GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ליאור אבנון: אני בדיוק עכשיו בחופשת לידה אז התהליך שלי איתם היה מאוד קצר.
ליאור אבנון: אבל אני הופתעתי שהגענו לרמה כזאת של הצלחה.
ליאור אבנון: אבל, לדעתי, צריך לעשות הכשרות ולא רק ברווחה.
ליאור אבנון: ברווחה ובבתי משפט – כי שמעתי תגובות מאוד קשות - - - כלפיהם.
אברהם נגוסה: עורכת דין נילי נאהורי.
נילי נאהורי: שלום.
נילי נאהורי: דיברו הרבה על עלייה מאתיופיה ועלייה מרוסיה.
נילי נאהורי: לפי המבטא שלי אתם מבינים שאני אדבר על העלייה מצרפת.
נילי נאהורי: אני מרכזת עמותה "Israelis forever" שהיא עמותה לגיוס הכוחות הציונים דוברי צרפתית.
נילי נאהורי: אנחנו מעודדים עלייה מצרפת אבל צריך לטפל בקליטה כאן.
נילי נאהורי: יש בעיה שקשורה לנושא הדיון של היום של חיזוק התא המשפחתי שהיא התופעה של עליית "בואינג".
נילי נאהורי: זאת תופעה מאוד שכיחה אצל הצרפתים.
נילי נאהורי: למה הכוונה?
נילי נאהורי: האימא עולה לארץ עם הילדים ומתיישבים בארץ, אבל האבא הולך וחוזר לצרפת; עובד בצרפת במשך כל השבוע וחוזר לארץ רק לסוף שבוע.
נילי נאהורי: התופעה הזאת מפרקת את בני הזוג; הילדים גדלים בלי דמות אב; מאוד קשה לאימא להשתלב כי היא לבד בארץ ומתמודדת עם הרבה אתגרים.
נילי נאהורי: היא גם לא מצליחה למצוא מקום עבודה כי אין לה זמן; היא גם מתקשה לעזור לילדים לעשות שיעורי בית כי היא לא מבינה עברית.
נילי נאהורי: רציתי להפנות את תשומת הלב של המשרדים הממשלתיים לעלייה מצרפת.
נילי נאהורי: לא לנטוש אותם.
נילי נאהורי: אני יודעת שיש רושם שהעולים מצרפת לא צריכים עזרה.
נילי נאהורי: זה לא נכון.
נילי נאהורי: הם ממש צריכים עזרה.
נילי נאהורי: למשל, היושב-ראש דיבר על עובדים סוציאליים שצריך להכשיר בכל מיני שפות אז אני אפילו בטוחה שיש הרבה עובדים סוציאליים יהודים בצרפת שרוצים לעלות ארצה ולא מודעים לכך שיש תפקיד שמחכה להם כאן והם יכולים לעזור.
נילי נאהורי: יש גם יוזמות פרטיות של אנשים שמקימים בתים לקבל את הילדים אחרי בית הספר ולעזור להם עם שיעורי בית.
נילי נאהורי: אבל זה גם מצריך סיוע של המשרדים הממשלתיים וצריך לשכפל את המודל הזה וגם צריך לטפל במקור של הבעיה.
נילי נאהורי: המקור של הבעיה הוא אי הכרה בתעודות של הצרפתים - -
קסניה סבטלובה: זה דיון אחר.
קסניה סבטלובה: זה לא קשור לדיון הזה.
נילי נאהורי: אני יודעת שזה לא קשור לדיון הזה אבל זה מקור הבעיה שצריך לעזור לעולים הצרפתים להתפרנס בכבוד.
נילי נאהורי: לכן לא תהיה בעיה בתא המשפחתי שלהם.
אברהם נגוסה: נדיה אייזנר, בבקשה.
נדיה אייזנר: שלום.
נדיה אייזנר: אני מייצגת כאן את עמותת "מורשתנו".
נדיה אייזנר: הצטרפנו לדיון מכיוון קצת שונה שקשור לאלימות כלפי נשים דוברות רוסית.
נדיה אייזנר: אני גם עורכת אתר "רלוונט אינפו" ששייך לעמותת "מורשתנו".
נדיה אייזנר: זאת עמותה שמטרתה לקדם ולהעמיק דמוקרטיים בתוך הקהילה הדוברת רוסית וזאת העמותה שאחראית לסרטון הויראלי שראיתם שרץ לפני כשנתיים בפייסבוק ובטוויטר וקיבל המון כניסות והיה דיון מאוד ער עליו.
נדיה אייזנר: אנחנו עובדים כבר כמה שנים עם כל הנושא של בעיות של נשים מהגרות דוברות רוסית – בכנס או בפעילויות שונות שנערכות בדרך.
נדיה אייזנר: התקשורת שהזכירו פה כבר כמה פעמים – אתר "רלוונט אינפו" שם לעצמו למטרה להביא את הקולות של הנשים דוברות הרוסית ואת הבעיות לקדמת הבמה התקשורתית בשפה הרוסית כדי שהדברים האלה יהיו במודעות.
נדיה אייזנר: אנחנו מדברים פה על הסברה רחבה ועל חינוך הציבור, אם אפשר לומר ככה.
נדיה אייזנר: לכן אנחנו צריכים להגיע לכמה שיותר אנשים וזה רק דרך התקשורת.
נדיה אייזנר: בנוסף אנחנו מקבלים המון תגובות על הכתבות שאנחנו עושים ועל מאמרים שאנחנו מפרסמים.
