GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: תן לי פירוט על יוצאי אתיופיה.
אלמו אבנט: יוצאי אתיופיה בגלל שהם עולים עד 15 שנה בארץ, כולם ותיקים שם, אז אין תמיכה שם אבל המוקד קיים ואנחנו מעבירים כל שנה תקציב עבור כח אדם.
אברהם נגוסה: אני שאלתי האם יש מוקד קליטה לעולי אתיופיה כמו שיש במקומות אחרים.
אלמו אבנט: יש.
אברהם נגוסה: אם זה מוקד קליטה, זה בוודאי מוקד קליטה שלא הולך לרוסים ולא לצרפתים.
אלמו אבנט: אז אני מסביר, רק כח אדם יש שם.
אלמו אבנט: אנחנו מממנים רק כח אדם.
אברהם נגוסה: כמה כסף אתם מעבירים למוקד הקליטה?
אלמו אבנט: 420,000 שקל לכוח אדם.
אברהם נגוסה: למשכורת?
אברהם נגוסה: ומה כח האדם עושה?
אלמו אבנט: זה כבר באחריות הרשות, הוא ממשיך לעשות מה שעשה אני מניח, אבל מכיוון שכבר עברו לרשות המקומית גם בהפעלה וגם בהנחיה, היום זה באחריות של הרשות.
אלמו אבנט: אבל אנחנו מעבירים את זה.
אלמו אבנט: בסך הכל אנחנו מעבירים 2 מליון כמו שאמרתי לכלל האוכלוסייה, וזה נתון לשיקול דעת הרשות לעשות את החלוקה לפי הצרכים.
אלמו אבנט: כפי שאמרתי גם בפעם הקודמת, זה נתון לשיקול דעת הרשות המקומית, היא מתעדפת את הצרכים שלה למי לתת, ואנחנו כמשרד מעבירים מעל 2 מליון שקל בשנה הזאת לכלל האוכלוסיות.
אלמו אבנט: בנוסף, מוקד קליטה לעולי אתיופיה, כח אדם.
אברהם נגוסה: אז כל הכסף הולך לרוסים, לצרפתים, ל- - - לקווקזים, ולא מעבירים לאתיופים.
אברהם נגוסה: כשאתם מעבירים את התקציב, האם התקציבים מיועדים, צבועים כך וכך ליוצאי אתיופיה, כך וכך ליוצאי צרפת וכולי, או שאתם מעבירים לעירייה 2 מיליון שקל "תעשו מה שאתם רוצים"?
אלמו אבנט: אדוני, הבעיה שהחלטת הממשלה מתייחסת להגבלה עד 15 שנה בארץ, למשרד הקליטה.
אלמו אבנט: זו הבעיה שלנו כרגע.
אלמו אבנט: מהבחינה הזאת אין עולים עד 15 שנה בארץ, הם עלו ב-1991 אז הם יותר מ-15 שנה בארץ, ומהבחינה הזאת לא מקבלים תמיכה.
אברהם נגוסה: אז אתה לא עוזר לי.
אברהם נגוסה: אז זה 350,000 שקל, הילדים מכיתה א' עד כיתה ח' שמסתובבים בשכונה מסוכנת מאוד, רמת אשכול בלוד, ואין מסגרת.
אברהם נגוסה: אני רוצה לעבור לשירותי הרווחה.
אברהם נגוסה: קודם כל העיריה.
אברהם נגוסה: אני שוב אומר, בגלל שקיימת המדיניות שמי שמעל 15 שנה כבר אינו עולה חדש, המערכת העירונית קולטת את זה.
אברהם נגוסה: בנוסף לתקציבים רגילים שיוצאי אתיופיה גם נהנים מתקציב המדינה, בנוסף, במסגרת ועדת השרים בראשות ראש הממשלה אישרה תקציב של 80 מליון שקל לדברים כאלה כפי שציינו עכשיו, פה צריך 350,000 שקל.
אברהם נגוסה: בגלל שהעירייה לא נותנת 350,000 שקל הילדים חשופים לדברים מסוכנים ואין להם מסגרת.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך, האם מתוך 80 מליון שקל שהממשלה אישרה לתכנית ארצית, לא הגיע לפחות 300,000 שקל או 400,000 שקל לעירייה?
אברהם נגוסה: תגידי לי את.
אורלי דהן: אז תרשה לי להתייחס, זה טוב שאחרי שכולם דיברו אני מתייחסת.
אורלי דהן: קודם כל אני חייבת למחות על דבר מאוד מאוד משמעותי שנאמר פה על ידי דוד ווקר, שאני חייבת להגיד את זה, שמבחינתו כאילו יש אפליה, נשמע שיש אפליה לכיוון האוכלוסייה של יוצאי אתיופיה בישוב.
אורלי דהן: אני רוצה להגיד לכם היום בצורה מאוד ברורה, המועדונית - - -
אברהם נגוסה: לא רק הוא אמר, האימהות גם אמרו.
אורלי דהן: לא, אני דיברתי על מה שהוא אמר.
אורלי דהן: ההורים שמעתי אותם מצוין, הם זעקו את זעקתם, זה בסדר.
אורלי דהן: הוא- משהו אחר.
אורלי דהן: אני רוצה להגיד לכם, יש מועדונית אחת בלבד לכל העיר לוד, לילדים בסיכון.
אורלי דהן: אחת לחברה הערבית, היא נמצאת במקרה ברמת אשכול.
