GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: האם אנשים שלא שייכים לקהילה מגיעים?
אברהם נגוסה: הם מגיעים, אבל בגלל שהם נשואים, כמו שחוק השבות מאפשר.
אברהם נגוסה: מי שלא יהודי, אם הוא נשוי ליהודייה, אז כמובן חוק השבות נותן והוא עולה.
אברהם נגוסה: מי שגם לא שייך לקהילה, אם הוא נשוי לאישה ששייכת לקהילה הוא עולה, אבל אחרי שהוא עולה לפה אין לו זכות והוא לא דורש.
אברהם נגוסה: כמו שעולה מברית המועצות, מאמריקה, מאירופה, לא נותנים לו להביא את ההורים שלו ואת האחים שלו, בגלל שהוא לא יהודי, הוא עלה בזכות אשתו, כך גם באתיופיה.
אברהם נגוסה: לכן התיאוריה שהם מציירים כאילו שהם אלה שמזמינים את ההורים שלהם, כאילו שהם לא שייכים לקהילה, אלא הגיעו בנישואי תערובת, כך כתוב בערוץ 7, כך כתוב בערוץ 20, אני אומר לכם שזה פשוט שקר מוחלט, אלא אם כן יציגו לנו עובדות.
אברהם נגוסה: אני לא מחפש עשר או חמש דוגמאות, שיביאו לנו דוגמה אחת.
אברהם נגוסה: זה מה שמסיתים את השרים, מסיתים את ראש הממשלה ואומרים לו.
אברהם נגוסה: יש גם פקידים שמובילים את הקמפיין הזה מאחורי הקלעים, אנחנו יודעים, אבל לכל אחד יגיע החשבון.
אברהם נגוסה: הם חושבים שאנחנו לא יודעים, אבל אנחנו יודעים על כל אחד.
אברהם נגוסה: אנחנו נתמקד בשני דברים.
אברהם נגוסה: אחת, אנחנו רוצים לשמוע על ההיערכות של משרדי הממשלה והסוכנות היהודית, איך הם נערכים להעלות אותם כמה שיותר מהר, כי מספיק הם סבלו, 20 שנה, יותר, מספיק, עכשיו יש החלטה, בואו תזדרזו, תביאו אותם מהר.
אברהם נגוסה: אל תחכו עד דצמבר 2019.
אברהם נגוסה: את זה אנחנו רוצים לשמוע.
אברהם נגוסה: הדבר השני, אני מאוד רוצה להודות לאנשי הפדרציות שהגיעו לפה והם שותפים.
אברהם נגוסה: אני רוצה להודות ליהדות ארצות הברית, צפון אמריקה, על התרומה שלכם כל השנים לעלייתם וקליטתם של יהודי אתיופיה.
אברהם נגוסה: והפדרציות, עשיתם הרבה דרך הסוכנות, דרך הג'וינט, דרך ממשלת ישראל להגשים את החלום של מעל 140,000 יהודי אתיופיה, להגשים את חלומם להיות בארץ ישראל.
אברהם נגוסה: זה התפקיד החשוב שעשיתם ואתם ממשיכים גם בקליטה של הקהילה פה בסיוע שלהם ויישר כוח, אני רוצה להודות לכם בשם ועדת העלייה והקליטה על תרומתכם.
אברהם נגוסה: הנושא השני שאתם חשובים לנו בדיון הזה, הקהילה באדיס ובגונדר מ-2013, מאז הסוכנות יצאה מגונדר, באוגוסט 2013, לקהילה הזו אין סיוע הומניטרי, סיוע בחינוך, סיוע באוכל, סיוע ברפואה ורווחה.
אברהם נגוסה: ההכנה לפה לקליטה, כי ככל שאנחנו מכינים אותם שם אז אנשים בריאים, אנשים חזקים, יגיעו.
אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד לכם, כולם יגיעו, לא יעזור לאף אחד.
אברהם נגוסה: כולם יגיעו.
אברהם נגוסה: אמרתי את זה ב-1991, אחרי 'מבצע שלמה', כשאמרו שאף אחד לא צריך להגיע לפה והגיעו מעל 60,000.
אברהם נגוסה: אני אומר לכם, גם עכשיו אלה שנמצאים באדיס ובגונדר מחכים יגיעו, השאלה באיזה צורה הם יגיעו.
אברהם נגוסה: האם אנחנו רוצים שיגיעו אנשים בריאים, חזקים, אנשים שהכנו אותם גם מבחינה דתית, הזכות שלהם, גם מבחינת בריאות פיזית וחינוך, או שהם יגיעו כעולים כמתוסכלים, ככועסים, ואז אנחנו נשלם פי עשרה בקליטתם פה בישראל.
אברהם נגוסה: ב-2013, כשבאנו ואמרנו שצריך להמשיך להביא, אמרו שאף אחד לא יבוא, ב-2015 התקבלה החלטה.
אברהם נגוסה: אנחנו, חברי הכנסת, פנינו לפדרציות, כתבנו לראשי הפדרציות וגם לסוכנות וגם לג'וינט, שהממשלה החליטה, היא לא מביאה אותם לפי הקצב שאנחנו רוצים שיביאו את כולם, הממשלה, משיקולים שלה, עושה את זה בפעימות, שלב שלב, ב-2017 1,300, עכשיו 1,000.
אברהם נגוסה: אני מקווה שתתקבל החלטה להמשך בקרוב ולכן האנשים האלה יגיעו, אז בואו ניתן להם סיוע כדי שהם יגיעו לפה.
