GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל חדד: אנחנו עדיין נתקלים בבעיה, והבעיה המרכזית ביותר שלנו, חבל שמייקל פרוינד לא שומע את זה פה כי אני אמרתי לו את זה כמה פעמים, הנושא של ההתחרדות.
יואל חדד: הם מעסיקים ב"שבי ישראל" את הרב משה נידם שמגייר אותם, אבל הוא גם דורש מהם בעצם להיות חרדים.
יואל חדד: יש לי ויכוח גדול מאוד, הולך ומתמשך איתם.
יואל חדד: הם נגדי כתבו פשקוילים, הנה, יש לי את זה פה.
יואל חדד: הם גם כתבו לי דברים טובים.
יואל חדד: אני ממש לא מתרגש מהם, אבל הם רוצים להפוך קהילה חרדית.
יואל חדד: הקהילה הזאת היא דתית אבל היא לא חרדית.
יואל חדד: אני עומד ואומר להם את זה בכל הזדמנות.
יואל חדד: אם אני מכנס ואני מקרין קליפ של עיריית טבריה, הם יורדים עלי, כל הארגונים החרדים.
יואל חדד: באמת שאני לא מתרגש אבל זה לא לעניין.
יואל חדד: הייתי רוצה לראות שגם "שבי ישראל" עומדים יחד איתי מול הנושא הזה.
יואל חדד: לתת להם להתפרנס בכבוד.
יואל חדד: אנחנו מסוגלים לעשות את זה בעיריית טבריה.
יואל חדד: אנחנו עושים את זה עם כל הקהילות.
יואל חדד: הם לא מסוגלים לשבת בישיבות כמו שרוצים הרבנים, אז יניחו להם קצת לנפשם.
יואל חדד: אני רוצה ברשותך רק לתת דוגמא טובה אחת.
אברהם נגוסה: להיות חרדי, לא חרדי, האם זה לא החלטה אישית או יש איזושהי תוכנית - - -
ניסים מוזס: איום עליהם.
יואל חדד: הוא צודק.
יואל חדד: ברגע שרב מגייר אותם והוא משפיע עליהם, אני אתן לכם דוגמא פשוטה.
יואל חדד: בערב יום העצמאות האחרון אנחנו דואגים שכל העולים החדשים צועדים יחד עם ראש העיר, עם חברי מועצת העיר לרחבת הטקס, עושים טקס ממלכתי.
יואל חדד: אני החלטתי שאני מוריד את כל בני מנשה לשם, והרב, ערב קודם אני מקבל הודעה, לא ירדו לא עם דגל ישראל ובטח שלא יצעדו בטקס הזה.
יואל חדד: אמרתי לו, כבוד הרב, ירדו עם דגל ישראל וגם ישירו את ההמנון, ודאגתי שבאולפנים ילמדו אותם גם את ההמנון.
יואל חדד: זה לא יכול להיות.
יואל חדד: הגיעו למדינת ישראל.
יואל חדד: מה זה הדבר הזה?
יואל חדד: קודם כל, כל עולה יכול לבחור לו לאן שהוא רוצה.
יואל חדד: יש לנו כאלו שלומדים בבית ספר חרדי בית יוסף, יש כאלו שלומדים בבית ספר "נועם".
יואל חדד: גם על הפרויטור שלי עלו ודרשו ממני אפילו לפטר אותו, ובוודאי שאני לא אפטר אותו, למה?
יואל חדד: כי הוא לא באג'נדה החרדית.
יואל חדד: דוד הוא בוגר תואר ראשון בניו דלהי.
יואל חדד: דוד הוא בוגר ישיבת מרכז הרב ודוד הוא בוגר של הנח"ל, אז זה לא באג'נדה החרדית, אבל דוד ימשיך להיות כל עוד שאני בתפקיד, ואני כבר 36 שנה בתפקיד הזה, ימשיך להיות הפרויקטור שלנו כי כך צריך להיות, וכל אחד שיבחר לו את המסלול שלו ושום חרדי לא יכפה עליהם, לכן צר לי מאוד שמיכאל פרוינט שהוא חבר טוב שלי לא נמצא פה.
יואל חדד: אני אמרתי לו את הדברים האלו.
יואל חדד: אם הוא לא יתנער מזה, כי הם מעסיקים אותם.
יואל חדד: אם הם לא יתנערו מהחרדים, יש להם בעיה, וזו בעיה שהופכת להיות של המדינה, אדוני היושב-ראש, בעיה של משרד העלייה והקליטה שמלווה אותי בתחום הזה, והם יודעים את המצוקה הזאת.
יואל חדד: זה כל הזמן לריב איתם.
יואל חדד: זה לא יתכן.
יואל חדד: אפילו באולפנים ביקשו ממני לפצל אותם שמא יבוא לידי עבירה.
יואל חדד: איזו עבירה?
יואל חדד: אמרתי לו, שום פיצול באולפנים.
יואל חדד: לומדים באולפנים כמו שלומדים כל הקהילות וכך אני מתייחס אליהם.
יואל חדד: אני אומר לך, זו קהילה פנטסטית, קהילה שהשתלבה טוב מאוד בטבריה, ולמעט הנושא הזה של החרדים, שאפו לקהילה הזאת.
אברהם נגוסה: התופעה של להכריח אותם להיות חרדים זה בטבריה או בכמה מקומות?
יואל חדד: זה כבר זולג להרבה מקומות, אני כבר שומע את זה.