אורלי דהן: אז בואו נשים את זה על השולחן.
אורלי דהן: כאשר הם רבע מהאוכלוסייה.
אורלי דהן: אז אין פה עניין של גזענות, זה לא שיש עשר מועדוניות לחברה הערבית ולאוכלוסייה האתיופית אין אף אחד, לכן אני חייבת לשים דברים על דיוקם.
אורלי דהן: זה דבר אחד.
אורלי דהן: דבר שני שהוא יותר מהותי בעיני - - -
קריאה: הערבים נכנסים - - -
אורלי דהן: לא, היא לא נמצאת בתוך המועדונית.
אורלי דהן: היא נמצאת בשכונה, מה שדיברתי, בנפרד.
אורלי דהן: אבל מה שיותר חשוב, אני חושבת שפה אדוני, אנחנו עוסקים בעניין מהותי.
אורלי דהן: שים לב שלא נמצאים פה הנציגים של הדרך החדשה.
אורלי דהן: הרי מה באו להגיד לנו בדרך החדשה על יוצאי אתיופיה?
אורלי דהן: מה התכנית הממשלתית של ראש הממשלה?
אורלי דהן: מה אמרו?
אורלי דהן: אתם תשלבו את האוכלוסייה.
אורלי דהן: ומה אנחנו עושים פה?
אורלי דהן: אנחנו לוקחים אוכלוסייה שנמצאת ברמת אשכול, שבעצם כולם יוצאי אתיופיה, ואגב הם לא שונים משאר יוצאי אתיופיה בעיר, שכולם בסופו של דבר לומדים עד 15:30 בבתי הספר ונמצאים בקייטנות גם בשעות הבוקר, וכולם נמצאים כאשר אני כמנהלת רווחה - ואני רוצה להגיד לכם, בלוד כל אדם רביעי מוכר ברווחה – ואני אמורה לתת פתרונות ושירותים לכלל התושבים, אני בדקתי וביקשתי שמות של אנשים שמתייחסים אליהם ברמת אשכול, לא כולם מוכרים ברווחה.
אורלי דהן: האם הכוונה עכשיו שאנחנו עכשיו נפתח תיקים, סוף סוף עד שיש יוצאי אתיופיה שאין להם תיקים ברווחה אז אני אלך לפתוח תיק בשביל לשים מועדונית?
אברהם נגוסה: לא, את הולכת על זה, תראי, עכשיו זה לא עניין של מקרים שמוגדרים כרווחה.
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על תכנית לא פורמלית של אחרי הצהריים, שהילדים, אלה שהולכים לבית הספר, אחרי שהם חוזרים מבית הספר לא יסתובבו ברחוב ושתהיה להם מסגרת חינוכית.
אברהם נגוסה: זה לא אומר שכדי לקבל את הסיוע, אם יש משפחות יותר חזקות מבחינה כלכלית שאת חושבת שהם צריכים להשתתף, אז אנא תקבעו מדיניות, תדרשו השתתפות של המשפחה.
אברהם נגוסה: אבל פה הילדים נמצאים בסכנה.
אברהם נגוסה: התכנית הממשלתית לא מחייבת שצריכה להיות השתלבות.
אברהם נגוסה: נכון, התכנית מקדמת את ההשתלבות כמה שניתן, אבל אם למשל יש ילדים אחרים כמו ילדים יוצאי אתיופיה, אני בטוח שגם שם בשכונה יש ילדים אחרים שמוכנים ורוצים וזקוקים להשתתף בתכנית, אז תשלבו אותם.
אברהם נגוסה: אז נניח אם יש 100 ילדים יוצאי אתיופיה, תביאו עוד 50 או 100 או 200, לא משנה, אבל העלות של אלה הרווחה מכסה, והעלות ליוצאי אתיופיה, התקציב המיוחד הולך לשם.
אברהם נגוסה: זה הרעיון, לעשות - - -
אורלי דהן: אני מבינה שאתה מדבר על מסגרת לא פורמלית.
אורלי דהן: הרי אנחנו לא עובדים בווקום, אנחנו צמודים להנחיות משרד הרווחה.
אורלי דהן: משרד הרווחה אומר שבשביל לפתוח מועדונית לילדם, ש אגב, מיועדת רק ל-15 ילדים בלבד, שזה הדברים שאנחנו יכולים לתת - - -
אברהם נגוסה: למה, כמה ילדים יש?
דוד ווקר: יש 14 ילדים ב-א'-ג', ד-ו', 13 ועוד ז'-ח' 8.
דוד ווקר: 35 ילדים.
אברהם נגוסה: 35 זה לא 15.
אורלי דהן: משרד הרווחה מתקצב מועדונית, זה רק 15 ילדים.
דוד ווקר: עכשיו שתי מועדוניות במקום.
אורלי דהן: שתי מועדוניות, 600,000 שקל.
אברהם נגוסה: אני מדבר על תכנית התקציב המיוחדת שהממשלה הקציבה ליוצאי אתיופיה.
אורלי דהן: 190,000 לשנה מה"דרך החדשה" לכל הצרכים של כל יוצאי אתיופיה בעיר.
אברהם נגוסה: זה מה שקיבלתם?
אורלי דהן: מהדרך החדשה.
אורלי דהן: עוד לא קיבלנו, אגב.
אברהם נגוסה: 192,000 שקל?
אורלי דהן: 190,000.
