GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קסניה סבטלובה: זהו כאב לב שאינו עובר.
טלי פלוסקוב: הוא אומר שהוא יותר חלש, והקול של המפקד - - -
קסניה סבטלובה: אני ממשיכה בתרגום דבריו: יש לו עוד הצעות אבל הוא ירחיב עליהן יותר מאוחר.
אברהם נגוסה: נשמע את ד"ר אמיליה לרין.
אמיליה לרין: אנסה לקצר ולמהר.
אמיליה לרין: גם אני רוצה לומר לכולם חג שמח, אנחנו פעם ראשונה הרגשנו באמת מאתמול שיש חג בארץ, שהכנסת פתחה לנו את דלתותיה כדי לחגוג את החג הזה וזה היה כל כך יפה, כל כך מעניין וכל כך מרגש.
אמיליה לרין: תודה רבה לחברי הכנסת וגם לך שבאמת החג הזה נכנס במדינה שלנו כמו חג מדיני, חג מאוד חשוב וחג מאוד מאוד בזמן, כיוון שעדיין יש בינינו אנשים שבאמת השתתפו במלחמת העולם השניה, אבל ראיתם שהם כל כך מעט אנשים, שהיו גם אתמול, ורובם היו אנשים כמו דימיטרי, כמוני, שנולדו לפני מלחמת העולם השניה, זה דור של ילדים שהשתתפו והרגישו את מלחמת העולם השניה.
אמיליה לרין: אני רוצה לומר כפי שכבר אמרת, במלחמת העולם השניה השתתפו יותר ממיליון וחצי יהודים מ-61 מדינות, גם אמריקאים אנגלים וגם צרפתים וגם רוסים ואוקראינים, באמת מכל המדינות.
אמיליה לרין: אני חושבת מה חשוב היה ליהודים האלה שהשתתפו במלחמת העולם השניה?
אמיליה לרין: לדעתי שני דברים.
אמיליה לרין: דבר ראשון ומאוד חשוב, זה עם יהודי חי.
אמיליה לרין: שאנחנו ממשיכים להיות בחיים ואנחנו יכולים להביא ילדים ונכדים וגם לבנות את המדינה, כיון שזה מאוד חשוב בשבילנו.
אמיליה לרין: דבר שני וגם מאוד חשוב לדעתי, אנחנו לא שוכחים את האנשים הגיבורים שהיו במלחמת העולם השניה, הרגשנו ששנת 1945 נתנה לנו את שנת 1948, נתנה לנו את המדינה שלנו ואנחנו יכולים בשקט להיות פה ולהרגיש גם אנחנו, גם הילדים שלנו וגם הנכדים שלנו, שאנחנו יהודים.
אמיליה לרין: מאוד חשוב לומר שממיליון וחצי יהודים שהשתתפו במלחמת העולם השניה, 500,000 השתתפו בצבא האדום וחצי מהם נפלו במלחמת העולם השניה, 93,000 נפצעו במלחמה ו-200,000 איש חיו אחרי מלחמת העולם השניה ו-44,000 הגיעו למדינת ישראל.
אמיליה לרין: אלה יהודים חכמים, יהודים עם אנרגיה, יהודים שבנו את ארגון הווטרנים שאני הנציגה שלו, אני עוזרת של - - - שלנו, אברהם גרין זייד, וזה מאוד חשוב בשבילנו, דבר ראשון והכי חשוב הוא להנציח את הזיכרון.
אמיליה לרין: - - - השתתף במלחמת העולם השניה וגם חיילים, גם מי שהיה במצור בלנינגרד, מי שעבד בזמן מלחמת העולם השניה במפעלים, שהם גם עשו הכל כדי לנצח במלחמה.
אמיליה לרין: הארגון הוא ארגון מיוחד, אנחנו עושים המון דברים בשביל המטרה שלנו.
אמיליה לרין: בארץ יש 47 פסלים לכבוד מלחמת העולם השניה, יש 50 מוזיאונים ואפשר לראות שם את כל הדברים שקשורים למלחמה, וחוץ מזה יש 600 ספרים שכתבו אנשים שחיו בארץ וגם 100 סרטים.
אמיליה לרין: כל הדבר הזה הוא מאוד חשוב, שמשרד החינוך לקח כדי לעשות אינפורמציה גם לבתי ספר, גם לאוניברסיטאות, גם לחיילים.
אמיליה לרין: זה דבר מאוד חשוב ואנחנו עושים וממשיכים לעשות את זה.
אמיליה לרין: עכשיו יש לנו פרויקט שאנחנו כותבים מאמרים על המצור בלנינגרד, קיבלנו כסף מיד ושם וזה באמת מאוד חשוב לכתוב את זה, כותבים את זה ברוסית וזה מתורגם לעברית.
אמיליה לרין: אנחנו בקשר עם כמה ארגונים של צעירים, ווטרנים שלנו מגיעים לבתי ספר בירושלים ומספרים על כל הדברים שקרו במלחמת העולם השניה.
אמיליה לרין: אני חושבת שלהמשיך את התהליך הזה ולעשות חוקים שמשרד החינוך באמת שם בתכנית שלכם את הנושא של מלחמת העולם השניה, זה מאוד חשוב.
אמיליה לרין: זה הזמן האחרון שאנחנו צריכים לעשות את זה.
