GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: אנחנו לא נסיים פה וגם אחר כך יש לי עוד ועדה.
אברהם נגוסה: אז תודה על ההזמנה אבל בטוח שלא אגיע.
רוני מלכאי הירייש: תודה רבה על ההזדמנות ונמשיך לעבוד ביחד לקידום הדברים.
אברהם נגוסה: יישר כח על הארגון.
אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו רוצים לשמוע שני נציגים מהכפרים השונים ולאחר מכן אני רוצה גם לתת לארגונים ולמשרדי הממשלה ונסכם את הדיון.
אברהם נגוסה: בבקשה תבחרו מי ידבר.
ליאן תורג'מן: אני חניכה בכיתה יב' בכפר הנוער קרית יערים.
ליאן תורג'מן: אני יצאתי למסע באתיופיה אחרי ששנה שעברה הייתי גם במסע בפולין.
ליאן תורג'מן: במסע באתיופיה זה מאוד נגע בי כאחת שלא מהעדה, לבוא לשם ולראות איך חיו שם ואיך האנשים היו שם ואיך הם עלו לארץ, זה מאוד עניין אותי גם לפני, וגם רציתי לראות בעיניים שלי מה קורה שם ואיך זה הולך שם ואני מאוד התרשמתי לטובה ממה שיש שם.
אברהם נגוסה: תשתפו אותנו מה - - -
מנו הר-סיני: היה לה מפגש מרגש, היא פגשה את אח שלה שם.
אברהם נגוסה: באדיס או בגונדר?
מנו הר-סיני: בגונדר.
מנו הר-סיני: היא פשוט מתביישת לדבר.
אברהם נגוסה: לא נכריח אותה, אחר כך היא תספר לי.
אברהם נגוסה: בואו נשמע אחד מהכפר הזה.
אברהם נגוסה: את בוגרת נעל"ה נכון?
מריה ז'ורבסקי: כן.
מריה ז'ורבסקי: אני בוגרת נעל"ה.
מריה ז'ורבסקי: אני לפני שש וחצי שנים הגעתי לארץ, לפנימייה עתיד רזיאל.
מריה ז'ורבסקי: למדתי שם שלוש שנים בפרויקט וקיבלתי את המעטפת החמה של הפנימיה, באמת אני מאוד מרוצה מאיפה שהגעתי והאמת שהיה גם חיבור טוב בין הכישרונות שלי שגם הייתי שרה ורוקדת בפנימייה שהגעתי אליה.
מריה ז'ורבסקי: היו שם את כל הגורמים שעטפו אותי גם חדר מוזיקה, גם תיאטרון, האודיטוריום, אולם הספורט, כל מה שדיברו פה, העניין הטכני, הכל היה שם כדי באמת להתפתח ואמת להשיג את מה שהשגתי עכשיו.
מריה ז'ורבסקי: לדוגמה אתמול הופעתי בכנס של נעל"ה.
מריה ז'ורבסקי: זה גם בזכות הפנימיה שלי עתיד רזיאל, ועכשיו אני מדריכה בכפר יוענה ז'בוטינסקי שנה שניה, החניכה שלי יושבת כאן ואני רוצה לספר על הקושי האישי שלי בתור בוגרת ואז אעבור לחניכות.
מריה ז'ורבסקי: הקושי האישי שאני פגשתי בפנימייה זה הקושי שהמדריכים תמיד התחלפו, הצוות שעטף אותי היה רב.
מריה ז'ורבסקי: כאילו בתקופה שלי של שלוש שנים, הצוות התחלף שש פעמים וזה מאוד הפריע לחיבור שלי לארץ כי אתה מתחיל להאמין בבנאדם הוא תחליף להורה, אין לך מה לעשות, אתה מגיע בלי הורים והוא נותן לך את כל המעטפת ואז כשאתה נותן אמון ובונה יחסים, קשה לעבור למישהו אחר.
מריה ז'ורבסקי: ואז את השש פעמים שהם התחלפו הרגשתי על עצמי מאוד קשה ולא הצלחתי להתחבר לכל אחד וזה מאוד הפריע בהתאקלמות שלי.
מריה ז'ורבסקי: אבל עכשיו אני בתור מדריכה בכפר יוענה ז'בוטינסקי אני מאוד רוצה לשפר את החוויה של הקבוצה שעכשיו אני מטפלת בה, והחניכים והחניכות שלי עד כמה שאפשר אנחנו רוצים לשלב אותם לכפר וזה ההבדל בעצם, אני הגעתי לפנימייה ועכשיו הם לומדים בכפר הנוער, שזה מדהים.
מריה ז'ורבסקי: יש שם חקלאות, לדוגמה חניכה שלי משולבת לשם, כל בוקר היא קמה בשש בבוקר כדי להאכיל את העזים, לטפל בתרנגולות, זה פשוט מדהים.
מריה ז'ורבסקי: זה עושה כל כך חיבור, אפילו אם המדריכה, אני עוזרת לה בהכל אבל השטח נותן לה את הכל וזה מתאים.
מריה ז'ורבסקי: אז אני רוצה להודות על ההזמנה לדיון וגם להודות לכפר שנותן את כל המעטפת החמה הזאת.
מריה ז'ורבסקי: אנחנו הרבה פעמים קוראים לפנימיות וכפרי הנוער חממה, שבאמת קשה לצאת מזה.