ניסים מוזס: הם באים אליהם שאם לא - - - ככה, הם לא יטפלו בעלייה של יתרת המשפחות משם.
בני פרץ: האמן לי, כבודו, זה עובר לאתיופים, לרוסים.
אברהם נגוסה: זה מוכר לי.
בני פרץ: גם הרוסים, מכריחים אותם.
יואל חדד: אבל אני לא מתכוון לאפשר את זה.
אברהם נגוסה: הוועדה, עשינו סיור וביקור בקליטת בני מנשה בקריית שמונה.
אברהם נגוסה: היינו שם וביקרנו גם במרכזים שלהם, נפגשנו עם העולים.
אברהם נגוסה: שם אני לא הרגשתי את זה.
אברהם נגוסה: נכון, הם לומדים, עוברים גיור אבל לא שמכריחים אותם להתחרדות.
אברהם נגוסה: זה לא שמענו וגם לא הרגשתי.
יואל חדד: אני אראה לך מכתבים שכותבים לפטר את דוד ולמנות מישהו על דעתנו.
יואל חדד: זה כתוב פה.
יואל חדד: חבל שמייקל לא נמצא פה.
אברהם נגוסה: אני מכיר את מייקל פרוינד.
יואל חדד: הוא איש מדהים.
אברהם נגוסה: הוא איש מדהים ועושה הרבה, ציוני.
יואל חדד: מסכים איתך.
אברהם נגוסה: עושה מאמץ לחזק את מדינת ישראל.
יואל חדד: בעצמאות הוא היה איתי בקו.
יואל חדד: הוא נתן הוראה שכולם יורדים.
יואל חדד: מייקל זה איש מדהים.
יואל חדד: חסר לנו עוד הרבה אנשים כמוהו במדינה, אבל לצערי החרדים שהם מחליטים מי יתגייר פה, נמצאים ומשפיעים עליו.
יואל חדד: לא יעלה למדינת ישראל בן מנשה אם הרב לא יחליט שזה עולה וזה עולה וזה עולה, והוא צודק לגמרי.
יואל חדד: לא מעלים גם את כל המשפחה כי אחר כך צריכים להפעיל לחץ, אבל תשמע, מי שירצה ללמוד בישיבה, תאמין לי, אני אתמוך בו ואפילו נדאג לתת לו תמיכה כספית, לך תלמד בישיבה, אבל אל תכריח.
יואל חדד: את דוד לא הכריחו כשהגיע.
יואל חדד: דוד עשה את כל המסלול הזה.
יואל חדד: זה לא האג'נדה שלהם, זה משהו אחר לגמרי.
אברהם נגוסה: יש נציג של משרד החינוך פה?
שלומית אבינח: סליחה רגע, פשוט עשינו בדיקה כי כן הוזמנו וכן אישרו, ולא אישרו שלא מגיעים.
אברהם נגוסה: מי, בני מנשה?
שלומית אבינח: לא, אני מדברת על "שבי ישראל".
שלומית אבינח: דולי התקשרה אליהם עכשיו - - - .
שלומית אבינח: היא כתבה שהוא פרויקטור ב"שבי ישראל" והוא מבקש לומר שצץ להם משהו דחוף, לכן הם לא הגיעו.
אברהם נגוסה: מבחן התוצאה, לא הגיעו, לא משנה מה הסיבה.
בני פרץ: רק הערה קטנה להגיד לך לגבי הגיור, כי עוד בעלייה הרוסית, תאמין לי, כאחד שעבד עם הקהל גם הרוסי אני יכול להגיד לך אמת, כי בחוץ לארץ זה מוכר לפי האבא.
בני פרץ: לפי האבא קובעים גם את הזהות של האדם.
בני פרץ: פה לא מוכרים אבל במדינות ערב וברוסיה היו מזהים אותם כיהודים.
בני פרץ: בהם היה זיק יותר יהודי מאותו אחד שהאימא הייתה יהודייה והאבא גוי ברוסיה.
בני פרץ: כשבאים לפה מכירים בהם לעומת אלה.
בני פרץ: הם מקשים גם עליכם האתיופים.
בני פרץ: הקשו גם על כולם.
בני פרץ: זה כולל הכול.
בני פרץ: צריך פה לטפל בבעיה הזאת.
אברהם נגוסה: אני רציתי רק לשאול את משרד החינוך.
אברהם נגוסה: פה העניין ככה, האולפן וגם הגיור.
אברהם נגוסה: זה ניתן על ידי מחלקה חינוך למבוגרים.
רמי אלגרבלי: האולפן, לא הגיור.
אברהם נגוסה: גם לימודי יהדות.
אברהם נגוסה: הכנה לגיור, לא?
שלומית אבינח: זה משרד ראש הממשלה, הגיור.
רמי אלגרבלי: רשות הגיור.
אברהם נגוסה: כן, אבל לפני זה צריך ללמד אותם לפני שמביאים אותם לבית דין, אז מי מכין אותם לגיור?
רמי אלגרבלי: זה לא בתחום האחריות שלי אבל עד כמה שידוע לי - - -
אברהם נגוסה: לא בתחום משרד החינוך?
רמי אלגרבלי: זה לא משרד החינוך.
יואל חדד: את אלה שמגיעים לכפר חסידים, הרבה "שבי ישראל" מעורב בזה.
יואל חדד: צבי חאוטה, הוא היה צריך להיות פה.
יואל חדד: הוא נמצא איתם גם באולפן הגיור שמגיירים אותם.