נדיה אייזנר: אנחנו רואים שני דברים בתגובות שלהם: א', ככל שהמעמד של האישה העולה מארצות דוברות רוסית חלש ככה היא יותר מועדת לאלימות.
נדיה אייזנר: אני לא מחדשת עכשיו לאף אחד אבל מאוד חשוב לדבר על זה.
נדיה אייזנר: אם מדובר בעובדת קבלן או באם חד-הורית ממתינה לדיור הציבורי הסיכוי שהיא תיפגע מינית או מאלימות בצורה אחרת הוא מאוד גבוה.
נדיה אייזנר: זה באמת אחת מתוך אחת.
נדיה אייזנר: מצד שני יש הסטריאוטיפים שפוגעים בכולם – גם בנשים הכי חזקות, גם מנהלת בהייטק יכולה לקבל את הסטריאוטיפים הגזעניים והמיזוגניים האלה בפרצוף.
נדיה אייזנר: זה אחד הדברים שכואבים מאוד.
נדיה אייזנר: אנחנו גם רואים שהדור השני נפגע.
נדיה אייזנר: אני מוכרחה להגיד שהכי כואב לי שהבנות שלנו עדיין סוחבות את הדבר הזה.
נדיה אייזנר: כאן גם הפתרון המשולב שהוא גם טיפול שדיברו עליו המון ואכיפה שדיברו עליה קצת פחות, וזה נראה לי מחדל כי יש המון עניין באכיפה נכונה של החוקים – אם זה חוק למניעת הטרדות מיניות או החוק למצות את הדין עם הפוגעים בתוך המשפחה וגם החינוך.
נדיה אייזנר: אני חושבת שלא דיברנו כאן על תכניות למורים.
נדיה אייזנר: אני זוכרת את עצמי בגיל 15 עוברת בבית ספר ויש קריאות גנאי כלפי חברה שלי עם עצמה עולה חדשה שהייתה חדשה חודשיים בארץ, ובנים צועקים לה דברים, ועובר שם מורה ולא מגיב.
נדיה אייזנר: זאת התחלה של אוזלת יד של המערכת שלא מסוגלת לטפל בבעיה.
נדיה אייזנר: זה מתחיל בבית הספר.
קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים לדעת את התשובות של משרד החינוך כי זה משהו שנמשך 28 שנים.
קסניה סבטלובה: זאת לא מציאות שנוצרה אתמול או לפני שנתיים.
אברהם נגוסה: אתם רואים שהציבור עונה ומשתף פעולה בנושא הזה?
אברהם נגוסה: אתם רואים תגובה חיובית בנושא?
נדיה אייזנר: ברגע שאנחנו מעלים את הבעיה ואת המודעות אנחנו ממש רואים המון תגובות שהדברים האלה קורים, וזה קרה גם לי ועולים סיפורים מאוד קשים.
אברהם נגוסה: נגה אלנה, מנכ"ל עמותת "פידל".
נגה אלנה: אני מנהל פיתוח קהילה ומגשרים בעמותת "פידל".
נגה אלנה: אני רוצה לציין שאני מזדהה עם המאבק של נשים וגברים שיוצאים וסוגרים את הכבישים נגד רצח נשים.
נגה אלנה: בכל הזדמנות שנעלה את זה נוכל להתמודד ונצליח.
נגה אלנה: בעמותת "פידל" אנחנו עובדים עם יוצאי אתיופיה – ילדים, הורים וצוות בית הספר בשעות הבוקר; אחרי הצהריים כשיש מרכזי נוער נותנים מענה לבני נוער בגיל 18-13 ובשעות הערב אנחנו מקיימים סדנת הורים, ויש 80-50 קבוצות מדי שנה.
נגה אלנה: בנושא החיזוק התא המשפחתי אם אנחנו מדברים על משפחה גרעינית או מורחבת כל הבעיות מתחילות כבר במרכזי הקליטה.
נגה אלנה: במרכזי הקליטה יש, כידוע, בעיות של שפה; אין אנשי מקצוע מקרב יוצאי אתיופיה, אלא אנשי מקצוע מגיעים, ויש מתרגם ודרך זה מתחילים את הטיפול.
נגה אלנה: מן הסתם כשמתקדמים יותר נשים צורכות את התכניות והגברים נשארים בצד.
נגה אלנה: כל התכניות או מכרזים ליוצאי אתיופיה – לא תמיד אנשים שבונים את המכרזים מבינים מה הצרכים של הקהילה.
נגה אלנה: לדוגמה, ב"דרך החדשה" יצא מכרז לסדנת הורים ליוצאי אתיופיה בת שלושה מפגשים.
נגה אלנה: כל מי שמנחה ודיבר בו, המפגש הראשון הוא קודם כול היכרות, המפגש האחרון הוא פרידה.
נגה אלנה: אז בשני מפגשים אתם חושבים שאפשר לתת מענה לקהילה?
נגה אלנה: אפשר להציל קהילה?
נגה אלנה: איך אפשר?
נגה אלנה: מצד שני בנושא זוגיות – עולה חדש עלה לפני שבע שנים והביא ילד לעולם בארץ.
נגה אלנה: במשרד החינוך לא מכירים בילד כעולה חדש.
נגה אלנה: לא מגיע לו מגשר, לא צריך לתת לו מענה משום שהילד נולד פה.