ישעיהו יחיאלי: רק קריאת ביניים אדוני היושב ראש, מה שתיארה מריה חלופת הצוותים קשור למה שאני דיברתי בקשר ישיר.
אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו יוזמת הדיון חברת הכנסת שולי מועלם.
אברהם נגוסה: בלי שאדבר איתה, אמרתי לכם שהיא תגיע באיזה שהוא שלב.
אברהם נגוסה: אז הנה היא הגיעה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לעדכן אותך, שמענו את מנהלי הכפר, נציגי ראשי הפורום וראשי נעל"ה.
שולי מועלם-רפאלי: שחגגו אתמול בערך.
אברהם נגוסה: בוגרי נעל"ה גם מחלקת חינוך התיישבותי.
אברהם נגוסה: אנחנו עכשיו בשלב של העברה לארגונים ומשרדי הממשלה.
שולי מועלם-רפאלי: לא, אני אקשיב עוד קצת.
אברהם נגוסה: נתחיל מהארגונים.
אברהם נגוסה: שושנה בן דור בבקשה.
שושנה בן דור: תודה רבה ליושב הראש.
שושנה בן דור: אני מברכת על הדיון.
שושנה בן דור: הדבר הראשון שאני חושבת שצריכים להגיד הוא שזה לא רק 70 שנה שכפרי הנוער ממלאים תפקיד אלא שלכפרי הנוער היה תפקיד מאוד מאוד חשוב במיוחד בשנות השלושים והארבעים, כאשר הגיעו ילדים פליטים ולפעמים השריד האחרון של המשפחה שלהם ורק בכפרי הנוער היה להם מקום.
שושנה בן דור: אני אישית עוקבת אחרי מה שקורה בקהילה האתיופית מראשית העליה ממש, מראשית אלה ב-1977 ועד היום הזה ואין ספק שבעליה דרך סודן כשהגיעו בשנות השמונים במיוחד ילדים ללא הורים במשפחות השבורות, כפרי הנוער מילאו תפקיד חשוב.
שושנה בן דור: עד היום הילדים שמגיעים ממשפחות שבהן יש קושי בתפקוד או נגיד שנעל"ה זה מתוך בחירה להיפרד מההורים ולהגיע לכאן.
שושנה בן דור: הילדים שיש להם בעיות התאקלמות בתוך החברה, כפרי הנוער ממלאים תפקיד מאוד מאוד חשוב.
שושנה בן דור: יחד עם זאת אני קצת רוצה להביא את האיזון משום שנראה לי שההחלטה עוד משנות השמונים לתוך שנות התשעים להפנות את כל הילדים יוצאי אתיופיה לכפרי הנוער, הייתה טעות.
שושנה בן דור: קודם כל העומס, שלא תמיד מוינו למקום הנכון, הגישה שלהורים אין מה לתת, ואת זה שמעתי הרבה פעמים, וזה פגע בבניית המרקם המשפחתי בתוך המציאות בישראל, זה מנע גיבוש משפחתי ולפעמים ילדים נתלשו ממש מתוך המשפחות, גם המשפחות השלמות, לא תמיד עם ההבנה המלאה של מה שזה אומר ואם כן, גם הייתה בעיה שלא כל הילדים יכלו למצות בהתאם לכפר שהם הגיעו אליו, לא כל הילדים יכלו למצות את הפוטנציאל שלהם, לא בכל מקום אפשרו בגרות, בימים ההם גם לאלה שהיה הפוטנציאל ואני חושבת שגם היום אנחנו רואים שבוגרי כפרי הנוער מאז, שהם ההורים של היום, אני חושבת שחלק מהבעיות של איך לסייע לילדיהם שלומדים בבית ספר, נובעות מהתקופה ההיא.
שושנה בן דור: כידוע לארגוננו יש מאז 1997 תכנית מאזנת, כלומר אנחנו נותנים מלגות לילדים בחטיבת ביניים ותיכון על מנת שילמדו בתוך הישוב שלהם, בתוך הקהילה שלהם.
שושנה בן דור: לפעמים מגיעים לבתי ספר מאוד מאוד יוקרתיים באמצעות זאת, ולכן אני חושבת שהיום אנחנו צריכים - - -
אברהם נגוסה: זה ארגון - - -
שושנה בן דור: אלפי ילדים וצעירים עברו דרך התכנית הזאת ולמדו בתוך הקהילה.
שושנה בן דור: אני חושבת שבמידה ובני נוער מופנים לכפר נוער, מופנים למסגרת פנימייתית או מגיעים ארצה ללא ההורים, אני מברכת, אני גם חושבת שצריכים לחתור לאיזון ולשמור על האיזון שהילדים שהם בתוך המשפחה ויכולים לגדול בתוך המשפחה, גם לפעמים לסייע לאחים הצעירים, הם צריכים להישאר בתוך המשפחה ושהמדינה תעשה הכל, אנחנו גוף קטן, שהמדינה תעשה הכל כדי לעזור לאותם הילדים להיות בתוך המשפחה, ואז כפרי הנוער יוכלו למלא את התפקיד שלהם כלפי מי שעוד צריך את המסגרת או בוחר מרצונו החופשי להיות במסגרת, שזה לא תמיד היה כך.
שושנה בן דור: יש לי רק שאלה על המסע והנושא של תרבות של יוצאי אתיופיה.