אמיליה לרין: הארגון שלנו יכול לעשות הכל כדי להצליח בפרויקט כזה.
אמיליה לרין: תודה רבה לכם.
קסניה סבטלובה: זו החובה שלנו.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להתחיל מהמשפט - - - (מדברת ברוסית).
טלי פלוסקוב: באמת היה כבוד מאוד להיות אתמול במצעד יחד עם הווטרנים, זה היה באמת מאוד מרגש וזה המקום גם להודות למארגנים.
טלי פלוסקוב: קצת הפריע לי שאין הרבה חברי כנסת שלקחו חלק במצעד הזה, אבל זה היה מרגש.
טלי פלוסקוב: אבל היום אני רוצה לדבר לא רק על הדברים הטובים שקורים אלא על הדברים שאנחנו חייבים לתקן, ובשביל זה אנחנו כאן.
טלי פלוסקוב: אתמול בדקתי עם כמה ילדים בגיל 9, 10, 11, 12 האם היה משהו בבית הספר שלהם לכבוד החג הזה.
טלי פלוסקוב: האם היה שיעור וסיפרו להם על המלחמה, האם בכלל דיברו על זה.
טלי פלוסקוב: שום דבר.
טלי פלוסקוב: אף ילד לא אמר לי שדיברו על יום הניצחון אצלם.
טלי פלוסקוב: זה פספוס מאוד גדול של המדינה שלנו.
טלי פלוסקוב: ולמה אני קוראת לזה פספוס?
טלי פלוסקוב: כי האנשים האלה כל יום מתמעטים.
טלי פלוסקוב: אם אנחנו בעוד שנה-שנתיים, ואני מקווה ובטוחה שנצליח לעשות, שזה כן ייכנס למערכת החינוך, אבל הם כבר לא יהיו איתנו.
טלי פלוסקוב: לכן אנחנו צריכים למהר ולעשות את הכל כדי שהם יקחו חלק בשיעורים בבתי הספר ויספרו על החוויות שלהם, מה הם עברו.
טלי פלוסקוב: אני ביום ראשון ביקרתי אצל ווטרן אחד בן 94, נכה מלחמת העולם השניה.
טלי פלוסקוב: הוא סיפר על הפצעים שלו ואיך הוא עבר אותם.
טלי פלוסקוב: דברים שכשאני אספר אותם, זה לא אותו דבר.
טלי פלוסקוב: צריך לשמוע את זה ממנו.
טלי פלוסקוב: צריך לראות את העיניים שלו מתמלאות בדמעות.
טלי פלוסקוב: אלה דברים שאי אפשר להעביר בשיחה בינינו.
טלי פלוסקוב: צריך לשמוע את זה מהם.
קסניה סבטלובה: - - - למדינת ישראל 27 שנים ו- - - מה שעבר אז עבר.
טלי פלוסקוב: לכן אדוני היושב ראש, אני רוצה לבקש ממך להוציא דרישה למשרד החינוך.
טלי פלוסקוב: דרישה, אחרי שהחוק של ה-9 במאי עבר כאן בכנסת, דרישה להכניס את הנושא הזה כנושא לציון בבתי הספר גם.
טלי פלוסקוב: כמו שעושים ביום השואה וטוב שעושים ביום השואה.
אברהם נגוסה: עשינו את זה.
טלי פלוסקוב: עשינו את זה, זה גם בזכות העבודה שנעשתה פה בכנסת.
דנה גורדון שושני: דרשנו את זה.
קסניה סבטלובה: אז אני רוצה שוב, עצם העובדה שזה לא קרה, זה אומר שלא מספיק דרשנו.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע ממשרד החינוך.
קסניה סבטלובה: דבר שני, אדוני, אני רוצה לספר לכם משהו, אתמול פתחתי פייסבוק ואחד מהסרטונים שאני רואה בפייסבוק, מאוד מאוד מרגש.
קסניה סבטלובה: בחנות למוצרי אוכל שנקראת טיב טעם שהרבה עולים קונים שם, נעמד בחור צעיר, יחסית צעיר בן 30-35 והתחיל לשיר שיר נצחי, יום הניצחון.
קסניה סבטלובה: זה שיר שאין אחד שעומד ושומע את השיר הזה ואין לו צמרמורת בגוף.
קסניה סבטלובה: הוא התחיל לשיר אחד אבל הוא סיים כשכל הקונים וכל הצוות של החנות נעמדו לידו וזו כבר הייתה מקהלה ענקית ששרה את השיר הזה.
קסניה סבטלובה: תבין מה המשמעות של יום הניצחון הזה אצל האנשים האלה.
קסניה סבטלובה: אני רוצה רק דבר אחד.
קסניה סבטלובה: מי שלא נולד בברית המועצות אלא ישראלים שבאו ממדינות שונות למדינה שלנו, מדינה שקלטה כל כך הרבה עמים, אני רוצה שכולם ילמדו מה זה מלחמת העולם השניה, שהיא בגלל הניצחון שלהם, בזכות הניצחון שלהם קמה המדינה שלנו.
קסניה סבטלובה: זה אנחנו צריכים להפנים ולהבין ועד היום אנשים לא מבינים את זה.
קסניה סבטלובה: הכי גרוע, שוב אני חוזרת ואומרת, הצעירים שלנו.
