GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אסיה איסטושינה: אם יש אולי קו ארצי זה יכול לעזור או למצוא פתרונות ותקציבים לקמפיינים ולהכשרת מתנדבות.
אסיה איסטושינה: אני בטוחה שמסל"ן יכולים לעזור.
אסיה איסטושינה: אני מדברת על אלה שהגיעו לא מזמן: תכניות כמו נעל"ה, כמו סל"ע, כמו מס"ע – לעבוד באולפנים, לעשות הרצאות, לעשות סדנאות.
אסיה איסטושינה: יש לנו כוחות לדבר גם על אלימות פיסית וגם על אלימות מינית.
אסיה איסטושינה: נשים לפעמים פשוט לא יודעות מה הזכויות שלהן ומה מגיע להן.
אסיה איסטושינה: שאלה אחרונה שאני רוצה להעלות זה לא רק איך אנחנו עוזרות לנפגעות, אלא האם יש סיכוי שתיפסק האלימות מצד הגברים – גם בקרב גברים ישראלים וגם בקרב גברים דוברי רוסית.
אסיה איסטושינה: זה, כמובן, לא כל הגברים אבל מאוד חשוב לשנות את השיח, לשנות את האווירה הציבורית בתקשורת המונים ובקמפיינים.
אסיה איסטושינה: אני מסתמכת על מה שאומרות חברות כמו ורה רז'יקוב שהיא פעילה פמיניסטית שצריך למקום שהגברים והנשים האלה נמצאים שזה גם רשתות חברתיות וגם לעשות יותר מחקרים.
אסיה איסטושינה: אין לנו כמעט חוקרות בתחום המגדר שמדברות רוסית.
אסיה איסטושינה: אנחנו לא יודעות מספיק מה קורה במיוחד עם העלייה האחרונה של השנים האחרונות שזה נשים שנפגעות הרבה יותר.
אסיה איסטושינה: חודש וחצי מרגע ההגעה לארץ עד פגיעה ראשונה.
אסיה איסטושינה: זאת לא חוויית עלייה מרגשת ומשמחת.
אסיה איסטושינה: בסוף דבריי אני אומרת, אנחנו צריכות תכנית ממשלתית, אנחנו צריכות תכנית משותפת של פעילות, של עמותות, של הממשלה כי מגיע לנו להיות בטוחות.
אסיה איסטושינה: תודה רבה.
אברהם נגוסה: דוד יאסו, אתה רצית לעדכן אותנו על הנתונים שבדקת.
אברהם נגוסה: תעדכן אותנו, ואנחנו רוצים לשמוע גם את משרד החינוך.
דוד יאסו: בהמשך לעדכון שנתתי לגבי ההסבה המקצועית שעשינו – השתתפו 26 בהסבה וסיימו 24 דוברי רוסית, אמהרית, ספרדית, צרפתית, אנגלית, הונגרית.
דוד יאסו: הם משולבים מבאר-שבע עד נתניה.
דוד יאסו: כולם מועסקים בעבודה.
אברהם נגוסה: מה אמרת מספרית?
דוד יאסו: מתוך 26 שהתחילו 24 סיימו.
דוד יאסו: 24 עובדות היום במחלקות הרווחה מבאר-שבע וערד עד נתניה.
אליזבתה ניקולאיצ'וק: זה כלום ושום דבר.
דוד יאסו: יכול להיות.
דוד יאסו: אני נתתי תמונת מצב מה היה מבחינת משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: זה טיפה בים ולא מספיק, אבל לפחות יש לנו הנתונים.
אברהם נגוסה: האם למשרד הקליטה יש תכנית להכשיר עוד?
סיון גולדשטיין-הבר: אני יכולה להגיד שאנחנו ביוזמה משותפת עם משרד הרווחה בזרוע התעסוקה לייצר מלגות להתמחות ולטיפול משפחתי ליוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: אני מדבר על כולם, על כלל העולים.
דוד יאסו: יש הנושא של ואוצ'רים.
דוד יאסו: היה צורך.
דוד יאסו: אם יהיה צורך כזה המשרד יבחן את זה.
אברהם נגוסה: אין ויכוח שיש צורך.
אברהם נגוסה: תודה שביררת ואמרת לנו עכשיו את המספר – 24 שהוכשרו אצלכם כבר עובדים.
אברהם נגוסה: עכשיו אני שואל האם לאור הצרכים הקיימים בשטח אתם ממשיכים להכשיר עוד עובדים סוציאליים?
אברהם נגוסה: האם יש תכנית כזאת?
דוד יאסו: אני לא יכול להגיד לך כי זה לא ישירות בטיפול שלי.
דוד יאסו: אני מוכן לבדוק ואני אגיד.
אברהם נגוסה: אני מבקש שתבדוק כי זה חשוב.
אברהם נגוסה: אני רציתי לתת למשרד החינוך.
אברהם נגוסה: יש לך משהו לסכם?
אילה אליהו: כן, בדיוק לדברים האלה.
אילה אליהו: משרד הרווחה מסר לנו שבשנת 2018 נתנו שש מלגות להכשרת עובדים סוציאליים יוצאי אתיופיה שמממנות את כל שלוש שנות תקופת הלימודים, והם מתכננים להעניק שישה שוברים בשנה גם בעתיד.
אילה אליהו: זה מה שמסר לנו משרד הרווחה.
אברהם נגוסה: 24 אושרו – זה בשיתוף פעולה של משרד הרווחה או רק על-ידי משרד הקליטה?