רמי אלגרבלי: אנחנו יודעים ש"שבי ישראל" מטפלים בזה.
אברהם נגוסה: הבנתי את הנקודה הזו.
אברהם נגוסה: אנחנו נברר יותר, כי לא צריך להיות כפייה.
אברהם נגוסה: כל אחד, זכותו לבחור, אבל כפייה לא.
אברהם נגוסה: עכשיו הפרויקטור.
אברהם נגוסה: בבקשה, דוד.
דוד האוקיפ: תודה ראש הארגון על השיחה.
דוד האוקיפ: לא הייתי מוכן.
דוד האוקיפ: אנשים כמוני, צריך להכין מה להגיד, על מה הנושא.
דוד האוקיפ: ראיתי בתוך השיחה על האדון שהוא מארגן את כל העניינים לטובת הודו.
דוד האוקיפ: יש פה עוד כמה דעות שהוא מעלה.
דוד האוקיפ: הודים זה הודים.
דוד האוקיפ: יש בגדול הודים על התרבות שלה, אני מסכים איתך, אחדות, אי-אפשר להתפזר.
דוד האוקיפ: מכיוון שאני באתי מהשטח.
דוד האוקיפ: למשל בני מנשה, צפון-מזרח, אפילו הפנים שלנו לא דומים.
דוד האוקיפ: אפילו לא מדברים הודית.
דוד האוקיפ: זה בעיה.
אברהם נגוסה: אתם בתוך הודו או מחוץ להודו?
דוד האוקיפ: הודו, אבל בתוך המדינה כמה מחוזות.
דוד האוקיפ: זה כאילו סמכות לכל דבר.
אברהם נגוסה: איזה מדינה בהודו?
דוד האוקיפ: אנחנו מצפון-מזרח, מניפור.
דוד האוקיפ: אנחנו מניפור ומיזורם בעיקר.
דוד האוקיפ: התרבות שלנו ממש שונה.
יואל חדד: אפילו בני מנשה ומיזרם, שניהם לא יכולים לדבר אחד עם השני.
אברהם נגוסה: יש כאלה שמדברים קוקית.
דוד האוקיפ: כן, כן.
דוד האוקיפ: 700 שפות, משהו כזה.
דוד האוקיפ: בקשר לנושא הזה, אני בעדם כי אני יודע גם בדרום - - - הרוב אולי לא ידע הודית.
דוד האוקיפ: אתה לא מדבר בשפה אחת.
דוד האוקיפ: זה מאוד קשה.
דוד האוקיפ: המוזיאון של בני מנשה, אם זה נפרד, זה יותר טוב.
דוד האוקיפ: בקהילה הגדולה כן אפשר לחשוב משהו מרכזי כללי, אבל כמו שיש לנו חג, כמו שהוא אמר, זה בנובמבר, גם במדינה שלנו ביום הזה השלטון נותן חופש.
דוד האוקיפ: זה כאילו סוכות שלנו.
דוד האוקיפ: אנחנו חוגגים.
דוד האוקיפ: אי-אפשר להצטרף איתם.
דוד האוקיפ: אנחנו חייבים לעשות בנפרד.
אברהם נגוסה: אולי תתייחס גם לקליטה בטבריה, האם יש שיפור בעניין הקליטה?
אברהם נגוסה: יש את ההתקדמות בשילובם של בני מנשה?
אברהם נגוסה: תעדכן אותנו בתחום הזה.
אברהם נגוסה: מבחינת התרבות השונה, הבנו.
דוד האוקיפ: טוב, בסדר, רק אני עונה על הנושא אם אתם לשמוע מה הדעה שלנו.
דוד האוקיפ: תודה רבה.
דוד האוקיפ: בשם בני מנשה אני יכול להגיד כמה דברים.
דוד האוקיפ: אני בתפקיד חדש עדיין.
דוד האוקיפ: כמו שהוא אמר, עברתי את הצבא פה.
דוד האוקיפ: אני כמו חצי צבר כבר.
דוד האוקיפ: אני מרגיש כמו 17-18 שנים כבר.
דוד האוקיפ: עברתי גם מילואים.
דוד האוקיפ: אני בתפקיד רק שנה ואשמח מאוד אם אתם תעשו לנו קשר יותר טוב לטובת בני מנשה.
דוד האוקיפ: תודה.
ניסים מוזס: אני רוצה להשלים מה שהוא אמר.
ניסים מוזס: ממשלת הודו אומרת, אתה רוצה לעלות לארץ?
ניסים מוזס: תתגיירו בארץ.
ניסים מוזס: ממשלת ישראל אומרת, אתם רוצים לבוא לארץ?
ניסים מוזס: תבואו כיהודים.
ניסים מוזס: הם לוקחים אותם לנפאל - - - ומגיירים אותם שם ושולחים אותם לארץ.
ניסים מוזס: בגלל זה הם תלויים.
ניסים מוזס: זו הבעיה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את נציג עיריית רמלה, אמיר וידר, בבקשה.
אמיר וידר: קודם כל אני שמח על הכינוס הזה.
אמיר וידר: אני מברך על נושא הדיון.
אמיר וידר: הנושא חשוב מאוד, מברך את יושב-ראש הוועדה שכינס את הישיבה.
אמיר וידר: ראש העיר מעוניין כמו שציינו נציגי העמותה, לקדם את כל נושא מורשת יהדות הודו ברמלה.
