GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמי פלמור: חקירה במישור משמעתי של שוטרים, יש שאלה מי צריך להיות הגורם החוקר והיועץ המשפטי לממשלה דן בזה עדיין.
אמי פלמור: הסדרת נוהל הזדהות בפני שוטר, כמו שאמרתי קודם זה עדיין לא הוכרע, והנחיית המפכ"ל בנוגע לתלונות בעניין התנהגות מפלה שינותבו להליך משמעתי, גם הדבר הזה עדיין בשלבי ביצוע.
אמי פלמור: סיימנו את המצגת.
אמי פלמור: אני אגיד שזאת יחידה שהיא בתהליך הקמה, אנחנו גם בתהליך של להבין מה הכלים האפקטיביים שלנו, מה הכלים שאנחנו נצטרך עוד.
אמי פלמור: אני חייבת להגיד שכמשרד משפטים אנחנו עשינו כל מאמץ אפשרי, זה לפעמים נראה מצחיק לציבור שהוא לא בתוך השירות הציבורי, אבל כדי למקם את היחידה הזאת במקום שבו יהיה לה את מקסימום הכוח, וזה מתחיל אפילו מזה שפינינו יחידות אחרות כדי שיהיה מקום במטה משרד המשפטים כדי שראש היחידה יעמוד בתור בחדר האוכל יחד עם המשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים ועם הסניגור הציבורי הארצי וכן הלאה, אנחנו מבינים שיש משקל לדבר הזה.
אמי פלמור: יש מעטפת מאוד משמעותית של המשרד שנותנת הרבה מאוד כוח, הרבה מעבר לגודל של היחידה.
אמי פלמור: אני גם אגיד שאנחנו נבדוק את עצמנו.
אמי פלמור: לקראת חודש מרץ שאז יש את יום המאבק בגזענות הבינלאומי, אנחנו נפרסם דו"ח ראשון על הפעילות של היחידה במהלך השנה הראשונה להקמתה.
אמי פלמור: אנחנו יודעים מתוך התהליך של הוועדה הבין משרדית שאין אמון בציבור ביכולת של הממשלה לבדוק את עצמה, זה דבר שנבדק בעולם.
אמי פלמור: היכולת לקבל תלונות היא לא דבר טריוויאלי ולכן אנחנו רואים גם את הגופים בחברה האזרחית כשותפים להעביר לטיפולנו, לבדוק אותנו.
אמי פלמור: אני לא מפחדת, זה יכול להיתפס הרבה פעמים כהתרסה או כסוג של 'בוא נראה אתכם', או 'למה לא טיפלתם'.
אמי פלמור: אני מזמינה אתכם קודם כל לבדוק אותנו ואחר כך לחלק לנו ציונים.
אמי פלמור: אנחנו רואים בכל גורם שפועל בנושא הזה מכפיל כוח, ולצד זה אני גם רוצה להגיד שהעיסוק בגזענות הוא עיסוק לא טריוויאלי.
אמי פלמור: נורא מתבקש לקרוא לכל דבר 'גזענות'.
אמי פלמור: לא כל דבר הוא גזענות, אנחנו צריכים להיזהר עם המילה הזאת, לא לשאת אותה לשווא מצד אחד – הדבר המשמעותי שקרה בעיני בדו"ח שממשלת ישראל הכירה בזה שהייתה ויש גזענות מוסדית כלפי יוצאי אתיופיה, זה היה נושא מאוד ממוקד, נדרש אומץ כדי לשים את הנושא זה על סדר היום, ואני מציעה שנתנהל בצורה הכי מקצועית והכי עניינית בנושא הזה, תוך הבנה של המורכבות של הטיפול בנושאים האלה.
יצחק הרצוג: תודה רבה אדוני היושב ראש, תודה רבה לך מנכ"לית משרד המשפטים.
יצחק הרצוג: אני חושב שהדו"ח, יש בו התקדמות ואני חייב לומר שאין ספק שהמחאה הביאה תוצאה.
יצחק הרצוג: השאלה הגדולה היא איך מתמודדים עדיין עם חוסר האמון הבסיסי העמוק שקיים בין הרבה מאוד אזרחים בקהילה יוצאי אתיופיה לדורותיהם, לבין המדינה.
יצחק הרצוג: זה תהליך ארוך טווח.
יצחק הרצוג: אני מסכים שהוא עלול להיות תהליך בין דורי, השאלה איך אפשר לקצר אותו ולצמצם אותו, כלומר מה שאת הראית בדו"ח היישום לא בהכרח מודעים לו בציבור.
יצחק הרצוג: הסיבה היא שעדיין יש בהרבה מאוד מקומת בארץ גזענות ממסדית מוסווית שמחייבת עקירה משורש באגרסיביות.
יצחק הרצוג: כך שאם יש משהו שאתם עושים שינוי דרסטי, הייתי מציע להביא אותו לידיעת הציבור, מהעמדה לדין ועד שינוי.
אמי פלמור: אני רק אגיד על זה משפט, קודם כל אנחנו עומדים לצאת בקמפיין ביחס לפעילות של היחידה, ליכולת להתלונן ולעובדה שהממשלה מטפלת בדברים.
