GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהודה שרף: אדוני היושב ראש, הסוכנות היהודית ערוכה ומוכנה להביא את כל מי שהוחלט להביא אותו בזמן המינימלי.
יהודה שרף: עשינו את זה בעבר, אנחנו נמצאים בשטח, יש לנו את כל התשתית המנהלית והרפואית בשטח ויחד עם חברי אנחנו נעשה את הכול כדי להביא את מי שיאושר להגיע לפה.
אברהם נגוסה: כלומר שני המשרדים הרלוונטיים, גם הסוכנות וגם משרד הפנים.
יהודה שרף: המשרדים שלי חיים ונושמים בשטח.
יהודה שרף: אני כבר אמרתי לך את זה בוועדה הזו לא פעם אחת, זה כמו ימ"ח בצבא, אני סוגר, אני דואג לתחזוקה כל הזמן, צריכים לפעול, זה נפתח בתוך 24 שעות אדנו, שנמצא כאן, שיושב כאן, נמצא בשטח.
אברהם נגוסה: אני לא צריך להסתיר את החששות שלי.
אברהם נגוסה: כיוון שבהחלטת הממשלה ציינו 'לא יאוחר' עד דצמבר 2019 - - -
יהודה שרף: החלטת הממשלה תתבצע כרוחה וכלשונה, ואולי לפני זה.
עמוס ארבל: רק היום קיבלנו את האישור הביטחוני.
אברהם נגוסה: האם אני יכול להוריד את החששות שלי שאתם מיד מתגייסים?
עמוס ארבל: מהצד הזה בוודאות, חד משמעית.
יהודה שרף: אדוני היושב ראש, אנחנו professional, אנחנו לא laymen, אנחנו לא ממשלה, קיבלנו הנחיה, אני בא מהצבא, וגם עמוס, דרך אגב, היא תבוצע כלשונה, היא תבוצע מ-א' עד ת', בלוחות הזמנים שהוגדרו ואולי לפני זה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע גם את הרב פרץ.
2558: שלום לכולם.
2558: אדוני היושב ראש, מערך הגיור מוכן, אלא כמו שאדוני זוכר, ששלח מכתב למשרד ראש הממשלה, שעדיין לא מינו דיינים, גם היום עדיין לא מונו דיינים ואני מאוד חושש שיגיעו ואנחנו צריכים לעשות את זה כמה שיותר מהר, לפנות שוב פעם אליהם שימנו כבר את הדיינים.
2558: תודה רבה.
אברהם נגוסה: ואתם מוכנים, ערוכים.
2558: אנחנו מוכנים.
אברהם נגוסה: מולו, בבקשה.
מולו דמלאו: קודם כל תודה רבה.
מולו דמלאו: אני רוצה להגיד כמה דברים על ההורים שלי.
מולו דמלאו: ההורים שלי מחכים לעלייה 20 שנה, הם מחכים באדיס, אנחנו לא יודעים, סבתא שלי הייתה בארץ וכל המשפחה של אמא שלי, אחיות שלה, הילדים, נכדים, חצי פה וחצי באתיופיה.
מולו דמלאו: כל האחים שלה ואמא שלה, רק אמא שלי היחידה שלא זכתה לעלות.
מולו דמלאו: אמא שלי מחכה 20 שנה לעלייה, המשפחה שלי ואבא שלי גם.
מולו דמלאו: אני מבקשת, תעלו לי את המשפחה.
מולו דמלאו: ההורים שלי הם מבוגרים, אבא שלי בן 70, אמא שלי בת 67, אני מבקשת שתעלו לי את המשפחה שלי, אני רוצה שאמא שלי וההורים שלי יהיו בבית שלי שבת אחת.
מולו דמלאו: יש לי ארבעה ילדים, הם לא ראו את הנכדים שלהם בארץ, היא לא ראתה את הקבר של אמא שלה ואת הקבר של האח שלה.
מולו דמלאו: אני רוצה שייתנו לה לעלות, תנו למשפחה שלי, לאבא שלי ולאמא שלי, לראות את הקבר של אמא שלה בארץ ישראל.
אברהם נגוסה: אני מקצר אותך כי דווקא הקריטריון מתאים ואז אם משרד הפנים והסוכנות יעשו כמו שאמרו, אז בקרוב תתאחדי עם ההורים שלך.
מולו דמלאו: אני לא מאושרת גם מההחלטה ששמעתי אותה לפני שבועיים.
מולו דמלאו: כי אמא שלי 20 שנה מחכה לעלייה ולא זכתה, לא הייתה בהלוויה של אמא שלה ולא ראתה את הילדים שלה.
מולו דמלאו: 20 שנה חיכתה באתיופיה ועכשיו היא תעלה גם בלי הילדים שנשואים, האחים שלי שנשואים, שהם לא עלו.
מולו דמלאו: אני לא שמחה מזה, היא תבוא והיא תתגעגע לאלה שנשארים באדיס.
אברהם נגוסה: חלק מהילדים יישארו שם?
מולו דמלאו: הם יישארו, לפי ההחלטה, לפי מה שהבנתי עכשיו בהחלטה.
אברהם נגוסה: דיברנו על זה קודם, נמשיך להיאבק גם על אלה, לא נוותר על אף אחד, כולם בסופו של דבר, עד שיגיע האחרון נמשיך להיאבק כולנו.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע את יושב ראש העמותה, צאנה מנגסטו, בבקשה.