אמיר וידר: בעיר חיים כ-4,000 עולים ובני עולים שנולדו להם בארץ.
אמיר וידר: בשנים האחרונות יש עלייה מאוד קטנה של עולים מהודו ואני עוד מעט אכנס לזה.
אמיר וידר: מה שחשוב גם כן ברמה השוטפת, אם נוכל לקבל תקציבים ייעודיים לשמירה ולפעילות של יוצאי הודו בבתי ספר ובתחום הקהילתי, מועדון וכו', נשמח מאוד, אם זה ממשרד התרבות, משרד הקליטה, לא משנה ממי, אבל גם כן חשוב שיהיה לנו תקציבים שוטפים לשמר פעילות של הקהילה, פעילות תרבותית של המבוגרים שהם מחפשים את זה, דבר שכיום חסר.
אמיר וידר: דבר נוסף חשוב שאני רוצה לציין, דיברתי גם עם מנכ"ל "אופק ישראלי" וגם עם הסוכנות היהודית לחדש את נושא העלייה מהודו, אני מדבר על בני ישראל.
אמיר וידר: ברמלה מרבית האוכלוסייה כמו שציינו היא מהאוכלוסייה של בני ישראל.
אמיר וידר: אין כיום תוכנית ייעודית לעלייה משם.
אמיר וידר: אני כן חושב שאם היינו יוצאים לשם, מראיינים, כמו שעשינו באמריקה הלטינית, במקומות של עולם שלישי, הצלחנו לראיין עולים, לדבר איתם, לבנות להם סלי קליטה מתאימים להם, למצוא להם תעסוקה, חינוך מתאים וכו'.
אמיר וידר: נשמח לעשות את זה.
אמיר וידר: לגבי בני ישראל, יש חבר'ה של בני ישראל בכפרים, בערים ובבתי הכנסת שם.
אמיר וידר: אין בעיה לגבי היהודית שלהם.
אמיר וידר: אפשר לעשות פעילות עלייה ואפשר להביא אותם לפה ואנחנו נשמח מאוד לקבל את זה.
אמיר וידר: הבעיה כללית שלנו כמנהלי קליטה היא סבסוד של "אופק ישראלי" או משרד הקליטה של היציאות האלה לירידים, בעיקר לאנשי הפריפריה והפריפריה החברתית שאין לרשויות כסף בשביל לעשות את זה.
אמיר וידר: זה סוד ההצלחה.
אמיר וידר: למעשה ההקמה של מדינת ישראל זה העולים בכלל, ואני מאוד אשמח שנקבל עוד עולים מהודו.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את נציג משרד החינוך, מורשת קהילות ישראל.
אברהם נגוסה: בבקשה, מר רמי אלגרבלי.
רמי אלגרבלי: שלום כבוד היושב-ראש, תודה.
רמי אלגרבלי: אני באמת עסוק בנושא של מורשת קהילות ישראל השונות.
רמי אלגרבלי: משרד החינוך כידוע, לאורך כל השנים אבל ביתר שאת בשנים האחרונות עסוק בשימור המורשת וגם הנחלת המורשת של העדות השונות לכלל מערכת החינוך.
רמי אלגרבלי: אני רוצה לומר ליושבים כאן שבעינינו מאוד חשוב קודם כול כלפי כל עדה בפני עצמה לחשוב על הדורות הבאים.
רמי אלגרבלי: תלמיד שמכיר את המורשת שלו, גאה בה, חוקר אותה, לומד אותה, הוא מרגיש הרבה יותר מחובר ופחות תלוש.
רמי אלגרבלי: אנחנו רואים שיש לזה הצלחה באופן כללי לתלמיד שכזה בחיים שלו, שהוא מרגיש שיש לו עוגן, שיש לו מקום שאליו הוא קשור ואליו הוא מחובר, אז קודם כל כלפי בני העדה זה מאוד חשוב לחזק את המורשת, אבל גם כלפי החברים האחרים או התלמידים האחרים.
רמי אלגרבלי: ברגע שתלמיד פוגש חברים לכיתה והוא יודע שיש את הסיפור שלהם, ההוא שהגיע מהודו, ההוא שהגיע ממרוקו, ההוא שהגיע מאתיופיה, הוא מכיר את הסיפורים של החברים שלו לכיתה, זה כמובן תורם לפלורליזם, לסובלנות ולפסיפס המיוחד ביותר שיש לנו במדינת ישראל.
רמי אלגרבלי: משרד החינוך עובד בכמה מישורים כדי לטפח את שני הדברים האלה שדיברנו, גם הגאווה של תלמיד והמורשת שלו וגם ההיכרות של כלל התלמידים עם המורשות השונות.
רמי אלגרבלי: קודם כל בני העדה עצמם, חלק מהאנשים כאן פנו אלי.
רמי אלגרבלי: יש לנו פרויקט מאוד יפה שלאחרונה קצת חידשנו אותו.
רמי אלגרבלי: זה נקרא פרויקט "ערבי קהילות".
רמי אלגרבלי: כל קהילה, אני כאן לא נכנס לכל הדקויות.
רמי אלגרבלי: כאן באמת יש ארבע קהילות של יוצאי הודו, ארבע קהילות שונות אבל כל קהילה וקהילה יכולה לפנות אלינו דרך יד בן-צבי לקיומו של ערב קהילה.
רמי אלגרבלי: משרד החינוך יחד עם המשרד לשוויון חברתי ויחד עם יד בן-צבי משתתפים במימון של ערב קהילה שכזה.