קסניה סבטלובה: הדור הצעיר.
קסניה סבטלובה: לא מספיק לי את שתי תנועות הנוער שהיו אתמול במצעד.
קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים לעשות שבכל בית ספר, בכל גן ילדים יתחילו לדבר על אנשים שתרמו מחייהם לטובת הקמת המדינה שלנו ולטובת המצב שאנחנו היום חיים בו.
קסניה סבטלובה: תודה רבה יום - - -
אברהם נגוסה: אולי לפני משרד החינוך נשמע את איתמר רותם מ-Stand with us.
איתמר רותם: תודה אדוני היושב ראש.
איתמר רותם: שלום לכולם.
איתמר רותם: אני מארגון Stand with us.
איתמר רותם: במסגרת ציון היום החשוב הזה בו אנו מכבדים ומוקירים את ותיקי המלחמה הלוחמים בניצחונם על הנאצים אנו רואים כי עבודתנו עדיין לא הסתיימה.
איתמר רותם: לאורך 17 השנים בהן הארגון פועל באמצעות כלים חינוכיים בלתי פורמליים ברחבי העולם לחינוך אודות ישראל, אנו נאלצים להילחם מדי יום באנטישמיות המודרנית באמצעות פלטפורמות ותכניות חינוכיות מגוונות.
איתמר רותם: אנו מאמינים שהיום הזה מהווה תזכורת מעוררת השראה לכולנו כיצד ביכולתנו להיות אקטיביים ולפעול נגד השנאה וגילויי האנטישמיות של ימינו.
איתמר רותם: מאותן הסיבות בדיוק שמערכת החינוך הפורמלית מציינת את היום הזה, או שואפת לציין את היום הזה, אנו פועלים בזירה הבלתי פורמלית עם בני הנוער.
איתמר רותם: רק לאחרונה יצרנו שותפות חשובה מאין כמוה עם משרד החינוך שנציגיו נמצאים כאן היום, וקיבלנו הכרה רשמית כחלק מהתכנית התפתחות אישית ומעורבות חברתית.
איתמר רותם: אני שמח לספר לכם שהחל משנת הלימודים הקרובה נפעיל תכנית תלת שנתית להצמחת מנהיגות צעירה שתעניק לבני הנוער ברחבי הארץ את סל הכלים והידע הנדרש בתחום הדיפלומטיה הציבורית ובמאבק המתמשך באנטישמיות בעולם.
איתמר רותם: לסיום, למי מכם שלא מכיר אותנו, אנו ארגון חינוכי בין לאומי ללא מטרות רווח שעוסק בדיפלומטיה ציבורית ומקדם חינוך אודות ישראל בכ-18 מוקדים שונים ברחבי העולם.
איתמר רותם: כיום אנו מגיעים לשטח, לקמפוסים, לתיכונים, לקהילות וגם לזירה הדיגיטלית שם אנו מגיעים ליותר מ-100 מיליון איש בשבוע נתון ומצליחים לסייע למאבק המתמשך בתנועות האנטי ישראליות המקדמות מסרים אנטישמיים.
איתמר רותם: אותם המסרים שמזכירים במובהק תקופות חשוכות יותר.
איתמר רותם: אנו מאמינים שלמידה אפקטיבית על ימים מסוג זה במערכת החינוך בשילוב תכניות בלתי פורמליות, יאפשרו לתלמידים להבין שהם יכולים להיות השגרירים הכי טובים של מדינת ישראל ובאמצעותם הביטוי "לעולם לא עוד" יהפוך למציאות.
איתמר רותם: ציון היום במערכת החינוך הוא הכרחי ומהווה הזדמנות לבני הנוער ללמוד דרך הסיפורים האישיים וההיסטוריה על משמעות המושג "אקטיביזם" ועל הכוח שלהם כדור העתיד של מדינת ישראל להשפיע על המציאות המורכבת של ימינו בהווה ובעתיד.
איתמר רותם: תודה רבה.
אברהם נגוסה: הנושא כל כך בסיסי גם לקיומנו היום, כמו שאמרת, כאשר ה-BDS והתנועות האנטישמיות מתעוררות באירופה ואני מסתובב במדינות שונות וגם משתתף בדיונים באוניברסיטאות ואני רואה את הצורך של החיזוק לדור הצעיר.
אברהם נגוסה: החיזוק בא מההיסטוריה שלנו, מההישג שלנו.
אברהם נגוסה: זה שהניצחון שהוא הביא לקץ השואה וגם הביא להקמת מדינת ישראל.
אברהם נגוסה: לכן העניין להביא את זה ולהחדיר את זה לדור הצעיר חשוב ביותר.
אברהם נגוסה: לכן אני פונה לנציגת משרד החינוך.
אברהם נגוסה: קיבלנו מהדרישות שהגשנו לשר החינוך באמת בצורה חיובית שמשרד החינוך הולך לבצע.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע איך זה מתבצע ומה התהליכים שאתם עושים.
אברהם נגוסה: בבקשה הגברת אלירז קראוס.
אלירז קראוס: בוקר טוב.
אלירז קראוס: קודם כל לפני שאני מתחילה אני רוצה לומר שהקשבתי בהתרגשות ובכבוד גדול לדימיטרי טרסביץ' וגם לדבריה של הגברת כי כשאני שומעת איך אתם מציגים את הדברים, זה נותן לנו את הכיוונים איזה דגשים לשים ואנשים שהיו שם ומכירים את זה מקרוב ויודעים הכי טוב הרבה פעמים, אז תודה.