מנגסטו צאנה: (מדבר באמהרית).
אברהם נגוסה: אתה מארגון שאר ישוב.
שלומית אבינח: אתה לא מדבר עברית?
מנגסטו צאנה: באתי מעמותת שאר ישוב, יותר קל לי לדבר באמהרית ושמישהו יתרגם.
אברהם נגוסה: דבר באמהרית, אני אתרגם.
אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מהשפה האמהרית): כמו שראיתם בווידיאו שהוצג פה הקהילה ממתינה שם בתנאים מאוד קשים.
אברהם נגוסה: אנחנו משפחות שהתארגנו בעמותה כדי להיאבק לזירוז עלייתם למדינת ישראל.
אברהם נגוסה: המצב של הקהילה שם קשה, המצב של המשפחות פה גם קשה, כי המשפחות פה עובדות ושולחים כסף לשם כדי שהמשפחות ישרדו ולכן הם לא נהנים, לא מספיק מה שאנחנו שולחים, הם סובלים, ואנחנו גם פה סובלים.
אברהם נגוסה: הסבל הזה צריך להיגמר וצריך להעלות אותם בהקדם.
מנגסטו צאנה: רגע, מילה.
מנגסטו צאנה: אנחנו יהודים, כל היהודים מתפללים בארץ, מבקשים מאלוקים, תן לנו בית מקדש שלישי, תן לנו משיח, שיבוא לנו משיח.
מנגסטו צאנה: איך יבוא?
מנגסטו צאנה: אנחנו לא ביחד, איך יבוא משיח?
מנגסטו צאנה: איך אנחנו יכולים לראות משיח?
מנגסטו צאנה: איך אנחנו יכולים לראות את בית המקדש השלישי?
מנגסטו צאנה: איך יכול להיות?
מנגסטו צאנה: יהודי ויהודי לא אותו יהודי, אנחנו לא ביחד, איך יכול להיות?
מנגסטו צאנה: אנחנו מבקשים, תביאו לנו את ההורים שלנו, האחים שלנו, אחיות שלנו, הילדים שלנו, דודות שלנו, תעלו אותם.
מנגסטו צאנה: אנחנו מבקשים (מדבר באמהרית), אחים אחרים שלי בגונדר, אח שלי באדיס אבבה.
אברהם נגוסה: אני אתרגם את החלק באמהרית, את העברית שמעתם.
אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מהשפה האמהרית): מה שהוא אמר, אנחנו ארגנו הפגנה מול משרד ראש הממשלה, נציג משרד ראש הממשלה הגיע אלינו והבטיח שיעלו את המשפחות שלנו ועכשיו קיבלו, בניגוד להבטחה, רק 1,000, וגם ה-1,000 לא יבואו עם הילדים שלנו.
אברהם נגוסה: איך אפשר לאחד את המשפחות בצורה כזאת?
אברהם נגוסה: דבר שני שהוא אומר, אנחנו פה סובלים והם שם, כי מה שאנחנו עושים ועוזרים להם זה לא מספיק.
אברהם נגוסה: הוא הביא דוגמה, למשל אח שלו שנמצא באדיס אבבה, הוא הגיש בקשה למשרד הפנים ומשרד הפנים שלחו לו מכתב שהוא לא זכאי, הוא לא יכול לעלות, הוא לא עומד בקריטריון של החלטת הממשלה, זו הכוונה.
אברהם נגוסה: אם הממשלה תקבל החלטה או תבצע את ההחלטה שקיבלה, להביא את כל הקהילה, אז גם אח שלי היה יכול להגיע, אבל בהחלטה האחרונה הוא לא יכול להגיע כי הוא לא עומד בקריטריון שהממשלה קבעה.
אברהם נגוסה: לכן אני מבקש מהממשלה להביא את כולם.
אברהם נגוסה: עוד נקודה שהוא אמר, אנחנו שומעים פה את נציגי הממשלה מהמשרדים השונים, הם מדברים במובן חיובי, אבל מעשים, תוצאות, אנחנו לא רואים.
אברהם נגוסה: כשהם יושבים לבד הם מחליטים נגד, כשהם מדברים פה הם מדברים בעד.
אברהם נגוסה: אני חייב לסגור את הדיון בארבע ולכן אני מסכם את הדיון.
אברהם נגוסה: קודם כל אני מאוד מודה לכל המשתתפים, לנציגי משרדי הממשלה, הסוכנות היהודית, כמובן הפעילים, המשפחות, נציגי הארגונים, משרד הקליטה, אני יודע שלא נתתי לך, כי לא הגענו לשלב הזה אז בדיון הבא ניתן לך לדבר.
אברהם נגוסה: אני מודה גם לנציגי הפדרציות שהגיעו לפה להשתתף בדיון ואנחנו מאוד מעריכים את הפעילות ושאתם עמדתם איתנו כל הזמן וגם עכשיו אני שמח לשמוע שאתם עומדים איתנו ביחד עד הסוף.
אברהם נגוסה: אני מצפה לקבל תוצאות להבטחות שנאמרו פה, לבדוק בעניין הסיוע, זה חשוב מאוד.
אברהם נגוסה: הרב אפשטיין נמצא פה, נשיא ארגון נקוץ', הזמן מאוד קצר, אז לא נתתי לך, האם יש לך מילה שאתה רוצה להגיד בקיצור?