שושנה בן דור: אני שומעת ריקודים, אוכל, לבוש, האם אתם כוללים בזה גם את ההיסטוריה של הקהילה שהיא קודמת לעליה בהרבה והדבר השני, התרבות הדתית המפוארת שהייתה לקהילה.
אברהם נגוסה: הזמן שלנו קצר, תשמור את התשובה.
אברהם נגוסה: אם תתחיל לענות זה ייקח זמן רב.
אברהם נגוסה: תשמור את התשובה לסוף אם יהיה לנו זמן אני אאפשר לך.
אברהם נגוסה: אני פונה למשרד הבטחון וצה"ל, הנערים האלה מגיעים אליכם.
אברהם נגוסה: תספרי לנו איך אתם פוגשים אותם, מה תרומת כפרי הנוער והאם יש אתגרים שאתם מגלים יותר מאוחר כשהם מגיעים למערכת הצבאית.
ליאת אלטל: אני מפקדת מרכז שירות קהילתי, אחראית על קשר צבא-קהילה.
ליאת אלטל: קודם כל עם פרויקט נעל"ה אנחנו עובדים כבר מעל 19 שנים והיתרון בפרויקט נעל"ה זה שבאמת יש שם את אותו בעל תפקיד, את איליה דובינסקי שאנחנו עובדים איתו, הוא מנהל אגף הבוגרים בנעל"ה וברגע שיש בעל תפקיד קבוע שמכיר את המערכת ויודע את אופן העבודה בין צבא, את היתרונות והחסרונות מכל אדם, אנחנו באמת יכולים לנהל את הנושא בהצלחה.
ליאת אלטל: פרויקט נעל"ה עומדים על כ-98% גיוס בעוד יתר העולים עומדים על 50% גיוס ובאמת אנחנו רואים פה - - - הם אכן מגיעים, הם יכולים להחליט שהם לא מתגייסים, יש מעט מאוד ילדים כאלה במהלך השנה ובאמת רובם ככולם מתגייסים, הם מתגייסים לתפקידים מדהימים.
ליאת אלטל: בשנתון האחרון יש שלושה שנכנסים לטיס, שלושה שנכנסים למטכ"ל, יש מעל 80% נתוני ליבה.
ליאת אלטל: בסך הכל ילדים באמת עם נתונים גבוהים ומתקדמים, נעל"ה לא ציינו את זה אבל אני אציין ככבוד, יש אל"מית ראשונה בצה"ל שהיא בוגרת נעל"ה, שלושה סא"לים, סמג"ד בשריון.
ליאת אלטל: האוכלוסייה היא אוכלוסייה שבאמת רואים שנכנסת ומגיעה למקומות הכי גבוהים.
ליאת אלטל: נכון להיום נעל"ה נמצאים ב-19 פנימיות וכפרי נוער שאנחנו עובדים מול איליה, מול גורם אחד - - -
שולי מועלם-רפאלי: שניה, ישעיהו, מתוך כמה?
שולי מועלם-רפאלי: לעניות דעתי יש 230 פנימיות וכפרי נוער.
שולי מועלם-רפאלי: אתם רק ב-19?
ישעיהו יחיאלי: אנחנו ב-25.
ליאת אלטל: השנתון.
ליאת אלטל: אני מדברת על החדשים שנקלטים.
ליאת אלטל: אני משערת שבנעל"ה יש יותר, אבל אני מדברת על השנתון.
ליאת אלטל: בשנתון הקרוב אלה שאמורים להגיע אלינו לצו ראשון יש לנו 19 כפרי נוער, אני משערת שיש יותר אבל הם כבר היו אצלנו בצו ראשון ולכן זה פחות רלבנטי.
ליאת אלטל: מה שאנחנו עושים בצבא, אנחנו עושים צו אחוד, אנחנו מביאים את כולם ביחד וממש, לשכת הגיוס קולטת את כל הקבוצה ביחד, אחרי שהם קיבלו את תעודת הזהות הפיקטיבית, הם מקבלים תעודת זהות פיקטיביות עד שהם מקבלים את האזרחות שלהם, את תעודת הזהות הקבועה.
ליאת אלטל: כתוצאה מהתהליך המדהים עם נעל"ה אנחנו פתחנו את כל התהליכים האלה לכל הארץ, הפכנו את הצווים האחודים לעשות את זה בכל מדינת ישראל כדי להצליח.
ליאת אלטל: אנחנו עומדים בקשר עם כל כפרי הנוער, בין אם זה נעל"ה ובין אם לא, אנחנו עומדים בקשר ישיר גם עם מנו, גם עם כולם.
ליאת אלטל: המרכז הוקם באמת כדי לתת מענה ייחודי לאוכלוסייה הזו כדי שיהיה את האדם שיוכל לטפל בילדים, במיוחדים, ולאו דווקא עם כל האוכלוסייה מאחר והעולים מתנהגים אחרת מכל האוכלוסייה ובאמת אין להם אמא ואבא שהיו בצבא ויודעים את התהליך ואת הקשר עם הצבא, אז יש לנו את אנשי הקשר שיכולים לפנות ישירות למרכז השירות.
אברהם נגוסה: אני מצטער שאני לוחץ, כי הזמן שלנו מוגבל.
