GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: נעביר להם את החומר.
אברהם נגוסה: בואו נשמע את סולומון שיפראו.
סולומון שיפראו: תודה אדוני היושב ראש.
סולומון שיפראו: אני במקרה שלי בתי המתינה באדיס מאז שהיא נולדה ואחרי שאני כמה פעמים ניגשתי וביקשתי להביא אותה, לא קיבלתי תשובה וחיכיתי הרבה זמן, ואז בעצם הילדה ביקשה ללמוד בארץ והיא הגיעה לארץ, היא יושבת לידי עכשיו.
אברהם נגוסה: היא הבת שלך שנמצאת פה בארץ והיא באה במסגרת לימודים?
סולומון שיפראו: נכון.
אברהם נגוסה: זה אחד מ-12 המקרים שהעברנו לכם.
אברהם נגוסה: משרד הפנים לא רוצה להכיר בבת שלך.
סולומון שיפראו: לא רוצה להכיר בבת שלי בגלל שהיא לא נרשמה לפני 2001 ואני לא ידעתי שאני צריך לרשום אותה לפני 2001.
סולומון שיפראו: מה שידעתי אז שהיא צריכה להיות בת 18 לפחות בשביל להגיע לארץ.
סולומון שיפראו: זה מה שידעתי.
סולומון שיפראו: כשהיא הגיעה לגיל 18 אמרו לי "לא רשמת אותה אז ומי שלא נרשם עד 2001 לא מגיע לו" אז אני עשיתי אולי טעות תמימה.
אברהם נגוסה: אולי גם בגלל גיל 18 לא היו מביאים אותה באותו זמן.
אברהם נגוסה: אבל עוד מקרה שאנחנו נשמע את התייחסותם.
אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו ראש פרויקט נעל"ה וגם בוגר נעל"ה.
אברהם נגוסה: הם הצטרפו לישיבה כדי להתרשם מהפעילות והדיאלוג בנושא העליה בוועדה.
אברהם נגוסה: טדלה גטהון בבקשה.
טדלה גטהון: (מדבר באמהרית)
אברהם נגוסה: הוא אומר שהבת שלו הוזמנה לשגרירות, היא עברה את התהליכים וחתמה ועכשיו היא חולה ונמצאת במצב קשה בבית חולים.
אברהם נגוסה: זה מה שהוא מסביר, אני מתרגם את דבריו בקיצור.
אברהם נגוסה: נשמע את ההתייחסות.
אברהם נגוסה: אני לא יודע אם אתה זוכר את המקרה, טדי.
אברהם נגוסה: אם לא, תן לנו התייחסות כללית למקרים האלה.
טדי פקדה: קודם כל לשאלה, אני אדבר באופן כללי, פשוט בגלל שהמקרה ספציפי של משפחה, אנחנו בגדול מטפלים במסגרת החלטות ממשלה.
טדי פקדה: אין לנו מנדט אחר לטפל מחוץ למסגרת החלטת ממשלה.
טדי פקדה: דבר שני, אם יש מקרים של אישור של שר, יכול להיות א/5 ארעי כמו המקרה שאמרת, לנו אין שום קשר ואנחנו לא יודעים.
טדי פקדה: את האישור יכולים לקבל בלשכות ומסבירים להם מראש, אני מדבר על המשפחה שהוא דיבר עליה.
טדי פקדה: אז לנו אין שום התערבות כי אנחנו מטפלים במסגרת החלטות ממשלה, מיישמים את זה.
טדי פקדה: התבקשנו ב-2017 להביא 1,300, הבאנו 1,300 נפשות בתקופה כל כך קצרה.
טדי פקדה: במקביל, אנשים מערבבים ולא מבדילים בין החלטות ממשלה לחוק השבות.
טדי פקדה: לאף יהודי מאתיופיה אף פעם לא נמנע להגיש בקשה, אם הוא זכאי הוא תמיד עולה אבל אין כאלה כמעט.