אמי פלמור: אני גם אגיד שאנחנו קודם כל בעצמנו פועלים, גם מול השלטון המקומי, מול רשויות שמזמינות אותנו, מול פורומים של חברי מועצה יוצאי אתיופיה שהיינו אמורים להיפגש איתם – הם ביטלו את זה אבל אנחנו עוד נקיים את זה – באמת כדי להעלות מודעות לזה שיש פעילות.
אמי פלמור: זו גם קהילה שמאוד פעילה בוואטס אפ ובהעברת מידע, אנחנו מודעים לביקורת שיש, אנחנו מודעים לרגעים שבהם דברים מוצפים כלפי מעלה, ואנחנו עושים עבודה, זו עבודה שלא תפתח את העיתון ותראה אותה, אבל היא כן נעשית בתוך הרשתות החברתיות, כמיטב יכולתנו.
אמי פלמור: המציאות היא עדיין מציאות כפי ש- - -
יצחק הרצוג: אני מברך על הקמת היחידה ואנחנו נרצה לעקוב ולראות איך היחידה מתקדמת בכל פעולותיה.
יצחק הרצוג: עוד הערה אחת אדוני היושב ראש, אני לא יודע אם משרד הבריאות בכלל משולב בעבודה שלכם.
אמי פלמור: מאוד.
יצחק הרצוג: סליחה, לא משרד הבריאות, הוא דווקא בסדר.
יצחק הרצוג: משרד הקליטה באופן טבעי צריך להיות מעורב, אבל הבנתי שלאור החלטת הממשלה משרד הקליטה מוריד חלקים שלמים מפעילותו, מפרש את החלטת הממשלה כזו שלאחר 15 שנה הוא לא אחראי יותר על עולי אתיופיה.
יצחק הרצוג: האם היושב ראש ואתם מודעים לזה?
אמי פלמור: לא רק שאנחנו מודעים, מרבית - - -
יצחק הרצוג: למשל בריאות, אין.
יצחק הרצוג: יש נושאים של בריאות שהם טיפלו וזרקו את זה.
אמי פלמור: יש דור שלם כבר שנולד בארץ, הוא לא צריך להיות מטופל על ידי משרד הקליטה.
אמי פלמור: בוא נתחיל מזה.
אמי פלמור: יש דור נוסף שנמצא פה כבר עשרות שנים, הוא לא אמור להיות מטופל על ידי משרד הקליטה.
יצחק הרצוג: יש מחסומי שפה עשרות שנים.
אמי פלמור: שניה, יש לי הרבה כבוד למשרדי הקליטה ולפעילות החשובה שלו.
אמי פלמור: מהצד השני, להמשיך ולהסתכל על יוצאי אתיופיה כאל אוכלוסיית עולים - - -
יצחק הרצוג: אני מסכים, אבל יש טענה של דברים שנופלים בין כסאות ואני אוכל להביא לך דוגמאות אם תרצי.
אמי פלמור: אחת התובנות של דרך חדשה הייתה שכל התיוגים הישנים האלה רק קיבעו את יוצאי אתיופיה כמי שבמקום להיות מטופלים בהקשרים של חינוך, דיור וכן הלאה, על ידי גורמי הממשלה הרגילים ובהתאם לצרכים ולא בהתאם לאיזה תיוג גורף, צריך לעשות את המעבר הזה.
אמי פלמור: עדיין יהיו קבוצות שעדיין נחשבות לקבוצות של עולים, הם יטופלו על ידי משרד הקליטה.
אמי פלמור: אם יש משהו שנופל בין הכיסאות, זה לא טוב וצריך לטפל בו.
אמי פלמור: אני מזמינה שתצביע על זה ושאנחנו נראה איפה אנחנו יכולים לטפל בזה.
אמי פלמור: אני מציעה להפסיק לקרוא לאנשים שחיים פה כבר עשרות שנים ולילדיהם, 'עולים חדשים'.
יצחק הרצוג: מקובל, הכל ברור.
יצחק הרצוג: יש בעיות קשות שעולות כתוצאה מהחלטות, מדברים שנפלו בין כסאות, אני אשמח להציג לכם אותם.
אברהם נגוסה: חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו בבקשה.
ענת ברקו: תודה רבה אדוני יושב הראש, המנכ"לית, חבר הכנסת הרצוג.
ענת ברקו: קודם כל אני רוצה לברך את שתי הבנות שמלוות אותי ממכללת עלמה, את איסייה ואת נטע, אנחנו כבר הפכנו את זה למסורת שמגיעים אלי מהמכינה ונצמדים יום שלם, וזה מאוד מועיל.
ענת ברקו: הדיון הזה חשוב בצורה בלתי רגילה.
ענת ברקו: אני מכירה את הנושא דווקא מהצד הצבאי, ויש משהו שאני רוצה להציע אותו.
ענת ברקו: הלא אנחנו הכרנו את הגזענות נגד המזרחיים ושמעתי את הסיפורים מאמא שלי כשהיא הייתה עולה חדשה מעירק, כשהגיעה בגיל 10, ואיך היא אומרת "שם היינו יהודים ופה ערבים".
ענת ברקו: אנחנו מכירים את הדברים האלה, וכנראה כל עליה יש לה את המאפיינים שלה, רק פה נוסף גם העניין של הצבע.
ענת ברקו: אנחנו רואים שהדברים הללו, כשהיום ישאלו את הילדים שלי 'מה אתם' הם מתקשים לבחור.