אברהם נגוסה: סולידריות יהודית, כשאתם עושים את זה בכל העולם, ברוסיה, באוקראינה, בדרום אמריקה, בכל מקום שיהודים נמצאים במצוקה אתם עוזרים, אז אני לא חושב שהפדרציות מבקשות אישור מממשלת ישראל איפה לתמוך, איפה לא לתמוך, זה לא שמעתי, אבל למה אצל יהודי אתיופיה הדבר הזה קורה?
אברהם נגוסה: לכן הנושא השני, אנחנו רוצים התגייסות.
אברהם נגוסה: אנחנו שמענו את יושב ראש הסוכנות בתקשורת, אני מכיר אותו כאיש מאוד מעשי, הוא אומר שצריך להביא את כולם וכך צריך, לתמוך בהם ולקדם את העלייה.
אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת, יושב ראש ועדת הרווחה, הבריאות והתעסוקה.
אברהם נגוסה: הוא היה באתיופיה יחד איתי ועם עוד חברי כנסת וביקר בקהילה, אני מאוד שמח שהגעת.
אברהם נגוסה: אני יודע שאתה עזבת פגישה, באת באמצע, כי הנושא מאוד קרוב ללבך.
אברהם נגוסה: אני רוצה לתת את רשות הדיבור קודם לך ונמשיך.
אלי אלאלוף: תודה, אברהם, ידידי היקר.
אלי אלאלוף: הוא דאג להביא אותי לאתיופיה, שכנע אותי.
אלי אלאלוף: למרות שחשבתי שאני מכיר את יהדות אתיופיה, כתושב באר שבע, כאיש הסוכנות לשעבר ועם הזכות הגדולה שנפלה בחלקי, להקים את בית הכנסת האתיופי הראשון של קהילת יהדות אתיופיה, הראשון בבאר שבע, יחד עם אברהם טזזו ומספר חברים, אני הגעתי לאתיופיה ולא יודע אם לקרוא לזה בכי של עצבות או בכי של התרוממות רוח, אבל לא הפסקתי לבכות.
אלי אלאלוף: לא הפסקתי לבכות כי גם עכשיו אני בוכה.
אלי אלאלוף: אנחנו מתייחסים ליהדות אתיופיה במושגים שונים מכל הקהילות היהודיות בעולם, גם היום, גם אתמול, ולצערי זה יימשך.
אלי אלאלוף: זה יימשך מפני, במילה פשוטה, שעל מה אנחנו מדברים?
אלי אלאלוף: על האתיופים.
אלי אלאלוף: אני מרוקאי.
אלי אלאלוף: מי שיגיד לי שאני מרוקאי, מה הקשר שלי?
אלי אלאלוף: בסדר, נולדתי, אני מדבר מרוקאית, אבל מי שישכח להגיד יהדות מרוקו אז אני אתווכח איתו.
אלי אלאלוף: אנחנו לא קוראים לקהילה היהודית באתיופיה קהילה יהודית.
אלי אלאלוף: יש כאלה שחוזרים מפלשמורה, או האתיופים שלנו שם, אם בכלל.
אלי אלאלוף: אנחנו מתייחסים בצורה מאוד מאוד לא יהודית לקהילה היהודית באתיופיה.
אלי אלאלוף: אז אומרים לנו שלפי חוק השבות מי שמגיע לו עולה.
אלי אלאלוף: חוק השבות אפשר לקהילות רבות להגיע למרות שהם לא בדיוק לפי חוק השבות.
אלי אלאלוף: שינו את חוק השבות בשנים האחרונות ואני שמח שקיבלנו מיליון יהודים או אנשים שמגדירים את עצמם כיהודים מאקס ברית המועצות.
אלי אלאלוף: תארו לעצמכם איזה מדינה היינו עכשיו בלי העלייה מברית המועצות.
אלי אלאלוף: איך היינו מתמודדים עם האתגרים הביטחוניים?
אלי אלאלוף: איך היינו עכשיו בלי יהדות אתיופיה?
אלי אלאלוף: שבסדר, יאללה, יש כמה רבנים שיתחכמו ויגידו שהם לא בדיוק יהודים, אז מה?
אלי אלאלוף: אני בא ממרוקו, לא גיליתי כל כך הרבה מאז שאני פה יהודי מרוקו שנולדו מאמא מוסלמית, אבל לא צריך להגיד, מאבא לא יהודי, אבל לא צריך להגיד.
אלי אלאלוף: אם היום, אני מוכן לעשות את זה ועושים את זה, ללכת להביא בנות של משפחות עם חלק יהודי במרוקו, להביא אותם?
אלי אלאלוף: כן להביא אותם.
אלי אלאלוף: לא הרבה, לצערי, הלוואי שהיו יותר.
אלי אלאלוף: אנחנו הגענו לגונדר, הוא ישר לקח אותנו לגונדר, בלי תחנת ביניים.
אלי אלאלוף: השוק היה נורא.
אלי אלאלוף: אני חשבתי שאני מכיר את יהדות אתיופיה, אני גר בבאר שבע, הצריפים הראשונים עברו דרך הגינה שלי בבאר שבע.
אלי אלאלוף: הבן שלי גדל עם ילדי יהדות אתיופיה, הרבה שנים בלי ילד בלונדיני, רק איתם, ככה הוא חשב שזה העם שלנו, ופתאום אני מגיע ואני רואה איזה קואליציה אנטי אתיופית, פתאום סוגרים את בית הספר היהודי, למה?
