם חפצים, לכל דבר שאתם רוצים לעשות, זה פתוח לבני העדה הקווקזית, זה פתוח לבני העדה האתיופית, זה פתוח לקהילה הערבית, לכולם במידה שוויונית.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את – אלא אם כן, חבריי חברי הכנסת, או שאתם רוצים לשמוע את משרדי הממשלה?
אברהם נגוסה: אבל כיוון שאלה דיברו כבר רוצים לשמוע ממשרד החינוך - - -
בני פרץ: שאני אגיד.
אברהם נגוסה: לא, אתה כבר דיברת.
בני פרץ: על התרבות.
בני פרץ: לא, נושא נושא, אתה רוצה שנדבר, אני עוד לא דיברתי במכלול.
אברהם נגוסה: בני, רגע, רגע.
אברהם נגוסה: בואו, לפני משרד הקליטה, בנושא המלגות בעיקר, ובמשרד החינוך, אתם רוצים להוסיף עוד דוברים לפני שהם יתייחסו?
שלומית אבינח: כן, כדאי, יש פה שלושה דוברים.
שלומית אבינח: יש פה יצחק קובנט, אליסה אברמוב ואלחנן רזיאל, זה מי שביקשו לדבר.
אלחנן רזיאל: שלום, יושב ראש הוועדה, חברי הכנסת וחברים נכבדים.
אלחנן רזיאל: אני אלחנן רזיאל, יושב ראש ארגון שה דאג, יוצא אזרבייג'ן.
אלחנן רזיאל: אזרבייג'ן היא המדינה הכי גדולה באזור קווקז ורוצה להגיד, כולם יודעים, אבל רוצה עוד פעם להגיד שאזרבייג'ן היא המדינה היחידה בתוך המדינות המוסלמיות, חברה טובה ופרטנרית למדינת היהודים שלנו, למדינת ישראל.
אלחנן רזיאל: אני רוצה רק שתי בעיות להגיד.
אלחנן רזיאל: קודם כל ממדינת רוסיה וממדינת אוקראינה סידרו תכנית פנסיה למבוגרים, אבל ממדינת אזרבייג'ן, פעם אחת רשמנו על הדבר הזה, עדיין אף אחד לא לקח איתו בעין.
אלחנן רזיאל: יש הוראה של נשיא אזרבייג'ן משנת 2008 שאזרחי אזרבייג'ן, לא חשוב איזה עם, גרים באיזה מדינה, צריכים לקיים פנסיה שלהם ולקבל פנסיה.
דוד ממי: קצבת זקנה, זה לא פנסיה.
שלומית אבינח: אלה שעבדו שם ובאו לכאן.
אלחנן רזיאל: כן.
אלחנן רזיאל: נסדר את זה.
אלחנן רזיאל: יש הוראה של הנשיא בכיוון הזה מ-2008 גם כן.
אלחנן רזיאל: ורוצים להגיד עוד בעיה, שייך לתיירות, כי אזרחי ישראל נוסעים לאזרבייג'ן, יש בשדה התעופה בעיה, מחכים שעתיים-שלוש ואין לנו בישראל שגרירות של אזרבייג'ן בשביל מכס של הוויזות, הם מחכים בתור, בתוך מדינות, אירנים ואחרים.
אלחנן רזיאל: בשנה שעברה אני הלכתי, אני איש תקשורת, היה קצת סיפור עם תושבים אירנים והם מבקשים מכס של הוויזות לעלות על הכרטיס של הטיסה, כי הרבה ישראלים רוצים לנסוע למדינה זו כמדינה יחידה בתוך המדינות המוסלמיות, יחיד שהוא טוב ופרטנר של מדינת ישראל.
אלחנן רזיאל: זה חשוב.