ענת ברקו: אני חושבת שנראות בתפקידי מפתח, הצלחה, גם דברים שאנחנו בהחלט יכולים לעזור, לדחוף, זה דבר מאוד חשוב.
ענת ברקו: אני רוצה ברשותך אדוני, לתת דוגמאות מהצבא.
ענת ברקו: קצינת יח"ש הראשונה שיצאה מקהילת יוצאי אתיופיה, אני הוצאתי אותה, כשעזבתי את התפקיד היא כבר הייתה סרן, היא הייתה הצלחה בלתי רגילה והניראות הזאת בולטת לעין.
ענת ברקו: ראו סרן שהיא קצינה יוצאת אתיופיה, קצינה מעולה, וכמובן שאז אף אחד לא מסתכל איזה צבע היא, ומסתכלים על התפקוד שלה.
ענת ברקו: מעבר לזה, שתי המועמדות לקצונה הראשונות שהוצאנו לקורס קצינות גם מיוצאי אתיופיה, שהייתה בעיה בנתונים האישיים שלהם.
ענת ברקו: אני זוכרת כי אמרו עלי שאני משוגעת וזה לא בסדר, ואי אפשר, יצאו לקורס קצינות.
ענת ברקו: אחת שרדה, אחת לא שרדה.
ענת ברקו: אבל הן קיבלו את ההזדמנות, הן חזרו לשכונה עם הדרגות.
ענת ברקו: זה הדבר הכי חשוב בעיני, לקחת את יוצאי אתיופיה ולשלב אותם בכל מקום, אני רואה כאן את קציני המשטרה, אני רואה אנשים בתפקידים בכירים היום.
ענת ברקו: יש לכך השפעה עצומה, יש אל מי להסתכל, יש את המודלים לחיקוי, זה סוחף את כל האוכלוסייה קדימה.
ענת ברקו: אני מסכימה עם המנכ"לית כאן שבאמת לא צריך להתייחס אל כולם כאל עולים חדשים, יש לנו חבר'ה שהם בוגרי צבא, משולבים בכל מקום.
ענת ברקו: אנחנו רוצים שיתייחסו אליהם כאל עולים חדשים?
ענת ברקו: אבל יחד עם זה, לגבי המבוגרים יש עוד מקומות שצריך לתת את העוד קצת.
ענת ברקו: למרות כל השנים שעברו הם לא ממש נקלטו בחברה.
ענת ברקו: אסור לנו שיקרו מקרים כמו הסיפור של לוחם מגלן שמגיע למועדון בתל אביב ולא נותנים לו להיכנס וכל החברים שלו נכנסים.
ענת ברקו: מקרים כאלה צריך לקחת, להפוך אותם לקייס סטאדי לכולם, לפרסם אותם, לבייש את בעלי המועדון ושלא יקרו מקרים כאלה.
ענת ברקו: אני באמת מברכת אתכם שעשיתם את העבודה הזאת.
ענת ברקו: כל הכבוד וכל הכבוד על הדיון.
ענת ברקו: אני מצטערת שאני נאלצת לעזוב.
ענת ברקו: אתה יודע שאני לא חברת ועדה ולדיונים החשובים אני מגיעה.
אברהם נגוסה: נשמע את משרדי הממשלה ולאחר מכן ארגונים ומוזמנים.
אברהם נגוסה: בבקשה, משרד הקליטה, כיון שכבר ציינו את שמכם, אנחנו רוצים לקבל את התייחסותכם בנושא.
שרי פייר: אני מנהלת תחום בכיר לחינוך במשרד העלייה והקליטה.
שרי פייר: יושב איתי גם חיים סאלם שאחר כך ישלים את דבריי בנושא הבריאות.
שרי פייר: אני מסכימה אתך, אדוני, שבאמת למרות שהדרך החדשה שהקהילה הייתה מעורבת והבקשה הייתה מהקהילה בעיקרה, לא להחשיב אנשים מעל 15 שנה כעולים, עדיין יש אנשים שזקוקים לתמיכה.
שרי פייר: בוודאי שגם לאור החלטת הדרך החדשה המשרד התבקש להעביר את הטיפול בכל מי שמעל 15 שנה למשרדים הרלבנטיים לטיפול, צריך לדאוג שדברים לא יפלו בין הכיסאות.
שרי פייר: אבל בואו נתחיל מזה, למרות כל הדאגה וההעברה המסודרת, אם יש מקרים ספציפיים שאתה חושב שנפלו בין הכיסאות, אנחנו נשמח לקבל אותם ולטפל בהם באופן מידי.
יצחק הרצוג: ליושב ראש או לי, למי את מתכוונת?
שרי פייר: אליך.
יצחק הרצוג: אני פניתי על טנא בריאות.
יצחק הרצוג: טנא בריאות הוגשה והפסקתם לממן אותה.
שרי פייר: תיכף חיים יתייחס לטנא בריאות, אבל אני רוצה להתייחס לדברים נוספים.
שרי פייר: לגבי הקניית העברית, לגבי טיפול בכל הנוגע לתכניות ברשויות המקומיות, מעבר לקול קורא ייחודי לעולים מאתיופיה וילדיהם עד 15 שנים בארץ, הרשויות המקומיות מונחות לשלב יוצאי אתיופיה משנת 1989 ואילך בכל הפעילויות של עולים ותיקים.