קריאה: זה שתי תכניות שונות לגמרי.
אברהם נגוסה: אני לא מדבר על תכנית של אתיופים.
אברהם נגוסה: אני מדבר על 24 ממשרד הקליטה גם לדוברי רוסית וגם לדוברי צרפתית.
דוד יאסו: דוברי רוסית שמתוכם 13 יוצאי אתיופיה וכל השאר זה שאר השפות.
אברהם נגוסה: מי הכשיר אותם?
דוד יאסו: מכללת אשקלון.
אברהם נגוסה: אבל איזה משרד אחראי?
דוד יאסו: משרד העלייה והקליטה יהיה אחראי לזה.
אברהם נגוסה: אז תבדוק לנו עם משרד העלייה והקליטה - -
דוד יאסו: יכול להיות שזה היה בשיתוף משרד הרווחה אבל אני אבדוק.
אברהם נגוסה: אז תבדוק ותעדכן אותנו.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע ממשרד החינוך.
אברהם נגוסה: בטי, בבקשה.
בטי ריטבו: אני ממונה על תחום הורים ומשפחה במשרד החינוך.
בטי ריטבו: בתפקיד שלי המשרד משקיע בשנים האחרונות משאבים רבים בקידום הקשר בין הורים וצוותי חינוך.
בטי ריטבו: למה אני אומרת את זה?
בטי ריטבו: כי כשיש קשר מיטבי בין הורים לצוותי חינוך זה מעלה את המסוגלות ההורים, ואנחנו גם משקיעים רבים משאבים רבים בנושא של קידום הורות מיטבית.
בטי ריטבו: אני, כמובן, אדבר לא מהצד של הבעיות של הזוגות, אלא אנחנו קודם כול אמונים על הילדים, ואני אדבר מהצד של המשפחות.
אברהם נגוסה: את שמעת מה אמרה חברת הכנסת קסניה סבטלובה?
בטי ריטבו: כן, אני תכף אתייחס.
אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחס
בטי ריטבו: אני אתייחס גם לזה וגם לזה, למרות שזה לא תחום האחריות שלי אבל יש לי מה לומר גם בנושא הזה.
אברהם נגוסה: תחום החינוך.
אברהם נגוסה: את מדברת על בית ספר.
בטי ריטבו: בסדר, בסדר.
בטי ריטבו: בנושא קידום הורות מיטבית יש לנו תכניות רבות במקומות שונים בארץ שמונחות על-ידי פסיכולוגיות ויועצות ומנחי הורים.
בטי ריטבו: למשל תכנית התקשרות "דלת פתוחה"; יש תכניות מיוחדות לעולים חדשים.
בטי ריטבו: אני גם מפקחת על מרכזים להורים ולמשפחה, ביניהם מרכז "מאיה" שהתחום שלו זה הורים עולים והורים במעבר.
בטי ריטבו: המרכז הזה גם עובד עם עולים מרוסיה, גם עובד עם עולים מאתיופיה וגם עם עולים מצרפת.
אברהם נגוסה: מה בדיוק עושים שם?
בטי ריטבו: גם הכשרות למנחי הורים שחלקם הגדול של המנחים הם עולים חדשים או ממוצא ארגנטיני או רוסי או אתיופי או צרפתי וגם קבוצות הורים, למשל במרכזי קליטה ולמשל בכל מיני מקומות שונים בארץ.
בטי ריטבו: זה המרכז עושה.
בטי ריטבו: במסגרת "הדרך החדשה" אני רוצה קצת להרחיב.
בטי ריטבו: יש בבתי הספר היסודיים תכנית שקוראים לה "תוצרת בית" במקומות שיש בהם ריכוז של אוכלוסייה אתיופית: בנתניה, בקריית-גת, בעפולה, ביבנה.
בטי ריטבו: יש שם עבודה גם של הורים וצוותי חינוך, גם חוויות משותפות של הורים עם הילדים וגם הדרכה מכוונת למידה להורים שהם יוכלו לעשות בבית ממקום של לקרב את ההורים לילדים.
בטי ריטבו: מביקורים שאני עשיתי המשובים הם מאוד טובים.
בטי ריטבו: בינואר נצא עם תכנית בחטיבת הביניים ובתיכונים ב-160 בתי ספר שיהיו שם קבוצות להנחית הורים של שישה-שבעה מפגשים בכל קבוצה שגם יונחו על-ידי פסיכולוגים, יועצים ואנשים שעברו את ההכשרה.
אברהם נגוסה: ההכשרה היא להורים.
בטי ריטבו: כן, בוודאי.
אברהם נגוסה: זה בעברית או גם מתחשבים בשפות של העולים?
בטי ריטבו: לעולים בשנה הראשונה זה יהיה גם באמהרית, אבל בתי הספר שאנחנו מיפינו הם בתי ספר שיש בהם אוכלוסייה גדולה של עולי אתיופיה.
בטי ריטבו: אבל הקבוצות יהיו הטרגוניות, לא הומוגניות.
בטי ריטבו: אנחנו, כמובן לא רוצים לטייל.
בטי ריטבו: המטרה של הקבוצות האלה לחטיבות העליונות היא לקידום הקשר.
שלומית אבינוח-קואולמן: זה בהשתתפות עצמית או שזה חינם?
בטי ריטבו: לא.
בטי ריטבו: זה לא יהיה בהשתתפות עצמית.