רמי אלגרבלי: בקול הקורא האחרון אנחנו דאגנו לזה שברגע שמשתתפים צעירים בתוך ערב הקהילה הזה, ההשתתפות של משרד החינוך גדלה, ולכן אנחנו רוצים לעודד שבערבי הקהילות האלה ישתתפו תלמידים, צעירים שיבואו וינגנו, ישירו, ישמעו על המורשת.
רמי אלגרבלי: אני מזמין לפנות לקול הקורא שנמצא באתר יד בן-צבי.
שלומית אבינח: אתם ידעתם על זה?
יואל חדד: לא, ממש לא.
רמי אלגרבלי: שוב, חלק כאן יודעים וחלק לא, אז הנה, בשביל זה אני נמצא כאן.
ניסים מוזס: ידעתי על זה אבל יש בעיה שם.
ניסים מוזס: יש הרבה בעיות במכון בן-צבי.
ניסים מוזס: חוץ מבעיות אתניות של מערב, הם לא מכירים שום אתני אחר.
יואל חדד: תקשיב, אם רשויות לא יודעות, אין קול קורא.
יואל חדד: איפה תעשה את זה?
רמי אלגרבלי: בסדר, אנחנו נפיץ את זה שוב.
רמי אלגרבלי: זה פורסם גם בתקשורת וגם באתר יד בן-צבי.
רמי אלגרבלי: דבר נוסף, באמת אתה מזכיר כאן את הנקודה שלאחרונה שוב יש כאן החלטת ממשלה לתיעוד של מורשת יהודי ארצות ערב.
רמי אלגרבלי: זה מן תיעוד הצלה של מורשת יהודי ארצות ערב וגם נושא של ועדת ביטון שהוקם בעיקר למורשת יהודי ארצות ערב, אבל בכוונתנו להרחיב את הפרויקט הזה של התיעוד גם למדינות נוספות שלהן בעצם אין תיעוד מסודר.
רמי אלגרבלי: אני מקווה מאוד שהחלטות הכנסת והממשלה בעתיד יאפשרו את הרחבת התיעוד.
רמי אלגרבלי: זה באמת חשוב, נקודה שעלתה כאן, מאוד מאוד חשובה כדי שהתיעוד יכלול גם קהילות שלא נמצאות בתוך המסגרת הזאת של חוק תיעוד קהילות ארצות ערב.
רמי אלגרבלי: אתם צודקים כאן, הנקודה הזאת היא חשובה.
רמי אלגרבלי: במקביל, תלמידים כותבים במסגרת פרויקט הקשר הרב-דורי סיפורים ומנציחים את סיפורי העדות השונות.
רמי אלגרבלי: אתם יכולים להיכנס לאתר בית התפוצות.
רמי אלגרבלי: כבוד היושב-ראש, היינו יחד בביקור בבית התפוצות ושם שמענו על פרויקט התיעוד המדהים הזה, פרויקט של תיעוד סיפורי קהילות שונות, ויש שם גם סיפורים ממורשת קהילות יוצאי הודו השונות.
רמי אלגרבלי: אותו דבר בתוכנית שיש לנו, תוכנית מיוחדת שנקראת "שירים ושורשים".
רמי אלגרבלי: בתוכנית הזאת תלמידים לומדים פיוטים ושירים מהעדות השונות.
שלומית אבינח: זה בתוך תוכנית לימודים?
רמי אלגרבלי: זה תוכנית תוספתית לתוכנית הלימודים.
רמי אלגרבלי: בתי ספר שלומדים את התוכנית הזאת גם מקבלים אפשרות להזמין זמרים, פייטנים שמגיעים לשיר ולספר על הקהילות השונות.
רמי אלגרבלי: אני חושב שנסתפק בזה.
רמי אלגרבלי: יש לנו עוד כל מיני דברים שאנחנו עושים לטובת תיעוד ושימור המורשת כמו למשל עבודות שורשים שתלמידים משתתפים בהן, ובהן הם חוקרים את המורשת שלהם וגם מציגים בפני הכיתה והחברים.
שלומית אבינח: עבודת שורשים שהילדים עושים זו יוזמה של בית הספר או במשפחה.
שלומית אבינח: זה לא קשור למשרד החינוך.
בני פרץ: שורשים זה חלק מהלימודים.
בני פרץ: כל אחד כותב על הוריו.
בני פרץ: הוא כותב על מרוקו אבל גם על הוריו.
רמי אלגרבלי: המורה מדריך, מכוון, מסביר, עוזר, מסייע.
רמי אלגרבלי: ברור שבסוף הילד צריך לעמוד מול ההורים או מול סבא וסבתא ולכתוב את התיעוד, אבל בסוף זו פעילות שנעשית במסגרת בית הספר.
אברהם נגוסה: עוד נקודה שאני רוצה שתתייחס, מה שנוגע להשכלה הגבוהה במלגות.
אברהם נגוסה: שמענו פה כי לשלב את העדות השונות, ההשכלה היא המפתח.
אברהם נגוסה: מל"ג זה תחת משרד החינוך.
אברהם נגוסה: מי שמעבר ל-15 שנה, אני מבין.
אברהם נגוסה: עד 15 שנה, אנחנו נשאל את המינהל הסטודנטים, אבל מי שמעל, בני עולים, האם אתם מתייחסים גם להשכלה הגבוהה, לעזור להם במל"ג וות"ל בנושא יהדות הודו?