נגה אלנה: האם תוך חמש שנים האבא יכול להיות עצמאי, מלומד כלכלית, חינוכית והכול?
נגה אלנה: לכן הבקשה שלי, כבוד היושב-ראש, שלפני שכל מכרז ותכנית ברמה לאומית ארצית יוצאים לדרך יישבו יחד אנשי קהילה, אנשי מקצוע לא כאילו כדי לעשות "וי".
נגה אלנה: הקהילה חשובה.
נגה אלנה: אותם ילדים, כל עוד שילמדו ויצליחו ונצליח לגבש את המשפחה – בעל עם אשתו, אשתה ובעלה – ויוכלו לתקשר עם הילדים שלהם ויהיו משמעותיים גם בבית הספר, שנוכל להצליח.
נגה אלנה: לדוגמה בסדנאות הורים שאנחנו מכשירים אחד ממדדי ההצלחה שלנו זה קודם כול השתתפות פעילה מעל 90%; והדבר השני שהכי חשוב באותה קבוצה זה ששלושה אנשים צריכים להיבחר לוועד הורים בבית הספר.
נגה אלנה: זה מעצים אותם פה.
נגה אלנה: אנחנו מגייסים הורים שהיה להם מקצוע באתיופיה בעבודת יד ומביאים אותם לבית הספר והופכים אותם להורה-מורה.
נגה אלנה: ברגע שהילד רואה את אבא שלו מלמד בכיתה שלו בתחום שלו זה גאווה.
נגה אלנה: ככה נוכל לחזק את התא המשפחתי ולא במתן מענה בשני מפגשים או בשלושה מפגשים, אלא צריך להיות תהליך.
נגה אלנה: הקריאה האחרונה שלי היא לעשות הכול להעלות את כל מי שזכאי לעלות למדינת ישראל.
נגה אלנה: רוב העולים שנמצאים במרכזי קליטה ובדיור קבע, חצי מהכסף הם שולחים לאדיס אבבה ולגונדר.
נגה אלנה: אמא ואבא פה, והילדים באתיופיה, אחות פה, אח שם.
נגה אלנה: אי אפשר לתת להם תכנית עבודה איך לכלכל את עצמם.
אברהם נגוסה: אתה אומר שזה הגורם לסכסוך, לאלימות ולגירושין.
נגה אלנה: זה גורם למשבר.
נגה אלנה: לאישה יש שלושה אחים באתיופיה; לגבר אולי אין.
נגה אלנה: וכל חודש היא רוצה לשלוח.
נגה אלנה: מזה מתחילה האלימות, מזה מתחיל פירוק המשפחות.
נגה אלנה: יוצאי אתיופיה הם הכי עניים במדינת ישראל.
קריאה: צודק חד-משמעית.
נגה אלנה: מזמינים אנשים לתכנית כזאת או אחרת ורוצים לשרוד.
נגה אלנה: עובדים 114-12 שעות ביום.
נגה אלנה: מתי יישבו עם הילדים כדי לחזק את התא המשפחתי?
נגה אלנה: מתי יגיעו לבית הספר?
נגה אלנה: ייאמר לזכות משרד החינוך ש-31 יוצאי אתיופיה למדו במכללת בית-ברל וקיבלו תעודת הוראה.
נגה אלנה: מתוכם 20 התקבלו למשרד החינוך; 11 מכיוון שלא היו באגודה לקידום החינוך, משרד החינוך לא מכיר בהם.
נגה אלנה: אז לאיזה מקום הם ילכו לעבוד?
אברהם נגוסה: אסתר יאסו, עובדת סוציאלית, בבקשה.
אסתר יאסו: אני עובדת בעיריית עפולה.
אסתר יאסו: אני עובדת סוציאלית בנושא סדרי דין.
אסתר יאסו: אני לא יודעת אם כולם יודעים מה זה או מכירים את זה.
אסתר יאסו: זה תחום ספציפי בעבודה סוציאלית שדורש הכשרה ותעודה ממשרד הרווחה.
קריאה: מינוי של השר.
אסתר יאסו: מינוי של השר.
אסתר יאסו: אני רוצה לשתף מהשטח מתחום העבודה שלי.
אסתר יאסו: אני עובדת עם כלל האוכלוסייה, לאו דווקא עם אתיופים.
אסתר יאסו: כשאני פוגשת את המשפחות הם באים אליי דרך בית המשפט כשהם בתהליך של פרידה וגירושים או במקרים של אלימות, צווי הרחקה.
אסתר יאסו: אלה התחומים שבית המשפט פונה אליי ומבקש ממני המלצה לגבי ההמשך.
אסתר יאסו: אם זה תהליך של גירושים ופרידה אז אצל מי יהיו הילדים, מי יהיה ההורה המשמורן, ואיך ההורה הלא משמורן יהיה בקשר עם הילדים ויראה אותם.
אסתר יאסו: אם זה צווי הרחקה, כמובן, לפי החוק, יש אפשרות לתת צו של שבוע ימים משופט בלי לשמוע את הצד השני.
אסתר יאסו: בדרך כלל אם האישה מבקשת את הצו אז תוך כמה ימים השופט מבקש עזרתנו בהמלצות לגבי המשך הצו, ואיך הקשר מתנהל עם הילדים.
אסתר יאסו: אלה המקרים.
אסתר יאסו: אני מטפלת בכל האוכלוסייה, כמובן.