אלירז קראוס: קודם כל הנושא של המודעות לשואה ברוסיה צריך יותר העמקה.
אלירז קראוס: היה אצלי במשרד יחד עם צוות גדול בוריס מפציר, אני מניחה שאתם מכירים אותו, הוא הראה לנו את הפרויקט הגדול והעצום שהוא עשה.
טלי פלוסקוב: אבל זה שואה.
טלי פלוסקוב: אבל אנחנו לא מדברים היום על השואה.
אלירז קראוס: אני יודעת, אבל אני חושבת שגם הנושא של השואה בכל רחבי ברית המועצות והנושא של המודעות למקומם של החילים היהודים בצבאות בנות הברית, שניהם צריכים יותר הרחבה.
אלירז קראוס: זה מאוד מסובך כי הפאזל היהודי הוא - - -
טלי פלוסקוב: ממש לא מסובך גבירתי, אני מצטערת.
טלי פלוסקוב: אני רק לא מבינה מתי אתם מתכוונים לעשות את זה.
טלי פלוסקוב: אתם עוד חמש שנים תלמדו את זה, עד שהאנשים האלה ילכו.
קסניה סבטלובה: איך שהוא עברו לנו 27 שנים ואתם עכשיו מדברים - - -
טלי פלוסקוב: אני פשוט שומעת מה שאמרו לנו פה לפני שנתיים.
אברהם נגוסה: גבירתי אני רוצה שתתקדמי בנושא הדיון.
טלי פלוסקוב: והנושא של היום הוא לא שואה.
אברהם נגוסה: איך מציינים את היום הזה, את הניצחון, במערכת החינוך.
אלירז קראוס: אני מבינה, אני בהחלט הבנתי את זה.
אלירז קראוס: אני חושבת שצריך לשים את הדברים בקונטקסט.
אלירז קראוס: אני אשמח להמשיך.
אלירז קראוס: נושא תרומת החיילים היהודיים בצבאות בנות הברית כמו שאמרתם, קודם כל נמצא אכן בתכנית הלימודים, לימודי החובה בהיסטוריה הם בחטיבה העליונה.
אלירז קראוס: יום הניצחון נמצא ברשימת ימי הלוח שמשרד החינוך מציין ומינהל חברה ונוער כולל מערכי הפעלה שנמצאים בתוך האתר שלו ומוצעים לבתי הספר.
אלירז קראוס: הפיקוח על ההיסטוריה, וזה נעשה בשנים האחרונות, מפיץ לכלל המורים להיסטוריה גם סרטונים מתוך קשר עם המוזיאון החדש בלטרון - - -
קסניה סבטלובה: המוזיאון לא פעיל.
קסניה סבטלובה: יש שם חדר אחד שפעיל מתוך המוזיאון הזה.
אלירז קראוס: אבל הוא שולח סרטונים שהיא מפיצה לכלל המורים.
קסניה סבטלובה: אין כרגע שום מוזיאון אין ביקורים במוזיאון כי אין מוזיאון.
אלירז קראוס: אני לא אמרתי שמבקרים במוזיאון.
קסניה סבטלובה: אבל את אומרת המוזיאון החדש.
קסניה סבטלובה: אין מוזיאון.
קסניה סבטלובה: כרגע הוא לא קיים.
קסניה סבטלובה: בואי נתייחס לעובדות.
אלירז קראוס: - - - שהמפמ"רית להיסטוריה נמצאת בוועד המנהל של אותו מוזיאון ומקבלת ממנו סרטונים וחומרים שהיא מפיצה לכלל המורים.
אלירז קראוס: בכל שנה בשנתיים-שלוש האחרונות בעלון החודשי שמגיע לרובם של מורי ההיסטוריה בחינוך העל יסודי, אני רוצה לדייק, מוקדש פרק שלם והנחיה למורים להיסטוריה לכלול שיעור בנושא הזה באותו שבוע.
אלירז קראוס: המידע גם על הנתונים המספריים על גיבורי ברית המועצות, סרטונים על גיבורי ברית המועצות נמצאים ומונגשים למורים כדי שהם יוכלו להשתמש עם מערכי הפעלה ושיעור מוכנים.
אלירז קראוס: אני חושבת שיכול להיות שאחד המהלכים שאפשר לעשות הוא בחינוך העל יסודי לחייב.
אלירז קראוס: כרגע אנחנו שולחים לחייב שיעור באותו שבוע.
אברהם נגוסה: אפשר לעשות או עושים?
אברהם נגוסה: היום 9 במאי.
אברהם נגוסה: האם משרד החינוך נתן הוראה, האם מתקיים היום יום ציון ניצחון על גרמניה הנאצית בכל בתי הספר?
אלירז קראוס: אז התשובה היא שמה שאני מתארת נעשה על ידי הפיקוח על הוראת ההיסטוריה שבתחילת החודש בעלון החודשי הופצו חומרי הוראה וניתנה הנחיה למורים להיסטוריה לעשות את זה.
אלירז קראוס: אין ציון יום הניצחון במערכת החינוך כיום מחייב כמו יום השואה.