אברהם נגוסה: אני מתנצל, אין לנו מספיק זמן.
ג'רום אפשטיין: אני יודע.
יהודה שרף: הוא מבין עברית.
ג'רום אפשטיין: אני חושב שאנחנו צריכים עכשיו להילחם להביא את כל היהודים באתיופיה לכאן לעשות עלייה.
אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך לדון.
אברהם נגוסה: בעוד חודשיים אנחנו נקיים דיון מעקב האם הבדיקות והכול התחיל ואנחנו רוצים לראות גם את הקבוצה הראשונה שתגיע למדינת ישראל.
אברהם נגוסה: נמשיך לפעול לביצוע החלטת הממשלה 716 מ-15 בנובמבר 2015.
אברהם נגוסה: הדיון הבא יהיה מה אנחנו הולכים לעשות ואיך נעשה את זה שהממשלה תקבל החלטה חד משמעית לבצע את החלטת הממשלה 716.
אברהם נגוסה: אנחנו מקיימים את הדיון היום בנושא תופעת בריחת המוחות – המניעים להגירה מארץ ישראל, הצעה לסדר מהיר שהגיש חבר הכנסת אלעזר שטרן.
אברהם נגוסה: הנושא עבר אלינו ממזכירות הכנסת כדי לדון בו ולשים על שולחנה של הכנסת את מסקנות הוועדה.
אברהם נגוסה: המטרה כמובן היא להבין את המניעים לירידה מהארץ.
אברהם נגוסה: המטרה היא לצמצם את התופעה הזאת על ידי עידוד הישארותם של אקדמאים בארץ ועידוד הישראלים היורדים לשוב ולחיות בישראל.
אברהם נגוסה: מנתוני הלמ"ס שהגיעו לקראת הדיון הנוכחי לוועדת העלייה והקליטה, נכון לתאריך ה-9 לאוקטובר 2018, 33,073 דהיינו 5.8% ממקבלי התארים ממוסדות להשכלה גבוהה בישראל שהו בחו"ל שלוש שנים ויותר, נכון לשנת 2017.
אברהם נגוסה: בתחומי המדעים המדויקים והנדסה, אחוז השוהים גבוה יותר מאשר ממקבלי תארים בתחומי מדעי הרוח והחברה.
אברהם נגוסה: בעלי תואר שלישי ש-11% מהם חיים בחו"ל, מקבלי תואר שני ברפואה – אחוז השוהים בחו"ל עומד על 9.2%, זה אחוז גבוה מאוד.
אברהם נגוסה: כ-25% מבעלי תואר שלישי במתמטיקה מהמוסדות הישראליים חיים ועובדים בחו"ל.
אברהם נגוסה: כך גם כ-20% מבעלי תואר שלישי במדעי המחשב.
אברהם נגוסה: מנתוני הלמ"ס מה-14 באוגוסט 2018 עולה כי מאזן ההגירה של ישראלים שיצאו מישראל בהשוואה למספר הישראלים שחזרו בשנת 2016, היה שלילי ועמד על כ-6,300 ישראלים.
אברהם נגוסה: עמותת science abroad היא עמותה שמטפלת בשמירת קשר עם חוקרים ישראלים בעולם להשבת מוחות לישראל.
אברהם נגוסה: העמותה מסייעת לחוקרים השוהים בחו"ל לשמור על קשר עם ישראל, לשוב לארץ ולהמשיך קריירה באקדמיה ובתעשייה.
אברהם נגוסה: מהמסמך שהעבירו לוועדה לקראת הדיון עולה כי מרבית המדענים, במהלך או סמוך לסיום פוסט הדוקטורט מראים רצון לחזור לארץ.
אברהם נגוסה: העדיפות למצוא משרה אקדמית במוסדות המובילים עבור הישראלים שהשתלבו בתעשייה בארצות הברית, הרצון לחזור לארץ נמוך יותר כי התעשייה בארץ אטרקטיבית פחות מבחינת שכר והזדמנויות.
אברהם נגוסה: מהנתונים שראינו המוטיבציה לחזור לארץ בדרך כלל זה קרוב משפחה וחברים ותרבות, שפה, שייכות, גידול הילדים בישראל, תעסוקת בן או בת זוג.
אברהם נגוסה: אלה הסיבות העיקריות שדוחפות את האנשים לחזור לארץ.
אברהם נגוסה: יש גם חסמים מרכזיים לחזרה לארץ, כמו למשל קושי במציאת משרה אקדמית, מיעוט משרות בארץ לעומת מספר הבוגרים, חוסר שמירה על קשר מקצועי עם הארץ – לא מצליחים לשמור על קשר עם המוסדות שבהם למדו או עבדו בארץ, איכות ורמת החיים, נוחות כלכלית בארצות הברית ובמערב אירופה לעומת החיים בישראל.
אברהם נגוסה: לקראת הדיון אנחנו בנינו שאלות שאנחנו מצפים לקבל ממשרדי הממשלה תשובות עליהן.
שלומית אבינוח: השאלות הועברו גם.
אברהם נגוסה: אנחנו העברנו את השאלות כדי שהמשרדים יבואו מוכנים.