אלחנן רזיאל: אני איש תקשורת, היום עם חבר שלי נוסעים לאזרבייג'ן, לפתוח מחלקה של מרכז התקשורת שלנו באזר
אלחנן רזיאל: בייג'ן ולעשות גשר בין התקשורת של אזרבייג'ן לבין התקשורת של ישראל, אבל רשמנו כמה פעמים במשרדי הממשלה, גם במשרד התקשורת, כי בשפה דוברי טורקיה ואזרבייג'ן אין שום תכנית כי בעולם גרים במדינות חבר העמים קרוב ל-300 מיליון אנשים, שכל המדינות האלה, יש לנו יחסים דיפלומטיים, אבל אין הסברה, לעשות ביניהם, בעד מדינת ישראל.
אלחנן רזיאל: והם מבקשים גם לקחת בעין הזה, תהיה תכנית, יש לנו מאות אנשי תקשורת שמדברים בשפה הזו ו - - -
אברהם נגוסה: תקצר, ב-11:00 אנחנו צריכים לסיים.
אלחנן רזיאל: תודה רבה.
אלחנן רזיאל: אלה שתי בעיות אנחנו פה בעין, בבקשה.
אברהם נגוסה: רשמתי את שתי הבעיות.
יצחק קובנט: שלום, חברים.
יצחק קובנט: אני בישראל 46 שנים מ-1972, ב-1973 נשיא ישראל זלמן שזר שמע שבא מישהו מקווקז, הזמין אותי ודיברנו יותר משעתיים עם פרופ' מרדכי אלטשולר ועם זלמן שזר שאמר שהקווקזים הם מהראשונים ראשונים מבוני ישראל.
יצחק קובנט: אני שאלתי אותי מה ישראל עושה?
יצחק קובנט: הכול, אנחנו עושים לקווקזים הכול, כל מה שצריך.
יצחק קובנט: רק שאלה אחת אני רוצה לשאול אתכם, אני בן אדם לא כל כך צעיר, שאלה, מה ההבדל בין יהודי קווקז לאתיופים?
דוד ממי: שום הבדל.
יצחק קובנט: גם יהודים וגם יהודים, אבל האתיופים מקבלים הכול, יהודי קווקז - - -
מיכאל מלכיאלי: הם קיבלו יושב ראש ועדה.
יצחק קובנט: יהודי קווקז ברחו מגרוזני, עד עכשיו אף אחד לא עוזר להם, גנבו אנשים, ילדים, נשים, גברים - - -
דוד ממי: שואה, תגיד שואה.
יצחק קובנט: אבל עד עכשיו.
דוד ממי: סליחה שאני קוטע אותך.
דוד ממי: אף אחד לא יודע שמי ששמר על הצאר הרוסי היו קווקזים, לא קוזקים.
יצחק קובנט: אני חבר מפלגת הליכוד 46 שנים, אני חבר מרכז, אני דיברתי עם כל החברים מה עם הקווקזים עם גרוזני, 'אה, עושים, הכול בסדר, הכול בסדר', מה בסדר?
יצחק קובנט: עד עכשיו.
מיכאל מלכיאלי: אתה תמיד מגיע לליכודניקים לפני הפריימריז.
מיכאל מלכיאלי: תבוא אחרי, תראה איך הם יעזרו לך.
מיכאל מלכיאלי: זה העניין, שהם חושבים שאם הם בליכוד אז - - -
אברהם נגוסה: קודם כל האמירה שלך, זה לא בסדר גמור כי אני בעד שכולם יקבלו.
יצחק קובנט: אני עוד לא גומר.
יצחק קובנט: הנה, בן שלי, גם ליכודניק, הוא סטודנט - - -
בני פרץ: אני מבקש ממך, אנחנו גם ככה, אבל אנחנו לא אומרים שאנחנו זה ואנחנו שייכים לזה ולזה.
בני פרץ: אנחנו בעצמנו.
אברהם נגוסה: זו ועדה, זה של הכנסת.
בני פרץ: תפריד בין העשייה לבין זה.