אברהם נגוסה: אחרי ששמענו את כל הדברים הטובים, נפנה למשרדי הממשלה, איך אנחנו מחזקים או מרחיבים את הטוב הזה ומה תרומת משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: לפני זה תדבר חברת הכנסת שולי מועלם יוזמת הדיון.
שולי מועלם-רפאלי: תודה רבה אדוני.
שולי מועלם-רפאלי: הדיון הזה הוא בתוך יום שהכנסת מוקירה את כפרי הנוער והפנימיות, יום שאני מובילה ביחד עם הפורום הציבורי.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאחד הדברים הברורים ב-70 שנות מדינה וגם קודם, כמו שאמרה גבירתי, הוא הנושא של קליטת העליה בתוך כפרי הנוער והפנימיות.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאין שאלה של אנשי המקצוע וגם של כל אחד מהמבוגרים ובני הנוער שיושבים כאן שנכון לילד לגדול במשפחתו ובקהילתו במקום הטבעי.
שולי מועלם-רפאלי: יחד עם זאת ברור לחלוטין שיש מציאויות אחרות וכשהמציאויות האחרות האלה מגיעות או מרצון של בני נוער או מסיבות עובדתיות של מציאות, כפרי הנוער והפנימיות מהווים עוגן לחיים של משמעות, למצוינות ערכית, למצוינות לימודית.
שולי מועלם-רפאלי: דנו בוועדת החינוך על זה שאתמול נעל"ה חגגו ערב עם בוגרי נעל"ה, אני חושבת שזה היה תשקיף אמיתי של בוגרי כפרי הנוער והפנימיות, על המנהיגות שצומחת שם, על באמת המעורבות של החניכים.
שולי מועלם-רפאלי: אחד הדברים המאוד מאוד קשים שקורים ממש עכשיו כשאנחנו יושבים כאן, מתקיים היום בכנסת יום שמוקיר את יהודי אתיופיה ואחד הנתונים הקשים שעלו עכשיו בוועדת חוץ ובטחון, הוא ששליש מהמתאבדים בצה"ל הם חיילים אתיופים שהם רובם כבר ילידי הארץ, ולכן כשאת אומרת גבירתי שאין להם הורים שהיו בצבא, זה עושה לי קווצ' בלב, כי רובם ילידי הארץ שאני מניחה שההורים שלהם כבר הגיעו באותה עליה של שנות ה-80.
ליאת אלטל: דיברתי רק על נעל"ה.
ליאת אלטל: אחוז הגיוס של כלל העולים עומד על 50% ומשהו, זה משהו אחר.
שולי מועלם-רפאלי: זהו, וזאת הנקודה השנייה שקצת עשתה לי קווצ', כי ברור לחלוטין שעדיין במדינת ישראל הצבא והשירות הלאומי אזרחי הם דלת מאוד משמעותית להמשך ואני מרגישה שבתוך כפרי הנוער והפנימיות - - -
אברהם נגוסה: קבוצת תלמידים באו להאזין ולהסתכל לוועדה.
שולי מועלם-רפאלי: איך באמת אנחנו יוצרים מציאות שבה בכפרי הנוער והפנימיות בכלל מרימים יותר את אחוזי הגיוס של נוער עולה, שהוא חלק מהמארג בפנימיות ובכפרי הנוער.
שולי מועלם-רפאלי: אני כן חייבת להגיד שמכל הביקורים שלי בכפרי הנוער והפנימיות אני מוצאת שם שלושה דברים שהם מופלאים בעיני, אני לא אומרת שהם קיימים במערכת החינוך האחרת, אבל אני חושבת ששם מוצאים צוות מחויב באופן טוטאלי וזה באמת זמן טוב להוקיר כל אחד ואחד שבוחר להיות במקום הזה.
שולי מועלם-רפאלי: מוצאים שם חינוך ערכי גם למצוינות ערכית וגם למצוינות לימודית, והמון פעילות שהיא מעבר ללימודים, יצירת מארג תמיכה שלם.
שולי מועלם-רפאלי: אני באה לכאן מדיון נוסף שעשינו בוועדת העבודה הרווחה והבריאות כי זה לא נגמר כשמסיימים את כפרי הנוער והפנימיות ואיך המדינה, וזה בסוף מחויבות של המדינה על כל החלקים שבה, איך המדינה יוצרת את אותה מעטפת שקיימת ארבע או שש שנים בחלק מהכפרים והפנימיות, איך יוצרים את המעטפת הזאת גם אחר כך בתכניות יתד, בתכניות של צעירים חסרי עורף משפחתי וכולי, אבל אין ספק שאנחנו רואים בפנימיות ובכפרי הנוער קליטת עליה כחלק אינהרנטי בתפיסת העולם ואני חושבת שיש הרבה מקום להעלות את הנושא הזה שם ביחס לצבא ולשירות הלאומי אזרחי, ביחס למצוינות אקדמית ובעזרת השם להיות אנשים משמעותיים לעצמם ולסביבה של כל אחד מהחניכים.
שולי מועלם-רפאלי: אז תודה רבה אדוני על הדיון.
אברהם נגוסה: אנחנו מגיעים עכשיו לחלק של תפקיד המדינה, משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע את נציגת משרד החינוך, הגברת מאיה שריר בבקשה.
מאיה שריר: שלום.
מאיה שריר: תודה.
מאיה שריר: משרד החינוך דואג לתלמידים עולים על כל הרצף החל מגיל 3 ועד סוף כיתה יב'.