בטי ריטבו: זה יהיה שירות שאנחנו נותנים באמצעות "הדרך החדשה" למנהיגות הורית ולקבלת כלים.
בטי ריטבו: אני רוצה להגיד על מה שצוין על האלימות במשפחה למרות ששוב, זה לא תחת אחריות שלי.
בטי ריטבו: אבל אני יודעת שהיחידה לשוויון המגדרי שאושרה לרר עומדת בראשה עושה הרבה מאוד תכניות בנושא.
קסניה סבטלובה: מה זאת אומרת תכניות?
קסניה סבטלובה: תפרטי מה.
בטי ריטבו: בבתי ספר.
בטי ריטבו: אני לא ידעתי שזה יהיה הדיון, אחרת הייתי מביאה יותר.
בטי ריטבו: אבל בהרבה מאוד בתי ספר וגם ההכשרה העבודה זה לא רק עם התלמידים אלא גם הכשרה לאנשי החינוך; כי זה לא מספיק שיש שיעור, אלא זה גם כל ההתייחסות של אנשי החינוך.
קסניה סבטלובה: אפשר לבקש שתעדכנו את הוועדה?
בטי ריטבו: בוודאי.
קסניה סבטלובה: אני אעדכן שבדיון הקודם שהתקיים לפני כמה חודשים בוועדה לקידום מעמד האישה אמרו לנו במפורש נציגי משרד החינוך שאין תכניות ייעודיות שמטפלות בנושא של אלימות מילולית ופיזית.
קסניה סבטלובה: זה לא רק אלימות בתוך המשפחות של הנערות העולות אלא גם שיתוף הפעולה שיש בבתי ספר והיחסים שיש להם עם התלמידים ממוצא אחר.
קסניה סבטלובה: אז לא קיימות תכניות כאלה.
קסניה סבטלובה: אם זה השתנה אני אשמח לדעת.
קסניה סבטלובה: זה יהיה מאוד מעניין.
בטי ריטבו: יש תכנית "חברות וזוגיות ללא אלימות" שהיא תכנית שמתחילה מהנורמטיבי ללא נורמטיבי, אבל אני מניחה שהגישה היא לא שהתכנית תהיה צבועה אם אתה יוצא רוסיה או ארגנטינה, אלא תכניות לחינוך בלי לצבוע לארץ מוצא.
בטי ריטבו: אבל אנחנו נביא לכם את הדיווח בשמחה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמח לקבל את זה.
קסניה סבטלובה: הערה אחרונה לנושא הזה.
קסניה סבטלובה: לאור מה ששמענו מאסיה והנתונים של מדד הביטחון של נשים דוברות רוסית, לצערי הרב, הם כבר התפרסמו בעבר ולא השתפרו מאז.
קסניה סבטלובה: להפך, יש ירידה.
קסניה סבטלובה: כך שראוי לקיים דיון גם לעניין הזה שזה צבוע ספציפית למטרה הזאת.
קסניה סבטלובה: אנחנו מבינים שיש פה תופעה נפרדת.
קסניה סבטלובה: אם יש תכניות שצבועות לעולים מצרפת ולעולים מאתיופיה למה שבחינוך לא יהיה?
בטי ריטבו: בנושא של הורים.
בטי ריטבו: אבל לא בנושא - -
קסניה סבטלובה: לא דיברתי על הורים.
קסניה סבטלובה: דיברתי על הכשרות של מורים ודינמיקה קבוצתית בכיתות וכדומה.
אברהם נגוסה: הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, אני מעריך את העבודה שאתם עושים.
אברהם נגוסה: אתם מוצאים את הנתונים מהשטח.
אברהם נגוסה: השאלה היא האם אתם מביאים את זה למשרדי הממשלה, בעיקר למשרדי הממשלה הנוגעים בדבר ואומרים להם שאלה הנתונים?
אברהם נגוסה: מה היחס שלהם?
אברהם נגוסה: מה התגובה שלהם?
שושנה אינהורן-גרברציק: אנחנו הגוף האחראי על הסטטיסטיקה הרשמית במדינה - -
אברהם נגוסה: אז אתם מעבירים להם את הנתונים?
אברהם נגוסה: אני מברך על העשייה שלהם.
אברהם נגוסה: בסופו של דבר העשייה צריכה גם להשפיע על מקבלי ההחלטות, על המבצעים במשרד ראש הממשלה.
אברהם נגוסה: השאלה היא האם אתם דואגים להעביר להם שיידעו את המציאות?
שושנה אינהורן-גרברציק: אני ראש תחום משפחות בלמ"ס.
שושנה אינהורן-גרברציק: אנחנו מפיקים את הנתונים ומפרסמים אותם.
שושנה אינהורן-גרברציק: זאת האחריות שלנו, לפרסם אותם לציבור ולהפוך אותם לנגישים.
שושנה אינהורן-גרברציק: אם זקוקים לנתונים נוספים ויש פנייה אז אנחנו, כמובן, ניענה לצרכים ולבקשות.
שושנה אינהורן-גרברציק: הערוץ שלנו פתוח לכלל הציבור.
אברהם נגוסה: אתם לא מעבירים למשרד החינוך, למשרד הרווחה, למשרד הקליטה ולמשרדים אחרים שיראו את המצב?
שושנה אינהורן-גרברציק: לא.
שושנה אינהורן-גרברציק: זה לא התפקיד שלנו.
שושנה אינהורן-גרברציק: התפקיד שלנו לפרסם את הנתונים.