אורלי דהן: כאשר אנחנו הגשנו תכנית, - - - אנחנו מקימים מרכז הורות ומשפחה בעיר, כדי לתת כלים להורים צעירים מכל המגזרים, ביניהם סוף סוף לשלב את יוצאי אתיופיה כדי לנסות לקבל כלים.
אורלי דהן: זה מה שקיבלנו.
אברהם נגוסה: 190,000 יש, אבל גם לעירייה יש תקציב.
אברהם נגוסה: הם תושבים כמו כל אזרח.
אברהם נגוסה: 190,000 זה תוספת, אל תשכחי.
אורלי דהן: תוספת לדברים שלא קיימים, זאת אומרת שאנחנו רוצים בכל העיר לפתח דברים לטובת הדרך החדשה, איך משלבים.
אורלי דהן: עכשיו, יש לנו כל כך הרבה צרכים - - -
אברהם נגוסה: הדרך החדשה זה תוספת.
אברהם נגוסה: אבל יש תקציב.
אברהם נגוסה: יש לכם תקציב כמו כל התושבים גם יוצאי אתיופיה הם אזרחים ותושבים, אז נהנים גם מתקציב המדינה.
אורלי דהן: התקציב של המדינה מחולק.
אורלי דהן: משרד הרווחה אומר לנו על כל שקל לאן אתה מייעד אותו.
אורלי דהן: אם הוא אומר לי למשל, אתה נותן לצרכים האלה ככה ולצרכים האלה ככה, בשבילי, יוצאי אתיופיה בכל העיר, אנחנו דואגים להם ברמה שווה.
אורלי דהן: אין לי צבוע משהו, באגף אצלי למשל בא יוצא אתיופיה לאגף, אני לא אומרת לו "מאיזה מוצא אתה" אני אומרת לו "איפה אתה גר" ובהתאם לזה הוא מקבל את הצרכים שלו.
אברהם נגוסה: בסדר, אז האם אתם עושים את זה, אם כך למה התכנית היא בסכנה?
אורלי דהן: בגלל שאני לא חושבת, תשאל אותי לדעתי המקצועית, לא צריך מועדונית.
אורלי דהן: צריך לימודיה, צריך משהו אחר.
אורלי דהן: אני לא חושבת, אף אחד לא שואל, הלחצים הפוליטיים שמופעלים ולהביא אותי לפה על מנת לבוא להגיד את הדברים, זה לא נכון, זה לא על דעתי.
אורלי דהן: זה משהו שאני לא חושבת.
אברהם נגוסה: את לא מאמינה שלמשל האימהות שאמרו - - -
אורלי דהן: אני נפגשתי עם האימהות.
אברהם נגוסה: עכשיו שמענו אותם.
אברהם נגוסה: גם את שמעת וגם אני שמעתי.
אברהם נגוסה: האימהות אומרות שהמועדונית הזאת מאוד חשובה משתי סיבות: סיבה אחת שהיא נותנת מעטפת הגנה לילדים בשכונת רמת אשכול, שהיא שכונה מאוד מסוכנת, שהילדים לא מסתובבים והם שקטים כשהילדים נמצאים במועדונית.
אברהם נגוסה: זו סיבה אחת.
אברהם נגוסה: סיבה שניה, שהיא נותנת אפשרות גם להגדיל את פרנסת המשפחה, כי כשהילדים מוגנים בתוך המועדונית ההורים יכולים לצאת לעבוד ולהביא פרנסה.
אברהם נגוסה: והדבר השלישי שהילד מקבל חינוך ומתפתח במסגרת המועדונית.
אברהם נגוסה: פה יש שלוש סיבות עיקריות שהסבירו האימהות, ויש לכך חשיבות רבה, איך את לא רואה את זה באותו כיוון, את החשיבות, ואת אומרת לי שלא צריך.
אורלי דהן: אני אגיד לך למה, לא אמרתי לא צריך.
אברהם נגוסה: אז תסבירי לי למה את מתנגדת.
אורלי דהן: קודם כל צריך כן לתת פתרון אבל לא של מועדונית.
אורלי דהן: יש דברים אחרים שאפשר לתת, צריך דיפרנציאלי.
אורלי דהן: לא לשים את כל הילדים שנמצאים ברמת אשכול בסל אחד ולהגיד "לא, זה מה שאתם צריכים וזהו זה".
אורלי דהן: צריך להתייחס דיפרנציאלי לכל אחד ואחד, למשל האם יודעים ההורים שבשביל שתהיה מועדונית הילדים צריכים לצאת מבית הספר ב-13:30?
אורלי דהן: בגלל שזו המשמעות של הדברים.
אורלי דהן: יכול להיות שהורים יגידו "לא, אנחנו רוצים שהילדים יישארו עד 15:30 ואז אחר כך נעשה לימודיה" אני לא בטוחה מה התכנית.
אורלי דהן: אני מתנגדת לרעיון - - -
אברהם נגוסה: רגע, אני מנסה להתמקד בכיוון.
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על אחרי בית הספר לאלה שבגילאי בית ספר.
אברהם נגוסה: אף אחד לא יוציא את הילד שלו לצורך המועדונית ממערכת החינוך.
אורלי דהן: זה מה שעושים.
קריאה: זה לא מה שעושים.
אורלי דהן: הם לא עושים, אבל המועדונית של משרד הרווחה, אולי ניתן למשרד הרווחה - - -
אברהם נגוסה: אתם עושים את זה?