אלירז קראוס: גם יום השואה הבינלאומי איננו מחייב.
אברהם נגוסה: כיוון שעבר החוק, האם למשל המורים מודעים שהיום כשהם נכנסים לכיתה הם מציינים את זה ולפחות נותנים שיעור, משהו בקיצור, כדי לזכור את הניצחון הזה, כדי שהדור הצעיר יידע שיש ביום הזה, שהחיילים היהודיים ניצחו את גרמניה וזה מה שזירז את הקמת מדינת ישראל וגם זה הפסיק את השואה.
אברהם נגוסה: האם המסר הזה נכנס ביום הזה לתלמידי ישראל?
אלירז קראוס: מה שאני יכולה לומר קודם כל במישור של המורים, מי שיודע על הדבר הזה זה המורים להיסטוריה ואותם מורים שעובדים עם מינהל חברה ונוער.
אלירז קראוס: אני לא יכולה להגיד פה היום שכלל מורי ישראל, גם לא בחינוך העל יסודי, ופה אני רוצה להסתייג ולומר שאני חושבת שהאתגר שלנו ליישם את החוק בחינוך העל יסודי.
אלירז קראוס: אני כן חושבת, ופה אתם הגבתם בתהליך של יישום על מערכת חינוך כל כך גדולה, גם ברמה של המודעות וגם ברמה המעשית, הוא לא לחיצת כפתור.
אלירז קראוס: אני מבינה את זה ואני חושבת שאחת הדרכים היעילות בצורה מקצועית וטובה ובגיל המתאים, היא באמת לחייב שיעור היסטוריה באותו שבוע.
אלירז קראוס: בכל הכיתות יש היסטוריה, זה מקצוע מחייב.
אלירז קראוס: את זה ריאלי לעשות.
אלירז קראוס: אני לא בטוחה - - -
קסניה סבטלובה: סלחי לי גברתי, אבל כדי לספר לילדים גם בגילאים של הבנות שלי, לקח לי בדיוק רבע שעה לספר להם שמיליון וחצי יהודים נלחמו נגד הנאצים, נגד גרמניה.
קסניה סבטלובה: הם יודעים מי הם הנאצים.
קסניה סבטלובה: על שואה הם לומדים הרי מגיל קטן מאוד, לא צריך להגיע לגיל על יסודי.
קסניה סבטלובה: למה החלטתם לגיל על יסודי?
קסניה סבטלובה: למה על שואה מלמדים כבר בגן ילדים?
קסניה סבטלובה: סליחה, לא סיימתי עדיין.
קסניה סבטלובה: ואת יודעת, כדי להגיד במשפט אחד, יש פה אנשים שהגיעו מחבר העמים, הגיעו מצבאות בריטניה ארצות הברית ואחרים והם צעדו לברלין והם שיחררו את המחנות והם יהודים שנלחמו.
קסניה סבטלובה: צריך בדיוק בשעת המחנך רבע שעה.
קסניה סבטלובה: עם כל המקצועות שיש במערכת החינוך שלנו, מולדת, מורשת, את יודעת מה?
קסניה סבטלובה: זה גדוש.
קסניה סבטלובה: השיעורים האלה גודשים את המערכת.
קסניה סבטלובה: ובכולם לומדים פחות או יותר אותו דבר.
קסניה סבטלובה: אני בודקת, אני מאוד מעורבת במה שהבנות שלי לומדות.
קסניה סבטלובה: לייחד רבע שעה לנושא כל כך חשוב, סליחה, זה כישלון חרוץ.
קסניה סבטלובה: מבחינתי זה כישלון חרוץ.
קסניה סבטלובה: אם אתם חושבים שאתם שמים משהו, סרטונים באתר והמורים, טוב, מי שיראה יראה.
קסניה סבטלובה: מי שיידע – יידע.
קסניה סבטלובה: שיילמד מי שבא לו.
קסניה סבטלובה: סליחה, זה לא עובד ככה.
קסניה סבטלובה: שינוי לא מתרחש בדרך כזאת.
קסניה סבטלובה: וכדי ליישם אותו, תאמינו לי, סליחה.
קסניה סבטלובה: אין לכם טלפונים סלולאריים של המורים?
קסניה סבטלובה: אתם לא יכולים לשלוח להם הודעה?
קסניה סבטלובה: חבר'ה, זו הפסקה הקטנה שאתם צריכים לספר לילדים היום.
קסניה סבטלובה: זה היה משנה את התודעה שלהם.
קסניה סבטלובה: הם היו חושבים שיש גיבורים יהודיים שזה לא רק חיילי צה"ל שכמובן כולנו מעריצים אותם וילדים מגיל צעיר מעריצים אותם.
קסניה סבטלובה: גם הסבים והסבתות של אותם חיילי צה"ל.
קסניה סבטלובה: גם הם גיבורים.
קסניה סבטלובה: וזה היה גם בתפוצות.
קסניה סבטלובה: זה היה לפני הקמת מדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: לא הייתה מתאפשרת הקמתה של מדינת ישראל בלי זה.
קסניה סבטלובה: למה זה כל כך קשה?
טלי פלוסקוב: לפני שאת תתחילי להתייחס, שתי מטרות אתם תופסים בבת אחת.