אסתר יאסו: אבל אני רוצה להתייחס לאוכלוסייה האתיופית שמגיעה אליי במקרים האלה.
אסתר יאסו: אני רואה את ההבדל דווקא בגלל שאני מקבלת את כל האוכלוסייה, כולל עולים מארצות אחרות – רוסים, דוברי רוסית וכולי.
אסתר יאסו: אני רוצה להתייחס דווקא למצב האקוטי של המשפחות, איפה נופלים הקטינים.
אסתר יאסו: ההמלצות שלנו תמיד סביב טובת הקטינים.
אסתר יאסו: אני מרגישה שדווקא במשפחות האתיופיות האבא פחות דורש את הילדים שלו, פחות רוצה את הילדים שלו.
אסתר יאסו: הרבה פעמים הוא יוצא מהבית, ואז בעצם אין לו איפה.
אסתר יאסו: החלק שלי הוא להסדיר את הקשר שלו עם הילדים, ויותר מזה – שיהיה הורה משמורן משותף.
אסתר יאסו: יש משמורת משותפת.
אסתר יאסו: יש תהליך מתקדם בחברה עצמה.
אסתר יאסו: האבות זה לא כמו פעם.
אסתר יאסו: יש כל מיני ארגונים – א' זה אבא – אם אתם מכירים.
אסתר יאסו: האבות רוצים שותפות בחברה הכללית.
אסתר יאסו: יש תהליך של שינוי חברתי בכלל.
אסתר יאסו: במשפחות האתיופיות לי אין הזמן לעשות עבודה טיפולית משמעותית שם.
אסתר יאסו: אני יכולה להמליץ לבתי משפט.
אסתר יאסו: פה בגלל שיש חוק ובית משפט יש גם אפשרות לכפות על ההורים לשתף פעולה.
אסתר יאסו: אבל חשוב שתהיה תכנית טיפולית שתתאים להורים האלה.
אסתר יאסו: מאוד כואב לי לראות – אני מביאה את זה מהשטח כי זה משפחות גם, כנראה, מכיוון שזה מתוך עולה מאתיופיה, אז כן חשוב לי.
אסתר יאסו: אני מביאה את הדברים מהלב.
אסתר יאסו: חשוב לי שיהיו תכניות ברווחה.
אברהם נגוסה: את מתכוונת לתכניות מניעה.
אסתר יאסו: קודם כול הנתק שנוצר.
אסתר יאסו: בדרך כלל זה יכול להיות אבא משמורן והאימא שצריכה לחזק את הקשר עם הילדים שלה.
אסתר יאסו: אבל בדרך כלל השיעור הגבוה הוא של אבות שלא פוגשים את הילדים שלהם.
אסתר יאסו: על-פי חוק מותר להם וזאת גם זכותם של הילדים לקבל את שני ההורים שלהם, וקשה מאוד לקרב את האבא.
אסתר יאסו: אם אני אומרת לו, בוא נחשוב, אולי פעמיים בשבוע, אולי גם בסופי שבוע - -
אברהם נגוסה: אסתר, הזמן שלנו רץ.
אברהם נגוסה: את מדברת אחרי שהבן אדם הגיע לשלב הזה.
אסתר יאסו: שהוא גם חשוב.
אברהם נגוסה: האם בעיריית עפולה יש תכנית הסברה כמו ששמענו פה הצעות או תכניות של סדנה כדי להסביר להם בשפה שלהם כדי למנוע?
אסתר יאסו: יש תכניות עקיפות כמו שתוארו.
אסתר יאסו: אבל אין תכניות ישירות.
אסתר יאסו: פה הייתי רוצה דובר אמהרית ומקסימום עם מטפל נוסף שייתן במיוחד לאבות הכוונה לגבי הקשר שלהם עם הילדים.
אסתר יאסו: זה דור העתיד ועל זה אנחנו עובדים.
אברהם נגוסה: אנה סוטניק-טליסמן, עובדת סוציאלית בשירותי בריאות כללית, בבקשה.
אברהם נגוסה: תסבירי לנו בתמצית.
אנה סוטניק-טליסמן: אני עובדת סוציאלית בשירותי בריאות כללית ובמרכז הגאה.
אנה סוטניק-טליסמן: לכן אני אתן את זווית הראייה שלי.
אנה סוטניק-טליסמן: מי ששאל כמה זמן לוקח לעולה חדשה לקבל את התגובה הראשונית שלה, אז כשהייתי בת 17, חודש בארץ, באולפן צבאי המשפט הראשון שלמדתי היה "אנה גומרת ברבע שעה".
אנה סוטניק-טליסמן: כולם אמרו את זה ככה וצחקו, ואני חשבתי שזה משהו חמוד ומצחיק.
אנה סוטניק-טליסמן: הסתבר אחר כך שפחות.
אנה סוטניק-טליסמן: לקח לי זמן.
אנה סוטניק-טליסמן: כיום אני עובדת סוציאלית בשירותי בריאות כללית; אני דוברת רוסית יחידה במחוז תל-אביב-יפו ועובדת גם בבת-ים.
אברהם נגוסה: בכל המחוז?
אנה סוטניק- טליסמן: בכל המחוז.
אנה סוטניק- טליסמן: אבל תדעו לכם שאני בכלל צ'ופר כי במחוז דן פתח תקווה אין כזה דבר.
אנה סוטניק- טליסמן: אני לא יודעת מה האחרים, אבל זה אני יודעת בטוח.