טדי פקדה: אם יש, אנחנו תמיד מטפלים בהם.
דוד מהרט: אם הם הגיעו לארץ, מה יהיה איתם?
דוד מהרט: עם החבר'ה האלה.
דוד מהרט: הם הגיעו לארץ, 14 נפשות, הם רשומים בקהילת אדיס אבבה.
טדי פקדה: הבנתי אותך.
טדי פקדה: עד כמה שידוע לי למשפחה הזאת, לאלה שהגיעו אושר להם להיות תושב ארעי ולא עולה.
טדי פקדה: ידעו מראש, הסברנו להם גם בין היתר מה זה אומר.
טדי פקדה: חבר הכנסת לשעבר שמעון סלומון היה מעורב, המשפחה יודעת טוב מאוד.
טדי פקדה: צר לנו, אבל זה לא רק משרד הפנים מטפל במקרים כאלה.
טדי פקדה: יש את משרד הקליטה וגורמים אחרים.
טדי פקדה: לכן אני חושב שהסברנו מספיק בנושא הזה.
אברהם נגוסה: מבחינת משרד הפנים אתם נתתם להם תושב ארעי?
טדי פקדה: אמרת בעצמך אם אני לא טועה או הוא, שהשר אישר את זה.
טדי פקדה: כשהשר מאשר את האשרה יכולים לקבל בלשכה, ויכול להיות, אנחנו לא יודעים על זה.
טדי פקדה: זה לא עליה.
טדי פקדה: אנחנו מטפלים בעליה או בכניסה בהתאם להחלטות ממשלה.
דוד מהרט: אבל אני אומר, מה יהיה עם ה-14 אנשים האלה?
דוד מהרט: הוא אומר "הם הגיעו לפה" וכשהולכים למשרד הקליטה אומרים במשרד הקליטה ובסוכנות ש"אם משרד הפנים לא אישר אותם לא נטפל בהם", אז מה, יישארן שם תלויים באוויר ואף אחד לא יטפל בהם?
אברהם נגוסה: לא, מה שהוא אומר, שגם משרד הקליטה צריך להכיר בהם כעולים חדשים.
דסי צנגן: לא, מה שאנחנו אומרים זה שאם השר אישר מעמד מטעמים הומניטריים, הם קיבלו רישיון א/5 והרישיון א/5, תושב ארעי שהם קיבלו הוא מחוץ להחלטת ממשלה ולכן הם לא זכאים, בגלל שהם לא בתוך החלטת ממשלה והם גם לא לפי חוק השבות, הם לא זכאים לכל המעטפת של סל קליטה וכולי.
דוד מהרט: אבל הם בקהילת אדיס אבבה, למה שלא תבדקו את התיק שלהם, אם הם עונים על הקריטריון, יכולים להיות כעולים ולעלות לארץ, תבדקו את זה.
טדי פקדה: יש קריטריונים שאומרים, רשימה בהחלטות ממשלה, הולכים לפי סדר.
טדי פקדה: יש קריטריונים.
טדי פקדה: אז אם אמרנו ש-5,420 בקשות הוגשו, דוגמה, כדי להביא 1,300 נפשות אתה מסתפק ב-400, 500 בקשות, את השאר לא בדקת.
טדי פקדה: אבל עד כמה שהבנתי רצף החלטות של החלטות ממשלה שיכולות להיות, או אני לא יודע, הבקשות האלה אנחנו כמאגר מידע תופסים אותם ובהתאם לקריטריונים נפעל.
טדי פקדה: אבל אני לא מבין, אחרי שהבאנו 1,300 נפשות ב-2017, פתאום בדקה התשעים, אני יכול להבין, החלטת הממשלה הבאה אתם רוצים להשליך, זה בסדר, אבל לא צריכה להיות שום ביקורת כלפי המשרד שלנו כי אנחנו ביצענו את החלטת הממשלה במלואה, מעל 1,300 נפשות שהבאנו, לא צריך לפרט את זה, אפילו שום מילה טובה לא שמענו, כל הזמן רק ביקורות.