אברהם נגוסה: אנחנו לא עושים לכם הפתעה.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לדעת נתונים מספריים, כמה אקדמאים עזבו את הארץ בשנים האחרונות, מהן התכניות במשרדי הממשלה הנוגעות לנושא שימור האקדמאים, האם קיימות תכניות לעידוד החזרה ארצה של אקדמאים.
אברהם נגוסה: כמו כן העברנו שאלות ספציפיות לוועדה לתכנון ותקצוב במשרד החינוך.
שלומית אבינוח: אמיר גת כאן?
שירה נבון: אני במקומו.
אברהם נגוסה: אני אשמח אם תרשמי את השאלות ותתייחסי, למרות שהעברנו לכם מראש את השאלות: 1.
אברהם נגוסה: כמה תקנים נפתחו בשנה שעברה לקליטת סגל אקדמי למשרה קבועה.
אברהם נגוסה: כמה מהם אוישו על ידי חוקרים ישראליים.
אברהם נגוסה: כמה מהם חזרו מחו"ל.
אברהם נגוסה: בכמה תקנים השתמשתם לחוקרים זרים.
אברהם נגוסה: מה צפוי לקליטת סגל חדש בחמש השנים הקרובות בפילוח על פי מוסדות.
אברהם נגוסה: העברנו גם שאלות למשרד הכלכלה והרשות לחדשנות: 1.
אברהם נגוסה: מהן הפעולות המתוכננות להגדלת היצע משרות מחקר ופיתוח בתעשיית מדעי החיים בישראל והנגשתן לחוקרים ישראליים השוהים בחו"ל.
אברהם נגוסה: בשנה שעברה נסגרה התכנית הלאומית להשבת אקדמאים בהיבט של השבת אנשי הייטק ישראלים השוהים בחו"ל.
אברהם נגוסה: אילו פעולות נעשו מאז ומה תוכנן לעשות על מנת להגדיל את היצע כח האדם בהייטק בישראל?
אברהם נגוסה: אני אגיד כאן שנציג ממשרד האוצר לא יכל להגיע היום והם שלחו לנו תגובה לגבי העשייה בעניין זה ביחס להחלטת הממשלה שהתקבלה ב-2017, החלטה מס' 2292.
אברהם נגוסה: אני אקריא את התגובה שלהם בנושא: "לעניין הסוגיות המדוברות, משרד האוצר רואה במחסור בכוח אדם מיומן להייטק כחסם המרכזי לצמיחת הענף ועל כן פועל יחד עם משרדי הממשלה והגופים הציבוריים הרלבנטיים לטיפול בכך, לרבות החלטת ממשלה מס' 2292 המוזכרת אשר עוסקת בסוגיה באופן ממוקד.
אברהם נגוסה: במסגרת הקמת רשות החדשנות הלאומית הוקמה ופועלת בה הזירה החברתית, הציבורית שתפקידה לעסוק בפיתוח ההון האנושי הנדרש עבור ענף ההייטק, לרבות הגברת שילוב אוכלוסיות שונות בענף והן פעולות ייעודיות לשם עידוד הגעת עובדים מחו"ל.
אברהם נגוסה: במסגרת זו, מתפקידה לבצע בחינת אפקטיביות לכלים השונים הפועלים לשם השגת מטרות אלה ולפעול בהתאם לעניין תכנית ספציפית כזאת או אחרת.
אברהם נגוסה: יש לפנות לגורם המקצועי אשר הפעיל אותה".
אברהם נגוסה: מה שאני מכין שהם מסכימים איתנו שיש חוסר בכוח אדם וצריך להחזיר, אבל אני לא רוצה מהפעילות שלהם בנושא הזה.
אברהם נגוסה: בהמשך נתייחס לכך.
אברהם נגוסה: אתן עכשיו את רשות הדיבור ליוזם הדיון וההצעה לסדר שהוא הגיש, חבר הכנסת אלעזר שטרן.
אלעזר שטרן: תודה אדוני היושב ראש, גם על הדיון וההיענות המהירה.
אלעזר שטרן: תראו, אנחנו דנים פה בוועדת הקליטה, יום שלישי בכנסת, אתם יודעים, זה לא יום שמאוד מאוד עסוקים פה כולם, אבל הנושא הזה בעיני הוא באמת אחד הנושאים המרכזיים של מדינת ישראל או של הציונות בכלל.
אלעזר שטרן: זאת אומרת כל מהותה של מדינת ישראל זה ריכוז העם היהודי בציון, וכמובן עד שמישהו בא לפה, או מישהו נולד פה, כמובן שיישאר פה ושלא יילך למקומות אחרים.
אלעזר שטרן: לכן אני חושב שהיו"ר הוא דוגמה לכך, של שאיפה ארוכת שנים בשביל לבוא לציון בדברים האלה, אבל גם אנחנו שנולדנו כאן, במיוחד לאלה מאתנו שיש להם יכולות לחיות גם במקום אחר, אסור לנו לקחת כמובן מאליו את זה שאנשים תמיד ירצו להישאר פה אלא זה אתגר קבוע, אותי לא צריך לשכנע כמובן, אבל מה לעשות שיש חלק שאולי יש להם גם פיתויים הרבה יותר גדולים משיש לי או לנו והם מסיבות שאנחנו לא התכנסנו לשפוט אותן כאן, מחליטים לעשות, במילה הכי יפה, רילוקיישן.
אלעזר שטרן: אני חושב שהנתונים האלה, כפי שהוצגו פה, על ירידה גדלה והולכת בעשרות אחוזים, הם כשלעצמם צריכים להדאיג אותנו מאוד.