יצחק קובנט: אני מספר מה שכואב לי.
אברהם נגוסה: עכשיו אתה נותן לו, לטיבייב, עכשיו זה אופוזיציה, שיתקוף אותי.
מיכאל מלכיאלי: אם הם היו בש"ס הכול היה נראה אחרת.
אברהם נגוסה: הוא חבר טוב שלי.
יצחק קובנט: בבית הספר ההיסטוריה הקווקזית, מי יודע?
יצחק קובנט: איזה בית ספר יודע היסטוריה קווקזית?
יצחק קובנט: אין.
אברהם נגוסה: אליסה, בבקשה.
אליסה אברמוב: אני רוצה להתייחס לחינוך.
אברהם נגוסה: אני אשמח אם תתייחסי לנקודה שהוא אמר, האם באמת יש אפליה מול יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: אני כיוצא אתיופיה לא רוצה שיהיה דבר כזה.
אליסה אברמוב: אני חושבת שכל קהילה היא ייחודית ויש לה את הצרכים שלה, אני רוצה להתייחס גם למה שנאמר וגם מה שדובר כאן.
אליסה אברמוב: למי שלא מכיר, אני אליסה אברמוב, אני דוקטורנטית באוניברסיטת בר אילן ואני חוקרת את ההיסטוריה של יהודי קווקז בעת החדשה.
אליסה אברמוב: העלו כאן את נושא היעדר הייצוג של ההיסטוריה של יהודי קווקז בספרי לימוד, בחינוך, בתרבות ואמרו שיש לכך סיבות מוזרות ולמה, אני חושבת שהסיבה העיקרית לזה זה המחדל הרציני והעמוק שיש באקדמיה הישראלית, במחקר הישראלי, בתחום של ההיסטוריה והתרבות של יהודי קווקז.
רוברט טיבייב: מאיפה זה נובע?
אליסה אברמוב: אני אסביר.
אליסה אברמוב: המחקר ההיסטורי המקיף והמדעי האחרון שיצא כאן בארץ הוא של אלטשולר, לפני יותר מ-28 שנים, ומאז העלו עשרות אלפי יהודים מבני העדה כאן בארץ, הביאו סיפורים, הביאו עדויות, נפתחו ארכיונים סובייטיים, לא חסר חומרים, והיום בקושי יש חוקרים שחוקרים את תנאי העדה, בקושי יש מחקרים אקדמיים עדכניים.
אליסה אברמוב: אני חושבת שזה שורש הבעיה כי כשמגיעים לכל אותן הוועדות המכוננות, אנשים שיושבים שם, אנשי אקדמיה, אנשי חינוך, לא מכירים חומר אקדמי, חומר היסטורי, לא באים במפגש עם זה, וזה משליך על ההדרה וחוסר הייצוג שיש.
אליסה אברמוב: אני חושבת שקידום ועידוד סטודנטים לכתיבת עבודות, עידוד תלמידים בבתי ספר לכתיבת עבודות, מתן מלגות ובכלל קידום פעילות אקדמית בכל התחום הזה, יש לה השלכה רצינית והיא חשובה והיא משמעותית להעצמת המורשת התרבותית של יהודי קווקז כאן בארץ.
אברהם נגוסה: אני רוצה באמת לציין שהתקיימה בקדנציה הזו ועדת שרים בראשות ראש הממשלה, הכותרת שילוב יוצאי אתיופיה, אבל שילוב עם מי?
אברהם נגוסה: עם כל אזרחי ישראל ולכן לא תהיה תכנית רק ליוצאי אתיופיה, אלא שתהיה אינטגרציה.
אברהם נגוסה: אני אומר שהתכניות האלה התחילו בשטח ופועלות בשטח, זה אומר שגם קווקזים, גם תימנים, גם ברית המועצות, צפון, דרום, מזרח, מערב, אירופה, אמריקה וכולם.