אברהם נגוסה: טוב תשמע, טוב שבאו 1,300 אבל לא עשיתם את העבודה שהייתם צריכים לעשות, לדווח לממשלה בזמן, את הפוטנציאלים ואתה יודע שיש יותר מ-1,000 זכאים.
אברהם נגוסה: אז למה כתבתם רק 1,000?
טדי פקדה: אנחנו לא כתבנו - - -
אברהם נגוסה: אבל יש את המכתב של השר.
טדי פקדה: אני לא יודע, אני לא שר.
אברהם נגוסה: אבל השר מקבל את הדיווח מכם, מאנשי המקצוע.
טדי פקדה: אל תהיה בטוח.
אברהם נגוסה: זה מה שנאמר לי.
טדי פקדה: אני לא רוצה להיכנס לנושא הזה.
טדי פקדה: כמרכז צוות, מה שאני רוצה להגיד, אם תהיה החלטת ממשלה, כמו החלטות הממשלה הקודמות, אנחנו באופן מקצועי ומסודר נבצע.
טדי פקדה: זהו.
מסרשאו גטהון: (מדבר באמהרית)
אברהם נגוסה: שוב, האמא והאחים שלה נמצאים באדיס אבבה, אחותה בדרך לארץ בסודן עם הילדים שלה, והיא נפטרה בסודן.
אברהם נגוסה: יתר המשפחה רצו להגיע לישראל דרך אדיס אבבה והם תקועים עדיין מעל 21 שנה באדיס אבבה.
אווגאש ארגאוי: (מדברת באמהרית)
אברהם נגוסה: אבא שלה ואמא שלה באדיס אבבה 22 שנה, הם ממתינים שם כל המשפחה, האחים, אחיות של אבא שלה, נמצאים פה בחיפה, ובכל הארץ והם לא עלו.
אברהם נגוסה: אני פשוט רוצה להבין ממשרד הפנים, החלטת הממשלה 1911 מדברת על הורים שהילדים שלהם נמצאים פה בישראל.
אברהם נגוסה: בואו ניקח את המקרה שלה, שגם רוב המשפחה כמעט נמצאים פה, וגם עומדים בקריטריון כי יש לו פה ילדים.
אברהם נגוסה: איך לא הגיעו ב-2017?
טדי פקדה: ד"ר אברהם, האם באמת אתה לא מבין את מה שהסברתי או שבאמת, זה רגשי, זה לא יפה.
טדי פקדה: הסברתי לך ש-5,420 בקשות הוגשו, אבל טיפלת 400, 500 וזה המכסה כבר 1,300 איך אתה שואל שאלה כזאת?
טדי פקדה: כי כבר 1,300 נפשות אישרנו.
טדי פקדה: אם הממשלה הייתה מאשרת 2,000 או 3,000 יכול להיות שהמשפחה שלה הייתה נכנסת.
טדי פקדה: בגלל זה יש לנו עוד החלטות ממשלה.
טדי פקדה: לכן צריך להיות באמת מציאותיים.
אברהם נגוסה: תראה, תפקידנו לשאול שאלות, ותפקידך לענות.
אברהם נגוסה: אל תתרגז.
טדי פקדה: כשמישהי בוכה - - -
קריאה: ההורים שלה ממתינים 20 ומשהו שנים אדוני.
אברהם נגוסה: - - - צריך לקיים את הדיון, להבנתך.
אברהם נגוסה: אנחנו פה זה הכנסת, הכנסת - - - סליחה, אם כך, עד שהממשלה תקבל החלטה לא היינו צריכים לקיים את הדיון.
אברהם נגוסה: אבל הכנסת לא עובדת ככה.
טדי פקדה: על דברים שלא קיימים אתה שואל שאלות.
טדי פקדה: החלטת ממשלה 1911 הסתיימה, החלטת ממשלה של 2018 בדרך.