שושנה אינהורן-גרברציק: כמו שאמרתי מבחינתנו זה יוצא לציבור הרחב ולכל מי שזקוק.
שושנה אינהורן-גרברציק: אם זקוקים למשהו נוסף אפשר לפנות אלינו ואז נוצר ערוץ מאוד ספציפי ומסוים.
שלמה נהיר: אני מרכז סטטיסטיקה של נישואין וגירושין.
שלמה נהיר: הנתונים האלה לגבי שיעור הגירושין הגבוה בקרב יוצאי אתיופיה מתפרסמים כבר משנת 2011.
אברהם נגוסה: ואתם מפרסמים את זה, ומי שיעשה יעשה.
שלמה נהיר: אנחנו מפרסמים את זה בהודעה לעיתונות.
אברהם נגוסה: אין לי טענות אבל אני רק אומר שאם אתם גם עושים עוד צעד בעשייה שלכם – אוקיי, אתם עושים יותר פרסום כללי ומי שיראה את זה יראה, ומי שייקח ייקח.
אברהם נגוסה: אבל האם בדרך כלל אתם מכוונים גם למשרדים הרלוונטיים האחראיים שבעשייה הם צריכים להסתכל על המציאות כדי לשנות את המצב.
אברהם נגוסה: האם יש מטרה כזאת בעשייה הזאת?
אברהם נגוסה: האם יש להם כוונה לדבר הזה?
שושנה אינהורן-גרברציק: כמובן, הנתונים שאנחנו מפיקים ומפרסמים צריכים לשמש את קובעי המדיניות ומקבלי ההחלטות.
אברהם נגוסה: לכן אתם שולחים או לא למשרדים?
שושנה אינהורן-גרברציק: אנחנו לא שולחים למשרד מסוים.
אברהם נגוסה: נגיד, נישואין וגירושין בקרב העולים החדשים – שר הקליטה או שרת הקליטה, שר הרווחה – האם אתם שולחים אליהם את הדוח הזה?
אברהם נגוסה: יש מניעה חוקית לעשות את זה?
שושנה אינהורן-גרברציק: אני לא יודעת.
אברהם נגוסה: האם אתם מוכנים לשקול לעשות את זה?
שושנה אינהורן-גרברציק: אני יכולה להעביר את המסר לאחראים.
אברהם נגוסה: אתם עושים עבודה טובה וזה מצוין, אבל זה לא צריך להישאר באוויר.
אברהם נגוסה: זה צריך להגיע למשרדים הרלוונטיים.
אברהם נגוסה: אתם לא מכריחים אותם לעשות.
אברהם נגוסה: אבל לפחות חובת
אברהם נגוסה: כם ליידע אותם על המציאות.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים ליצור מציאות כזאת שאנחנו נפנה אליכם בכתב ובבקשה להפנות למשרדים הרלוונטיים כל נתון שאתם מציגים בתקשורת.
נורית יחימוביץ' כהן: אפשר לשאול שאלה את הלמ"ס?
נורית יחימוביץ' כהן: אנחנו הגענו לדיון הזה דרך נתונים שאתם פרסמתם לכבוד חג הסיגד.
נורית יחימוביץ' כהן: זה היה מאוד מעניין ומאוד קופץ לעין ומרשים – הפער הזה בין יוצאי אתיופיה לוותיקים.
נורית יחימוביץ' כהן: רציתי לשאול האם אתם עושים באופן שיטתי או אחר גם סטטיסטיקה על שיעורי גירושין בארצות מוצא אחרות?
שלמה נהיר: אנחנו בעבר בדקנו את זה בקרב עולי ברית המועצות.
שלמה נהיר: אנחנו בדרך כלל מתייחסים לעולי ברית המועצות כאלה שעלו משנת 90'.
שלמה נהיר: השיעורים היו בהיקף של 11 ל-1,000 בהשוואה ל-9 ל-1,000 בכלל האוכלוסייה היהודית.
שלמה נהיר: זאת אומרת הרבה יותר נמוך מאשר הנתונים שראינו כאן
שלמה נהיר: לגבי יוצאי אתיופיה.
נורית יחימוביץ' כהן: צרפת?
נורית יחימוביץ' כהן: יש לכם מחשבות על עולי צרפת?
שלמה נהיר: אנחנו בהחלט יכולים לבדוק את זה.
שלמה נהיר: לא קשה להפיק נתון כזה.
נורית יחימוביץ' כהן: אנחנו פשוט מנסים לחשוב האם זה יכול להיות למשל אינדיקטור למצוקה כללית של אוכלוסייה בגלל קשיי הגירה או שינויים תרבותיים.
שלמה נהיר: בהחלט נוכל לבדוק את זה.
אברהם נגוסה: אלה פרצ'נסקי, בבקשה.
אלה ברצ'אנסקי: אני פסיכולוגית ואני עובדת כפסיכולוגית גם עם מתבגרים וגם עם נשים, ואני רוצה להביא קול מהשטח.
אלה ברצ'אנסקי: אני עובדת גם עם נערות דוברות רוסית וגם עם נשים דוברות רוסית גם באופן פרטני וגם בתור מנחת קבוצות.
אלה ברצ'אנסקי: אני פשוט רואה מה יכול לעבוד.
אלה ברצ'אנסקי: אני רוצה להביא כמה דוגמות שאולי אפשר לקחת אותן וליישם אותן לא רק במקום אחד אלא בעוד ערים ומקומות.