מאיה שריר: אנחנו דואגים לשעות לרכישת עברית, לימוד השפה העברית כשפה שניה, השלמת פערים בכל מקצועות הלימוד עד הצלחה במבחני בגרות.
מאיה שריר: במערכת החינוך לומדים עולים מ-130 מדינות.
מאיה שריר: בנוסף להיבטים הלימודיים אנחנו דואגים לפיתוח, לטיפוח זהות יהודית וזהות ישראלית, קשר לעם ולמדינה החדשה שאליה הם הגיעו, כמובן עבודה עם המשפחות, עם הקהילה הקולטת, מנהלי בתי הספר, צוותי החינוך בבתי הספר ועם המשפחות של העולים.
מאיה שריר: לשם כך אנחנו גם מפעילים הרבה מגשרים חינוכיים, בין תרבותיים ומגוון תכניות.
מאיה שריר: אני חושבת שאם אנחנו מתייחסים לכפרי נוער, אז יושבים כאן שני נציגים של החינוך ההתיישבותי שזה מלקמו וורדה ואולי להם יש רצון להתייחס לכפרי הנוער.
מאיה שריר: אצלנו מבחינתי הם מחוז אחד בין כל המחוזות.
שולי מועלם-רפאלי: האם גבירתי, יש התייחסות מיוחדת למציאות שהוצגה פה קודם שאולי היום היא לא קיימת, אז אם היא לא קיימת תתקני אותי, של ילדים לא בנעל"ה שמגיעים בלי הורים?
ישעיהו יחיאלי: יש.
שולי מועלם-רפאלי: יש?
שולי מועלם-רפאלי: הבנתי.
שולי מועלם-רפאלי: היא לא יודעת.
ישעיהו יחיאלי: היה דו"ח מבקר המדינה על זה.
מאיה שריר: זה בהתיישבותי.
אברהם נגוסה: קודם שמענו את מלקמו, לא שמענו את ורדה אז ניתן לך אבל אני רוצה להמשיך עם משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: ד"ר שרי פייר בבקשה ממשרד העליה והקליטה.
שרי פייר: תודה אדוני היושב ראש, אני חושבת שהנושא הזה הוא נושא מאוד מאוד חשוב.
שרי פייר: כפרי הנוער כפי שאמרו כאן והפנימיות היו מאז ומעולם גורמים מאוד מאוד משמעותיים וחשובים בין היתר כי אנחנו מדברים על מוסדות שהן מוסדות כוללניים, טוטאל אינסטטיושנס, שהילדים נמצאים בהם במהלך כל השעות וגם השינה וגם המשחק וגם הלימודים, הכל נעשה באותו קונטקסט.
שרי פייר: הדבר הזה בעצם משפיע על כך שתהליכי החיברות, הסוציאליזציה, לאיזה כיוון שהם תופסים, נעשים עצימים הרבה יותר, בעוצמה הרבה יותר גבוהה והמערכת יכולה להיות מעטפת כמו שכאן שמענו, מעטפת תומכת ומכילה, היא עלולה אם אנחנו לא נשים לב לחלק מהדברים, גם לגרום למדיניות של ריבוד, של אפליה, של אבחנה, אסור לנו לשכוח את הדברים האלה אבל אני שמחה שהדברים האחרים תופסים מקום משמעותי מאוד כאן על השולחן.
שרי פייר: אתה זוכר אדוני היושב ראש וגם גבירתי מרכזת הוועדה, נסענו לביקור בכפר הירוק כדי לראות את ההשתלבות של העולים וזה באמת מקום לדוגמה, כמו כל המקומות היפים שהצגתם פה, שגם ילדים שאינם עולים מאוד מאוד כמהים להיכנס לשם.
שרי פייר: העובדה שילדים עולים נמצאים שם ומשלבים אותם, נותנת באמת איזו שהיא נקודת זינוק מאוד יפה.
שרי פייר: אני רוצה לתת עוד כמה דוגמאות, שאלת אדוני על התוספת של משרדי הממשלה, למשל בכפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי.
שרי פייר: יש לנו עולים שהם לא תלמידי פנימייה.
שרי פייר: תלמידי הפנימיה מקבלים את הסיוע ממקומות אחרים, אבל התלמידים האלה, נכנסנו השנה בהמשך לפניה שלכם עם תכנית פל"א שלה אנחנו שותפים, מאיה ציינה שאנחנו נותנים תכניות חינוך ומאגמים משאבים בשותפות מלאה גם בתכנית פל"א וגם בתכנית יע"ל, ילדים עולים לומדים בבית הספר היסודי שהתחלנו השנה.
שרי פייר: למשל בכפר הנוער עיינות יש לנו מגמת משטרה לבגרות שעונה על כמה צרכים, היא גם מעצימה את בני הנוער, היא גם נותנת לנו פוטנציאל לדברים כל כך חשובים כמו השיטור הקהילתי של בני הקהילה, אנחנו רואים בעצם שיש לנו צורך לתמוך בילדים, בוודאי אם הם באו בלי ההורים אבל גם אם הם בפנימייה וההורים שלהם נמצאים בארץ אבל לא נמצאים לידם מכל מיני סיבות.
שרי פייר: אני רוצה להתייחס לגבי השאלה על מכינות קדם אקדמיות.