אלי אלאלוף: עד עכשיו יש במרוקו בתי ספר יהודיים עם 20%, 15% יהודים, השאר לא יהודים.
אלי אלאלוף: כששואלים את אליאנס: 'למה אתם עושים את זה?' 'מפני שאנחנו רוצים שגם הגויים, האחרים, יכירו את התרבות שלנו'.
אלי אלאלוף: זו גישה יהודית חכמה.
אלי אלאלוף: אצלנו לא, קודם כל בוא תסגור להם.
אלי אלאלוף: בית הספר כאילו עומד לנו מול העיניים ואומר אני עוד קיים, אתם לא.
אלי אלאלוף: אתם ישראל, שהקמתם אותנו, הקמתם את בית הספר הנפלא הזה, היפה, שנראה הבניין הכי גדול שם בגונדר, אבל לא בשביל היהודים, שלא יבואו.
אלי אלאלוף: אנחנו נכנסים למה שנקרא מחנה, אז כשהוא אמר לי שהולכים למחנה חשבתי שאנחנו הולכים למשהו מאורגן.
אלי אלאלוף: איזה בושה, איזה בושה יהודית.
אלי אלאלוף: הדברים הראשונים שלקחו משם, לא אתם, אבל בשם הסוכנות היהודית, לקחו את ספרי התפילה.
אלי אלאלוף: מה מפריע שיש ספרי תפילה בספרייה המקומית?
אלי אלאלוף: כן, לא היו ספרי תפילה.
אברהם נגוסה: ספרי תורה.
אלי אלאלוף: על ספרי תורה לא אדבר, ברור, מה, הם יחזיקו ספר תורה?
אלי אלאלוף: ספרי תפילה פשוטים.
אלי אלאלוף: הייתם צריכים לראות, להתמוגג מזה.
אלי אלאלוף: אני אמרתי לכם, אני בכיתי, לראות איך הילדים ביניהם מעבירים באמצע התפילה ספר מאחד לשני, כי לא היו מספיק.
אלי אלאלוף: באמצע תפילת הבוקר, באמצע שחרית, אני לא מכיר, כבודו, אולי היית פעם בתפילת בוקר עם 1,200 יהודים?
אלי אלאלוף: שמה יש.
אלי אלאלוף: 1,200 יהודים, נשים וילדים ומבוגרים ונשים נפלאות, שגם אם לא דיברו עברית התפללו בשפה יהודית מדהימה בעיניי, לא הפסיקו למלמל ואני מסתכל עליהם ובוכה, כי זה מזכיר לי את אמא שלי.
אלי אלאלוף: אני רואה שם שלט, 'בני עקיבא'.
אלי אלאלוף: אין סניף בני עקיבא במינימום מצב כפי שראינו שם.
אלי אלאלוף: אז למה השארתם את הדגל?
אלי אלאלוף: לעשות להם בעיניים?
אלי אלאלוף: חולצות של הצוות המוביל של הצעירים הנפלאים, הרב - - - אמרת לי שהוא פה.
אברהם נגוסה: הרב ולדמן.
אלי אלאלוף: לא, ולדמן זה שלנו.
אלי אלאלוף: המקומי, הילד הנפלא שניהל את ה - - -
אברהם נגוסה: טגבו.
אלי אלאלוף: הנה הוא, איך הוא ניהל את התפילה.
אלי אלאלוף: ואתם רואים שבאמצע מעבירים תפילין.
אלי אלאלוף: אני, האובססיה שלי זה אוכל, אתם רואים, אבל בשביל אחרים לא פחות.
אלי אלאלוף: הייתה לי הזכות להקים מפעל הזנה, 350,000 ילדים כל יום בארץ שלנו מקבלים אוכל בבית ספר על חשבון המדינה, היום, התחלנו עם קרן רש"י.
אלי אלאלוף: אתמול העברנו חוק, שמונה מיליארד שקל בשנה של מזון יעברו בתרומה למי שזקוק, שמונה מיליארד שקל.
אלי אלאלוף: אנחנו מגיעים לקהילה עם ילדים בתת תזונה, עם הזנחה בטיפול בגיל הרך, שזה עולה דולר לילד ליום.
אלי אלאלוף: ובאמת מה שכואב לי, אני עבדתי הרבה מאוד בסוכנות, 25 שנה כמעט, וכל פעם שהיה לנו מחסור חזרנו לקהילה בארצות הברית, אם זה בוסטון ולפעמים הלכנו לקנדים ולצרפת, הקהילות היהודיות היו תמיד נכונות, פתאום הם קיבלו הוראה להפסיק את הפעילות שלהם במחנות באדיס אבבה ובגונדר, איך יכול להיות?
אלי אלאלוף: לא רק בשביל שנקבל אותם כשיגיעו בעזרת ה', כולם, כל מי שמתיימר ורוצה להיות יהודי, אהלן וסהלן, זו המדינה שלו, אבל כדי להכין אותם להעלות ושיהיו בריאים.
אלי אלאלוף: לא, אנחנו מזניחים אותם ואז נקבל אותם עם צרות שצריכים להתמודד איתן, כי פה חייבים להיות בריאים ויהיו בריאים בעזרת ה'.
אלי אלאלוף: אז אמר לי אברהם, תזכיר להם.
אלי אלאלוף: אני אומר את זה בבושה ישראלית שלי.