אלה ברצ'אנסקי: למשל, פונות אליי נשים שעברו התעללות מינית, הטרדות מיניות, אלימות במשפחה ורוצות לבוא לטיפול אבל אין להן שום אפשרות כספית להגיע לטיפול פרטני.
אלה ברצ'אנסקי: אני פניתי ביוזמתי לאגף קליטה בעירייה מסוימת ואמרתי, תשמעו, יש לי נשים, יש פונות, יש מצוקה, תנו לי אפשרות להנחות קבוצה לנשים בנושא של העצמת נשים ומודעות והנגשת שיח פמיניסטי ודווקא חיזוק המשפחה.
אלה ברצ'אנסקי: כי נשים מודעות יותר יכולות לדבר עם גברים והתא המשפחתי רק מתחזק מזה.
אלה ברצ'אנסקי: זאת המסקנה שלי.
אלה ברצ'אנסקי: הם הלכו לקראתי ואני מנחה קבוצת נשים כזאת כבר שנה רביעית.
אלה ברצ'אנסקי: זאת קבוצה שמצליחה באופן יוצא דופן כי נשים רוצות להגיע, רוצות להבין יותר על פסיכולוגיה של אישה, פסיכולוגיה של גברים ואיך ליצור יחסים שוויוניים.
שלומית אבינוח-קואולמן: באיזו רשות זה מתקיים?
שלומית אבינוח-קואולמן: למה את לא אומרת את שם הרשות?
שלומית אבינוח-קואולמן: הם עושים משהו חיובי.
אלה ברצ'אנסקי: אני לא יודעת אם מותר לי.
קריאות: מותר, מותר.
קריאות: זה המקום.
אברהם נגוסה: קודם כול זאת החלטה שלך.
אברהם נגוסה: דבר שני, דיברת על משהו חיובי וזה יכול להיות מודל לחיקוי.
אברהם נגוסה: אם את מחליטה להגיד תגידי; אם את לא רוצה להגיד זכותך לא להגיד.
אברהם נגוסה: זאת החלטה שלך.
אלה ברצ'אנסקי: זה דווקא לזכותם.
אלה ברצ'אנסקי: זאת עיריית פתח-תקווה.
אלה ברצ'אנסקי: אנחנו עושים את זה בפועל וזה פשוט מצליח.
אלה ברצ'אנסקי: דוגמה נוספת – אני גם מנחה קבוצות של עמותת "נשים לגופן" והנחיתי קבוצת נערות דוברות רוסית שלא מזמן עלו לארץ.
אלה ברצ'אנסקי: אנחנו צריכים להיות מודעים לכך שנערות ונשים שמגיעות לארץ בזמן האחרון – מצד אחד יש כאלה שמודעות מאוד לשיח הפמיניסטי ובאות מחוזקות, ומצד שני מאוד מוחלשות ובאות מחברה מאוד סקסיסטית שבה המסרים הם שאישה צריכה לדעת את מקומה וחשוב להיות רק יפה ולשתוק – המון מסרים מאוד סקסיסטיים ומשפילים.
אלה ברצ'אנסקי: בקבוצת נערות עבדנו על הנושא של הנגשת השיח ומודעות - -
אברהם נגוסה: האם את רואה שזה עושה טוב ועושה שינוי לאנשים?
אלה ברצ'אנסקי: זה היה מדהים.
אלה ברצ'אנסקי: אני חייבת להגיד.
אלה ברצ'אנסקי: זה לא רק אני, זה עוד מנחות, אבל לצערי קבוצות כאלה זה קורה מעט מדי.
אלה ברצ'אנסקי: התוצאות מדהימות.
אלה ברצ'אנסקי: גם בקבוצות נשים וגם בקבוצות של נערות באו וסיפרו אחת מתוך אחת; לא אחת מתוך שלוש שהוטרדה או עברה איזשהו סוג של הטרדה או פגיעה מינית – אחת מתוך אחת יכולה לספר על מקרה שהיה לה או ברחוב או דרך מכרים או במשפחה.
אלה ברצ'אנסקי: וכשהן מודעות יותר ומתחזקות ומועצמות ומבינות מה קורה בחברה בנושא של החמצה ובנושא של מיזוגניה מופנמת.
אברהם נגוסה: איך אתם משווקים את התכנית הזאת?
אלה ברצ'אנסקי: לא קורה שום דבר כי אין תקציבים לדברים כאלה.
אברהם נגוסה: זה תלוי בתקציבים.
אלה ברצ'אנסקי: אין מספיק תקציבים.
אלה ברצ'אנסקי: אני מאוד רוצה לפנות למשרד הקליטה ולמשרד החינוך ולמשרד הרווחה – חייבים לעשות כאלה קבוצות, אבל זה במיקרו.
אלה ברצ'אנסקי: במאקרו – אני חייבת להגיד שמתבגרים מוזנים מאוד מתקשורת.
אלה ברצ'אנסקי: בתקשורת אנחנו רואים כל מיני דברים.
אלה ברצ'אנסקי: סרטון כזה כמו שיצרו – חייבים לפעול עוד בנושא.
אלה ברצ'אנסקי: גם סרטים דוקומנטריים.
אלה ברצ'אנסקי: התקשורת חייבת להיות גם בשפה הרוסית.
אלה ברצ'אנסקי: זה מאוד חשוב כי יש כאלה שלא מבינים.
אברהם נגוסה: אני מצטער שאני מזרז כי הזמן שלנו רץ.