אברהם נגוסה: זה מה שאני רוצה להגיד לכם, התכנית הזו דווקא באמת אושרה עם תקציבים, זה קרה בקדנציה הזאת, לכן זה שילוב, לא צריך להיות תכנית רק ליוצאי אתיופיה, זה צריך להיות השילוב.
דוד ממי: תכנית כללית.
דוד ממי: אבל זה צריך לבוא מהגן, שיינקו את זה.
אברהם נגוסה: זה בא מהרצון לשלב את הקהילה בחברה.
דוד ממי: שלא בכיתה י"ב יעשו להם איזה תכנית של לימוד, איזה מבחן, זה צריך לצאת מהגן, מה זה אתיופי, מה זה רוסי, מה זה – זה צריך להיות מושרש מהגן.
דוד ממי: אני בן 52, זה פעם ראשונה ש - - -
אברהם נגוסה: זה חברה אחת.
דוד ממי: סליחה, אדוני, מתי עלית לארץ?
אברהם נגוסה: אני ב-85'.
דוד ממי: אני משנת 1967 נולדתי, מלחמת יום כיפור, בגיל 7.
דוד ממי: דוד שלי קבור פה, אח של אבא שלי נהרג, הוא מהרוגי מלכות.
דוד ממי: אתה אומר לי תודה, רגע, סיימתי?
דוד ממי: כל פעם לקצר, לא מקצרים.
דוד ממי: אני רוצה לומר מהלב שלי, שנייה, דקה, זה לא ייקח הרבה זמן.
דוד ממי: אותי לימדו בבית הספר שאני למדתי, הייתה לי מנהלת, קראו לה מרים לשם, ז"ל, היא נפטרה, הלכתי לבקר אותה.
דוד ממי: כשאני באתי בכיתה ב', בית ספר בראשון, בית ספר, לא רוצה להגיד שזה היה – אני בכיתה א' לא ידעתי לקרוא, באתי לבית ספר שהייתה קהילה רק של אשכנזים, סליחה שאני אומר את זה, כשאני אמרתי למורה שאני לא יודע מה זה 'רמה קמה, קמה', כי אני יודע לקרוא, היא הייתה המומה, היא אומרת לי: איזה משפחה אתה?
דוד ממי: אמרתי לה ממי.
דוד ממי: מה זה ממי?
דוד ממי: מאיפה באירופה?
דוד ממי: דיברה איתי כאילו אני – אמרתי לה שאני לא יודע, אמא שלי הודית ואבא שלי טורקי, אז היא נדהמה, שלחה אותי למנהלת.
דוד ממי: מה קרה, גברתי?
דוד ממי: אני זוכר אז את התמונה של ראש הממשלה, הכול ייצוגי, זה היה ברחוב רמז, בית ספר ידלין, היא אומרת לה באידיש, מה אמרה לה?
דוד ממי: הוא קורא, איך זה יכול להיות שהוא קורא?
דוד ממי: ואני זוכר את הספר הראשון שקראתי, הילדה הכושית מאפריקה, שלושה ספרונים, ואני קראתי לידה.
דוד ממי: היא אומרת: מה נעשה עם הילד?
דוד ממי: הוא לא מתאים לכיתה א', מכיתה א', עוד לא התחילה השנה שלחו אותי לבית ספר הירשפלד, זה אחרי מלחמת יום כיפור, שהייתי הולך ברגל, זו הייתה אפליה, שכחתי אותה.
דוד ממי: מרים לשם, אני זוכר, היא אמרה, כולם מיוחדים.
דוד ממי: בית ספר רעות בראשון לציון, אני מחזור ראשון, אין אתיופי, אין רוסי, אחדות.
דוד ממי: היא השרישה את האחדות בבית הספר.
דוד ממי: יהודי טורקיה, יהודי מרוקו, היה במסדרון, ילדים ינקו את זה.
דוד ממי: היום מה אני רואה?