אלי אלאלוף: גם כשהגענו לאדיס אבבה התקבלנו, אני מספר עם כאב גדול, עם בושה גדולה, הגענו לבית השגרירה שלנו, בית מדהים, גינה עוד יותר, היא נבנתה מאפס על ידי משרד החוץ שלנו.
אלי אלאלוף: השגרירה גם, מתאימה לאזור, היא ילידת אדיס אבבה.
אלי אלאלוף: אני אומר לה, 'מתי בפעם האחרונה היית במחנה של אחינו?
אלי אלאלוף: ' אז היא אמרה לי, 'אני?
אלי אלאלוף: אף פעם'.
אלי אלאלוף: חמש שנים בתפקיד.
אלי אלאלוף: שגרירת ישראל, לא שגרירה אינדיה, שגרירת ישראל, שמדברת את השפה, שמעמדה המקצועי זה גם בזכות זה שהיא שייכת לקהילה היהודית מאתיופיה, חמש שנים לא קיבלה אישור כביכול, כאילו צריך אישור כדי לקפוץ לשם.
אלי אלאלוף: לפני שבועיים היינו בחוף השנהב ובגאנה, אברהם ואני וחברנו יוסי יונה, שאלנו את השגרירה שם, 'כמה זמן את פה?' חודשיים.
אלי אלאלוף: משתוללת, רצה מפינה לפינה.
אלי אלאלוף: קיבלת הוראה לעשות את זה?
אלי אלאלוף: מה זה?
אלי אלאלוף: תירגעי קצת, מה פתאום?
אלי אלאלוף: אין זמן, יש כל כך הרבה מה לעשות.
אלי אלאלוף: ואנחנו יכולים להרשות לעצמנו לשלוח שגרירה שמדברת את השפה, שנראית כמו כל אחד מאיתנו והיא לא מגיעה לשם?
אלי אלאלוף: אז הפנייה שלי היא חזרה לכולנו, יהדות אתיופיה זה יהדות אתיופיה והיא לא תיגמר לעולם.
אלי אלאלוף: מי שיעז להגיד לי שסגרנו את יהדות מרוקו, שיקפוץ לי, כי אבא קודם כל קבור בפאז, לעולם לא תיסגר יהדות מרוקו.
אלי אלאלוף: לעולם.
אלי אלאלוף: לעולם לא תיסגר יהדות אתיופיה.
אלי אלאלוף: לצערי אני אומר את זה למרות שאני חבר כנסת ושייך לקואליציה, האישור של 1,000 זה לא חישוב מתמטי מדויק, מדעי, זה שליפה כדי לא להרגיז.
אלי אלאלוף: אני יודע שאברהם ודודי ואמסלם חברים, במיוחד אברהם ודודי, הם נלחמו כדי להשיג את האישור הזה של 1,000 ואני פונה אליכם, חברים שבאו מחוץ לארץ, נקוץ'וכל הארגונים האמריקאים ויהדות מונטריאול, הם שהכניסו את התודעה בארץ שצריך להביא כמה שיותר מהר ויותר יהודי אתיופיה, תחזרו לתפקיד הזה, אני לא מבין למה הפסקתם.
אלי אלאלוף: אני גם תולה תקוות, כמו שאברהם עשה, עם בוז'י, עם יושב ראש הנהלת הסוכנות, שאני מכיר אותו ואת הרגישות שלו, אני בטוח שזה ישונה, אבל תחזרו לפעילות.
אלי אלאלוף: כשאני באתי לפה לבני עקיבא וביקשתי מהם:
אלי אלאלוף: תחזירו להם רק את החולצות שבגאווה הם לובשים אותם, אבל מרוב הכביסות הן כבר לא נראות עם הצבע והסמל שם, הם אמרו לי לא.
אלי אלאלוף: לא הצלחתי, לא הצלחתי להשיג את זה.
אלי אלאלוף: אז אני אומר, כאזרח גאה של המדינה, ציוני, יהודי, אני בא לבקש מכולנו לעשות יותר ליהדות אתיופיה הנמצאת גם באתיופיה, לא לחכות רק שיהיו פה, כי הם סובלים שם.
אלי אלאלוף: אני לא צריך להסביר לכם מה המצב הבריאותי בכלל במדינה הזו, ההזנחה החינוכית שלהם כיהודים, חוסר בחוויה של היהדות האמיתית שלנו כמו שהיא קיימת ומתקיימת בזכות הצירוף של יהדות אתיופיה פה ואני חושב שזו משימה שאי אפשר לדחות אפילו ביום, כל מי שיכול מחר שיעשה, מפני ששם יהודי אתיופיה בחלקם לא יהיו איתנו בגלל הזנחה שלנו.
אלי אלאלוף: זה מה שיש לי להגיד.
אלי אלאלוף: סליחה, אברהם, אני מראש אמרתי שאני רץ לפורום אחר.
אלי אלאלוף: כל טוב וברוכים הבאים.
אברהם נגוסה: אנחנו נסת
אברהם נגוסה: כל עכשיו כמה דקות בווידיאו על חיי הקהילה שם באדיס ובגונדר, בגונדר בעיקר.
אברהם נגוסה: תודה, יהודה.
אברהם נגוסה: כיוון שנציג משרד האוצר צריך ללכת לעוד דיון אני נותן את רשות הדיבור לאייל מדן.
אברהם נגוסה: תכניס אותנו, האם האוצר מוכן.
אייל מדן: אני רק אציין, הדיון הוא על היערכות המשרדים, מבחינת משרד האוצר גם בהחלטת הממשלה הוקצה סך של 184 מיליון שקלים לטובת ההחלטה, שהמקור אליו הוא קיצוץ בעודפי המשרדים, מ-90 ל-88.7, קיצוץ של 1.3%, כפי שמצוין בהחלטת הממשלה.