שרי פייר: מינהל הסטודנטים נותן גם מלגות גם ליוצאי אתיופיה וגם לעולים אחרים ללימודים באקדמיה.
שרי פייר: יש לנו את התק"א, תכנית קדם אקדמית, מכינה סטודנטים עולים ללימודים גבוהים והיא מנוהלת על ידי המינהל לסטודנטים עולים יחד עם מכללת הדסה, יחד עם האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך, עם אוניברסיטת תל אביב, מכללת אשקלון.
שרי פייר: יש באמת מלגות, אני לא אכנס לכל הפירוט, הכל שקוף אצלנו.
אברהם נגוסה: אני חושב שהשאלה לא הייתה על המלגות, אלא על המסגרת.
מאיה שריר: אז יש פה באמת מכינות קדם אקדמיות.
מאיה שריר: קודם כל משרד הבטחון נותן לחיילים משוחררים מסגרת ומממן להם, ביניהם גם לעולים.
מאיה שריר: עולים שלא מקבלים את זה מסיבה כזאת או אחרת יכולים לפנות למינהל הסטודנטים אצלנו והם מקבלים חלופות אחרות.
אברהם נגוסה: אני אתן לך דוגמה, עולים שעלו ב-2017 מאתיופיה ויש ביניהם שסיימו 12 שנות לימוד והגיעו עם בגרות, תוצאות גבוהות ממש שיכולות לשלב אותם באקדמיה, אבל בינתיים הם נמצאים במרכזי קליטה ולומדים באולפן עם ההורים שלהם.
אברהם נגוסה: אם הייתה מסגרת שאפשר להכניס אותם ישר, את אלה שעומדים בקריטריונים, זה יכול לקדם אותם יותר.
מאיה שריר: למשל לתכניות תק"א, הסטודנט, כדי להיכנס לתכנית קדם אקדמית שבה הוא גם לומד עברית בצורה מאוד אינטנסיבית, צריך רמה מינימלית של עברית ולכן אני משערת שהם מתחילים את הלימודים קודם עם ההורים.
מאיה שריר: יחד עם זאת, אני אחזור עם השאלה הזאת ואנחנו נבדוק את זה אצלנו האם אפשר לשפר עוד יותר.
מאיה שריר: בכל מקרה יש תמיד ועדות, גם לכל חריג שהוא, ואנחנו מאוד מאמינים בהשכלה בכלל, בהשכלה גבוהה בפרט כאפיק ניעות מאוד משמעותי בחברה הישראלית.
אברהם נגוסה: דפני מושיוב מרכזת מנהלת קליטה במשרד הרווחה והשירותים החברתיים.
אברהם נגוסה: מה המשרד שלכם עושה כדי לחזק את כפרי הנוער?
דפני מושיוב: אנחנו לא כל כך קשורים לכפרי הנוער כמו שאתה יודע, זה משרד החינוך.
דפני מושיוב: אני רק אוסיף שלגבי פנימיות הרווחה אנחנו מאוד מעודדים וכמו שאמרה שושנה, את הנושא של הקשר ההורי.
דפני מושיוב: לא תמיד להורים יש את היכולת ואנחנו מסייעים להם עם הנגשה לשונית תרבותית באמצעות מגשרים ומחזקים את האחריות ההורית למרות שהילד נמצא במסגרת חוץ ביתית.
אברהם נגוסה: ורד, כיוון שלא נתנו לך, אמנם דיברו גם מאיה וגם מלקמו ממשרד החינוך, אם יש לך מה להוסיף אני אתן לך דקה.
ורדה שרגאי: אני מנהלת אגף קליטה אבחון והשמה של ילדים לפנימיות ולכפרי הנוער.
ורדה שרגאי: רציתי לפרוש קשת הרבה יותר רחבה כי לדוגמה פרויקט נעל"ה הוא פרויקט אחד שלנו של 2,000 ילדים בסך הכל.
ורדה שרגאי: אנחנו עוסקים בקשת רחבה מאוד של עליה, אני כבר מלווה את זה 30 שנה עם עליה מיוגוסלביה, מאיראן, מכל העליות שהיו.
ורדה שרגאי: היום יש לנו 4,500 עולים בתוך המערכת שלנו מהעלייה הקטנה ביותר של בני המנשה ועד העליה הגדולה של חבר המדינות, אוקראינה, יש לנו את הצרפתים.
ורדה שרגאי: מה שמאפיין את המינהל החינוכי התיישבותי שכל התפוצות של היהדות בעולם רואה בנו כתובת.
ורדה שרגאי: כשהורה לילד לפני שהוא רוצה לעלות לארץ, הוא יודע לפנות אלינו כי הוא רוצה קודם לראות שלילד יש מערכת חינוך מסודרת ואז הוא מגיע בעקבותיו.
ורדה שרגאי: יש הורים שעולים עם הילדים ואז אנחנו עבורם הכתובת כי יש הכרה שבכפרי הנוער יש יחד עם האולפן, הם כבר נכנסים לתוך תכנית לימודית.
ורדה שרגאי: אנחנו מסוגלים בתוך שנתיים ושלוש להביא ילדים שעולים בגיל המבוגר בכיתה י', להביא אותם לתעודת בגרות משמעותית.