רמי אלגרבלי: אני לא מכיר התעסקות בנושא הזה.
רמי אלגרבלי: שוב, זה לא תחום אחריותי, הנושא של ההשכלה הגבוהה.
רמי אלגרבלי: צריך להזמין לכאן מישהו אחר בעניין, אבל עד כמה שידוע לי אין משהו מיוחד לפי עדות.
שלומית אבינח: יש, יש.
אברהם נגוסה: כן, אבל מה שברור לנו ממה שאתה אומר, לפי החלטת הממשלה לתיעוד ממדינות ערב, אתם רוצים להרחיב גם את זה למדינות אחרות כמו הודו, אתיופיה, לא משנה.
רמי אלגרבלי: נכון.
אברהם נגוסה: הדבר השני שאני הבנתי ממך בעניין של דוח ביטון, אז זה אומר לכלול במערכת החינוך את המורשת, את ההיסטוריה.
אברהם נגוסה: האם אתם בכיוון לזה?
רמי אלגרבלי: כאן אצטרך להיות בדיאלוג עם אנשי העדות ולראות באיזה מקומות חשוב או אפשרי להכניס בתוכנית הלימודים נושאים שקשורים ליהדות הודו.
רמי אלגרבלי: אני בשמחה אצור אתכם קשר ואנחנו נלמד גם את התכנים, האם יש טקסטים או יש שירים.
רמי אלגרבלי: כמו שאמרתי קודם, שירים דווקא אנחנו נכנסים אבל זה משהו שצריך ללמוד אותו ולבחון היכן אפשר להכניס בתוכנית הלימודים לימודים שקשורים למורשת יהדות הודו.
אברהם נגוסה: מה עם עניין של מלגות סיוע לעודד סופרים ואומנים מיהדות הודו כדי לשמור את המורשת.
רמי אלגרבלי: זה שייך למשרד התרבות לדעתי, סופרים, משוררים.
רמי אלגרבלי: יש כאן נציג משרד התרבות?
שלומית אבינח: לא הגיע.
אברהם נגוסה: טוב, אז אנחנו נמשיך לשמוע.
אברהם נגוסה: לפני משרד הקליטה אנחנו נשמע את נציג הסוכנות, בבקשה.
אלן גרין: שמי אלן גרין.
אלן גרין: אנחנו עובדים בשטח במומבאי בעיקר.
אלן גרין: יש לנו משרד שהוא פתוח לכולם וכל אחד שפונה אליו, אנחנו בשמחה עוזרים בעלייתם ארצה.
אלן גרין: כל מרכזי הקליטה, בזמן האחרון יש כמה סטודנטים שהגיעו לאולפן עציון ונקלטים בהצלחה.
אלן גרין: נכון, אין לנו פעילות יזומה שאנחנו עושים שם בשטח אבל כל אלה שפונים אלינו, בשמחה אנחנו מנסים לעשות את זה מה שיותר קל להתמודדות עם הביורוקרטיה.
אלן גרין: כל האימות של המסמכים וכל הדברים האלו שזה פעילות חדשה, אנחנו מנסים להתגבר על זה.
ניסים מוזס: תן לי ספר אחד שמשרד החינוך מימן על יהדות הודו.
ניסים מוזס: אבנר ואני פנינו לכל האוניברסיטאות שיהיה קורס.
ניסים מוזס: קיבלנו תשובות מבר אילן, לא יהיה פה לימודים בנושא הודו.
ניסים מוזס: אוניברסיטת תל אביב הבטיחה לנו שיחזרו אלינו.
ניסים מוזס: אנחנו מחכים כבר ארבע שנים כדי לקבל תשובה ממנה על הנושא של לימודי יהדות הודו.
ניסים מוזס: בית התפוצות, שם יש תערוכה של בתי כנסת מכל העולם.
ניסים מוזס: אחד מהודו, אבל זה גם כן - - -.
ניסים מוזס: יש מודלים מוכנים בהודו.
ניסים מוזס: היה לי אישור להביא אותם לארץ.
ניסים מוזס: לא מוכנים לדבר על זה.
אברהם נגוסה: אין בבית התפוצות?
רמי אלגרבלי: יש בית כנסת אחד.
ניסים מוזס: גם כן זה של יהודי - - -.
ניסים מוזס: בהודו יש בתי כנסת יפהפיים.
רמי אלגרבלי: יש כאן במוזיאון ישראל אחד.
אברהם נגוסה: אני חושב שמשרד התרבות וגם מוזיאון התפוצות, אנחנו צריכים לפנות אליהם בנושא הזה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לסיים עם נציג הסוכנות.
אברהם נגוסה: האם מי שרוצה לעלות ומגיע למשרד שלכם, יש את העניין עיכוב וביורוקרטיה או זה הולך חלק?
אלן גרין: אנחנו מנסים להתמודד איתו.
אלן גרין: אפילו בזמן האחרון יש דרישה ממשרד הפנים לאימות של מסמכים.
אלן גרין: לא פשוט.
אלן גרין: בדרך כלל הם נותנים אישורים מיוחדים על תעודות לידה ודברים כאלו.
אלן גרין: הוא אתגר אבל מנסים להתמודד איתו.
אלן גרין: היום דווקא יש שלושה עולים שמגיעים, שניים משפחה למרכז קליטה באשדוד ובת באולפן קיבוץ ביגור.
אברהם נגוסה: הנושא של בני מנשה, אתם לא מטפלים.