אלעזר שטרן: כמובן שהם מדאיגים אותנו יותר, והאמירה הזאת יכולה להתפרש כאמירה בעייתית, אבל הם מדאיגים אותנו יותר כאשר מדובר באנשים משכילים שעל פניו המדינה השקיעה בהם אולי יותר משהשקיעה באחרים.
אלעזר שטרן: אם אני רוצה לקחת את זה יותר רחוק, לא רק שמדובר באנשים משכילים אלא עיקר הנתונים מצביעים על אנשים בעלי מקצועות של מדעים מדויקים שאולי הצמיחה של מדינת ישראל, דרך אגב, והיכולת שלה להחזיק מוסדות אקדמאים גם לא של מדעים מדויקים, היא תלויה באותם מדעים מדויקים, בגלל שכמו שאנחנו חיים את המציאות של השנים האחרונות במדינת ישראל התרומה של המדעים המדויקים, של עולם ההייטק, של עולם הטכנולוגיות היא גדולה מאוד לא רק להגדלת אותו ענף אלא גם להחזקת ענפים אחרים במדינה ולרמת החיים בכלל.
קריאה: - - - כלכליים.
אלעזר שטרן: לכן כמו שהיושב ראש ציטט את הנתונים ואני לא רוצה לחזור עליהם כאן, לא רק הגידול בעשרות אחוזים מטריד אותנו, מטריד אותנו כמובן גם הפילוח הפנימי בתוך הירידה הזאת.
אלעזר שטרן: אני רוצה להגיד כאן, שיהיה ברור, אנחנו לא חושבים שזה רע להשתלם, להיות בחוץ לארץ.
אלעזר שטרן: אנחנו יודעים שיש חוכמה לאר ק במדינת ישראל אלא גם בחוץ ומוסדות אקדמאיים מעולים יש גם בחוץ, אנחנו אולי עוד יותר מזה, יודעים שהרבה מאוד פעמים תנאי להתקדמות הוא גם יציאה החוצה.
אלעזר שטרן: אנחנו מאמינים ברמה טכנולוגית, רמה הוראתית, רמה אקדמית גם בחוץ, אני לפחות חושב שעצם הפתיחה לדרכי מחשבה אחרת יש בהם תרומה ליצירות שאנחנו כל כך גאים בה, ואנחנו רואים דברים אחרים ומשליכים אותם עלינו.
אלעזר שטרן: אני חושב שאחרי שאמרנו את כל זה, אז ברור למה אנחנו מתכנסים כאן או למה אנחנו דואגים.
אלעזר שטרן: אני חושב שהדיון צריך להיות פתוח לגמרי.
אלעזר שטרן: גודל האתגר מחייב אותנו לפתוח את ספקטרום האפשרויות של מה גורם לירידה או מה מונע חזרה ואחר כך לדון מה רלבנטי ומה לא.
אלעזר שטרן: וכשאני אומר ספקטרום האפשרויות, חלקם אדוני היושב ראש, הצגת, אבל לא את כולם.
אלעזר שטרן: זאת אומרת מצב כלכלי, יוקר המחיה, רמת שכר של בעלי אותם מקצועות כאן ביחס לחוץ לארץ והדברים שהוזכרו, אבל אני מוכן תחת הכותרת, נדמה לי שאמרת "החיים הקשים" או מורכבות החיים פה, אז נכון, יש פה שירות צבאי שאין במקומות אחרים, צריך לקחת את זה בחשבון.
אלעזר שטרן: אני לא חושב שצריך להחליט בגלל זה אם יש שירות צבאי או אין, אבל אנחנו צריכים לשים את זה מבחינת הקשיים או למה צריך להשקיע יותר בלחזור, אני חושב, ואנחנו שומעים את זה שלאורח החיים הדתי, אורח החיים בכלל שכובל פה אנשים אחרים, כשבחוץ לארץ יש להם חופש הרבה יותר גדול – דרך אגב, לפעמים אלה שיורדים או אלה שלא חוזרים זה אפילו בגלל המצב האישי, האם הם יכולים להתחתן פה, האם בן או בת הזוג, אם הם רוצים לחזור, יכולים להתגייר פה, האם בכלל הכירו ביהדות שלהם או של ההורים שלהם לפני שהם באו וכשאנחנו מדברים על אוכלוסייה שיוצאת מחבר העמים, אז האתגר שם אולי עוד יותר גדול.
אלעזר שטרן: אני חושב שכל האתגרים האלה צריכים להיות על השולחן.
אלעזר שטרן: אני לא רוצה לתת משקל כרגע למה הסיבה המרכזית.
אלעזר שטרן: אני חושב שלא משנה מה משקל המרכיב בסיבה, אנחנו צריכים לשים את כולם ולחשוב איך מצמצמים את המשקל של אותו מרכיב בהחלטה.
אלעזר שטרן: אני רוצה לסיים ולומר שאני חושב שלא בטוח שהסיבות להישארות בסיליקון וואלי או להגעה לשם, הן אותן סיבות של הגעה לברלין, אם זה פופולארי לדבר על זה, או לניו יורק, שלדעתי זה משהו אחר משני המקומות שהזכרתי.