אייל מדן: מעבר לכך אין לי עוד מה להוסיף מבחינת ההיערכות של משרד האוצר.
אברהם נגוסה: בקיצור, תקציב לא יכול להיות תירוץ ליישם את החלטת הממשלה.
אייל מדן: בהחלטת הממשלה מוקצה כבר התקציב ומוקצה כבר המקור.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע חיילת, בבקשה.
אברהם נגוסה: כל מי שידבר יעשה בתמצית, כיוון שיש רשימה גדולה.
זמנץ בילילן: אין בעיה.
זמנץ בילילן: אני זמנץ בילילן, יש לי שתי אחיות באתיופיה ולפי מה שהבנתי ראש הממשלה קיבל החלטה להעלות 1,000 יהודי אתיופיה שהילדים שלהם נמצאים בארץ.
זמנץ בילילן: אז רגע, מה עם ההורים שנמצאים בארץ והילדים שלהם נמצאים באתיופיה?
זמנץ בילילן: כאילו האחיות שלי לא מספיק חשובות בשביל שיעלו ויהיו עם המשפחות שלהן?
זמנץ בילילן: זה גם נוגד את ההחלטה שקיבלו ב-2015.
זמנץ בילילן: זה לא הגיוני, זה הפקר לכל דבר.
זמנץ בילילן: כאילו מה?
אברהם נגוסה: זו שעמדה עכשיו זו אמא שלך?
זמנץ בילילן: זו אמא שלי, כן.
אברהם נגוסה: אז שתי האחיות שלך זה הבנות שלה?
זמנץ בילילן: כן.
אברהם נגוסה: אני חושב שזה עוד בפירוט של ההחלטה 4178 שהתקבלה, הקריטריון לצערי הרב מאוד מאוד צר, אפילו זה לא כמו ההחלטה של הקריטריונים שהיו בהחלטת הממשלה 1911, באוגוסט 2016.
אברהם נגוסה: שם ב-2016 בהחלטה היו נותנים את הילדים הנשואים שהיו מגיעים גם עם הילדים שלהם, עכשיו בהחלטה הזו ההורים צריכים להחליט איפה להיות, כי כדי להתאחד עם הילדים שלהם, עם הבנים והבנות שלהם בישראל, הם חייבים להשאיר את הילדים שנמצאים שם באתיופיה.
אברהם נגוסה: מי שיכול להצטרף אליהם זה מי שקטין או רווק ללא ילדים.
אברהם נגוסה: לכן מה שאת אמרת עכשיו, שהאמא פה והילדים שם, בהחלטה הזו אין קריטריון כזה.
זמנץ בילילן: מה זאת אומרת?
אברהם נגוסה: בהחלטה שהממשלה קיבלה, אני מסביר את ההחלטה - - -
זמנץ בילילן: שמי שעולה, ב-1,000 איש האלה שקיבלו החלטה, זה מי שההורים שלהם נמצאים באתיופיה, זאת ההחלטה.
אברהם נגוסה: נכון, שהילדים נמצאים פה.
זמנץ בילילן: מה ההבדל?
זמנץ בילילן: לא הבנתי.
זמנץ בילילן: כאילו הם פחות חשובים?
אברהם נגוסה: אני מסביר את זה, שההחלטה היא יותר - - -
זמנץ בילילן: היא יותר מה?
זמנץ בילילן: למה, אתם מבטיחים לי שההורים שלי יחיו לנצח?
זמנץ בילילן: באמת אני שואלת.
זמנץ בילילן: סבבה, אתם מקבלים את ההחלטות, כי אולי התנאים ממש קשים והכול, מה עם ההורים שלי?
זמנץ בילילן: יחיו עד 120?
זמנץ בילילן: אף אחד לא מבטיח לי את זה, אין לי הבטחה.
אברהם נגוסה: ההורים שלך או האחיות שלך?
זמנץ בילילן: ההורים שלי.
זמנץ בילילן: אתם קיבלתם את ההחלטה הזאת - - -
אברהם נגוסה: רגע, ההורים שלך פה, נכון?
זמנץ בילילן: ההורים שלי פה, האחיות שלי שם.
זמנץ בילילן: קיבלתם את ההחלטה להעלות את ההורים שנמצאים שם, שהילדים שלהם פה, כי הם זקנים מדי, כי - - - אני מקבלת את ההחלטה הזאת באהבה, באמת, אבל מה עם ההורים שלי שפה ומשתוקקים לראות את הילדים שלהם?
אברהם נגוסה: זה מה שאני מסביר.
זמנץ בילילן: זה לא עוזר לי שאתה אומר לי שאני צודקת.
זמנץ בילילן: כל פעם, כרגע החלטתם להעלות 1,000 יהודי אתיופיה, אבל מה?
זמנץ בילילן: עוד שנתיים תחליטו עוד 1,000.
זמנץ בילילן: תעלו, כאילו באמת.
אברהם נגוסה: אוקיי, העלית את השאלה, נציגי הממשלה יענו.
אברהם נגוסה: אני רק הבהרתי לכולם שזה הקריטריון, שתדעו שזה הקריטריון.
אברהם נגוסה: אני לא קבעתי את זה, אני לא קיבלתי את ההחלטה הזאת.
זמנץ בילילן: אלה אנשים שיושבים איתך.