טדי פקדה: אז באמצע עשית את הישיבה, הסברנו, אבל אנשים שבוכים ואתה שואל את השאלות האלה זה לא עונה - - -
אברהם נגוסה: תקשיב קודם כל.
אברהם נגוסה: תפקידנו לעשות את העבודה שלנו, לתת לציבור לפחות לבוא לבכות, זו זכותה.
אברהם נגוסה: בכנסת.
טדי פקדה: תולים תקווה - - - זה משהו כואב.
אברהם נגוסה: אז בסוף יבואו.
אברהם נגוסה: זה לא יעזור לך.
טדי פקדה: ב-2018 אולי בעזרת השם.
אברהם נגוסה: אתה לא צריך להגיד לי מה לעשות ומה לא לעשות.
אברהם נגוסה: אני אומר לך שאנחנו מקיימים פה דיון במסגרת יום השוויון, יש אזרחים שאין להם שוויון והם באים לכאן לכנסת ישראל להביע את כאבם, את סבלם, את הפגיעה בזכות הבסיסית שהם נפגעו מזה ולכן אתה אומר למה היא צריכה להעלות את הנושא, למה אתה צריך לשאול את זה?
אברהם נגוסה: אני רציתי להבין איך אתם קבעתם את הזכאות ל-1,300, עוד נגיע לזה.
אברהם נגוסה: פשוט כשיש מקרים כאלה כי בהחלטה כתוב.
אברהם נגוסה: אם אתה אומר לי שהמספר לא הספיק ודברים כאלה, אבל אנחנו יודעים גם שהבאתם אנשים מהכפרים.
אברהם נגוסה: אני לא נגד, אבל אם יש אנשים שמחכים 22 שנה באדיס אבבה ובגונדר, לכן רציתי להבין מה היה השיקול שלכם לקבל החלטה א' ולא ב'.
אברהם נגוסה: אם יש לך מה להגיד, תגיד.
אברהם נגוסה: אם אין לך מה להגיד אז אין.
אברהם נגוסה: אבל אל תגיד לי מה אני צריך לעשות.
אברהם נגוסה: אני לא צריך הוראה ממך.
טדי פקדה: אני לא נותן לך הוראה.
טדי פקדה: אני מסביר משהו מציאותי ואנושי פה מעבר לעניין המקצועי.
טדי פקדה: לזה אני מתכוון.
טדי פקדה: באו 1,300 אנשים.
אברהם נגוסה: אני שאלתי אותך מה היה השיקול שלך כשאתה קבעת א' ולא ב'.
אברהם נגוסה: האם היה משהו, שיקול - - -
טדי פקדה: לא אני קבעתי, הממשלה קבעה.
טדי פקדה: החלטת ממשלה.
טדי פקדה: מי שקובע את הקריטריונים זו הממשלה ובגלל זה קוראים לזה החלטת ממשלה.
טדי פקדה: לכן בהתאם לקריטריונים של החלטת הממשלה הבאנו את ה-1,300 אנשים.
טדי פקדה: נכון שהבקשות, כמו שאמרנו, 5,000 ומשהו אבל לא יכולים להגיע ל-5,000 ומשהו כי כשהגענו לסביבות ה-500 בקשות עצרנו.
טדי פקדה: לכן יש עוד החלטת ממשלה של 2018 ונראה ב-18 לחודש הבא כמה יוחלט ונתקדם בהתאם.
טדי פקדה: תאמין לי, אתה רואה מקרה אחד שניים, אני ראיינתי אלפי משפחות בגונדר, אלפי משפחות באדיס, איפה הם חיים ועל כולם אני יודע.
טדי פקדה: לכן אני אומר שנהיה מעבר לעניין המקצועי וכולי, גם אנושיים וגם נגיד להם את האמת.
טדי פקדה: אני אוהב דברים אמתיים.
אברהם נגוסה: האמת שלך שאתה אומר שעד החלטת הממשלה אין לי מה לעשות.