אלעזר שטרן: אבל בכל מקרה אני חושב שצריך לנתח את המקומות האלה ששם יש או את הירידה לשם או את פוטנציאל החזרה משם, ואם צריך מאפיינים מיוחדים לאותם מקומות, לתת גם אותם.
אלעזר שטרן: אדוני היושב ראש, הגיעו אנשים חשובים.
אלעזר שטרן: נראה לי שנשכיל בטח מלשמוע אותם.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע את נציג המכון למדיניות העם היהודי, ד"ר דב מימון בבקשה.
אברהם נגוסה: אני רוצה רק להזכיר לכולם לנסות לדבר בתמצית כי יש לנו רשימת דוברים ארוכה.
דב מימון: כבוד היושב ראש, חבר הכנסת שטרן.
דב מימון: אנחנו במכון למדיניות העם היהודי עוקבים אחרי תופעת ההגירה בכלל ותופעת בריחת המוחות במיוחד כבר שנים רבות.
דב מימון: הדברים ידועים וסוכמו כבר עכשיו, אני אגיד כמה דברים חשובים על מחקר שעשה עמיתי לעבודה פרופ' עוזי רבון, על ברלין.
דב מימון: הזכרתם את ברלין, אז מה קורה בברלין ואולי זה ישליך על המניעים ועל התופעות ואיך אנחנו יכולים בכלכלת שוק של היום, איך אפשר למשוך את הישראלים שהחליטו להגר למקומות אחרים.
דב מימון: 50% מהישראלים בחו"ל הם בארצות הברית.
דב מימון: זה אומר שיש בכל זאת במקומות אחרים.
דב מימון: אז מה שקורה באירופה, מה שמצאנו, 50%-70% מדברים על הגורם התעסוקתי כלכלי כגורם מרכזי, 30% מדברים על התערבות הממסד הדתי בחיי החברה שהם רואים את זה כגורם הראשוני שגרם להם לעזוב את הארץ, וגם 20% מדברים על עניין תרבותי.
דב מימון: כמובן ברלין זה לא סיליקון ואלי, וגם פרופיל מבחינת האפיון, ומדובר על אוכלוסייה חילונית מובהקת, מדובר על אוכלוסייה שנוטה במפה הפוליטית שמאלה, אז זה מה שאנחנו יודעים על גרמניה שזה אולי גורם חשוב, ברור שאם נלך לסיליקון ואלי ולאמריקה המצב הפוליטי בישראל או ענין הממסד הדתי פחות רלבנטי, אבל זה דבר שחשוב להבין.
דב מימון: חלק מהדברים שכמובן שצריך להרחיב את מספר האופציות שיש בתעסוקה באוניברסיטאות, ואנחנו יודעים את הדברים ממחקרים שפרסמנו, אנחנו מדברים שהיום בישראל לכל פרופסור יש עד 25 דוקטורנטים ואין לו מקום לכולם אז בסוף אנחנו מכשירים אנשים ובאופן מובנה אנחנו גורמים להם לעזוב, אדם הולך לעשות את הפוסט דוקטורנט שלו אחר כך בארצות הברית, חוזר לפה ורואה שאין לו - - - אז אנחנו צריכים להתערב כמובן גם במבנה ולא רק במניעים.
דב מימון: חוץ מהדברים האלה יש לנו כמובן את האפיון על ברלין, 27% זה ענין אישי, רומנטיקה, משהו כזה, ויש דברים אחרים.
דב מימון: זה בעיקר מה שרציתי לומר פה בכל אופן, זה מחקר מאוד מעניין ואפשר להעביר אותו, בהסכמתך אדוני היו"ר.
אלעזר שטרן: המחקר הוא רק על ברלין?
דב מימון: הוא על גרמניה.
דב מימון: אם כי יש פה ראייה גם מורחבת על כל אירופה.
אלעזר שטרן: ואם בארצות הברית זה 50%, על כמה אחוזים אתם מדברים?
דב מימון: דיברתי רק על ברלין.
דב מימון: דיברתי על גרמניה, אנחנו מצפים שבארצות הברית יש פחות נטייה שמאלה.
אלעזר שטרן: אני לא שואל על הסיבות.
אלעזר שטרן: אני שואל מבחינת פלח האוכלוסייה.
אלעזר שטרן: אמרתם שמתוך ה- - -
דב מימון: אני אתן כמה מספרים: 4% באסיה, אפריקה 4%, אוקיאניה 4%, אמריקה הלטינית, רוסיה 6% וזה לפי ההגדרות של הלמ"ס, במערב אירופה 1.3% בגדול ו-3% בגרמניה.
דב מימון: 1.3% בכל אירופה, חוץ מאשר 3% בגרמניה, 5% באנגליה, 5% בצרפת ובנוסף 6% בקנדה, זו האוכלוסייה איפה שנמצאים בארצות מתועשות באופן מובהק, אין הרבה אנשים שהולכים למקומות אחרים.
אבי ענתי: אתה מדבר על אקדמאים?
דב מימון: כן.
דב מימון: אנחנו יודעים שאחוז האקדמאים מאוד גבוה, 2/3 מהישראלים בחו"ל שיוצאים עכשיו, הם אקדמאים, אנשים שהמדינה השקיעה המון כסף להכשירם.
דב מימון: צריך להיות יצירתי כדי לייצר פה מקומות ולעשות תכנית, צריך גם לבחון את תכנית החומש שנעשתה ולבדוק את התוצאות שלה.