אברהם נגוסה: זה השרים, הממשלה, אני רק מבהיר על מה אנחנו מדברים.
אברהם נגוסה: ההורים שנמצאים פה, אין להם זכות להביא את הילדים על פי ההחלטה הזו, על פי ההחלטה 716 יש את הזכות, אם מבצעים את החלטה 716, אבל ההחלטה שהתקבלה לפני כחודש, היא נותנת רק לבנים ובנות פה להביא את הוריהם משם.
אברהם נגוסה: אז אני הסברתי, אפילו ההורים שמגיעים לפה, הם לא יכולים להביא את הילדים הנשואים שלהם.
אברהם נגוסה: זה מה שכתוב בהחלטה, בקריטריון.
אברהם נגוסה: זה עצוב מאוד, אבל זו העובדה.
אברהם נגוסה: לכן אני אומר ברור את העניין הזה.
יהודה עציון: אבל אם יש נציגי משרד ראש הממשלה, תבקש תגובה על השאלה הזאת.
זמנץ בילילן: אתם גורמים עוד סבל להורים שעולים.
אברהם נגוסה: בסדר, הבנתי, משרדי הממשלה נמצאים פה כדי לענות.
אברהם נגוסה: תחכו, נקבל את השאלות - - -
זמנץ בילילן: סבבה.
זמנץ בילילן: יש לי עוד שאלה.
זמנץ בילילן: למה רק אצלנו בעדה יש עלייה לפי החלטת ממשלה ולא לפי חוק השבות?
זמנץ בילילן: למה כל אלה שהילדים ושההורים שלהם נמצאים לפי חוק השבות הם זכאים לעלות?
זמנץ בילילן: לא, אצלנו זה לפי החלטת ממשלה, למה?
אברהם נגוסה: הם רושמים את השאלה והם יענו.
אברהם נגוסה: יש שמונה בחורים שנמצאים פה, אני אולי אתן קודם לרב ולדמן ולאחר מכן שני הנציגים של הבחורים שנמצאים פה בארץ, לומדים בישיבה, שבאו מאדיס ומגונדר, להכשרה.
אברהם נגוסה: הרב ולדמן, בבקשה.
מנחם ולדמן: כבוד היושב ראש, אני רוצה לכוון את דבריי בעיקר לנציגי משרד ראש הממשלה ומשרד הפנים לגבי הביצוע של הקריטריונים של אלה שאמורים לעלות בהחלטת הממשלה האחרונה.
מנחם ולדמן: יש לי שלוש הערות שכדאי שתטו אוזן היטב היטב.
מנחם ולדמן: הקריטריון העיקרי או היחידי בהחלטת הממשלה האחרונה מדבר על הורים שילדיהם נכנסו לישראל מכוח החלטות ממשלה קודמות, הורים אלה ייכנסו יחד עם בני ובנות זוגם וילדיהם הנוספים.
מנחם ולדמן: הקריטריון הזה כבר היה והיה צריך להיות המרכזי בהחלטת הממשלה הקודמת, 1911, אבל לצערי רק מעטים הגיעו מהקריטריון הזה.
מנחם ולדמן: בעוד שאותם שהגיעו, המעטים, הורים שיש להם ילדים בישראל, לא הפרידו בין ההורים לילדיהם הנשואים ונכדיהם, בהחלטת הממשלה האחרונה, כמו שנאמר כבר כאן, מפרידים בתוך המשפחה וחותכים שוב את המשפחות.
מנחם ולדמן: אני רוצה לומר שלפי החלטת הממשלה האחרונה, המצמצמת, לא יהיו יותר מכמה מאות בודדות בקריטריון הזה.
מנחם ולדמן: יש בידי את כל הרשימות, הרשימות נמצאות בידיכם, כמה מאות בלבד יגיעו שהם הורים ויש להם ילדים רווקים או שאין להם ילדים.
מנחם ולדמן: אז תדעו כבר מראש מה לעשות כשתגיעו למספר 400 או 500 או משהו כזה, אולי פחות.
מנחם ולדמן: דבר שני, אני חוזר על דברי כבוד היושב ראש, דברים שהם מאוד מאוד ברורים בהחלטות הממשלה כולן, כל השנים וגם עכשיו.
מנחם ולדמן: הקריטריון הראשון לכל מי שיעלה זה, אני מקריא את הנוסח: 'מי שעזבו את כפרם וממתינים לכניסה לישראל בקהילות הממתינים באדיס אבבה ובגונדר לא יאוחר מיום 1 בינואר 2010'.
מנחם ולדמן: מדובר פה על אנשים שהם בתוך הקהילות, רשימות הקהילות נמסרו למשרד ראש הממשלה, למשרד הפנים, מצויות בידיכם שנים רבות כבר.
מנחם ולדמן: אי אפשר להביא מישהו לא מתוך הקהילות, אנשים שם ממתינים בקהילות הללו, באדיס אבבה, 20 שנה ולא פחות, בגונדר יש פחות, אבל יש גם 25 שנים.
מנחם ולדמן: אז הקריטריון הזה חייב להיות נר לרגלי המאשרים.
מנחם ולדמן: הדבר הנוסף, הם אינם מזרע ישראל.
מנחם ולדמן: כמו שאמר כבוד היושב ראש, מעולם לא דרשנו ופעלנו שיביאו מישהו שהוא קרוב של מישהו שאיננו יהודי, אפילו התגייר פה.
מנחם ולדמן: גם אלה שיבואו צריכים להיות מזרע ישראל.