קסניה סבטלובה: אחד לאלף.
קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים.
אנה סוטניק- טליסמן: כן, אחד לאלף.
אנה סוטניק- טליסמן: במקרה שמתחברים לכל אחד שדיבר פה זה כאילו ממש ממשיך לי.
אנה סוטניק- טליסמן: אני עובדת סוציאלית רפואית ומומחית לטיפול באוכלוסייה הלהט"בית, למשל, ואני גם מקבלת מקרים מיוחדים של דוברי רוסית מכל המחוז מעבר לתפקיד שלי.
אנה סוטניק- טליסמן: כי מישהו צריך לתת מענה.
אנה סוטניק- טליסמן: זה ההסכם בינינו.
אנה סוטניק- טליסמן: ואין לזה תקצוב מיוחד או הגדרה מיוחדת.
אנה סוטניק- טליסמן: זה מתוך תובנה ומודעות שלנו, של השירות הסוציאלי הפנימי שלנו בשירותי בריאות כללית שיש כזה צורך ויש מצוקה כזאת.
אנה סוטניק- טליסמן: עכשיו זה כבר תלוי האם למטופלת המסוימת יש משאבים להגיע עד אליי, והאם יש משהו שיכול למנוע בעדה להגיע עד אליי או האם אני יכולה לתת בשלט רחוק מענה שחייב להיות מאוד אינדיבידואלי?
אנה סוטניק- טליסמן: כמו שאמרתי, במחוזות אחרים אין גם את זה.
אנה סוטניק- טליסמן: כמו כן אני מומחית לטיפול באוכלוסייה הלהט"בית ואני עובדת גם במרכז הגאה.
אנה סוטניק- טליסמן: במיוחד הנושא של נשים לסביות וסקסואליות, טרנסג'נדריות יוצאות חבר העמים זאת אוכלוסייה שאני יכולה להגיד באופן ודאי שהיא אוכלוסייה שנמצאת בסיכון לאלימות בתוך המשפחה בצורה כפולה ומכופלת.
אנה סוטניק- טליסמן: כשפוגעים בך כי את רוסייה מבחוץ את חוזרת למשפחה שלך ומקבלת תמיכה; כשפוגעים בך כי את לסבית במשפחה שלך את יוצאת החוצה ויש כל כך הרבה ארגונים שיכולים לעזור או קבוצות שאת יכולה להשתייך אליהן.
אנה סוטניק- טליסמן: כשזה קורה בד בבד ואת מנותקת מידע ומנותקת מהזכויות שלך זאת סכנה גדולה.
אנה סוטניק- טליסמן: אני עובדת עם עולות להט"ביות ואני מקבלת פניות מכל חלקי הארץ שהן עוברות "אונס תיקון" – אלימות מצד משפחות שהן מבקשות לצאת מהן פלוס אלימות מצד משפחות המוצא שמרגישות אשמות, שמרגישות בושה, שרוצות עכשיו לנקום או איכשהו להחזיר אותה לטובתה.
אנה סוטניק- טליסמן: סחיטה כלכלית, ויתור על הילדים, איום בניכור הורי, אלימות פיזית ואיומים על החיים, חוסר נגישות למידע ולמיצוי זכויות.
אנה סוטניק- טליסמן: דבר נוסף ולא פחות מסוכן הוא שהצוות הפסיכוסוציאלי, העמיתות שלי, לא תמיד יודעות לתת מענה.
אנה סוטניק- טליסמן: אפילו להפך – הן עלולות לקחת צד של המשפחה.
אנה סוטניק- טליסמן: זה יכול להיות רק כאשר אנשי הטיפול יהיו הרבה יותר מוכשרים לטיפול במקרים כאלה.
אנה סוטניק- טליסמן: לרוב הנושא של חוסר נגישות וחוסר מידע הוא נושא מרכזי.
אברהם נגוסה: נא לסיים.
אנה סוטניק- טליסמן: אני מסיימת למרות שכתבתי המון.
אנה סוטניק- טליסמן: בהקשר לעניין הזה ליאור הזכירה לפני כן שבאמת לא כל העובדות הסוציאליות דוברות רוסית או אמהרית מעוניינות ורוצות לעבוד בתחום כי זה גם תחום שקשה הרבה יותר להתקדם בו וקשה לפרנסה.
אנה סוטניק- טליסמן: לדעתי, המערכות חייבות לעודד אותנו הרבה יותר לתת לנו משאבים ואפשרויות להשתלב בתחומים האלה.
אנה סוטניק- טליסמן: זה לא צריך להיות רק באחריותי אם יש לי או אין לי שליחות מיוחדת לעבוד בכך.
אנה סוטניק- טליסמן: כמובן, גם לזמן ולהזמין עובדות סוציאליות אחרות כדי שהתחום הזה יהפוך לתחום שרוצים לעבוד בו, לא שבורחים ממנו.
אברהם נגוסה: תודה ויישר כוח על הפעילות.
אברהם נגוסה: טדלה גזאין, בבקשה.
אברהם נגוסה: אתה רוצה תרגום?
טדלה גדיף: כן.
אברהם נגוסה: אז תדבר.
טדלה גדיף: אומר דברים בשפה האמהרית.
טדלה גדיף: להלן תרגומם: כמו שנגה אמר, יש קשר למשפחות שהמשפחות שלהן נשארו שם.
טדלה גדיף: גם זה מקור או גורם לסכסוך משפחתי.