אלן גרין: לא.
אורן צור: אני אורן צור, לא פעיל בשום עמותה, בן העדה.
אורן צור: גדלתי פה, למדתי פה.
אורן צור: דיברו פה על מורשת, דיברו פה על נושא של מלגות ותלמידים, אז יש פעילות לעדה של ימי ספורט, ערבים מסוימים, אבל כל הדברים האלה הם על החשבון הפרטי של האנשים.
אורן צור: אין שום מימון.
אורן צור: יש פה הרבה רשויות שיש בהן הרבה מרכזי קהילה הודיים, שלא נמצאות פה.
אורן צור: עוד דבר מאוד חשוב.
אורן צור: תודה להורים שלנו שהביאו אותנו לארץ ישראל, אבל באמת שכחנו אותם.
אורן צור: יש הרבה קשישים בעדה שאין להם מרכזים, אין להם מקום להיות.
אורן צור: אני עובד כקצין הדרכה במכבי אש, אז אני רואה שבהרבה מקומות אצלנו יש בני עדה עם אפליה מתקנת.
אורן צור: כשההורים שלהם הגיעו לפה לא היה את הנושא הזה.
אורן צור: בנו פה את המדינה והשקיעו ולא היה את כל הנושא הזה, הכול היה בבניה.
אורן צור: אנשים, כדי להיכנס למקום עבודה, במקומות מסוימים, אני רואה את זה במגזר הרוסי או במגזר האתיופי.
אורן צור: אתה רואה אותם ששומרים מקום פה, שומרים מקום שם לבן העדה, ואתה לא רואה את זה אצלנו במשרדי ממשלה, אתה רואה את זה ממש במאמץ עצמי כמו שדיברו פה על כתיבת ספרים והכול, במאמץ עצמי וכדומה, אז אני חושב שבאמת אם יתחילו פה מהלך של להתייחס לקהילה ההודית, צריכה לקום באמת ועדה שמרכזת את כל הנושא של הקהילה בכל הארץ, אני מדבר מירוחם שבדרום, שזה מרכז הכי דרומי של תושבים ועד קריית שמונה שבצפון.
אורן צור: צריך לעבור נציג נציג, חבר'ה, מה אתם צריכים בקהילה, מה יש לכם, קשישים, צעירים.
שלומית אבינח: הקהילה עצמה צריכה לעשות את זה.
אורן צור: גם אם משרד הקליטה נכנס לעובי הקורה, אז זאת אומרת יש פה איזה עניין, זה דרך הרשויות.
אורן צור: אין פה נציג של ירוחם, אין פה נציג של באר יעקב, שזה מרכז גדול, אין פה נציג של לוד, אז זאת אומרת שצריך להיכנס לעובי הקורה כמו שצריך, להתחיל לטפל בנושא הזה.
יואל חדד: זה תלוי בכל רשות ורשות.
אורן צור: אני לא ראיתי בהזמנה.
אורן צור: אין לוד ואין ירוחם ואין אופקים.
יואל חדד: ואם הם מגישים את התוכניות כמו שצריך למשרד הקליטה, מקבלים.
אברהם נגוסה: כמו שאמרתי בהתחלה, כשנכנסתי לפה ניסיתי באמת לתת ביטוי לכל הקהילות.
אברהם נגוסה: אולי לא הגעתי לכולן אבל לפחות כמו שאמרת עכשיו, אני ראיתי בעיות דומות מרקע דומה גם אצל יוצאי אתיופיה, גם יוצאי הודו, גם תימן וקווקז, אז אמרנו להשוות את התנאים במובן של הזכויות מטעם משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: הגדלנו את השנים.
אברהם נגוסה: עליות אחרות זה עשר שנים, אז הגדלנו ל-15 שנים.
אברהם נגוסה: שרי הקליטה שהיו בקדנציה הזו גם בהתחלה וגם אחר כך הסכימו לדבר הזה.
אברהם נגוסה: היום עולה יוצא הודו שרוצה ללמוד בהשכלה הגבוהה, יש לו זכות לקבל, או קווקזי או תימני.
אברהם נגוסה: 15 שנה הוא יכול לדרוש סיוע בהשכלה גבוהה.
אברהם נגוסה: מה שאתה אמרת, אם זה מועדונים לקשישים, אם זה תוכניות, זה תלוי בכם גם.
אברהם נגוסה: אתם צריכים ברשויות המקומיות לדרוש, במשרד הקליטה לדרוש.
אברהם נגוסה: צריך ללחוץ כי הם לא ילכו לחפש אתכם.
אברהם נגוסה: תמיד משרדי הממשלה הם כיבוי שריפות.
אברהם נגוסה: מי שבוכה, נותנים לו תשומת לב.
אברהם נגוסה: מי ששותק, אז סימן שהכול בסדר, אז לכן מאוד חשוב שאנחנו הנציגים, לא משנה באיזה רמה, צריך לראות מה טוב לקהילה שלי, מה חסר, אז אני הולך ואני דורש.
אברהם נגוסה: לבקש, לדרוש זה זכות.
אברהם נגוסה: אתה לא מבקש נדבה.
אברהם נגוסה: אתה אזרח.
אברהם נגוסה: זו זכותך לקבל גם להורים שלנו, גם לילדים שלנו, לכן זה מה שצריך להיות.
אברהם נגוסה: אנחנו נפנה גם למשרד התרבות בעניין האומנים, בעניין הסופרים.