אברהם נגוסה: האם יש לך תכנית כתובה שאת יכולה להפנות אותה למשרדי הממשלה ולהגיד שזאת תכנית מוצלחת ביותר וכדאי לשכפל אותה בכל הארץ בעלות כך וכך.
אברהם נגוסה: האם עשית את זה?
אברהם נגוסה: האם את מוכנה לעשות את זה?
אלה ברצ'אנסקי: אני מוכנה לעשות את זה כי גם כאן אני נציגת הליגה הפמיניסטית דוברת רוסית.
אלה ברצ'אנסקי: מצד שני אני פסיכולוגית שבאה מהשטח.
אלה ברצ'אנסקי: לכן אנחנו מוכנים לעשות את זה.
אברהם נגוסה: קודם כול תכתבי את התכנית ואת העלות שלה, ונעשה דברים תכל'ס.
אברהם נגוסה: אני וחברת הכנסת קסניה נוביל את העניין הזה למשרדים הרלוונטיים.
אברהם נגוסה: אני לא מבטיח שנצליח אבל לפחות נשתדל להביא את זה למודעות של מקבלי ההחלטות.
אלה ברצ'אנסקי: בסדר.
אסיה איסטושינה: אנחנו נכתוב.
שלומית אבינוח-קואולמן: תעבירו למייל של הוועדה.
אברהם נגוסה: כשאנחנו מדברים אנחנו מציגים את הבעיות.
אברהם נגוסה: אנחנו גם מדברים על דרכי ההתמודדות.
אברהם נגוסה: אבל אם אנחנו לא כותבים והולכים ללחוץ לעשות את זה, זה יישאר בגדר דיבורים.
אברהם נגוסה: לכן כדאי שבכל השפות – גם דוברי אמהרית, גם דוברי צרפתית, ספרדית, אנגלית – תהיה תכנית עם עלות.
אברהם נגוסה: ואז תפקידם של חברי הכנסת להילחם ולהשתדל לעשות את זה.
אלה ברצ'אנסקי: עוד משפט אחד:
אלה ברצ'אנסקי: אני חשוב שמאוד חשוב לעבוד עם נשים ונערות אבל גם עם גברים ובנים.
אלה ברצ'אנסקי: אבל אין מספיק תכניות גם לבנים.
אלה ברצ'אנסקי: כמובן, משרד החינוך עושה מה שהוא יכול, אבל אנחנו רוצים עוד תכניות.
אברהם נגוסה: להתייחס בתכנית זה חשוב מאוד.
אברהם נגוסה: נתקדם כי אני מבקש שתדברו בתמצית.
אברהם נגוסה: זיוה רשף, בבקשה.
זיוה רשף: אני סגנית מנהלת אגף הרווחה בבת-ים.
זיוה רשף: לידי ליאור אבנון, עובדת סוציאלית במרכז לשלום המשפחה.
זיוה רשף: אני שומעת ואני רוצה לציין כמה דברים: יש תכנית לעולים.
זיוה רשף: בבת ים יש לנו מודל קליטה יישובי.
זיוה רשף: לפי החלטת הממשלה, זה לטיפול בעולים מאוקראינה, צרפת ובלגיה.
זיוה רשף: בבת-ים אנחנו מטפלים בעיקר בעולים מאוקראינה.
זיוה רשף: נכון שזאת הייתה תכנית לארבע שנים והיא קיבלה הארכה.
זיוה רשף: זה גם משהו שאני רוצה לציין שכל הנושא של תכניות שמותנות בתקציבי פעולה שמתחילים בינואר ונגמרים בדצמבר ואחרי דצמבר אתה לא יודע אם אתה ממשיך או לא, ויש לך עובדים סוציאליים שמתחילים לעבוד - -
אברהם נגוסה: אבל אם זאת תכנית של ארבע שנים זה לא צבוע מראש?
זיוה רשף: זה שלוש שנים.
זיוה רשף: ומה קורה בשנה הרביעית?
זיוה רשף: אנחנו מחכים להחלטה, ואחרי שההחלטה התקבלה אנחנו עדיין מטפלים למשפחות.
זיוה רשף: אז יש לנו 70 משפחות.
זיוה רשף: אני בכלל חושבת שבנושא של תקציבי פעולה צריך לדון על זה בנפרד כי זה משהו שתוחם את הטיפול לטווח קצר וקיימת הרבה מאוד עמימות וחוסר בהירות בנושא הזה.
זיוה רשף: אבל יש החלטה ויש טיפול וכרגע אנחנו מטפלים ב-70 משפחות במסגרת התכנית הזאת.
זיוה רשף: אנחנו הייתה לנו ישיבה יחד עם משרד הקליטה לגבי תכנית שלם בנושא קליטה מיטיבה שזה די דומה לתכנית של המשרד.
זיוה רשף: אני אומרת שוב – חבל שכמה משרדים מפתחים תכנית די דומה עם פרויקטורים ומלווים למשפחות ועובדים סוציאליים.
זיוה רשף: אבל ברשות המקומית עשינו איגום משאבים כדי לעשות חלוקה וגם תיאום בין התכניות.
אברהם נגוסה: יש החלטת הממשלה שלתכנית שמופעלת על-ידי החלטת הממשלה יש תקציב.
זיוה רשף: נכון.
זיוה רשף: כרגע לעוד שנה.
אברהם נגוסה: מה התכנית של משרד הקליטה?