ורדה שרגאי: אני אתן כדוגמה את יוצאי אתיופיה שעכשיו נמצאים במרכזי הקליטה, הלכנו דווקא בשלב ראשון לאותם ילדים בני 18 שאנחנו ידענו שאם לא נקלוט אותם לתוך מערכת חינוכית, הם הולכים לאיבוד, הם יהיו חוטבי העצים ושואבי המים של מדינת ישראל ויעבדו בעבודות פשוטות.
ורדה שרגאי: לקחנו 100 עולים בנים ובנות בני 18 עד 23, שהם לומדים בתוך כפרי הנוער שלנו, בתוך שנתיים וחצי הם יעשו בגרות משמעותית ויצאו לחיים משמעותיים.
ורדה שרגאי: קלטנו גם מאותה עליה שהגיעה, 1,300 עולים יוצאי אתיופיה עכשיו באולפנת מירון, אולפנת כפר פינס, ויש לפני רשימות של ילדים שממתינים לעוד קבוצות שנביא אותם לאולפנות ולישיבות היוקרתיות ביותר ולכפרי הנוער שלנו, כך שאני חושבת שכפרי הנוער, המיוחד בהם שהם יכולים להגיע לתעודת בגרות משמעותית יחד עם לימוד השפה ויחד עם אינטגרציה בתוך החברה הישראלית, כי הם משולבים, אנחנו עובדים הרבה מאוד על הנושא של האינטגרציה.
ורדה שרגאי: זה באופן כללי רק על האוכלוסייה אבל חשוב לציין שיש לנו קשת רחבה מאוד של עולים שמגיעים עם הורים ובלי הורים.
ורדה שרגאי: אני מצטרפת לישעיהו בנושא של סל האור שהילדים צריכים לקבל הרבה הרבה יותר כי סל האור הוא פשוט לא הגיוני וזו סוגיה שצריך לעבוד עליה.
אברהם נגוסה: לפני שאני מסכם את הדיון, אני רוצה להודות לכל מנהלי כפרי הנוער והפנימיות, לפרויקט נעל"ה, כמובן למשרד החינוך, למחלקת חינוך התיישבותי, משרד הקליטה, משרד הרווחה, משרדי הממשלה וכמובן גם לצה"ל ולבוגרים וגם לתלמידים שנמצאים בפנימיות וגם לאנשי הפורום.
אברהם נגוסה: זה דיון מאוד משמעותי.
אברהם נגוסה: כפי שאמרתי בתחילת הדיון, לכפרי הנוער יש תפקיד חשוב בבניית הארץ ובבניית החברה הישראלית וזה מה ששמענו מהאנשים שעוסקים ברמה המקצועית, על החשיבות.
אברהם נגוסה: הוועדה קוראת למשרדי הממשלה לחזק את הפנימיות מבחינה תקציבית.
אברהם נגוסה: יש אתגר שהעלה ראש פרויקט נעל"ה ואנחנו נמשיך להיאבק בבית הזה על ידי חקיקה כדי למנוע הפרטה של מערכת החינוך.
אברהם נגוסה: אם אנחנו נפריט את זה זה יכול לפגוע והמדינה צריכה לקחת את זה בידיים, זהו מפעל חשוב לנו.
אברהם נגוסה: אני מודה לכל המשרדים, לשיתוף הפעולה ששמענו כאן עליו.
אברהם נגוסה: אמנם זה דיון חגיגי שלא נכנסנו בו לביקורת, אבל אני רואה שיש נכונות לשיתוף פעולה וצריך להמשיך בו.
אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך לדון על מנת לחזק את המפעל הציוני הזה.
אברהם נגוסה: שלום לכולם, ברוכים הבאים לוועדת העלייה הקליטה והתפוצות.
אברהם נגוסה: אנחנו שמחים לקיים דיון בנושא עירוניות וקליטת עלייה, לציון יום העירוניות בישראל בכנסת, ביוזמתה של חברת הכנסת תמר זנדברג.
אברהם נגוסה: יחד איתי חבר הכנסת יואל רזבוזוב חבר הוועדה, אני בטוח שחברי כנסת אחרים יגיעו, גם היוזמת תגיע, היא מסתובבת עכשיו בין הוועדות.
אברהם נגוסה: הזמן שלנו מוגבל ואנחנו חייבים להתחיל.
אברהם נגוסה: זה יומה האחרון של מנהלת הוועדה בתפקיד, ואנחנו מאוד מודים לה על כל השנים והעבודה הפורייה, העזרה לאלפי עולים חדשים בקליטתם פה בישראל.
אברהם נגוסה: זו ועדה מאוד חשובה שעושים בה דברים רבים, אולי לא שומעים אותנו הרבה בתקשורת, אבל בעשייה יש שינויים משמעותיים לטובת העולים החדשים.
אברהם נגוסה: לכן אני רוצה להודות לה על כל העשייה שהיא עשתה במשך השנים.
אברהם נגוסה: אני בטוח שגם היושב ראש הקודם יסכים לכל מילה.
יואל רזבוזוב: אני מצטרף לכל מילה.
יואל רזבוזוב: אין כמו דנה.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לקבל בברכה את המחליפה, שלומית אבינח.
אברהם נגוסה: חשבתי שתמר תציג את הנושא, אבל אני רוצה לפנות לפזית שביד מהחברה להגנת הטבע.