אברהם נגוסה: לא קיבלנו.
אברהם נגוסה: בעניין ההשכלה הגבוהה.
אברהם נגוסה: לא קיבלתי כל כך.
אברהם נגוסה: תיכף נשמע את משרד הקליטה, אבל מטעם מל"ג וות"ת צריך גם לדרוש שם.
אברהם נגוסה: יש תוכניות ליוצאי אתיופיה, יש תוכניות לדרוזים, לחרדים, לבדואים, אז זה צריך לכלול את כל העדות בתוך העניין.
רמי אלגרבלי: אני אעביר את זה הלאה.
אברהם נגוסה: אוקי, אז זה מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: האם היום מי שעד 15 שנה מיהדות הודו מקבל את הזכויות בהשכלה הגבוהה, במלגות לסטודנטים וגם תחומים אחרים?
אברהם נגוסה: דבר שני, מה משרד הקליטה עושה על מנת לעודד גם יחד עם הסוכנות עלייה מהודו?
מיכל ביאז: שמי מיכל ואני עובדת במשרד העלייה והקליטה בחטיבה שנקראת רשויות, ארגונים וקהילה.
מיכל ביאז: אנחנו תומכים ב-100 רשויות מקומיות.
מיכל ביאז: בשנת 2018 תמכנו בכ-60 מיליון שקל לכלל הרשויות.
מיכל ביאז: לכלל העולים משנת 1989 ועולי הודו הם בתוכם, זאת אומרת, אנחנו תומכים ברשות שהרשות מכינה תוכניות לכלל העולים ברשות שמתגוררים בתחומיה.
מיכל ביאז: ביניהם יכולים גם להצטרף עולי הודו וכל עולה אחר.
מיכל ביאז: התוכניות שלנו נבנות על ידי הרשות המקומית כמובן עם קריטריונים שלנו, בהנחיה שלנו, של המשרד.
מיכל ביאז: יש לנו תוכניות בשוטף כמו שאתה ציינת, אורן, שאמרת על ימי ספורט וימים כאלה שעושים לקהילה כזו או אחרת.
מיכל ביאז: זה שיתוף פעולה שלכם עם המשרד.
מיכל ביאז: כמו שכבוד היושב-ראש אמר, צריך לבקש.
מיכל ביאז: איפה שיש אוכלוסייה שרוצה לפעול בנושא מסוים, צריך לבוא ולדרוש.
מיכל ביאז: בנוסף, יש לנו גם מבחן תמיכה שמיועד לבני מנשה, לעולים שהגיעו מהודו, מצפון-מזרח.
מיכל ביאז: אנחנו תומכים בכ-1.25 מיליון שקל.
מיכל ביאז: תמכנו ב-2018, אותו דבר יהיה גם ב-2019.
מיכל ביאז: יש בני מנשה בכעשר רשויות מקומיות שיש בהן מעל 100 עולים, שם אנחנו תומכים.
מיכל ביאז: התמיכה שלנו מיועדת לפעילויות חברתיות וגם לפרויקטור שמלווה את העולים ביום-יום שלהם, מרגע שהם מגיעים לרשות, ולכל מטרה.
מיכל ביאז: יש לנו שיתוף פעולה עם יואל חדד מעיריית טבריה.
מיכל ביאז: יש שם כמו שהוא אמר, 260, למרות שאצלנו פה רשום 150.
מיכל ביאז: רואים איך העולים מתקדמים, איך הם נחשפים, איך הם מביאים אותם לשילוב בחברה הישראלית.
מיכל ביאז: לגבי הגיור שלהם, אני רוצה להתייחס למה שאמרת לגבי המספרים עם הלמ"ס.
מיכל ביאז: נכון, עולי הודו שמגיעים לארץ הם נרשמים אצלנו במשרד הקליטה רק אחרי שהם עברו את התהליך של הגיור.
מיכל ביאז: הם מגיעים למרחב שלנו, מרחב זה לשכה, ושם הם נספרים, הם מקבלים תעודת עולה.
מיכל ביאז: זה רק אחרי שהם משנים כתובת וזה הכול מסונכרן עם משרד הפנים.
מיכל ביאז: הנתונים שלנו על בני מנשה זה רק על עולים שהגיעו וסיימו את כל ההליך של הגיור.
מיכל ביאז: את התהליך של תעודת עולה הם מקבלים אצלנו במרחבים, במשרד שלנו.
מיכל ביאז: לגבי זכאות של מינהל הסטודנטים, אז כמו שאמרת כבוד היושב-ראש, יש לנו 15 שנה בארץ, הסיוע במינהל הסטודנטים.
אברהם נגוסה: הם מקבלים.
מיכל ביאז: הם מקבלים.
אברהם נגוסה: נגיד למשל העולים שהגיעו מבני מנשה, אחרי שסיימו את התהליך הם עוברים לאחריות למשרד הקליטה, אז הם מקבלים את כל הזכויות לאחר שעוברים למשרד הקליטה.
אברהם נגוסה: כמה זמן הם נשארים בארץ עד שהם עוברים לאחריות של משרד הקליטה?
מיכל ביאז: שלושה חודשים.
מיכל ביאז: הם נמצאים בקבוצות.
מיכל ביאז: הם לומדים יהדות, הם עוברים את כל התהליך שצריך לעבור ואז הם מגיעים אלינו.
אברהם נגוסה: אחר כך עולים כמו כל העולים.
מיכל ביאז: כן.