טדי פקדה: נכון.
אברהם נגוסה: אין קריטריון פנימי שאתם - - -
טדי פקדה: ד"ר אברהם, אתה יודע, המשרד שלנו בגונדר כרגע סגור, באדיס גם כן אין לנו צוות, אין לנו פקידים.
טדי פקדה: אתה יודע שהכל רדום בינתיים.
טדי פקדה: ברגע שתהיה החלטת ממשלה הצוות יישלח לשם, יראיינו והכל יהיה אחרת.
מולו דימרלאו: אני גרה בירושלים במעלה אדומים.
מולו דימרלאו: אני רוצה להגיד שגם אמא שלי מחכה לעליה באדיס, 21 שנה.
מולו דימרלאו: אני פה כל הזמן בכל מקום שאתם עושים, חלק מהאנשים פה מכירים אותי.
מולו דימרלאו: אמא שלי מחכה 21 שנה לעליה.
מולו דימרלאו: לאמא שלי יש שבעה אחים ואחיות בארץ, שבעה נכדים, חמישה נינים ושלושה ילדים ואמא שלה, סבתא שלי פה בארץ הייתה.
מולו דימרלאו: זכרונה לברכה.
מולו דימרלאו: היא לא פה עכשיו.
מולו דימרלאו: כל המשפחה כמעט פה בארץ.
מולו דימרלאו: אמא שלי נשארה ומחכה 21 שנה.
מולו דימרלאו: אתם יכולים חודש חודשיים ולא לראות את אמא שלכם?
מולו דימרלאו: אני 14 שנה בארץ לא ראיתי את אמא שלי.
מולו דימרלאו: איך אפשר לחיות בארץ ישראל ככה בלי אמא בלי משפחה?
מולו דימרלאו: מה הסיבה שלא מעלים את אמא שלי?
מולו דימרלאו: אני רוצה לשמוע סיבה ממשרד הפנים, לא משנה מאיפה, זה סיבה שלא מביאים לך את אמא שלך.
מולו דימרלאו: את זה רציתי לשמוע.
מולו דימרלאו: יש מישהו שיכול להגיד לי?
מולו דימרלאו: יש אנשים שלא מכירים אותי פה?
מולו דימרלאו: אני רוצה שיסתכלו שיבדקו ושיראו אותנו, שיסתכלו על הכאב ועל הבנאדם.
מולו דימרלאו: ראיתי שהיא בוכה, זה לא כאב רק שלה, זה כאב של כולנו שנמצאים פה, זה כאב שלי ושלה.
מולו דימרלאו: תודה.
אברהם נגוסה: מקונן טקלה.
מקונן טקלה: אני לא אעלה באופן אישי את המקרה שלי אבל היום זו פעם ראשונה שאני מופיע פה בוועדות, יש את הוועדות שלי בעבודה, אבל צורת הטיפול, לא הייתי מעורב כמעט אחרי שנת 1990, צורת הטיפול בעולי אתיופיה אני חושב שזה מבייש, זה בושה, אני לא יכול להאשים את משרד הפנים ולא אף משרד, גם אני חלק ממשרדי הממשלה.
מקונן טקלה: צורת הטיפול ביסודה היא לקויה ביותר שאני שומע, זה כואב וההתייחסות לאוכלוסייה הזאת.
מקונן טקלה: באתיופיה אני יהודי ופה בישראל אני נוצרי או לא יודע מה.
מקונן טקלה: כל המילים ברחו לי מהראש כי לא כך המדינה צריכה להתייחס לאוכלוסייה שלנו.
מקונן טקלה: חוץ מהצבע, בפנים הכל שווה.
מקונן טקלה: אין פה שוני.
מקונן טקלה: אני מתבייש להיות אזרח שמתייחסים אלי ככה.
מקונן טקלה: אני רוצה התייחסות שווה כמו כולם, אני לא רואה שפה מתייחסים אלי.