דוד ממי: רק מחלקת ציונים, כן עברת את הבחינה, לא עברת את הבחינה, כן הגעת לבגרות.
דוד ממי: הבגרות מתחילה באהבה, ואהבת לרעך כמוך.
דוד ממי: ברגע שנוריד את האפליה נהיה מאוחדים, ברגע שנהיה קווקזי, נהיה מרוקאי, נהיה אתיופי, לא יודע מה, אותו דם.
דוד ממי: זה שזרקו לאתיופים את הדם לא נפגעתי?
דוד ממי: נפגעתי.
דוד ממי: זרקו את הדם של אתיופי, דם חס וחלילה שנגוע, מה, יש לכם דם כחול?
דוד ממי: אנחנו אותו דם ונמות באותו דם.
דוד ממי: החינוך מתחיל מהגן, מהשכבה התחתונה.
בני פרץ: ואני אגיד לך, אדוני היושב ראש, אני חייב להגיד את המילים האלה.
דוד ממי: לא להתייפייף, אתיופי, רוסי.
בני פרץ: במדינת ישראל ובעולם עוד לא ידעו מה זה ילדים מחוננים, ובמרוקו, כילד כשהייתי לומד, בגלל שלא היו מקפיצים כיתות הייתי שתי כיתות עם אח שלי, הקפיצו אותי עד שתי כיתות עם אח שלי, שהיה יותר גדול ממני.
בני פרץ: כשעלינו לישראל, תקשיב לי, כבודו, כשעלינו - - -
דוד ממי: הורידו אותו כיתה.
בני פרץ: הייתי בצרפת, בגלל הקליטה המהירה שלי בעברית, לימדו אותי א', ב', ג' ואמרו שזה גם - - -
בני פרץ: לא, לא, אדוני, תקשיב.
דוד ממי: הכול בחינוך.
אברהם נגוסה: לא, לא, בני.
בני פרץ: תקשיב לי, בבקשה, אני מתחנן לפניך.
בני פרץ: תקשיב, מה שאני הגעתי ואיך קרה לי.
אברהם נגוסה: בני, אתה דיברת.
בני פרץ: לא, לא דיברתי, תקשיב לי, בבקשה.
דוד ממי: זה עכשיו מהלב, זה מהלב.
בני פרץ: זה האמת שאני רוצה לגלות לך אותה.
בני פרץ: לימדו אותי את זה, הגענו לישראל - - -
אברהם נגוסה: אבל אנחנו צריכים ל - - -
בני פרץ: בסדר, זה קצר וזה דקה.
בני פרץ: הגענו לישראל כולנו, לקחו אותנו לבית הספר, שאלו אם מישהו יודע ומבין אמרתי אני.
בני פרץ: אמרו לי: באיזה כיתה למדת, איזה כיתה היית?
בני פרץ: אמרתי שסיימתי ה', כי חשבתי שחמישית זה ה', אמרו על אח שלי, אמרתי אותו דבר - - -
אברהם נגוסה: בני, סליחה, סליחה.
בני פרץ: אתה יודע איפה שמו אותנו?
בני פרץ: בכיתה ה', כשהגיע מתמטיקה חשבתי שהמדינה מפגרת, הם חשבו עלינו שאנחנו מפגרים.
בני פרץ: לכן אני ברחתי מבית הספר.
בני פרץ: אני ברחתי מבתי הספר, אמרתי לאח שלי: עד שיגיעו לאותה רמה תקרא לי.
בני פרץ: תבין איך הם עושים ומעוללים.
אברהם נגוסה: בני, תודה.
דוד ממי: אלה צלקות שנשארות.
בני פרץ: אני יודע מה עברתי ולא נתתי את זה לילדים שלי, בזכות זה יש לי ילד קצין בצה"ל.
בני פרץ: שתבין את השיטה, איך עובדת פה.
אבי צבי הדרומי: אוה, השיטה.
אבי צבי הדרומי: אני אגיד לך משהו.