שרי פייר: בנוסף, כשיש מקרים שדור שני הוא לא פחות חווה בעיות ואתגרים, כמו למשל בני נוער מתגודדים שהולכים בגנים הציבוריים, ושם יש בעיקר בני דור שני, אנחנו מקיימים תכנית מחוברים לבני נוער מתגודדים, קיבלנו אישור מיוחד, מכיוון שאין לנו את היכולת לטפל בבני נוער מעל 15 שנה, קיבלנו אישור מיוחד ואנחנו מכניסים את בני הנוער האלה לתכניות שמחזירות אותם לקהילה.
שרי פייר: ברשות
שרי פייר: כם אעביר את רשות הדיבור לחיים שידבר על טנא בריאות.
חיים סלם: לגבי טנא בריאות, בעצם אני במקרה טיפלתי בטנא בריאות במשרד הקליטה.
חיים סלם: אני באופן אישי הסברתי למנכ"ל את ההשלכות של הבקשה שהוא היה חלק מהגופים והאנשים שישבו בוועדה והוביל את המהלך הזה להתנתק ממשרד הקליטה.
חיים סלם: דיברתי איתו באופן אישי, הסברתי לו את ההשלכות שיש בעתיד על העמותה ועל הפעילות, לצערי הוא קידם את המהלך וזה מה שקרה בפועל.
חיים סלם: המשרד העביר את הפעילות שלו למשרד הבריאות ומשרד הבריאות אמר שאת המהות של הפעילות של העמותה הוא יכול לעשות ולכן הוא לא צריך את העמותה באופן מעשי, לפי - - -
יצחק הרצוג: אבל אתה מסכים שיש ואקום?
יצחק הרצוג: יש ואקום או אין?
יצחק הרצוג: בריאות האישה, ציבור דוברי אמהרית - - -
חיים סלם: ספציפית במקרה הזה ממש בצורה ברורה, אני חושב שהוא היה יושב ראש הגופים שהובילו את הדרך החדשה, והוא היה מודע לכל התהליך.
יצחק הרצוג: אני לא עסוק בבית דין, מי אשם.
יצחק הרצוג: האם אתה חושב שיש חסר או לא?
יצחק הרצוג: אם אתה אומר אין חסר, הכל טוב, סבבה.
חיים סלם: משרד הבריאות אמר שאת מהות הפעילות הוא יכול לקיים.
יצחק הרצוג: אתה לא אומר אם אתה חושב שאת המהות של הפעילות אפשר ל- - -
חיים סלם: זה מה שנאמר לנו כמשרד.
אברהם נגוסה: יש לי כתובת אחרת, משרד ראש הממשלה.
אברהם נגוסה: במשרד ראש הממשלה הוקמה יחידה, צוות של מעקב יישום תכנית הממשלה לשילובם של יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: יש פה אחראית ואני חושב שאנחנו - - - תסיים ואז היא תענה.
חיים סלם: חשוב לי לציין שהייתה ועדה בין משרד הקליטה ומשרד הבריאות שכל ה גורמים ישבנו והעלינו את כל הנושאים, ואם יש מקום שבו, כיוון שיש חסם שפתי, גם האמירה של חסם שפתי וכל הנושאים עלו שם.
חיים סלם: כמובן שעכשיו אם יש בעיה אחרת שלא העלינו בוועדה הזאת ובין הכיסאות באמת משרד הבריאות לא מצליח לטפל בחלק גדול מהפעילות של העולים בשטח, נשמח לדעת ולתת יד, או שמשרד הבריאות יעשה את זה, או לבחון מחדש ודרך המשרד לקבל החלטות כאלה ואחרות.
אברהם נגוסה: חשוב גם להדגיש שבתכנית הממשלתית לשילוב יוצאי אתיופיה נאמר שזה לא שילוב בכל מחיר.
אברהם נגוסה: צריך לבדוק לגופו של עניין.
אברהם נגוסה: לכן חשוב לראות את זה כדי שלא יפלו בין הכיסאות, לכן אני פונה לקסאי, איך אתם מרכזים את יישום התכנית.
קסאי דמוזה פרנזמן: רציתי להתייחס בקצרה כי זה לא נושא הדיון, אבל בכל זאת.
קסאי דמוזה פרנזמן: הסיפור לגבי קידום המדיניות התקבל בהחלטה 324 ב-2015 לנושא אימוץ אבני היסוד של התכנית הממשלתית, וזה גם מדבר על המעבר, מי שמתחת ל-15 שנה אמור להיות מטופל במשרד הקליטה ומי שלא, הוקמו צוותים בין משרדיים שזה גם שותפות של משרד הראש הממשלה, משרד הקליטה והמשרד הרלבנטי ולעניין הזה אנחנו מדברים על משרד הבריאות, ונעשתה בחינה של כל התכניות הקיימות במשרד הקליטה שעוסקות בבריאות וזה מה שהועבר למשרד הבריאות.
קסאי דמוזה פרנזמן: כשמשרד הבריאות גיבש את התכנית שלו הוא גם לקח בחשבון את הנושא הזה.
יצחק הרצוג: כן אבל תפקידך לקבל כל מה שאומר לך משרד הבריאות או שתפקידך לפקח ולראות אם השירות הניתן לציבור הזה הוא מכסה את עצמו בצורה מלאה?