דוד ווקר: ממש לא.
אברהם נגוסה: יש חוק חינוך חובה.
אברהם נגוסה: למי יש זכות להוציא את הילד, אפילו להורים אין להם זכות.
אברהם נגוסה: יש חוק חינוך חובה, אז בואו, כשאנחנו מדברים נתבסס על משהו.
אורלי דהן: אז אתה מחזק את מה שאנחנו אומרים, שזה לא מועדונית שצריך.
אורלי דהן: צריך פתרון לילדים האלה אבל לא מועדונית, זה בדיוק מה שאני אומרת.
אברהם נגוסה: אני אומר שיש צורך אחרי החינוך.
אורלי דהן: אוקיי, אם זה לא מועדונית אז אנחנו בסדר גמור.
אורלי דהן: הרעיון הוא כבר יותר טוב.
אורלי דהן: לא אמרתי שלא צריך.
אברהם נגוסה: זה לא במקום מערכת החינוך.
אורלי דהן: לא שמעת אותי אומרת שאנחנו לא רוצים להתייחס לילדים האלה.
אברהם נגוסה: לא, שמעתי שאת אומרת שמוציאים אותם ב- 13:30.
אורלי דהן: אז הנה המפקחת פה, זה הכללים של משרד הרווחה.
אורלי דהן: אני אשמח שהיא תפרט.
אורלי דהן: שרית, את יכולה לפרט?
אורלי דהן: רק השאלה הספציפית שמי שמנחה אותנו לעשות ככה, המועדונית פועלת לפי איזה חוקים מסוימים.
אורלי דהן: מי שקובע את החוקים זה משרד הרווחה.
אברהם נגוסה: לאיזה גילאים המועדונית?
דוד ווקר: א'-ח'.
אברהם נגוסה: אני רוצה לדעת, האם מוציאים אותם באמצע בית הספר ולוקחים את הילדים למועדונית?
שרית ספיר: על מנת להקים מועדונית שנמצאת בפיקוח של משרד הרווחה, התשובה היא כן.
שרית ספיר: הילדים צריכים לצאת מבית הספר בשעה 13:30, כי המודל היום של משרד הרווחה למועדונית טיפולית, שזה המודל היחיד שיש לנו, משרד הרווחה נותן מענים טיפוליים, לא מענים חינוכיים.
שרית ספיר: אני חייבת להדגיש את זה.
שרית ספיר: זה המענים של משרד הרווחה, מענים של ילד ונוער.
שרית ספיר: אני מייצגת שירות ילד ונוער.
אברהם נגוסה: יש פה אי הבנות.
אברהם נגוסה: קודם כל זה לא מוגדר מועדונית.
אברהם נגוסה: פה אחרי הצהריים לילדים אין מסגרת, אחרי שהם חוזרים מבית הספר.
אברהם נגוסה: זה מה שההורים אומרים.
אברהם נגוסה: לכן אחרי בית הספר, ולא במקום בית הספר.
שרית ספיר: אז לכן המענה לא יכול להיות של משרד הרווחה?
שלומית אבינח: לא זה לא זה אז מי כן?
אורלי דהן: לכן כשדיברנו ואני הסברתי, אמרתי לא צריך מועדונית, צריך לימודיות, צריך פתרון לילדים, כיוון שברגע שאתה אומר מועדונית אנחנו מסונדלים.
אורלי דהן: למה מסונדלים?
אורלי דהן: יש לך X ילדים, יש לך הנחיות של משרד הרווחה, ויש לך מ-13:00 עד 16:00.
אברהם נגוסה: הבעיה שלך זה ההגדרה?
אורלי דהן: המהות.
אברהם נגוסה: בואי תסבירי לנו באיזו הגדרה נוח לך.
אברהם נגוסה: לימודיה?
אברהם נגוסה: מרכז לימודיה?
אורלי דהן: נכון.
אורלי דהן: צריך להיות לימודיה, שייקחו בחשבון - - -
יואל רזבוזוב: והחינוך יגידו אין לנו כסף - - -
שלומית אבינח: אבל זה עוד חודש, תחילת שנת הלימודים.
שלומית אבינח: אז אתם הולכים אחורה.
אברהם נגוסה: אני רוצה להבין מהמפעילים של התכנית, יש לכם בעיה להגדיר את זה כלימודיה או מרכז לימודיה או חינוך לא פורמלי אחרי הצהריים?
דוד ווקר: אני אגיד מה חשוב לנו שיהיה.
דוד ווקר: חשוב לנו שיהיה במסגרת שהיא עוטפת את הילדים, מהסיבות שאתה אמרת, שהילדים יהיו מוגנים, חשוב לנו שיהיה שם כן מרכז לימודי, חשוב לנו שזו לא תהיה רק מסגרת מניעתית אלא גם מסגרת שתצמיח את הילדים.
דוד ווקר: זה מה שחשוב לנו.
דוד ווקר: אני אומר, יש פה בעיני דיון שהוא חוטא למהות, בעיני במקום שבעצם אנחנו באים לנציגי המשרד, אומרים להם "חבר'ה, יש פה אוכלוסייה שזקוקה לעזרה שלכם" במקום שיגידו לנו "חבר'ה, אנחנו רוצים לעזור לכם, בואו נראה איך אנחנו מצליחים ליצור פה משהו שיענה לצרכים של ההורים והילדים" יש פה גישה שאומרת "תקשיבו, אלה הקריטריונים" יש פה גישה שאומרת בעצם "אנחנו לא פונקציה, תשחררו מאתנו ותעברו לבא".