זיוה רשף: די דומה.
אברהם נגוסה: למה לא יחד?
אברהם נגוסה: למה לא להגדיל אותה מ-70 ל-100?
זיוה רשף: כבוד היושב-ראש, אני עובדת שטח.
זיוה רשף: את ההחלטות האלה אני מקבלת בסוף - -
אברהם נגוסה: מלמעלה.
זיוה רשף: זאת אומרת אני בקצה הרצף.
זיוה רשף: אנחנו העובדות הסוציאליות מקבלות את ההחלטות ומיישמות אותן בשטח.
זיוה רשף: אני רק רציתי לציין שיש כאלה תכניות.
אברהם נגוסה: כמה משתתפים בתכנית של משרד הקליטה?
זיוה רשף: אני לא יודעת.
זיוה רשף: אצלנו 70 משפחות יוצאות אוקראינה שהן שלוש שנים בארץ.
אברהם נגוסה: את חושבת שהתכנית הזאת היא מוצלחת?
זיוה רשף: אני חושבת שהתכנית הזאת היא תכנית מוצלחת כיוון שבניגוד לתכניות אחרות באגף הרווחה שמדברות על סיכון, התכנית הזאת מדברת על מניעה.
זיוה רשף: התכנית הזאת היא להגיע בשלב מאוד מוקדם לעולים, לאתר את החוזקות שלהן בעיקר בנושא של משבר ההגירה, לעשות התערבות קצרת מועד, לתווך אותם לתכניות של תעסוקה, למיצוי זכויות וללוות אותן.
זיוה רשף: יש גם מלווה למשפחות האלה.
זיוה רשף: המטרה היא שאחרי התקופה הם לא יהיו ברווחה.
אברהם נגוסה: המספר 70 זה בגלל חוסר תקציב או חוסר השתתפות של האנשים?
זיוה רשף: 70 משפחות זה 70 השמות.
זיוה רשף: במסגרת 70 ההשמות האלה אנחנו מגייסים כוח אדם.
אברהם נגוסה: מי הגביל את המספר?
אברהם נגוסה: משתתפים?
זיוה רשף: התקציב הקיים.
אברהם נגוסה: התקציב הקיים.
אברהם נגוסה: אבל אם, נניח, יש יותר תקציב אז יש יותר מועמדים.
זיוה רשף: יש יותר משפחות.
אברהם נגוסה: אז הסיבה היא תקציב.
זיוה רשף: אני מניחה.
זיוה רשף: דיברנו גם על תחנות לטיפול משפחתי בנושא של אלימות במשפחה.
זיוה רשף: אני רוצה להגיד לגבי התחנות לטיפול משפחתי – הנושא לא מתוקצב כמעט בכלל ברשויות המקומיות.
זיוה רשף: לפחות אצלנו בבת-ים יש אצלנו תקציב מזערי של משרד הרווחה שמספיק אולי ל-30% משרת עו"ס בכל בת-ים.
זיוה רשף: בת-ים היא עיר של 160,000 תושבים, ואני מדברת על תקצוב של 30% בערך של משרד הרווחה.
זיוה רשף: הרשות המקומית נותנת שעות נוספות לעובדים סוציאליים שעשו הסמכה בטיפול משפחתי ועובדים בשעות נוספות.
זיוה רשף: לצערי הרב, זה תלוי ברשות המקומית ובמצבה הכלכלי.
זיוה רשף: אני לא רוצה לפרט יותר מדי על מצבה הכלכלי של עיריית בת-ים, אבל בכל אופן, לדעתי, נושא כזה לא צריך להיות תלוי אך ורק ברשות המקומית – אם היא עירייה חזקה או חלשה – אלא המדינה צריכה לתת את הדעת איך לפתח את התחום הזה של הטיפול; כי זה טיפול בזוגות, זה טיפול במשפחות, זה הדרכת הורים וזה גם טיפול פרטני.
זיוה רשף: במסגרת התחנה אנחנו מכשירים את העובדים הסוציאליים לעשות תיאום הורי.
זיוה רשף: בקיצור – כל מה שקשור לחיזוק התא המשפחתי בתחום הזה.
זיוה רשף: נכון שלעולים יוצאי העדה האתיופית קשה יותר להגיע לתחנה.
זיוה רשף: היה לנו ניסיון, ואני רוצה לומר לך שלא הרבה זוגות או משפחות הגיעו.
זיוה רשף: אני יכולה לספר אפילו על משפחה לא פשוטה - -
שלומית אבינוח-קואולמן: בלי שום פרטים, בבקשה.
זיוה רשף: לא.
זיוה רשף: חס וחלילה, מה פתאום.
זיוה רשף: - - היה אירוע די טראומתי במשפחה, והילדים קיבלו טיפול, ואילו ההורים – למרות כל הניסיונות לחזק את התא ולהגיע לטיפול – לא הגיעו לטיפול וזה היה חבל.
זיוה רשף: אני אקצר כי אני רוצה לתת גם לליאור לדבר בתחום של אלימות במשפחה כי זה מאוד חשוב.
זיוה רשף: אבל אני רוצה לדבר על עוד תקציב של תכנית "זוגיות ללא אלימות".
בטי ריטבו: "חברות וזוגיות ללא אלימות".
זיוה רשף: זאת תכנית שידעתי שהיא של משרד הרווחה ולא - -
בטי ריטבו: היא תכנית משותפת.