טלי פלוסקוב: מטרה אחת זה כבוד של הדור הצעיר לדור המבוגר שהוא חסר בצורה בלתי רגילה, ואנחנו אומרים את זה לא רק בדיונים על הווטרנים, אנחנו אומרים את זה ורואים את זה בכל מקום.
טלי פלוסקוב: הכבוד של הילדים שלנו לדור המבוגרים.
טלי פלוסקוב: שתיים – כשאנחנו מדברים על השואה אנחנו צריכים גם לספר מי פתח את שערי אושוויץ, מי הציל אותם, מי הציל את אותם סבים וסבתות שלנו שיום איתנו והיו בגטאות ובמחנות.
טלי פלוסקוב: אם זה לא היה קורה, אני לא יודעת כמה מהם היו נשארים בחיים.
טלי פלוסקוב: אז לנתק את שני הדברים.
טלי פלוסקוב: על השואה אתם עושים את העבודה הזאת וזה חשוב, אף אחד פה לא מתווכח עם הנושא, אבל אתם חייבים.
טלי פלוסקוב: ושוב, לא בעוד שנה ולא בעוד שנתיים ואני קוראת עכשיו את תשובתו של השר שמתייחס לזה, אבל אני חושבת שמשרד החינוך צריך להיכנס לזה קצת יותר ברצינות, קצת יותר הייתי אומרת, עם לחץ על המורים לעשות את זה.
טלי פלוסקוב: לא יכול להיות שהילדים שלנו היום לא יודעים את זה.
טלי פלוסקוב: לא יכול להיות.
טלי פלוסקוב: ואם אני היום אסתובב בבתי הספר ואשאל "האם אתם יודעים מי אלה האנשים שמסתובבים עם האותות" הילדים לא ידעו לתת לי תשובה.
טלי פלוסקוב: ואת יודעת מה, זה לא 1991.
טלי פלוסקוב: ב-1991 אני עוד מבינה, זה היה דבר חדש במדינה שלנו.
טלי פלוסקוב: אבל היום אחרי 27 שנה.
אברהם נגוסה: בואו ניתן לה להשלים.
קסניה סבטלובה: סרטון, וואטסאפ, כלי תקשורת מודרניים, לא שמעתם על זה כנראה.
אברהם נגוסה: אני מבקש שתמשיכי.
אלירז קראוס: אני שמעתי מדימיטרי טרסביץ' על הספר הזה שהוא ספר שמאוד יכול להתאים אולי, אז אני כן אצור קשר או עם חברת הכנסת - - -
טלי פלוסקוב: יש המון ספרים כאלה.
אלירז קראוס: אם נוכל להיעזר בחומרים מתוכו, בהחלט נעשה את זה.
אלירז קראוס: אולי שם יהיו דברים שיוכלו להתאים לגילאים יותר צעירים.
קסניה סבטלובה: יש המון חומרים שיש בעברית, הכל מתורגם, הכל - - -
אלירז קראוס: אני חושבת שאנחנו נמצאים היום, נעשה הרבה אבל אין פה מצב גורף שאני יכולה, אתם גם בדקתם את זה, אבל אני יכולה לומר - - -
קסניה סבטלובה: לא נעשה הרבה, הנושא הזה לא מתועדף, הוא בוודאי לא בעדיפות הראשונה ואלה הדברים שגם אמר כבוד שר החינוך בעצמו.
קסניה סבטלובה: הוא אמר "זה לא בתיעדוף גבוה מבחינתי.
קסניה סבטלובה: אלה דברים חשובים אבל לא דברים חשובים מספיק".
טלי פלוסקוב: שר החינוך לפני שנה למד הרבה דברים מאותם אנשים שסיפרו לו מה הם עברו.
קסניה סבטלובה: לפני שלוש שנים הוא אמר לי שהוא יודע כבר את כל הדברים האלה, אבל זה לא השפיע.
קסניה סבטלובה: הוא אומר שהוא יודע על - - - יודע על סטלינגרד, יודע על כל הדברים האלה.
קסניה סבטלובה: מספיק כדי להחדיר את זה למערכת החינוך.
אברהם נגוסה: השאלות ממוקדות וכבר ברורות.
טלי פלוסקוב: רק הבהרה אחת.
טלי פלוסקוב: לא מדברים רק על הצבא האדום ולא מדברים רק על חיילים מברית המועצות.
טלי פלוסקוב: זה 1939-1945.
טלי פלוסקוב: זה שבע שנים של הדברים שקשורים לא רק לברית המועצות.
טלי פלוסקוב: אני מבינה את היחס, למרות שכן לצבא האדום הייתה משמעות מאוד גדולה.
טלי פלוסקוב: יש עוד הרבה על מה לדבר בבריגדות ויש על מה לדבר.
טלי פלוסקוב: אני אומרת קודם כל הנושא של מלחמת העולם השניה לא יכול להישכח.
טלי פלוסקוב: הוא חייב להיות, לא בין הלא מועדפים אלא בין המועדפים.
אלירז קראוס: הנושא של מלחמת העולם השניה נוכח אבל לא מספיק מקומם של החיילים היהודיים במלחמת העולם השניה.
קסניה סבטלובה: וכמה שנים נחכה עוד.
קסניה סבטלובה: למה אתם כל הזמן דוחים את זה.