אברהם נגוסה: אנחנו כמובן נגיע גם למשרדי הממשלה, אבל קודם כל אנחנו רוצים לשמוע באמת מנציגה של עמותת scienceAbroad מוניקה לב כהן בבקשה.
מוניקה לב כהן: שלום, בוקר טוב.
מוניקה לב כהן: תודה חבר הכנסת שטרן על הרמת הכפפה, תודה ליו"ר הוועדה על הרמת הישיבה החשובה מאוד בעינינו.
מוניקה לב כהן: אני רוצה רק כמה מילים על סיינס אברואד ואז לספר לכם על סקר שעשינו ועל הקשיים בחזרה לישראל ואני אחתום במודל כלכלי שפיתחנו יחד עם עמותת נובה שמראה כמה ערך מוסף יש לקופת המדינה מכל אחד שחוזר לישראל ולמה חשוב מאוד להשקיע בנושא של השבת מוחות.
מוניקה לב כהן: שמי מוניקה לב כהן, אני מנכ"לית של סיינס אברואד.
מוניקה לב כהן: בעשור האחרון מעבר לפעילות שלי בעמותה אני גם פעילה מאוד בפורום של ישראלים בחו"ל.
מוניקה לב כהן: אני בעצמי חייתי תשע שנים בחו"ל, מכירה את החיים שם ופעילה מאוד בארגונים שפועלים בנושא.
מוניקה לב כהן: חשוב גם לשים על השולחן שגם נוכחות של ישראלים בחו"ל נחוצה היום למדינת ישראל, יש להם ערך בלתי מבוטל בין אם זה בהסברה, בין אם זה בלובינג, בין אם זה בפעילות אחרת, אז בואו גם לא נשכח את זה.
מוניקה לב כהן: אנחנו עמותה שקיימת כבר 12 שנה כשהרעיון הוא בסופו של דבר לאגד מדענים ישראלים ברחבי העולם ולעזור להם לחזור לישראל.
מוניקה לב כהן: אנחנו רשת מקצועית חברתית שמכילה היום מעל 2,800 חברים רשומים כאשר אנחנו מפעילים 23 סניפים בארצות הברית, קנדה ואנגליה, בכל סניף כזה יש לנו פעילות לאורך כל השנה, מפגשים עם אנשים מהממשלה, אנשים מהתעשייה, אנשים מהאקדמיה ויש לנו פעילות חובקת עולם.
מוניקה לב כהן: אתם יכולים לראות את האיש בצד שמאל, בהוואי, הוא לא בים, הפזורה של האקדמאיים היא בכל העולם.
מוניקה לב כהן: חשוב לי להסביר בעצם, לפני שנדבר על הפעילות שלנו ועל ה-750 שחזרו לישראל, חשוב לי להסביר מי האוכלוסייה.
מוניקה לב כהן: אני רוצה לבקש למחוק מהדיאלוג שלנו את המילים "בריחת מוחות".
מוניקה לב כהן: המוחות, לפחות אלה שאני עוסקת בהם, לא ברחו.
מוניקה לב כהן: המונח המקובל בעולם היום הוא "brain drain" או זליגת מוחות.
מוניקה לב כהן: היום באקדמיה הישראלית, כשאתה רוצה קריירה אקדמית וסיימת דוקטורט, סיימת תואר שלישי, ואתה רוצה להשתלב באקדמיה הישראלית, האקדמיה מחייבת אותך, מאלצת אותך לצאת לחו"ל לעשות פוסט דוקטורט.
מוניקה לב כהן: יש כמובן ערך עצום למדינת ישראל.
מוניקה לב כהן: הבנאדם יוצא לחו"ל, משתלם אצל טובי החוקרים בעולם, יוצר רשת קשרים בינלאומית, מביא לכאן גרנטים וכספים, יש כאן יתרון עצום.
מוניקה לב כהן: הבעיה היא שאותם אנשים, חוד החנית של מדינת ישראל יוצאים לחו"ל, עושים את הפוסט דוקטורט, והמסה העיקרית שאני מדברת עליה כרגע היא ממדעי החיים, וכשרוצים לחוזר לישראל מתגלים חסמים.
אבי ענתי: אין לאן לחזור.
מוניקה לב כהן: בגדול כן.
מוניקה לב כהן: החסם העיקרי באמת הוא שאין מספיק תקנים באקדמיה, אבל החסם היותר חשוב שאני ארצה להדגיש היום וארצה גם להציג את הפעילות שלנו עם טבע, הוא החסם של תעשיה בישראל.
מוניקה לב כהן: החסם שלמעשה היום דוקטורנטים באקדמיה, גדלים באקדמיה, לא מקבלים הכשרה לתעשייה, לא מכירים את התעשייה ברמות שאנשים שואלים אותנו כשהם רוצים להגיש קורות חיים למשרה "מה הטייטל שאני צריך לחפש בלוח המשרות שלכם".
מוניקה לב כהן: אנשים שצמחו באקדמיה לא מספיק מכירים את התעשייה בישראל, התעשייה בישראל לא מספיק פותחת את זרועותיה כדי לקרב ולשלב אותם בתעשייה.
מוניקה לב כהן: הדרישה היא לניסיון מקצועי שאין להם וזו עיקר הבעיה שאנחנו מנסים היום לפתור.