קסאי דמוזה פרנזמן: כשמשרד הבריאות בא ואומר לי 'אני יכול לקבל את השירותים כמו שטנא בריאות נותנים, אני יכול לקבל את זה בדרכים אחרות בצורות אחרות', אני לא יכולה - - -
יצחק הרצוג: ואם מראים לך שזה לא כך?
יצחק הרצוג: השאלה הרי בסוף, תשמעי, אני בשירות המדינה כבר עשרות שנים, אני מכיר הכל.
יצחק הרצוג: אף אחד לא יכול למכור לי סיפורים.
יצחק הרצוג: יכול להיות שאין צורך בשירות הזה, אבל יכול להיות שאם יוכיחו לך שיש צורך בשירות הזה, מה תעשי?
קריאה: אתה לא - -
יצחק הרצוג: אז אם היא לא מנותקת, אם אתם עושים בקרה, אתם יכולים להגיד 'חבר'ה יש פה כשל בתהליך אני מבקש לטפל בו ולכסות אותו' זה הכל.
יצחק הרצוג: השאלה אם יש צורך או אין צורך.
יצחק הרצוג: השאלה אם נשים או גברים אתיופים בכל הגילאים שדוברים ומתמקדים בשפות מסוימות ויש מחסום שפתי ורגישותי מסיבות שונות ומגוונות צריכים את השירו תאו לא צריכים את השירות.
קסאי דמוזה פרנזמן: אני לגמרי מבינה את זה.
קסאי דמוזה פרנזמן: בשירותים שהם נותנים כרגע יש הגדלה של המגשרות בקופות החולים, זה בעצם המענה המיידי שנעשה.
קסאי דמוזה פרנזמן: כל מה שקשור למבחני התמיכה, שזו הדרך של משרד הבריאות לגייס את טנא בריאות, כרגע זה מתעכב.
קסאי דמוזה פרנזמן: בכל מקרה זה מתעכב.
קסאי דמוזה פרנזמן: אני לא רוצה סתם להגיד דברים שהם לא - - -
יצחק הרצוג: אז כדאי שתבדקו.
יצחק הרצוג: פשוט אני מבקש שתבדקו.
חיים סלם: אנחנו כמשרד נבדוק את הנושא.
אברהם נגוסה: לפני שאני פונה לארגונים ולאנשים פרטיים שבאו לפה, כיוון שאנחנו מקיימים במסגרת יום זכויות האדם הבינלאומי בכנסת, אנחנו דנים בנושא של זכויות האדם ולכן אנשים שצריכים להביא דוגמאות או רוצים לספר על העניינים האישיים שלהם, אני מבקש שנקרא את הסעיף לעניין הזיהוי.
אברהם נגוסה: אני מבקש ממנהלת הוועדה דנה שושני בבקשה.
דנה גורדון שושני: "בנושא חיסוי זהות מוזמנים: כידוע ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת והפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת.
דנה גורדון שושני: לפי סעיף 120 לתקנון ניתן באופן חריג לחסות פרטים מזהים של אנשים או דברים שנאמרו בדיון בין היתר אם הדבר דרוש לשם הגנה על עניינו של קטין או חסר ישע או אם פרסום הפרוטוקול יגרום נזק למוזמן לוועדה או לאדם אחר.
דנה גורדון שושני: היושב ראש מבקש להודיע כי ככל שיעלה הצורך או שתהיה בקשה לכך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברים או חלקים מסוימים מתוך הדברים שנאמרו לפרוטוקול".
דנה גורדון שושני: לכן כדאי שמי שמציג את עצמו ומציג את הבעיות שלו יציג את עצמו באותיות של השם ולא יציין את השם שלו מפורשות, והוא גם לא יצולם.
אברהם נגוסה: הגיעה אלי פנייה לפני שבוע, שוטר שהיה פעיל ובמסגרת תפקידו הוא הציל את החיים של אזרחים כשהוא התנפל על מחבל, ובאמת היה פצוע.
אברהם נגוסה: אני רוצה שאתה תאמר את זה בקיצור.
אברהם נגוסה: אנחנו לוקחים את זה כדוגמה כיצד אנחנו רואים את זכויות העובדים.
אברהם נגוסה: בבקשה ד'.
ד': שלום לוועדה, זו ועדה מאוד מבורכת, שכולם מתכנסים פה בין המשרדים, כל הגופים הנוגעים בדבר וכך נותנים מענה טוב וחיוני לעדה האתיופית שהם בסך הכל 2% כמו שנאמר פה.
ד': שמי "ד".
ד': במהלך סיור הגעתי לאזור בסמוך לבתי הספר ושם הופיע אדם חשוד שהסתובב לו בין בתי הספר.
ד': אני ועוד שוטרת נוספת ניגשנו ובדקנו את הבחור, הבחור במהלך הבדיקה שלף סכין והתחיל לדקור אותי.
ד': אני נלחם ונאבק והוא מכוון לאזור הצוואר על מנת לנטרל וזהו.