מנחם ולדמן: אפילו יש להם קרובים פה, הורים שהתגיירו ולא היו מזרע ישראל קודם, אין שום סיבה, לפי הקריטריון ולפי דרישתנו בכלל כל השנים, להביא רק מישהו מזרע ישראל.
מנחם ולדמן: זו הנקודה השנייה של הקריטריון הבלעדי של החלטת הממשלה, שאני מברך עליו, כולנו דרשנו את זאת.
מנחם ולדמן: אני מקווה, ואני אומר זאת לאנשים הממונים על הביצוע, בבחינת אין מחזקים אלא למחוזקין, אין מזרזין אלא למזורזין, שאכן תקיימו את הדברים כפי שהם כדי שהאחים שלנו יגיעו מהקהילות עצמן.
מנחם ולדמן: נמצאים פה תשעה בחורים, שמונה מהם הגיעו כצעירים מקהילות אדיס אבבה וגונדר והם לומדים בישיבה במשך חצי שנה ויחזרו בעזרת ה' לאתיופיה להמשיך להנהיג את הקהילות, וישנו תשיעי שהוא היה סגן חתן התנ"ך לתפוצות ובארץ הוא נמצא ולומד איתם.
מנחם ולדמן: הפנים שלהם שנמצאים פה, הצעירים, גם לשמאלי, אירמיאס זה הקומונר של בני עקיבא בגונדר, טגבו, החזן הראשי של הקהילה באדיס אבבה וכן האחרים פה, הם הפנים של הקהילות הללו, הם הצעירים הבולטים שחיים ביהדות דתית כבר שנים רבות, רובם לא מכירים משהו אחר בכלל.
מנחם ולדמן: הם חזנים בקהילות, הם מדריכים בבני עקיבא, קומונרים בבני עקיבא, שומרים מצוות, ביום לומדים בישיבה.
מנחם ולדמן: אני לא רוצה לחזור על מה שאמרת, כבוד היושב ראש, אבל אם יש מקטרגים, אינני יודע איך אנשים עם כיפות וזקנים למיניהם משמיצים את האנשים האלה.
מנחם ולדמן: הרמב"ם אומר שמי שפוגע ברבים אין לו יכולת לחזור בתשובה.
מנחם ולדמן: אם אדם פוגע באחד הוא יכול לבקש ממנו סליחה, אבל יש לנו קבוצה שהגיעה לכאן, למעלה מ-50,000 נפש פה, איך אפשר לבקש מהם סליחה על כל ההשמצות השקריות שאנשים מטיחים בהם?
מנחם ולדמן: הכאב הוא עצום כשרואים את המציאות האמיתית לעומת שקרים שמפיצים אנשים.
מנחם ולדמן: אני אשמח, כבוד היושב ראש, להציג את האנשים שיכולים לדבר, הם מדברים בעברית.
אברהם נגוסה: החזן הראשי בקהילת אדיס אבבה, טגבו וורקו, בבקשה.
טגבו וורקו נגוסה: תודה רבה, שלום לכולם.
טגבו וורקו נגוסה: שמי טגבו וורקו, חזן בקהילת אדיס אבבה, חודשיים אני בישראל, באתי ללמוד בישיבה.
אברהם נגוסה: כמה זמן אתה פה?
טגבו וורקו נגוסה: חודשיים.
אברהם נגוסה: העברית זה מאדיס אבבה?
טגבו וורקו נגוסה: כן.
טגבו וורקו נגוסה: כשהגעתי לפה לישראל, לארץ שלי, של היהודים, אני הרגשתי שהלב שלי והגוף שלי התחברו, כי כל החיים שלנו היינו בלי הלב שלנו.
טגבו וורקו נגוסה: 20 שנה אנחנו מחכים לעלייה, 20 שנה אנחנו בוכים לראות את ישראל, את המדינה שלנו, גם לראות את הקרובים שלנו.
טגבו וורקו נגוסה: לפני 20 שנה כל המשפחה עזבנו את הכפר לעלות לישראל ורוב קרובי המשפחה שלנו זכו לעלות ואנחנו לא.
טגבו וורקו נגוסה: אני הייתי שואל את אבא שלי, 'מתי נעלה?
טגבו וורקו נגוסה: ההורים שלך עלו ואחים שלך עלו ואנחנו לא, מתי נעלה?
טגבו וורקו נגוסה: ' הוא עונה לי, 'בני היקר, אנחנו היהודים לא מוותרים, יום אחד נעלה'.
טגבו וורקו נגוסה: ככה הוא היה מחזק אותי.
טגבו וורקו נגוסה: גם עכשיו, כשגדלתי, ככה אני מלמד את הקטנים.
טגבו וורקו נגוסה: לפני 70 שנה היהודים לא היו יכולים לעלות לישראל, למה?
טגבו וורקו נגוסה: הגויים היו עושים להם בעיות.
טגבו וורקו נגוסה: עכשיו יש לנו מדינה, יש לנו ממשלה, למה אנחנו נהיה מחוץ לישראל?
טגבו וורקו נגוסה: יהודי שמח לעזור ליהודי, גם אם ההורים שלו, הבנים שלו, הבנות שלו עלו לישראל והבן שלו באתיופיה, איך יכול להיות שאומרים שהוא לא יהודי?
אברהם נגוסה: סבא וסבתא שלך פה?
טגבו וורקו נגוסה: הוא הדוד שלי, ראיתי אותו אחרי 17 שנים.