בטי ריטבו: אבל אנחנו מבצעים את זה ומאז - - -
שלומית אבינוח-קואולמן: - - - הפרוטוקול לא קלט שום דבר.
בטי ריטבו: התכנית נכתבה בשיתוף משרד הרווחה לפני כמה שנים.
בטי ריטבו: ההובלה היא של המשרד וגם עשינו שינויים מתוך התכנית.
בטי ריטבו: זה בשיתוף איתכם ומצוין.
זיוה רשף: התקציב של התכנית הזאת הוא מזערי מאוד.
זיוה רשף: היא מאוד חשובה.
זיוה רשף: אנחנו מפעילים אותה ברשות וצריך לתגבר אותה.
זיוה רשף: אני אתן לליאור לדבר עכשיו.
אברהם נגוסה: תנסי להעביר לנו בתמצית.
ליאור אבנון: אני עובדת במרכז לטיפול ולמניעת אלימות במשפחה בבת-ים.
ליאור אבנון: אחרי כמה זמן שעבדתי בתור עובדת סוציאלית קהילתית נכנסתי לתכנית "קשרים" וספציפית עבדתי עם עולים יוצאי אתיופיה.
ליאור אבנון: הרעיון היא לעשות עבודה אחרת שהיא עבודה רגישה לתרבות.
ליאור אבנון: מתוך העבודה בשטח יש המון מסקנות שהגעתי אליהן שהייתי שמחה לשתף.
ליאור אבנון: ראשית, אני נכנסתי לתפקיד אחרי שנה שלא מצאו עובדת.
ליאור אבנון: אחת הסיבות שלא מצאו עובדת היא בגלל שהרבה פעמים מחפשים עובדים שהם יוצאי הקהילה ודוברי השפה.
ליאור אבנון: גם מההיכרות שלי עם חברות שלי יוצאות הקהילה לא מעוניינות לעבוד עם הקהילה.
ליאור אבנון: הן מעוניינות שייתנו להן מרחב עבודה גדול יותר כמו שלי נותנים מרחב עבודה גדול יותר, ולכן הרבה פעמים הן מעדיפות לא לעבוד עם הקהילה.
ליאור אבנון: ההכוונה שעובדים "רק עם" זה מאוד בעייתי ומשאיר אותנו במקום שאנחנו לא צריכים להיות שם.
ליאור אבנון: אני נכנסתי לתפקיד ואין לי שפה, אבל יש לי היכרות עם האוכלוסייה.
ליאור אבנון: לכן עבדתי במשותף עם מגשר מתוך מוקד הקליטה שיש לו המון ניסיון, הוא דמות מאוד מוכרת לטובה בעיר.
ליאור אבנון: העבודה המשותפת זה מה שהיה מצוין.
ליאור אבנון: כי דווקא זה שעבדנו אני שלא דוברת השפה והוא שכן דובר השפה נתן לזה ערך מאוד גדול.
ליאור אבנון: אני קיבלתי אישור מיוחד לעשות את התפקיד הזה אף על פי שאני לא דוברת השפה.
ליאור אבנון: אני חושבת שצריך לקחת עובדים סוציאליים שיש להם פתיחות ומוכנים ללמוד ולעבור הכשרה ולהכיר את כל המאפיינים התרבותיים, ויש אפשרות להצליח.
ליאור אבנון: אני בחרתי לעבוד עם גברים גם מתוך אמונה שזאת אוכלוסייה שפחות מגיעים אליה, ובדרך כלל הגברים גם נמצאים פחות בקשר עם שירותי הרווחה.
ליאור אבנון: אלה גברים שהתיקים של המשפחות שלהם כבר נסגרו ברווחה, ודווקא דרכם הצלחנו להגיע למשפחות כי הם שיתפו פעולה.
ליאור אבנון: ואלה גברים ששמעתי עליהם מהרבה מקומות אחרים תגובות מאוד שליליות, כמו: הם תוקפנים ולא משתפים פעולה ואין אמון ואי אפשר לעבוד איתם, ואני יכולה להגיד שזה בכלל לא נכון.
ליאור אבנון: הכול תלוי מאיפה אתה מגיע.
ליאור אבנון: היה לי חבל שהרבה פעמים זה קרה כי אותו גבר הוא מאוד מבוגר והוא דובר עברית אז חשבו שהוא מבין עברית מאה אחוז, אבל הוא לא לגמרי מבין עברית, ואז אמרו לי, לא, הוא משקר, הוא מבין עברית.
ליאור אבנון: אז אם באתי עם מתרגם אז וידאתי שהוא יבין באמת כל דבר אז פתאום הוא הבין את הדברים אחרת.
ליאור אבנון: יש פערים בדינמיקה או בקודים תרבותיים - -
שלומית אבינוח-קואולמן: לפעמים אומרים שהמתרגם לא מתרגם טוב, ודווקא הנוכחות של המתרגם מקשה על הטיפול.
ליאור אבנון: אז אני אגיד לך שכל גבר שהלכתי איתו לתרגום, קודם כול וידאתי אם הוא מעוניין בזה כי לפעמים גם יש היכרות מוקדמת.
ליאור אבנון: אחד הגברים ידע עברית, ולא רצה תרגום אז ישבנו יחד וכל דבר שאלתי הרבה פעמים אם הוא מבין.
ליאור אבנון: אבל צריך לגשר על הפערים האלה.
אברהם נגוסה: תגידי לנו מה רמת ההצלחה.
ליאור אבנון: הצלחה מדהימה הייתה איתם.