דוד ווקר: אנחנו מוצאים את עצמנו פה במצב אבסורדי.
דוד ווקר: במקום שנציגי המשרד יגידו להם איך בעצם פותרים את הבעיות, אנחנו מוצאים את עצמנו מנסים לספק פתרונות למשהו שהוא אמור להיות בבסיס העבודה של משרד הרווחה.
קבצאל מבצרי: אני רוצה להגיד משהו .
אברהם נגוסה: אבל הבנתם את הבעיה?
קבצאל מבצרי: הבנתי.
קבצאל מבצרי: זה מתחבר לזה.
אברהם נגוסה: אני רואה שפה הם מחפשים דרך איך לא לשלם.
אברהם נגוסה: יש - - -
אורלי דהן: ממש לא.
אברהם נגוסה: אז תראי ,אם את מסכימה איתי במטרה שהאימהות הסבירו, שלוש מטרות שהגדרתי למה צריך את זה, הגנה לילדם, חינוך לילדים ויציאה של אימהות לעבודה, אם את מסכימה לזה, מזמן הייתם פותרים את הבעיה.
אברהם נגוסה: אם אתם רוצים באמת לממן את זה אז אתם יכולים להגדיר להם, טוב, אל תקראו לזה מועדונית אלא תקראו לזה אחרת כדי שנוכל לשחרר תקציב.
אורלי דהן: אבל אנחנו מדברים, משרד הרווחה פועל כמועדונית טיפולית.
אורלי דהן: אנחנו רוצים לבוא, אם אתה רוצה לעשות מועדונית טיפולית - - -
אברהם נגוסה: ככה בנוהל שלכם?
אורלי דהן: זה מה שמוגדר.
אורלי דהן: אין מועדוניות אחרות.
אברהם נגוסה: אז 80 מליון שקל תוספת שניתנה זה לטיפול?
אברהם נגוסה: לא שמעתי דבר כזה.
אורלי דהן: לא.
אורלי דהן: 80 מליון זה הדרך החדשה.
אורלי דהן: זה משהו אחר.
אברהם נגוסה: אז זה לא לטיפול.
אורלי דהן: לא לטיפול.
אברהם נגוסה: אז תחזירו את ה-80 מליון שקל אם כך.
אברהם נגוסה: אז זה לא מוגדר, זה לא לטיפול.
אורלי דהן: אני חושבת שאנחנו מערבבים פה.
אורלי דהן: אני אסביר את זה עוד פעם.
אורלי דהן: בשביל לפתוח מועדונית בתפיסה שהם רוצים, אמרה ממשרד הרווחה שמי שמתקצב אותה – עזוב את הדרך החדשה, תיכף נגיע אליה – יש מה שנקרא תקציבי משרד הרווחה, משרד הרווחה תומך הרי באוכלוסיות כלשהן.
אורלי דהן: יש תקציב לזה, אבל התנאי של המפקחת, ושילשום ביקרנו במקום, התנאי שלהם זה ל-15 ילדים בלבד וצריך להיות מ-13:30.
אורלי דהן: זה התנאי.
אורלי דהן: רוצים?
אורלי דהן: זה מה שרוצים, מבחינתי זה נקראת מועדונית טיפולית.
אברהם נגוסה: אבל יש 35 ילדים, לא 15.
אורלי דהן: אז השאלה אם משרד הרווחה יכול לתקצב היום שתי מועדוניות, כשכל מועדונית לפי התפיסה של משרד הרווחה זה 250,000 שקל.
אורלי דהן: כל מועדונית.
אורלי דהן: שתי מועדוניות - - -
אברהם נגוסה: תעזבי את המועדונית, נקרא לו מרכז חינוכי או לימודי.
אורלי דהן: מרכז חינוכי זה כבר לא תקציב של משרד רווחה, זה כבר תקציב - - -
אברהם נגוסה: משרד הרווחה, לא?
אורלי דהן: לא, אין לו תקציב.
יואל רזבוזוב: להם יש כסף שצבוע לתכניות טיפוליות.
אורלי דהן: תכניות טיפוליות.
אורלי דהן: משרד הרווחה נותן אך ורק לתקציב טיפול.
אורלי דהן: מה אנחנו כן יכולים לעשות?
אורלי דהן: לקחת ב-190,000 שקל שיש לנו בדרך החדשה, אותו אפשר לנסות לסייע דרך הלימודיות.
אורלי דהן: אבל זה לא יספיק, גם אם תיקח את כל הכסף ותשים אותו על רמת אשכול, אתה בעצם - - -
אברהם נגוסה: מדובר ב-350,000 שקל.
אורלי דהן: זה מה שם אומרים.
אברהם נגוסה: אם אגף החינוך ייתן 100,000 שקל ואתם תתנו עוד 100,000 שקל, זה ביחד 200,000 שקל וזו התקדמות.
אברהם נגוסה: עוד 150,000 שקל נדרוש ממשרד החינוך לתת.
אורלי דהן: רק שה-100,000 שקל שנותנים ונעם אמר את זה במפורש, זה לא מוסדר.