קסניה סבטלובה: למה אתם כל הזמן באים לפה ואומרים "אנחנו עושים הרבה אבל אנחנו איך שהוא לא יכולים להתמודד עם זה" זה בסך הכל נושא אחד.
קסניה סבטלובה: זה בסך הכל נושא אחד.
קסניה סבטלובה: אתם לא צריכים לשנות פה את כל מערכת החינוך מהיסוד בשביל זה.
טלי פלוסקוב: אם אנחנו יכולים לבקש ממשרד החינוך לא לתת לנו תשובה כללית "אנחנו כן נכבד" אלא שיציגו לנו גם תכנית פעולה בנושא הזה?
אברהם נגוסה: זה מה שאנחנו שואלים עכשיו.
אברהם נגוסה: אנחנו בוודאי לא מצפים ממך שתגידי לנו שהיום מתקיים בחיפה או בבית שמש בבית הספר הזה והזה.
אברהם נגוסה: אבל אנחנו שואלים מה המדיניות, מה ההחלטה, מה התכנית ליום הזה שמשרד החינוך הכין והעביר את זה למערכת החינוך.
אלירז קראוס: אין טעם ואני גם לא רוצה בשולחן המכובד הזה לעשות את זה.
אברהם נגוסה: בשביל זה באת לפה.
אלירז קראוס: רגע.
אלירז קראוס: לא סיימתי את המשפט.
אלירז קראוס: כרגע העשייה שנעשתה ונעשתה בשנים האחרונות לעומת מה שהיה קודם, נעשתה הרבה יותר הנגשה למורים ומודעות שצריך להכניס את הנושא הזה, כאשר יחד עם נושאים אחרים ההנגשה נעשית ואתן צודקות כשאתן אומרות שהמורה בוחרת איפה היא שמה את הדגש שלה.
אלירז קראוס: לכן אמרתי את הדברים שהפיקוח על הוראת ההיסטוריה, שזה מקצוע שהוא מקצוע חובה ונלמד בכל הכיתות מכיתה ו' ואילך, בוודאי בחטיבת הביניים, יכול להיות שזה יהיה אחד הכיוונים להביא ליישום שהוא מערכתי כללי לא בהמלצה.
אלירז קראוס: בוודאי שיש חוק, אז בתוקף חוק אפשר לעשות את זה.
אלירז קראוס: בהרבה מאוד נושאים שיש להם חשיבות, כולל בשולחנות של ועדות הכנסת שמבקשים לשים עליהם דגשים, הדרך שלנו לעשות את זה, היום במיוחד כשיש הרבה אוטונומיה לבתי הספר, היא להנגיש הרבה חומרים, לכלול בתוך המבחנים שאלות ששואלות על הנושאים האלה, אבל בסופו של דבר זה לא דומה להחלטה והחוק שעבר פה בכנסת.
אלירז קראוס: אם עבר חוק כזה בכנסת, אחד הכיוונים שאני יכולה לומר פה שאנחנו נבדוק זה באמת לחייב את זה בתוך שיעורי ההיסטוריה.
אלירז קראוס: צריך לבדוק, אני לא יכולה פה להצהיר על זה כי אני באה היום לכאן כדי לייצג את המשרד, אני צריכה לחזור ולעשות את העבודה המקצועית שקשורה בזה.
אלירז קראוס: אין הרבה נושאים שאנחנו מחייבים בצורה כזאת נקודתית.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמח לקבל בכתב.
אלירז קראוס: ודאי.
אלירז קראוס: אתם תשלחו לנו ואנחנו - - -
אברהם נגוסה: חבר הכנסת רוברט אילטוב בבקשה.
רוברט אילטוב: בוקר טוב, אני מתנצל שאיחרתי.
רוברט אילטוב: קודם כל אנחנו מדברים על החוק.
רוברט אילטוב: זה לא עניין של מדיניות.
רוברט אילטוב: אין פה עניין של מדיניות.
רוברט אילטוב: יש חוק וצריך לקיים את החוק.
רוברט אילטוב: החוק הגיע לא בגלל שהכל נעשה והכל היה טוב והכל היה בסדר במשך אותם השנים שמשרד החינוך התכונן והתכונן והתכונן ולא קרה כלום, החוק הגיע כדי לשנות מצב ולא כדי שהם יתחילו לחשוב מה המדיניות מהיום.
רוברט אילטוב: זה קודם כל.
רוברט אילטוב: לפני שאנחנו מדברים מה הם עשו.
רוברט אילטוב: החוק עבר לפני פחות משנה.
רוברט אילטוב: מספיק זמן.
רוברט אילטוב: שר החינוך בלי שהיה לו צורך לבוא ולדבר עלה לדוכן הכנסת והצהיר הצהרות עד כמה הוא מבין שהדבר הזה חשוב והוא עמוק, אני גם לא מרבה לדבר בכנסת מעל הדוכן אבל גם אני דיברתי אז, והוא התחייב לשנות את המצב.
רוברט אילטוב: הדבר הוא לא עניין שלנו אישי פרטי.
רוברט אילטוב: אמנם כל עולי חבר העמים הדבר הזה נוגע להם באופן אישי, אבל מדובר פה על הצלה של יהודים תוך כדי קרבות והדברים האלה לא באים לידי ביטוי במערכת החינוך וצר לנו.