טדלה גדיף: הוא מדבר על ההורים שנשארו שם.
טדלה גדיף: הוא נמצא עם ארבעת האחים שלו פה, וההורים נמצאים שם.
טדלה גדיף: הוא רוצה שההורים שלו יעלו.
טדלה גדיף: כמובן, זה לא בדיוק הנושא של העלייה היום אבל זה גם גורם לסכסוך במשפחה ולפירוק התא המשפחתי כמו שנגה אמר.
אברהם נגוסה: אני אגיד לו באמהרית מה שאני חושב שצריך לעשות.
אברהם נגוסה: עדנה ברונשטיין, בבקשה, מנכ"לית "שילוב" – מכון לטיפול משפחתי בירושלים.
עדנה ברונשטיין: שלום.
עדנה ברונשטיין: אני עדנה ברונשטיין, מנכ"לית של מכון "שילוב" שזאת עמותה ללא כוונת רווח בירושלים.
עדנה ברונשטיין: אני רוצה להצטרף למה שאמרה חברתי על כך שכל השירותים וכל התכניות קיימות, רק צריך לתת לנו תקציב.
עדנה ברונשטיין: אנחנו מכון מאוד ותיק ואנחנו נותנים שירותי טיפול מסובסדים בעיקר בנושא טיפול זוגי ומשפחתי בירושלים.
עדנה ברונשטיין: אבל אני חושבת שאוכלוסיית העולים תתקשה לעמוד גם בתעריפים המסובסדים שלנו.
עדנה ברונשטיין: בנוסף אנחנו מקיימים מסגרת הכשרה לעובדי טיפול.
עדנה ברונשטיין: גם פה העלויות הן גבוהות, ואם למשרד היה מלגות לתת לעובדים אתיופים או לכל עובדים שמוכנים להתמודד עם המסלול של מטפל משפחתי מוסמך הם היו יכולים ללמוד אצלנו.
עדנה ברונשטיין: אנחנו מקבלים תקצוב של 10,000 שקל לשנה מעיריית ירושלים – זה כל התקצוב שהמלכ"ר שלנו מקבל, והסבסוד שאנחנו יכולים לתת תלוי בכמות התרומות שאנחנו מצליחים לגייס.
עדנה ברונשטיין: לכן, אנחנו נותנים שירות ל-450 משפחות מדי שנה, כמעט 5000 שעות טיפול; עובדים אצלנו במכון המטפלים הכי ותיקים והכי מנוסים בירושלים.
עדנה ברונשטיין: כולם עובדים במחירי התנדבות, כולל המנכ"ל.
עדנה ברונשטיין: בכל זאת הרצון והיכולת של משרד הרווחה להכיר בנו כגוף שיכול לתת שירות הם אפס.
עדנה ברונשטיין: לדעתי, חלק מעולי אתיופיה וגם העולים האחרים לא יגיעו לתחנות גם משום שהם מפחדים מהקשר עם הרשויות.
עדנה ברונשטיין: אני עבדתי בתחנה שנים רבות.
עדנה ברונשטיין: הם לא יפנו לטיפול זוגי משום שאז הם נכנסים לתוך המערכת ולנתוני היסוד.
עדנה ברונשטיין: הם מפחדים מהמערכת שתראה אולי תפקוד לקוי, והם מפחדים מהמשמעויות של הדבר הזה.
עדנה ברונשטיין: זה לא חשש בהכרח מוצדק, אבל זה החשש של אוכלוסיית העולים שלא מכירים את המערכת ופוחדים מהסמכות.
עדנה ברונשטיין: לכן אני אומרת פה בוועדה – השירותים קיימים, אנחנו קיימים.
עדנה ברונשטיין: אנחנו גוף מאוד מכובד.
עדנה ברונשטיין: אנחנו קיימים משנת 1971.
עדנה ברונשטיין: פניתי למשרד הרווחה עם כניסתי לתפקיד לפני כשבע שנים וקיבלתי כתף מאוד מאוד קרה.
עדנה ברונשטיין: אני לא יודעת שיש למשרד הקליטה תקציבים למתן שירות טיפול זוגי ומשפחתי.
אברהם נגוסה: אם העולים חדשים, למה לא?
אברהם נגוסה: האם פניתם?
עדנה ברונשטיין: לא.
אברהם נגוסה: אז כדאי.
קסניה סבטלובה: ברגע שלמשרד הקליטה יהיה עכשיו שר הוא יופתע מכמות הבקשות.
אברהם נגוסה: השאלה האם אתם פונים עם תכניות.
אברהם נגוסה: אם אתם מדברים בסיסמאות אז כל אחד לא ירצה להיכנס לזה.
אברהם נגוסה: אבל אם אתם באים עם תכנית מפורטת כולל עלות וכולל מספר האנשים שאתם מעריכים שתסייעו להם יכול להיות שיהיה יותר רלוונטי לאנשים להתייחס.
אברהם נגוסה: אם את אומרת שאת רוצה תקציב אז, כמובן, תקציב המדינה הוא דרך מכרזים אז אומרים, תתמודדי במכרזים.
אברהם נגוסה: לכן מאוד חשוב להיות תכל'ס.
עדנה ברונשטיין: סליחה שאני אומרת את זה ככה – לא צריך לגלגל את הכדור אלינו - -
אברהם נגוסה: לא, אני לא מגלגל.