פזית שביד: קודם כל אני רוצה להגיד תודה רבה לחבר הכנסת נגוסה, לחבר הכנסת רזבוזוב, שגם בדיון הקודם שהצגנו את הנושא הזה היה יו"ר שהכיר ותמך ואפילו מצאו את הדרך להקצות להמשך הפעילות, חברת הכנסת תמר זנדברג שמובילה את היום, אני באתי מוועדת החינוך שהיא הייתה שם, גם בוועדת הפנים, וברכות לפורשת וליורשת.
אברהם נגוסה: היה לו שר אוצר מהמפלגה שלו, אז הייתה לו פרוטקציה.
יואל רזבוזוב: אבל מי שעזר זה רובי ריבלין נשיא המדינה.
יואל רזבוזוב: הוא היה חבר ועדה והוא התגייס לנושא, הוא היה חבר בוועדת הכספים ועזר לנו לגייס את הכסף כך שבאמת כל הקרדיט אצלו.
אברהם נגוסה: יישר כח לנשיא מדינת ישראל.
אברהם נגוסה: יישר כח ליו"ר הוועדה לשעבר.
יואל רזבוזוב: זו ועדה רצינית.
פזית שביד: מה שאני רוצה להציג ממש בכמה דקות זה את הפעילות שהחברה להגנת הטבע עושה עם הרבה שותפים בשנים מסוימות, גם עם הג'וינט, גם עם משרד העבודה והרווחה, גם עם עוד משרדים, כל פעם בצורה אחרת סביב הנושא הזה של שטחים פתוחים בעיר ובעצם אנחנו רוצים להראות איך עולים מאוד מתחברים לנושא הזה.
פזית שביד: אנחנו בסיפור הזה כבר הרבה מאוד שנים, אני חושבת לפחות 20 שנה מקיימים את הנושא הזה, וראינו שכשאנחנו לוקחים ומחברים אנשים בפעילות של פעם בשבוע, פעילות של פעמיים בחודש, באופן קבוע ושיטתי לאיזה שהוא שטח פתוח מתחת לבית, בין אם זה גינה קהילתית, בין אם זה אתר טבע עירוני שנמצא קרוב מאוד לבית, דווקא העולים יכולים ליהנות ולהתחבר מהרבה זוויות ויש לסיטואציה הזאת הרבה מאוד היבטים חברתיים.
פזית שביד: אז רק בשביל להתרשם ולראות, אנחנו מדברים פה על חיזוק הקשר הבין דורי, אנחנו מדברים הרבה מאוד על הנושא של מפגש חברתי מגבש, גילינו והעולים מציינים שזאת פעילות משמעותית גם לשעות הפנאי שלהם, בעיקר, וידבר גם - - -על כך שלא כולם יש להם תעסוקה.
פזית שביד: כולנו מכירים ויודעים שבכלל שהייה בחיק הטבע מאוד מעלה את המצב רוח.
פזית שביד: ראינו בעיקר בקרב עבודה עם עולים מאתיופיה שדווקא המבוגרים שם פתאום קיבלו איזה שהוא מעמד, חזרו לנושא של חקלאות מסורתית.
פזית שביד: לא פתאום נדחקו לשוליים אלא הפכו להיות משהו משמעותי.
פזית שביד: מהר מאוד ראינו גם שהם מגלים את רוח ההתנדבות, פתאום הם לא רק מרגישים שהם מבקשים דברים אלא שהם מוכנים להתנדב למען הקבוצה, למען השכונה, ואני אפילו אגיד בצורה קצת אבסורדית, כשחיברנו – ואנחנו תמיד מחברים את הרשות המקומית – פתאום יש שיח אחר, ופתאום קצת יותר אמון ברשות המקומי תכי הרשות המקומית עושה כמה דברים לטובת, תמיד היא מגיעה ועושה דברים לטובת פרויקטים כאלה, אם זה גינה קהילתית או אתר טבע עירוני, וזה מחזק את הקשר וזה מאוד חשוב.
פזית שביד: כחברה להגנת הטבע, כמובן מבחינתנו זו הזדמנות מצוינת להנחיל את כל הנושאים של סביבה, קיימות בעיר, אורח חיים מקיים, מיחזור.
פזית שביד: בירושלים בשעתו כשהלכו להכניס את מרכזי המיחזור הגדולים, דבר ראשון הכניסו אותם בגינות הקהילתיות ובאתרי טבע שהם מאוד קרובים.
פזית שביד: כל הנושא הזה הוא כמובן מאוד מאוד חשוב לנו, כולנו יודעים שגם דרך זה אפשר להדגיש את החשיבות של שמירה של שטחים פתוחים גם בתוך העיר.
פזית שביד: יותר מזה מחוץ לעיר, וכמובן זו הזדמנות לשמירה על מגוון ביולוגי.
פזית שביד: נמצאת איתי כאן לצידי אמנדה, עולה ותיקה, הרבה שנים כבר בארץ, שמקדמת אצלנו ובעצם אחראית על פרויקט כזה של עבודה עם קבוצות ועם עולים סביב מרחבים ירוקים, היא תציג על קצה המזלג פרויקט מאוד מיוחד שיש לנו בירושלים שאנחנו עובדים עליו כבר הרבה מאוד שנים.
אמנדה לינד-לוי: שלום.
אמנדה לינד-לוי: אני רכזת גינות קהילתיות בירושלים בחברה להגנת הטבע.