אורלי דהן: ובגלל שיש קיצוצים בתקציב, חשוב מאוד להגיד את זה, כדי שתחזק את זה כדי שלא נבנה על אספמיה, כיוון שאני רוצה לבנות על יו"ר הוועדה שלמשל שישיג לנו יותר כספים למשל מהדרך החדשה, מבחינתי אין לי בעיה.
אורלי דהן: אני היום יכולה לבוא ולהגיד "יש לנו את כל התקציב של 190,000 שקל" ולשים אותו על מועדונית אבל זה לחטוא למטרה של איפה אנחנו בכל אוכלוסיית יוצאי אתיופיה בעיר.
אברהם נגוסה: נשמע את משרד הרווחה.
אברהם נגוסה: את מאמינה במטרות.
שרית ספיר: מאוד מאמינה במטרות.
אברהם נגוסה: אז בואי תאמרי לנו איך יוצאים מהדבר הזה כדי שלכולם, גם לכם יהיה נוח להעביר תקציב, גם שהילדים יקבלו את התכנית, את השירות, איך להגדיר אותו ואיך לעשות את זה.
שרית ספיר: אני רוצה להתייחס לזה משתי נקודות מבט.
שרית ספיר: אחת מתוך הסתכלות על תקציבי הדרך החדשה שזה בעצם המענה הממשלתי, ואחת מתוך ההתייחסות לתקציב משרד הרווחה, שזה שני דברים שונים לגמרי.
שרית ספיר: מתוך תקציבי הדרך החדשה, צריכה להיעשות ישיבה עם כל הגורמים שקשורים לדרך החדשה בלוד ולהציג תכנית למנהלת הארצית שזו הגברת דפני מושיוב שהיא האחראית והמפקחת שלכם מבחינת הדרך החדשה, דפני.
שרית ספיר: הם צריכים לשבת במסגרת הדרך החדשה - - -
אברהם נגוסה: דפני אמרה לי שמזמן פתרתם את הבעיה.
שרית ספיר: לי יש את המכתב הזה משנה שעברה בעצם שלמטרה של מועדונית הם לא הסכימו.
שרית ספיר: למטרה של מועדונית גם הדרך החדשה לא הסכימה.
שרית ספיר: אז צריך לחשוב על מענה אחר שהוא לא מועדונית, בגלל זה כל מי שקשור לדרך החדשה בלוד צריך לשבת להתכנס שוב, ולחשוב איך מגדירים את המענה בדרך שכן יהיה אפשר לתקצב אותו מתקציבי הדרך החדשה.
שרית ספיר: זה לדרך החדשה.
שרית ספיר: מבחינת משרד הרווחה, כשמגדירים מועדונית יש קריטריונים מאוד מאוד ברורים של משרד הרווחה מה זאת מועדונית, לאיזו אוכלוסייה היא מיועדת, באיזה שעות היא עובדת, מי אנשי הצוות ומה העלויות.
שרית ספיר: למטרה שרוצים ברמת אשכול מענה של מועדונית, הוא לא מותאם אבל אני גם באתי לקראתם ובאתי וראיתי את המקום וגם נתתי להם את כל הקריטריונים, שגם אם בכל זאת ירצו לתת ל-15 ילדים מענה, כמו שאורלי אמרה זה עלות של 250,000 שקל בשנה, נדרש מבנה מאוד מאוד מוגדר, נדרש שהילדים יצאו בשעה 13:30 מבית הספר, כי זה המענה, משעה 13:30 עד שעה 18"00.
יואל רזבוזוב: זה גם לא מתאים לכולם.
שרית ספיר: מתאים ל-15 ילדים, צריך להגדיר קבוצת גיל.
שרית ספיר: בהנחה שהילדים יהיו מוכרים ברווחה, וזה ילדים בסיכון.
אורלי דהן: חייבים להיות מוכרים ברווחה וחייבים להיות בסיכון.
שרית ספיר: כי התשלום הוא בהועדות על מי שיש לו תיק ברווחה.
נעם דרייפוס: זה לא רלבנטי לסיפור הזה, מועדונית כזאת.
שרית ספיר: זה המענה, אני באתי ונתתי והסברתי את כל האופציות.
שרית ספיר: אני חושבת שהדרך הכי טובה - - -
יואל רזבוזוב: - - - מסגרת בחינוך בלתי פורמלית, לימודית - - - להם יש כסף צבוע.
שרית ספיר: לכן הדרך הכי טובה לפתור את זה, זה במסגרת הדרך החדשה.
אורלי דהן: יש לי הצעה.
אורלי דהן: במידה וכן יגדילו לנו את התקציב של הדרך החדשה, יכול להיות שחלק מזה אפשר יהיה לטובת פיתוח לימודיות, אז לימודיות, אתה לא חייב להיות מוכר ברווחה.
אורלי דהן: אתה נותן את זה לכולם, אתה בא אחרי בית ספר, אתה מושיב אותם לארוחה חמה, קצת שיעורי בית, יש לנו סטודנטים ודברים כאלה, זה מה שהם צריכים, אנחנו גם לא רוצים שהילדים יישארו יותר מדי גם במתנ"ס.
אורלי דהן: הם צריכים לגדול עם הורים.
אורלי דהן: נכון שהורים עובדים, אבל מה עשינו פה?
אורלי דהן: יש לנו קשר הורה-ילד, אז לא לעשות את זה כל יום, לעשות שלוש פעמים בשבוע.
אורלי דהן: זו התפיסה המקצועית שלנו.