אברהם נגוסה: אני אמרתי בפתח דבריי שבראש ובראשונה האחריות היא של משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: זאת האחריות.
אברהם נגוסה: לאחר מכן יש ארגונים מתנדבים של אזרחים אכפתיים.
אברהם נגוסה: איך היא אמרה?
אברהם נגוסה: היא לא הולכת לעניין המקצוע או המשכורת.
אברהם נגוסה: היא מרגישה שליחות לעזור.
אברהם נגוסה: היא דוברת השפה, יש לה המקצוע.
אברהם נגוסה: אבל כדי להזיז את משרדי הממשלה תבואו עם תכנית ותשתפו אותנו, את חברי הכנסת.
אברהם נגוסה: אנחנו יכולים ללחוץ דרך שאילתות, ואם צריך דרך חקיקה אז דרך חקיקה.
אברהם נגוסה: אבל צריכה להיות תכנית מפורטת.
עדנה ברונשטיין: זה נכון שאנחנו עושים את העבודה שלנו מתוך הרגשה של שליחות ומחויבות.
עדנה ברונשטיין: עם זאת מלכ"ר זה עסק לכל דבר ועניין.
עדנה ברונשטיין: כשאני מנהלת את המלכ"ר אני צריכה לנהל אותו כך שהוא לא יפשוט את הרגל וימשיך להתקיים - -
אברהם נגוסה: אז זה עסק.
עדנה ברונשטיין: זה עסק לכל דבר ועניין.
אברהם נגוסה: כתבתם לי "מלכ"ר".
עדנה ברונשטיין: מלכ"ר זה עסק לכל דבר ועניין.
עדנה ברונשטיין: מלכ"ר צריך להיות עם תקציב מאוזן, אסור לו לפשוט את הרגל, הוא צריך לנהל את העסקים שלו למרות שהוא מלכ"ר.
עדנה ברונשטיין: שוב אני אומרת, אנחנו גוף מוכר בירושלים.
אברהם נגוסה: אבל גוף ללא מטרות רווח.
עדנה ברונשטיין: ללא מטרות רווח אבל הוא עדיין צריך להתקיים.
עדנה ברונשטיין: יש לו תקציב, הוא צריך לעמוד בדרישות של רשם העמותות.
עדנה ברונשטיין: אנחנו גוף מוכר מאוד בירושלים.
עדנה ברונשטיין: אנחנו לא חדשים.
עדנה ברונשטיין: משרד הרווחה מכיר אותנו.
עדנה ברונשטיין: אנחנו יכולים להיכלל בתכניות שכבר קיימות, לא צריך להמציא את הגלגל מחדש.
אברהם נגוסה: דובר אחרון.
אברהם נגוסה: ואני מבקש בקצרה.
אברהם נגוסה: חופית בן אהודה, עובדת סוציאלית, מנהלת תכנית "דרך חדשה" למשפחות בעיריית באר-שבע, בבקשה.
חופית בן אהודה: אנחנו תכנית חדשה באגף הרווחה בעיריית באר שבע, אבל יש לנו ניסיון ארוך עם העבודה בקהילה באגף הרווחה.
חופית בן אהודה: משהו אחד היה מאוד חשוב לי במהלך הדיון הזה שלא הצלחתי לשים עליו את האצבע.
חופית בן אהודה: אנחנו מדברים על שיעור גירושין גבוה מאוד בקרב יוצאי אתיופיה.
חופית בן אהודה: לדעתי, חשוב לעשות איזושהי הבחנה או לפחות להבין מהנתונים האם הנתונים מתייחסים לעולים ותיקים או לעולים חדשים; האם אנחנו מדברים על משפחות שנולדו בארץ או, לפחות, ילדים שהתחנכו בארץ ואנחנו רואים משבר בתא המשפחתי ובעליית הגירושין - -
אברהם נגוסה: הרוב נולדו באתיופיה.
חופית בן אהודה: או שנולדו באתיופיה והם עולים חדשים.
חופית בן אהודה: חשוב לדעת וגם הנציגים דיברו על כך שהעלייה מתמשכת.
חופית בן אהודה: לכן חשוב לדעת איך לבנות את התכניות לפי אוכלוסיות היעד.
חופית בן אהודה: בבאר-שבע אנחנו עובדים הרבה מאוד עם עולים חדשים.
חופית בן אהודה: העיר קולטת עלייה כל הזמן.
חופית בן אהודה: ואני יכולה לומר מהניסיון שמה שהיה חסר מאוד בשנים האחרונות, ועכשיו אנחנו נותנים לו קצת מענה עם "הדרך החדשה" זה הנושא של מתורגמנים או מלווי משפחות שנמצאים בקהילה, דוברים את השפה, יוצרים את האמון ממקום אחר והם אלה שמצליחים ליצור קשר עם העולים ולהניע לטיפול בצורה הרבה יותר מיטבית מאשר מה שאנחנו יכולים בלעדיהם.
חופית בן אהודה: אני ממש קוראת להרחיב את אנשי המקצוע, הטיפול, האלה כמה שיותר.
חופית בן אהודה: נושא אחרון שעלה כאן
חופית בן אהודה: בכמה זוויות זה נושא של עובדים סוציאליים שעובדים עם הקהילה האתיופית.
חופית בן אהודה: עלה פה הנושא שעובדים סוציאליים חוששים או לא רוצים לעבוד רק עם הקהילה האתיופית כשהם עצמם בני הקהילה; הם לא רוצים לתחם את זה רק לתחום הזה.