טגבו וורקו נגוסה: וגם סבא וסבתא שלי, אחיות שלי, ראיתי אותם אחרי 18 שנים.
טגבו וורקו נגוסה: סבא שלי היה במצב קשה, בסוכות הייתי אצלו, הוא היה חולה בבית חולים, הוא שואל אותי, 'מתי יבואו הנכדים שלי?
טגבו וורקו נגוסה: מתי יבוא הבן שלי?
טגבו וורקו נגוסה: הם אמרו לך תאריך?
טגבו וורקו נגוסה: ' ככה הוא שאל אותי, אמרתי לו שאני לא יודע, איך אני אסביר?
טגבו וורקו נגוסה: קשה לי.
אברהם נגוסה: סבא וסבתא פה, אחים ודודים פה?
טגבו וורקו נגוסה: דודים פה, כן.
אברהם נגוסה: באת לפה ללמוד בישיבה לכמה חודשים ולחזור ולהנהיג את הקהילה שם?
טגבו וורקו נגוסה: כן, וזה גם קשה לי.
אברהם נגוסה: זו דוגמה של מסורבי עלייה.
אברהם נגוסה: בגלל שהזמן קצר אני רוצה לתת גם לחזן מגונדר.
מנחם ולדמן: קומונר בני עקיבא.
אירמיאס גבריה: שלום לכולם, שמי ארמייס, אני בן 19.
אירמיאס גבריה: אני נולדתי בגונדר, בקהילה.
אברהם נגוסה: בהמתנה?
אירמיאס גבריה: כן.
אירמיאס גבריה: אני ממתין 19 שנים, אני נולדתי בקהילה ואני מכיר את כל הבעיות שקורות לנו.
אירמיאס גבריה: אנחנו בקהילה שלנו מתפללים כל יום תפילת בוקר, שחרית, מנחה וגם ערבית.
אירמיאס גבריה: אנחנו עושים כל מה שצריך, כמו שיהודי דתי עושה.
אירמיאס גבריה: אנחנו יהודים, אני לא מכיר דת אחרת חוץ מהיהדות ואני יהודי לגמרי.
אירמיאס גבריה: אנחנו, אני וגם כל היהודים שנמצאים, גם בגונדר וגם באדיס, שמחים שהממשלה החליטה על 1,000 יהודים, אבל זה לא מספיק.
אירמיאס גבריה: יש 8,000 יהודים שממתינים שם ולכן אנחנו רוצים שכל ה-1,000 האלה שיבואו בזמן הקרוב ועוד יתחיל, מה שאנחנו מתפללים, שכל ה-8,000 היהודים יעלו, זה לא יהיה קשה, בחודש או בחודשיים.
אירמיאס גבריה: זו התפילה שלנו שאנחנו רוצים שיקרה.
אירמיאס גבריה: אני יהודי וכל הדברים שקורים לנו בגלל שאני יהודי באתיופיה זה ממש קשה, כי אתיופיה זה לא המקום של היהודים.
אירמיאס גבריה: המקום של היהודים זה ארץ ישראל ולכן אנחנו צריכים לבוא לפה.
אברהם נגוסה: אני מצטער, אני מקצר אתכם בגלל הזמן.
אברהם נגוסה: סגן חתן התנ"ך, סינטיהו שפראו, הוא נמצא איתנו, אולי כמה משפטים, מה אתה אומר פה לכנסת ישראל ולנציגי משרדי ממשלת ישראל?
סינטיהו שפראו: קודם כל תודה רבה.
סינטיהו שפראו: תנסו להבין אותי, אין לי עברית טובה.
סינטיהו שפראו: שמענו מה ממשלת ישראל החליטה, להעלות את 1,000 יהודים שנמצאים באתיופיה, אבל זה לא מספיק.
סינטיהו שפראו: מה שהחבר שלי אמר, זה לא מספיק, זה אמת.
סינטיהו שפראו: אנחנו עכשיו 8,000, אנחנו מחכים 20 שנה, אם הם מוסיפים עוד שנים ועוד ימים רבים אז מי שרוצה להתחתן, הוא לא רוצה לחכות עד שימות כדי לעלות לישראל, אז הוא רוצה להתחתן ויהיו עוד מעט 9,000 ו-10,000.
סינטיהו שפראו: אנחנו רוצים שכל היהודים שנמצאים באתיופיה, שהם יעלו לישראל.
סינטיהו שפראו: אנחנו עושים כל המצוות כמו שצריך, אנחנו מתפללים שלוש פעמים ביום, לומדים תורה וכן, אבל אנחנו לא מבינים למה הם לא רוצים להעלות אותנו.
סינטיהו שפראו: אמרתי את זה גם בפגישה הראשונה שהייתי פה, לפני 70 שנה מדינת ישראל רצתה להעלות את כל היהודים שנמצאים בכל העולם, אבל כשהסתדר הכול למה דווקא הם רוצים להפסיק אותנו ולמה הם רוצים שאנחנו לא נעלה לישראל?
סינטיהו שפראו: זו השאלה שלנו.
סינטיהו שפראו: אני מבקש שאנשים שנמצאים ויש להם כוח לעזור לנו, בבקשה תעזרו לנו, אנחנו כבר מתים שם.
סינטיהו שפראו: לפני 20 שנה, כשאנחנו הגענו לאדיס אבבה ולגונדר, בית הקברות היה כלום, אף אחד לא היה שם, עכשיו אין מקום.
סינטיהו שפראו: אם מישהו מת אין מקום לקבור אותו.
אברהם נגוסה: אני מקצר אותך.