ד': אני נדקר חמש פעמים, יורה במחבל, ואחרי כל השיקום, החלמה וכולי, משטרת ישראל מחליטה ש, "תשמע, אתה נכה", הפכת להיות לנכה כי מנעת פיגוע בגופך, ילדים קטנים שידעו להעביר לי לבית החולים מכתבים וציורים של ילד בראות עיניו מהחלונות ולהגיד לי תודה, ולעומת זאת משטרת ישראל שיושבת בראשה ניצב גילה גזיאל מחליטה להגיד לי "תשמע, אין לי מקום, תפקיד בכל משטרת ישראל בגלל שהפכת לנכה, אין לי תפקיד בשבילך".
ד': אני לפני שנתיים הופרשתי באופן סופי אחרי שקיבלתי כמובן איומים וכולי מהסגן שלה ש"אם לא נפריש אותך, אנחנו נדאג להפריש אותך על אי התאמה, עם כל ההשלכות שבכך".
ד': כיום היא שמה אותי כאזרח עובד משטרה בתחנת משטרת עפולה, רק בשביל שלא אגיע לבית של השר ארדן.
ד': כי הייתי מפגין מול הבית שלו ואז היא הבטיחה לי - וכל מה שאני אומר מתועד אם בהקלטה ואם במסמכים – היא הבטיחה לי "אני אהפוך עולמות בשביל להחזיר אותך".
ד': ובעצם היא עושה את זה הפוך והעברתי חומר שמראה איך מתנהלת המשטרה מולי פעם אחת "כן תחזור, אין שום בעיה" ופעם שניה כעבור שלושה חודשים "לא, טעינו, אנחנו מתנצלים".
ד': אני חושב שאת הביזיון הזה צריך לעשות.
ד': כי מה שעשיתי, בסך הכל מנעתי פיגוע וזו הייתה חלק מהשליחות שלי, אלא אם כן תגידו לי אחרת, לא יכול להיות שמשטרת ישראל עושה איפה ואיפה ואומרת לי "לך אין תפקיד במשטרת ישראל".
ד': לא יכול להיות ש-32,000 שוטרים שמתוכם יש נכים, מוגבלים, במשטרה, אבל רק לד' אין תפקיד.
ד': חברים, לא סרחתי לא עברתי שום נוהל כזה או אחר במשטרת ישראל.
ד': אני בעל תעודות הערכה ותעודות הוקרה מכל קציני המשטרה, בעל הערכות מאוד גבוהות, יותר טוב מכל שוטר אחר, וזה עם קבלות, כל מה שאני אומר מתועד ונמצא בתיק האישי שלי.
ד': לא יעלה על הדעת שאני בחוץ וצריך להילחם בגוף ששלח אותי לבצע משימה, שיחזיר אותי.
ד': אני חושב שזה היה מובן מאליו.
אברהם נגוסה: תודה, אתה גיבור, פעלת נכון.
אברהם נגוסה: מה שאתה אומר שמנעת אסון בגופך ועכשיו אתה רוצה לחזור להיות בשורות המשטרה.
אברהם נגוסה: זה מה שאתה מבקש.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע את יושב ראש מינהלת גילה, המקום שבו התרחש האירוע.
עופר איובי: אני פה בשני כובעים.
עופר איובי: א.
עופר איובי: אני אב לשישה ילדים כששלושה מילדיי דרך אגב למדו בבית הספר שד' שם מנע את הפיגוע, ואני לא רוצה שאף אחד יחוש את ההרגשה הזאת ויעבור את ה- - -.
עופר איובי: אני גם כיו"ר מינהלת גילה פה, אני מייצג כ-40,000 תושבים ואני גם פה כאב לילדים שד' עבורנו הוא פשוט גיבור וגם עבור תושבי גילה ד' גיבור והוא יישאר כך.
עופר איובי: אני רק רוצה לומר שהבן שלי שהיה אז בן 9, היום הוא בקורס מ"כים בגבעתי, חייל מצטיין, הוא ראה את כל המקרה הזה מחלון בית הספר, איך שדוקרים אותו ואיך שהוא יורה במחבל.
עופר איובי: אני רוצה רק לשאול פה את האנשים, רואים מה שעושים לד', ואיך זורקים אותו משורות המשטרה ואני כתבתי את מה שכתבתי, ש"הכושי עשה את שלו" ואני כן נכנס לדבר הזה, זה תרתי משמע, כי אני חושב שעניין המוצא זה העניין שהביא את משטרת ישראל לוותר עליו, אם זה היה מישהו אחר זה לא היה קורה.
עופר איובי: עבורנו הוא גיבור, ואיזו דוגמה אנחנו יכולים לתת לילדינו אם גיבור כזה לא מוצאים לו בכל משטרת ישראל מקום עבודה ופרנסה כי מה שעשו לאיש הזה, ואני רוצה לציין שכשאני דיברתי איתו, הוא פשוט בכה בכי מרורים, ושאלתי אותו "תגיד, אני יכול לעזור לך כלכלית" הוא אמר לי "לא, אני רוצה רק את הכבוד שלי".
עופר איובי: שאלתי אותו עוד שאלה "היית עושה את אותו דבר אם היו מחזירים אותך אחורה?
עופר איובי: " בלי לחשוב אפילו שניה אחת הוא אמר "הייתי עושה את אותו דבר, אף על פי המצב שאני נמצא בו היום".
עופר איובי: מי כמוך יודע שאני חבר של השר, אני גם פניתי אליו.
עופר איובי: אני רק מבין והבנתי, אני לא חושב שזה עניין של השר לביטחון פנים, זה משהו פנימי בתוך משטרת ישראל.