חופית בן אהודה: בגלל היכולות שלהם ובגלל ההון האנושי שהן מביאים איתם – התרבות, הקודים התרבותיים, השפה – חשוב לתת תמריצים לעובדים הסוציאליים האלה כדי לבחור לעבוד דווקא עם האוכלוסייה הזאת.
חופית בן אהודה: משרד הרווחה יכול לעשות את זה, אם הוא רוצה, בתמריצים שונים, ואני קוראת לעשות את זה גם בתחום של קליטת עלייה.
חופית בן אהודה: תודה.
אברהם נגוסה: אני חושב שמי שביקש ורשום נתנו לו לדבר למרות שחרגנו מהזמן כמעט בחצי שעה.
אברהם נגוסה: היה חשוב לשמוע את כל מי שרוצה להשמיע.
אברהם נגוסה: יש לך להגיד לפני הסיכום?
קסניה סבטלובה: אני אגיד משפט.
קסניה סבטלובה: קודם כול, הוועדה הצליחה לדחוס שני דיונים באחד.
קסניה סבטלובה: בטח שמתם לב, כן?
קסניה סבטלובה: וזה התרחש בצורה אורגנית ומופלאה, לדעתי, כי הנושאים משלימים זה את זה.
קסניה סבטלובה: זאת דוגמה איך צריך לפעול.
קסניה סבטלובה: אני מקווה שגם משרדי הממשלה ייקחו את הדוגמה הזאת ויאמצו אותה וימשיכו לעשות את זה.
קסניה סבטלובה: שוב, תודה על המאמץ הבלתי רגיל ביום הלא פשוט מבחינה רגשית ומכל בחינה אחרת.
אברהם נגוסה: קודם כול ועדת העלייה והקליטה מזדהה בסולידריות עם כל המאבק נגד תופעת האלימות במשפחה.
אברהם נגוסה: אנחנו שמענו מאנשי המקצוע – הן מנציגי משרדי הממשלה והן מנציגי העמותות, הארגונים ואזרחים שונים שאכפת להם לקדם את הנושא.
אברהם נגוסה: ועדת העלייה והקליטה קוראת למשרדי הממשלה להכשיר עובדים סוציאליים בשפת העולים: דוברי רוסית, דוברי אמהרית, דוברי צרפתית, ספרדית, אנגלית – כל העולים.
אברהם נגוסה: להשתדל כמה שיותר שיהיו דוברי שפה שיהיו קשר ישיר עם העולים האלה.
אברהם נגוסה: לכן הוועדה קוראת למשרדי הממשלה לקבוע תקציב לדברים האלה ולתת עדיפות ראשונה להילחם נגד פירוק התא המשפחתי.
אברהם נגוסה: דבר שני, הוועדה קוראת למשרדי הממשלה לשתף פעולה עם ארגוני העולים.
אברהם נגוסה: זה לא לבוא בגישה פטרנליסטית, אלא בגישה של שיתוף פעולה.
אברהם נגוסה: נציגי העולים דוברי השפה שהקימו ארגון שיעזור צריכים לראות בהם שותפים, לא מאיימים.
אברהם נגוסה: לכן חשוב מאוד להבין שהם גם נכס למערכת, נכס למשרדי הממשלה שפועלים בקליטת עלייה.
אברהם נגוסה: חשוב מאוד לשתף אותם בתוכן התכנית.
אברהם נגוסה: כמו שאמר קודם נגה כשקובעים מכרזים ואומרים לנו, תתמודדו, אז מי שקובע את התוכן של התכנית צריך לשתף את נציגי העולים שמכירים את התרבות, ואת המנטליות.
אברהם נגוסה: אלה שמכירים צריכים להיות שותפים בבניית התכנית.
אברהם נגוסה: לכן חשוב שמשרדי הממשלה ישתפו את נציגי העולים בבניית התכנית, בביצוע התכנית ובבקרה על התכנית.
אברהם נגוסה: זה חשוב וזה יביא לנו הצלחות בעשייה שלנו.
אברהם נגוסה: דבר שלישי, ועדת העלייה והקליטה קוראת למשרד החינוך להעביר לנו תכנית מפורטת בכתב שאתם מפעילים בבתי הספר בעניין התא המשפחתי ואלימות במשפחה, כמו שהבטחתם לנו.
אברהם נגוסה: דבר רביעי, אנחנו נפנה למנכ"ל הלמ"ס כדי שביוז
אברהם נגוסה: מת
אברהם נגוסה: כם תעבירו את הנתונים שאתם אוספים למשרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: רק להעביר.
אברהם נגוסה: אנחנו לא מבקשים שתעמדו על הראש שלהם שיבצעו.
אברהם נגוסה: אבל לפחות תהיו שליחים להעביר את הנתונים האלה.
אברהם נגוסה: דבר נוסף, ועדת העלייה והקליטה מציעה ליצור שולחן עגול של אנשי המקצוע, של משרדי ממשלה, של ארגוני עולים שדנים יחד זה יחזק את שיתוף הפעולה.
אברהם נגוסה: כך עשינו.
אברהם נגוסה: מירה קידר, אני מסתכל עלייך - -
אברהם נגוסה: - - כך עשינו בעניין החיילים הבודדים.
אברהם נגוסה: אז אני מבקש, יש לך ניסיון להוביל בכיוון הזה.
אברהם נגוסה: זה מאוד חשוב פה.