אברהם נגוסה: אבל הבעיה פה שהשכונה מסוכנת ולכן אם הילדים יסתובבו הם חשופים ולכן החינוך הוא המסגרת, הם מרוויחים גם הגנה וגם חינוך וגם האימהות יכולות לצאת לעבוד.
אברהם נגוסה: אז יש פה באמת מטרות חשובות.
אורלי דהן: אפשר להגדיל אולי באמצעות הדרך החדשה.
אורלי דהן: אם אנחנו מקבלים רק 190,000 לכל העיר בעניין הזה של השילוב, אתה יודע, אני אומרת בוא נגדיל קצת, ולא אכפת לי, באמת אני אומרת ושלא יתפרש כאילו שאני, הבעיה הזאת לא - - -
יואל רזבוזוב: הדרך החדשה זה מהחלטת הממשלה?
יואל רזבוזוב: דרך חדשה, זה אמור ללכת, בארץ אנחנו יודעים איפה יש קהילות יותר גדולות ואיפה שכונות בסיכון, אנחנו יודעים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שגם הכסף צריך להיות מחולק לא פלאט לכל האזורים.
אברהם נגוסה: זה לכל הארץ.
יואל רזבוזוב: לכל הארץ, אבל יש מקומות שאולי בכלל לא צריך להגיע לשם כי אין שם שכונה בסיכון ואין קהילה.
יואל רזבוזוב: אולי לקחת את זה למקומות יותר מרוכזים.
אברהם נגוסה: מה שקובע זה הצרכים.
יואל רזבוזוב: אם יש - - -
אלמו אבנט: אני רוצה לתקן לגבי הנתונים שמסרתי קודם לפרוטוקול, זה לא 2 מליון, זה 1.6 מליון, מתוך זה 40,000 שקל הולך לעולים שהם עד 15 שנים בארץ, יש כבר תכנית כתובה אבל יש אפשרות לעשות שינוי יעוד, זאת אומרת להעביר את התקציב- - -
אורלי דהן: אתה אומר 40,000.
אלמו אבנט: 40,000.
אלמו אבנט: כן.
אלמו אבנט: זה עדיין סכום, אנחנו בכל זאת מנסים - - -
שלומית אבינח: אתה אומר שבשינוי יעוד אפשר להעביר ל - - -
אלמו אבנט: בדיוק.
אלמו אבנט: הרשות צריכה לעשות שינוי יעוד ולהעביר את התקציב - - -
אורלי דהן: זה אומר לא לעשות דבר אחר בכל העיר חוץ מפה.
אברהם נגוסה: לא, הוא לא עוזר לי.
אברהם נגוסה: הוא מדבר - - -
אלמו אבנט: אני משתדל, 40,000 זה מה שנתנו.
אברהם נגוסה: בסדר, אתה לא עוזר לי כי אתה מדבר על עולים שהם עד 15 שנה, אבל הם מעל 15 שנה.
אלמו אבנט: אולי יש חלק משם, אני לא יודע.
אברהם נגוסה: יכול להיות, אבל זה תלוי בבדיקה פרטנית.
אילה שטגמן: אני מדברת כרגע כנציגת ציבור בוועדות קידום מעמד הילד ברמת גן.
אילה שטגמן: אני חושבת שאפשר אולי קצת ללחוץ על הרשות עצמה שתסייע, כי אצלנו ברמת גן אנחנו אספנו ילדים, במקרה רוסים, שהתגודדו בגנים ועסקו בסמים ובזנות, הרשות, אנחנו פתחנו להם מן מועדונית, מקום שהם אחר בית הספר, לא חשוב, כל ילד בזמנו שלו, הם מבשלים שם יחד, אוכלים יחד, ובשיתוף עם ההורים.
אילה שטגמן: גם ההורים יכולים לבוא.
אילה שטגמן: אני חושבת שזה מענה נהדר.
אילה שטגמן: קצת ללחוץ על הרשות שיכולה לסייע פה לתת איזה מועדונית, וגם יש להם תקציב.
אילה שטגמן: ללחוץ על הרשות, זכותנו לעזור, גם מתוך הקהילה.
אילה שטגמן: ואז בשילוב עם הרווחה אפשר להביא מענה שלילדים שבאמת לא יסתובבו ויהיו מוגנים.
אילה שטגמן: כשאני מדברת על ילדים, מדובר עד גיל 18, עד כניסתם לצבא, והילדים מאושרים.
אברהם נגוסה: מדובר פה על גילאים יותר קטנים כדי להגן עליהם מתופעות שאת מדברת עליהם, שלא ידרדרו לערכים לא מקובלים.
אילה שטגמן: ובעוד מועד, כדי שלא יצטרכו להוציא אותם אחר כך מהבית לפנימיות ול- - - אותם ילדים בסיכון.
אברהם נגוסה: הרשות היא האחראית בראש ובראשונה, והיא צריכה לדאוג לתקציב.
אברהם נגוסה: אם זה מהדרך החדשה.
אברהם נגוסה: האמת אני לא מסתדר עם השם הזה כי זה לא כתוב בשום - - - השם הוא תכנית ממשלתית לשילוב המיטבי.
שרית ספיר: לא צריך להתמקד בשם.
שרית ספיר: העיקר המענה.
אורלי דהן: הרשות לא נותנת מתקציבה בסופו של דבר, אם זה משרד החינוך, עדיין נותנת 100,000 שקל.
אורלי דהן: אי אפשר להגיד שלא נותנים.