עופר איובי: אני חושב שהוועדה הזאת צריכה להתכנס איך לתת לגיבור הזה אות הוקרה, ולא לתת לו אות הוקרה ולזרוק אותו משורות המשטרה.
עופר איובי: אני מבקש ממך כיו"ר הוועדה וכמייצג את העדה כי אני חושב שכן יש לזה איזו שהיא השלכה לסיפור הזה, להילחם בכל הכוח שיחזירו את ד' לשורות משטרת ישראל ומי שמעיין בחומר ואני עיינתי בחומר, מבין את העוול שנגרם לו, וצריך להחזיר אותו לשורות משטרת ישראל כדי שד' עם ארבעת ילדיו ועם משפחתו יוכל להתפרנס בכבוד ולא למצוא לו מקום רק כמס שפתיים ולהביא אותו לפת לחם.
עופר איובי: אני קורא פה לעשות מעשה ולא רק בדיבורים.
עופר איובי: זה מספיק היה בתקשורת.
אברהם נגוסה: אני פונה למשטרת ישראל להתייחס.
אברהם נגוסה: בלי לציין את שמו, אני חושב שזה אפשר גם אם יש דברים שאתם לא רוצים להתייחס בפורום כזה, אנחנו נשב ונדון על הנושא הזה, כי לא ייתכן שאיש כזה שעשה והקריב עצמו, מוצא את עצמו היום בחוץ.
אברהם נגוסה: בבקשה, נציג משטרת ישראל.
בתיה בן דוד: אני ראש מדור כח אדם בייעוץ המשפטי במשטרת ישראל.
בתיה בן דוד: למדנו להכיר את המקרה של ד' שזה שהוא בוודאי גיבור ואף אחד לא יכחיש את זה אצלנו בארגון אלא להיפך, בעקבות פניה שלו לנציבות שוויון לבעלי מוגבלויות במשרד המשפטים.
בתיה בן דוד: גם אנחנו בייעוץ המשפטי בחנו את הנושא.
בתיה בן דוד: אני מפאת צנעת הפרט לא אפרט ויו"ר הוועדה ציין שאולי נעשה משהו בפורום אחר, שבו כן אפשר לציין את הדברים.
בתיה בן דוד: רק בשתי שורות לומר כך: א.
בתיה בן דוד: לטעמנו זה לא נוגע לנושא של הוועדה הספציפית הזאת, שכן הוא כמובן גויס למשטרה והמוצא שלו היה ידוע - - -
אברהם נגוסה: לפני שנתתי לו לדבר, הסברתי למה זה רלבנטי לוועדה, כי אנחנו דנים היום על זכויות אדם.
אברהם נגוסה: במסגרת היום שהכנסת מציינת, לכן כשאני שמעתי בשבוע שעבר בפעם הראשונה את הסיפור, אין מקרה שהוא יותר מתאים שבו נפגעו זכויות האדם.
אברהם נגוסה: אם זה נכון או לא נכון, אנחנו נבדוק.
אברהם נגוסה: אבל כשאני שומע, להבנתי הזכות שלו נרמסה.
אברהם נגוסה: הוועדה היא לא בית משפט, אנחנו נותנים לאזרחים שמרגישים שנפגעו לפתוח ולאמר מה כואב להם.
אברהם נגוסה: לכן אמרתי, אם יש עניינים אחרים בגלל צנעת הפרט נדון בכך במסגרת פורום אחר, אבל אל תגידי שזה לא מתאים, כי זה מתאים לנושא שאנחנו מציינים היום.
אמי פלמור: אולי אני אתערב ואגיד שרק מהנתונים שהועברו אלי, ולא בכדי פתחתי הבוקר ואמרתי שלא כל דבר צריך לקשור דווקא לגזענות, ואנחנו בנושא היום, אני אגיד, לא בכדי נמצאת פה גם נציגה של נציבות שוויון לאנשים עם מוגבלות, שהיא באמת יחידה אצלנו במשרד, יש פה שאלות מורכבות שצריך לברר אותן ואי אפשר לברר אותן בפורום פתוח.
אמי פלמור: אלה באמת עניינים אישיים.
אמי פלמור: חוץ מההסכמה, הדבר הגלוי היחיד, זה שיש פה אדם שעשה מעשה גבורה, ושיש פה מערכת שצריכה לדעת איך לתת מענה כשאדם כזה נפצע.
אמי פלמור: ראינו איך אפילו אף אחד מסביב לשולחן לא הצליח להמנע מלהגיד את שמו, אחרי שקיבלנו את ההתראה מלהגיד את שמו, אני מציעה שלא נמשוך את עצמנו בלשון בדיון הזה, כי יש פה באמת דברים שקשורים לצנעת הפרט במובן הכי בסיסי של המילה, הם כן מתאימים למעורבות של חבר כנסת שדורש תשובות מרשויות, אבל לא לדיון פתוח עם אנשים שלא קשורים אליו, ובכלל, אני חושבת שהוא צריך לבחור מי הוא רוצה שיהיה שותף לדיון הזה.
אמי פלמור: לא בדיון מוקלט, ולא בפרוטוקול.
עופר איובי: רק משפט אחד.
עופר איובי: משטרת ישראל, אני פונה אליכם, תאמינו לי שאני מכיר את הסיפור לעומק העניין.