רוברט אילטוב: יש שינוי, אני לא יכול להגיד שאין שינוי, למדתי במערכת החינוך הישראלית מ-1985, אני באופן אישי ראיתי מה לימדו שבעלות הברית ניצחו את המלחמה, על הצבא האדום כמעט ולא דובר, אם בכלל.
רוברט אילטוב: יש שינוי, אין ספק.
רוברט אילטוב: אבל אנחנו אומרים שהדברים האלה צריכים להירשם בדפי ההיסטוריה של ההיסטוריה הישראלית לא פחות מדברים אחרים.
רוברט אילטוב: לכן אנחנו מתעקשים שהדברים האלה לא יימשכו זמן רב.
רוברט אילטוב: האנשים המבוגרים האלה עם המדליות נמצאים בינינו אבל כמעט כולם מעל גיל 90.
רוברט אילטוב: הדברים האלה צריכים להיות מתועדים ולהיכנס למערכת החינוך כמה שיותר מהר, כל עוד האנשים האלה בחיים.
רוברט אילטוב: לפחות שיראו שאנחנו עושים הכל כדי שהילדים שלנו והנכדים שלנו והנינים שלהם ידעו את ההיסטוריה, את האמת, איך באמת הצורר הנאצי הפסיד במלחמה, על מי היו המאמצים של הלחימה הקשים ביותר, הגבורה הגדולה ביותר, מי הם אותם היהודים ששחררו את אושוויץ וסוביבור ומקומות אחרים, כמה יהודים נלחמו, איך הם נלחמו, כמה הרואית הלוחמה הזאת הייתה.
רוברט אילטוב: הדברים האלה חייבים להיות כתובים בספרי ההיסטוריה הישראלית ואנחנו מתעקשים על כך.
רוברט אילטוב: לכן אנחנו מבקשים שנה כמעט אחרי העברת החוק, הרי החוק לא עבר בן לילה, גם היה תהליך של העברת החוק.
רוברט אילטוב: הדברים האלה היו ברורים לאן הולך כיוון החקיקה, למה צריכה להיות החקיקה.
רוברט אילטוב: אנחנו מצפים ממשרד החינוך להיות יותר מהירים, יותר בהירים ויותר ענייניים בסוגיה הזאת.
אברהם נגוסה: נשמע את נציג יד ושם בבקשה.
אורי קלט: שלום.
אורי קלט: לגבי יד ושם, אני מדבר מבחינה חינוכית מה שיד ושם עושה וציינו את זה בוועדות קודמות.
אורי קלט: ביד ושם הנושא הזה נמצא כל הזמן על סדר היום, אנחנו עושים הרבה שיתופי פעולה עם משרד החינוך בתכנית "שבילי הזיכרון", דרך למידה משמעותית אך החלופית, זה נושא שמוצע לבתי הספר לעשות עבודות סביב הלוחמים ומלבד זאת אנחנו מציעים מגוון של ימי עיון שעוסקים בנושא של לוחמים, של גבורה בכל ההיבטים שלה וגם גבורה של לוחמה כיום נפרד למי שרוצה, וכמובן גם ימי עיון שעוסקים בלוחמים היהודים.
אורי קלט: הנושא הזה נמצא בכל מערך, שאנחנו עושים בו, הוא נמצא גם כמשהו נוכח כי אנחנו נותנים לו איזה שהוא מסגרת מכיוון שיום עיון לא יכול להיות יום עיון שאין בו הקשרים ולכן תמיד זה נפתח באיזה שהוא רקע לפני ומסתיים באמת בכל הסיפור של השחרור, עוד פעם, בדגש גם על הלוחמים היהודיים.
אורי קלט: בנוסף ביד ושם אנחנו מציעים סיורים אם זה מהר הרצל דרך האנדרטאות של הלוחמים שנמצאים שם ועד יד ושם ואנדרטת הניצחון וחוץ מזה יש פרויקט מיוחד שיד ושם עוסק בו בשנים האחרונות שנקרא עדים וחינוך שבו אנחנו מתעדים ניצולי שואה שמספרים את הסיפור שלהם באיזה שהוא סרט חינוכי שנועד לבתי הספר.
אורי קלט: הסרט האחרון שיצא עכשיו, אפרופו מה שהזכרת סוביבור הוא של סמיון רוזנפלד.
אורי קלט: הסרט הוא ברוסית עם תרגום לעברית והסרט עוסק בניצול האחרון של סוביבור שגר בארץ ופרק שלם מוקדש לסיפור שלו בצבא האדום לפני נפילתו בשבי והגעתו למחנה סוביבור ועד הצטרפותו מחדש לצבא האדום לאחר שחרור של האזור שבו הוא נמצא והגעתו עם היחידה שלו לברלין.
אורי קלט: כלומר הנושא הזה הוא נושא שאנחנו עוסקים בו בלי סוף והוא נמצא.
אורי קלט: השאלה היא עוד פעם מה בתי הספר, ואני מתחבר למה שאלירז אמרה, בתי הספר הבחירה שלהם בתוך זמן מאוד מוגבל שיש להם, הרבה זמן הם בוחרים לא לעסוק בנושא הזה למרות שהוא על המדף.
אורי קלט: זו בחירה של מורים, אבל מבחינת ידע אני יודע שהם מכירים.
רוברט אילטוב: אולי אנחנו נבהיר בהצעת חוק נוספת מה צריך לעשות.