אברהם נגוסה: השאלה פה, אבל צריך 350,000 שקל.
אורלי דהן: אני חולקת על זה כיוון שאנחנו בסופו של דבר מפעילים פה המון המון מסגרות.
אורלי דהן: 350,000 נראה לי בשביל לעשות הרבה דברים.
אורלי דהן: אם אנחנו מדברים על לימודיות משעה 15:30 עד 18:00, גם שלוש קבוצות אפשר לעשות בפחות.
אורלי דהן: 100,000, בכל מקרה צריך לדאוג לתוספת תקציב.
קבצאל מבצרי: אני אגיד משהו קצר.
קבצאל מבצרי: אני נמצא יחסית הרבה, אני מסתובב בכל - - -ואני נמצא גם במועדונית ובשכונה שם, זה לא רק מרכז למידה ולימודיות וקצת מתמטיקה, קצת פה, וקצת ארוחת צהריים ושילכו.
קבצאל מבצרי: זה מענה הרבה יותר כולל.
קבצאל מבצרי: גם לכל קבוצה יש מדריך ומדריכה, ויש 15 סטודנטים שמשולבים במועדונית.
קבצאל מבצרי: עכשיו לדוגמה הם עשו טיול בהרי ירושלים ונסעו ללונה פארק ונסעו לסופרלנד, ובסוף אני אומר, האינטרס של הרשות שעכשיו יש פה 35 ילדים מכיתה א' עד כיתה ח', זה למנוע, המועדונית היא מעין מסגרת עוטפת.
קבצאל מבצרי: הם לא חייבים לבוא.
קבצאל מבצרי: הם באים לשם כי הם רוצים לבוא, והם נשארים שם וכיף להם ואני רואה אותם גם במפגשים עם הסטודנטים והכל.
קבצאל מבצרי: בקיצור, האינטרס של הרשות זה לקחת אחריות על הסיפור ולהגיד, יש פה כבר משהו מדהים שקורה, עם הסטודנטים ועם הכל, בואו נראה איך אנחנו יכולים לעזור שיהיה פה כסף.
אורלי דהן: אנחנו רוצים, אבל תנו לנו לעשות את זה, תנו לנו לנהל את זה.
אברהם נגוסה: אנחנו עכשיו בכיוון לסיכום.
דוד ווקר: אני רוצה להגיד, קודם כל ברוך השם יש פה משהו שעובד, והוא עובד טוב.
דוד ווקר: אורלי מציעה לשנות את הפורמט, אני אומר, בדרך כלל הגישה שלי היא שכשיש משהו שעובד טוב, להיפך, תפתח אותו.
דוד ווקר: אני יכול להגיד שאנחנו לצורך העניין העלינו את הסיפור הזה באמת בגלל שאנחנו כבר שנתיים עם הסיפור הזה של המועדונית, העלינו את הסיפור הזה ללשכת שר הרווחה, הוא אמר לנו במפורש "ברגע שהמועדונית תהיה מסומלת אני אוכל לסייע לכם" השאלה אם אפשר לסמל את המועדונית על מנת ש- - -
שרית ספיר: אני נתתי לך את כל המענים בנושא הזה, ורשמנו מה בדיוק צריך לקרות כדי לפתוח מועדונית.
שרית ספיר: אבל קודם כל צריך הסכמה של בתי הספר שהילדים יצאו בשעה 13:30 מהמסגרת החינוכית.
שרית ספיר: חשוב לי לומר את זה וחשוב שידעו את זה.
שרית ספיר: ילדים שמגיעים למועדונית בגילאי א'-ד' - - -
שלומית אבינח: היום באיזו שעה מגיעים?
שרית ספיר: מגיעים בשעה 13:30.
שרית ספיר: זה התנאי של משרד הרווחה.
שרית ספיר: זה המודל.
שרית ספיר: - - -
דוד ווקר: אפשר להחריג.
שרית ספיר: אין החרגות.
דוד ווקר: למה לא להחריג?
שרית ספיר: כי אז זה לא מועדונית.
שרית ספיר: זה המענה שיש לנו.
שרית ספיר: אולי לחינוך יש מענים אחרים.
שרית ספיר: למשרד הרווחה יש מענה - - -
אברהם נגוסה: קודם כל אני לא רוצה להדביק לילדים סטיגמה של "טיפולית".
אברהם נגוסה: כי הילדים לא כך מוגדרים.
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על ילדים שזקוקים למסגרת חינוכית אחרי בית הספר.
אברהם נגוסה: לא להוציאאותם מבית הספר.
אברהם נגוסה: משרד ה רווחה אומר לך שאם אתה מגדיר אותם כמועדונית, אז הקריטריון שצריך להוציא אותם באמצע הלימודים וזה קריטריון של מועדונית טיפולית וגם המשפחות צריכות להיות מוכרות ברווחה.
אברהם נגוסה: עכשיו אני חושב שהשר כשהואאומר לך שאם זה יוגדר כמועדונית לכך הוא מתכוון.
אברהם נגוסה: אם לא, אין לנו מנדט להעביר כסף למרכז חינוכי או לימודיה כמשרד רווחה, וזה יותר מתאים למשרד החינוך.
אברהם נגוסה: העניין של להגדיר כטיפולי זה לא יעשה טוב לילדים.
אברהם נגוסה: זה יפגע בהם אם מוציאים אותם באמצע הלימודים, וזו גם לא כוונתכם.