עופר איובי: מספיק להגיד שזה ככה, אתם לא יודעים פרטים, כן יודעים פרטים, לא יכול להיות שמערכת כל כך כל כך גדולה לא יכולה למצוא פתרון ומקום לבחור הזה.
אברהם נגוסה: אנחנו לא עוזבים את הנושא.
אברהם נגוסה: אנחנו הולכים לשבת בפורום יותר סגור ומצומצם לברר מה יש למשטרה שהיא לא רוצה להגיד בפורום הזה, כדי לשמור על צענת הפרט.
אברהם נגוסה: וזה הגיוני.
אברהם נגוסה: לכן אני לא רוצה להכריח אותם לומר את הדברים וזאת כדי להגן על הפרטיות שלו, ולטובתו.
אברהם נגוסה: אבל לא נעזוב את העניין.
אברהם נגוסה: אני מבטיח לך שנמשיך יחד עם המשטרה ועם השר לברר מה מונע את חזרתו למשטרה.
בתיה בן דוד: רק שני משפטים להשלים.
בתיה בן דוד: מדובר באדם יקר, בשר מבשרנו, בוודאי אנחנו לא חושבים שאנחנו משני צדדים של המתרס אלא מאותו צד של המתרס.
בתיה בן דוד: הוא גם גמלאי שלנו והוא גם עובד אזרח שלנו ומה שניתן היה לעשות שיתאים למצב נעשה, ואנחנו מאוד מקווים שהמצב רק יילך וישתפר ואולי גם יהיה אפשר לעשות דברים מעבר.
בתיה בן דוד: אבל אני חייבת להגיד שהנושא היה גם על שולחנו של המפכ"ל, זה לא איזה שהוא מקרה שמישהו הזניח או לא טיפל בו, ראש אגף משאבי אנוש בעצמה טיפלה בו, היא ישבה איתו לא פעם, התקן שעליו עכשיו הוא יושב בעצם הוא תקן שמיועד לאפשר לו כן להיות תחת חסות המשטרה, גם אם לא כשוטר, ולהמשיך לעבוד, והכל נעשה מתוך הערכה מאוד גדולה וכבוד מאוד גדול גם אליו כאדם וגם נוכח התרומה המאוד גדולה שלו לארגון.
אברהם נגוסה: אנחנו באמת נשב ונדבר על זה.
אברהם נגוסה: הוא לא מתלונן שיש לו בעיה כלכלית, הוא רק רוצה את הגאווה שלו, הגאווה של לבישת מדי משטרת ישראל ולהמשיך את פעילותו.
עופר איובי: סליחה, זה גם כלכלי כי השכר שלו גם נפגע.
עופר איובי: צריך שהדברים ייאמרו, מספיק דנו בזה ועכשיו זה עוד פעם יתגלגל ועוד פעם יתגלגל, צריך למצוא לו פתרון.
עופר איובי: ולא לדחות ובעוד שנה לעשות עוד דיון.
עופר איובי: יש פה משפחה בסיפור.
אברהם נגוסה: תשמע, אמרתי שאנחנו נלך לדון בפורום יותר מצומצם.
אברהם נגוסה: אז אנחנו יכולים לעשות את זה.
אברהם נגוסה: כי אמרת לי שאתה צריך כלכלה, אז הוא אמר 'אני לא צריך כלכלה, אני רוצה לחזור'.
אברהם נגוסה: אני אומר לכם שהם אומרים שהוא גמלאי שלהם והם נתנו לו עבודה, אבל להבנתי, ממה שדיברתי איתו, הדרישה שלו היא שהוא רוצה לחזור להיות שוטר ולא לעשות את מה שעכשיו הוא עושה.
אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו נפעל להבין למה זה לא קרה, אנחנו יודעים שאנשי משטרה שנפצעו חוזרים לתפקד כשוטרים, אז מדוע הוא לא חוזר.
אברהם נגוסה: אני רוצה לבדוק את הדבר הזה.
אברהם נגוסה: המשטרה אומרת שהם דואגים לפרטיות ומגנים על הזכות לפרטיות שלו ולא רוצים לחשוף, אז אני אומר שנשמע בפורום סגור יותר.
אברהם נגוסה: לא נעזוב את הנושא.
דבי גיל: אני עו"ד באגודה לזכויות האזרח.
דבי גיל: אני רוצה להגיד ברכה קצרה ליום זכויות האדם.
דבי גיל: בגדול זה אמור להיות יום חג לכולנו, יום בינלאומי שנקבע אחרי מלחמת העולם השניה, בגלל הזוועות הגדולות של המלחמה הזאת וגם הסיפור הספציפי של העם שלנו.
דבי גיל: אני מודה לוועדה שמקיימת דיון במיוחד כדי לציין את היום הזה.
דבי גיל: לגבי הדו"ח, אני רציתי לדבר על נושאים שקשורים למשרד החינוך, צר לי שאין פה אף נציג ממשרד החינוך.
דבי גיל: עלו כאן כמה דברים אבל יש כמה סוגיות הרבה יותר נרחבות ועמוקות שלא נדונו היום, אני מקריאה מתקציר הסעיפים 50, 51, 52 שבדו"ח, אלה סעיפים שעוסקים בטפול עומק בחינוך לגזענות.