מוניקה לב כהן: אז אנחנו עובדים היום בשיתוף פעולה עם משרד העלייה והקליטה, אחר כך אני מניחה שגרנית בן עזרא שמנהלת את המרכז לקליטה במדע תציג את התכנית, והאגף ליזמות עסקית, עם שניהם אנחנו עובדים בלהגיע לקהל הזה ולנסות להרחיב את ההיצע בישראל.
אלעזר שטרן: מוניקה שניה, אלא אם כן תגידי אחר כך.
אלעזר שטרן: איפה את רואה מבחינת החלוקה הגיאוגרפית שנעשתה פה, איפה אתם יותר פרודוקטיביים?
מוניקה לב כהן: תראה, המסה העיקרית של חוקרים יושבת בארצות הברית, באוניברסיטאות הגדולות, וגם באירופה אבל אני חושבת שעיקר העבודה שלנו נעשית היום בארצות הברית, אם כי יש לנו פניות ממדינות אחרות.
מוניקה לב כהן: אנחנו פשוט הולכים על הריכוזים הגדולים יותר.
מוניקה לב כהן: אם אנחנו מסתכלים, כל שנה אנחנו מטייבים את מאגר הנתונים שלנו ובודקים מי נמצא איפה בארץ או בחו"ל ובאיזה מגזר.
מוניקה לב כהן: אז אם אנחנו מסתכלים ומשווים, אנחנו רואים די הלימה בין האנשים שנמצאים בחו"ל לבין האנשים שנמצאים בישראל.
מוניקה לב כהן: המסה העיקרית נמצאת באקדמיה, כשבאקדמיה, רק למי שלא מכיר, יש מסלול קביעות ומסלול שהוא לא קביעות.
מוניקה לב כהן: מסלול קביעות זה מי שנמצא בעצם במסלול שבסופו של דבר יהפוך אותו לחבר סגל, לחוקר באקדמיה.
מוניקה לב כהן: בתעשייה אנחנו רואים שהאחוזים הם נמוכים יותר, 25% משתלבים בתעשייה.
מוניקה לב כהן: אם היינו יכולים להצליח להגדיל, אם בשנה הבאה הייתי מוזמנת לדיון הזה ומראה שהגרף של התעשייה בישראל, הפילוח של המגזר של האנשים שהשתלבו בתעשייה גדל, מבחינתי זו תהיה ההצלחה הכי גדולה של כולנו.
מוניקה לב כהן: חבר הכנסת אברהם נגוסה פרט את החסמים לחזרה אז אני לא אתעכב על זה הרבה.
מוניקה לב כהן: חשוב לומר שבסופו של יום האנשים שאנחנו עובדים מולם מבקשים לחזור.
מוניקה לב כהן: עשינו השנה סקר, עשינו השנה קבוצות מיקוד במרכזי מחקר גדולים בבוסטון, בניו יורק, יחד עם עמותת נובה ושאלנו את האנשים למה בעצם אתם לא חוזרים.
מוניקה לב כהן: הקושי במציאת משרה הוא הקושי העליון.
מוניקה לב כהן: הרבה אנשים בוחרים לחזור, למרות שהם לא מוצאים משרה, כי הם רוצים לגדל את הילדים שלהם כאן.
מוניקה לב כהן: אני חזרתי בפירוש כי אני רוצה שהילדים שלי יגדלו במדינת ישראל ויקבלו את החינוך שאני חוויתי.
מוניקה לב כהן: החסמים, כמו שדיברנו קודם הם בעיקר בנושא של חזרה לתעשייה ומיעוט התקנים באקדמיה.
מוניקה לב כהן: יש קושי בשמירה על קשר מקצועי עם הארץ, זה המקום שבו אנחנו נכנסים לפעולה בעזרת המפגשים שאנחנו עושים, הסדנאות שאנחנו עושים, כדי להכיר להם ולהכשיר אותם לחזרה לישראל.
מוניקה לב כהן: אחד מהפרויקטים שרציתי לספר לכם שזה פרויקט שאנחנו רואים בו פרויקט דגל, הוא נתמך על ידי המחקר הכלכלי שעשינו.
מוניקה לב כהן: בסופו של יום הקושי לחזור לישראל הוא בעיקר גם התעשייה בישראל לא ערוכה לקלוט אותם וגם למדענים אין מספיק את ההיכרות והידע.
מוניקה לב כהן: אנחנו עושים שנה שניה בחסות חברת טבע ובשיתוף פעולה עם משרד העלייה והקליטה סדנה שחושפת את המדענים – אנחנו מטיסים לכאן 20 עד 25 מדענים שאנחנו בוחרים אותם וממיינים את קורות החיים שלהם – אנחנו מטיסים אותם לכאן כדי לקחת שבוע ולצלול לתוך מעמקי תעשיית הפארמה בישראל, תעשיות מדעי החיים, להכיר אותם, לייצר להם את הנטוורק, לתת להם את הכלים וגם לחשוף אותם לכל עולם היזמות.
מוניקה לב כהן: נושא היזמות הוא גם נושא בוער מאוד, לא מעט ישראלים שנמצאים בחו"ל, ואתם שומעים את זה יום-יום בחדשות, יש להם מיזמים פורצי דרך, תגליות פורצות דרך, כל תגלית כזו שהיתה נכנסת לישראל ונרשמת בישראל היתה יכולה להכניס לקופת המדינה לא מעט הכנסות.