מקונן טקלה: אני קצין בצבא, היום אני עובד סוציאלי שעושה מאמצים לעזור לאוכלוסייה חלשה.
מקונן טקלה: הילדים שלי פה לומדים כמו כולם, אין לי מה להגיד לילדים שלי, חשבתי שאני יהודי, אני מכיר את עצמי מגיל אפס אני יהודי, אבל כאן אמרו לי שאני לא יהודי.
מקונן טקלה: אני חושב שצריך לדון מחדש, זו לא החלטת ממשלה ולא שום דבר.
מקונן טקלה: או שאתה יהודי ואתה בא לפה או שאתה לא.
מקונן טקלה: אבל אני גם מכיר מהעבודה שלי כל מיני עליות למיניהן בעקיפין.
מקונן טקלה: חבל.
מקונן טקלה: נורא מעצבן אותי שזה יום השוויון אבל אני לא רואה שום שוויון.
מקונן טקלה: אני לא בא לאף משרד ממשלה, צורת הטיפול בעולי אתיופיה בכלל הוא לקוי ביותר.
מקונן טקלה: אני חושב שצריך לדון בזה מחדש, להביא את כל משרדי הממשלה, לדון מחדש אם באמת אנחנו יהודים, אלה ששם, צריך להעלות אותם או לא צריך להעלות אותם, למה צריך לנקוב במספרים?
מקונן טקלה: יכולים להיות כל מיני מקרים.
מקונן טקלה: פתאום גיליתי שיש לי בת, אז מה, אני יהודי ועליתי במבצע שלמה בחוק השבות ועכשיו הבת שלי לא יכולה להתייחד איתי, לא יכולה לבוא?
מקונן טקלה: אני צריך לבקש, להתחנן שיביאו לי את הבת שלי?
מקונן טקלה: למה?
אברהם נגוסה: יהעלם אני זוכר שלילדים שלך יש אישור לעלות.
יהעלם טדסה: כן.
אברהם נגוסה: הם הגיעו או לא?
יהעלם טדסה: הם לא הגיעו.
יהעלם טדסה: קודם כל שלום לכולם, הילדים שלי לא קיבלו אישור, קודם כל כרגע אפילו לא קיבלתי תשובה, אמרו לי אפילו מתי יגיעו, גם התאריך שלהם גם שמעתי.
אברהם נגוסה: הזמינו אותם שם וראיינו אותם ועדכנו אותך לגבי ההתקדמות מתי יגיעו לישראל?
נייש מאיה טאדסה: אני אדבר בשמו.
נייש מאיה טאדסה: אני אשתו.
נייש מאיה טאדסה: הילדים האלה נשארו לפני 17 שנה מהאבא לקחו אותם, האמא לא יודעים איפה היא והוא עזב את הילדים שלו בגיל 9 ובגיל 11.
נייש מאיה טאדסה: אני עדיין לא מעכלת איפה זה.
אברהם נגוסה: הכל זה עברנו, יש אישור לעלייתם.
נייש מאיה טאדסה: היה אישור ב-2017 בספטמבר אמרו לנו שהם יגיעו, התקשרו הודיעו לנו שהם יגיעו ואנחנו לא יודעים מה הסיבה שלא הגיעו.
נייש מאיה טאדסה: ראיינו אותם, הכל, שם והם חתמו, הכל.
נייש מאיה טאדסה: אבל אני לא יודעת מה הסיבה.
נייש מאיה טאדסה: וזה עצוב.
אברהם נגוסה: אמרו להם שיגיעו ועד עכשיו לא הגיעו.
נייש מאיה טאדסה: שום דבר.
אברהם נגוסה: למשרד הפנים יש מה להגיד?
אברהם נגוסה: אתה מכיר את המקרה.
טדי פקדה: אני לא מכיר את המקרה.
יהעלם טדסה: אתה מכיר, גם הבן שלי מכיר אותך, אפילו בראשון.
טדי פקדה: אני - - -
אברהם נגוסה: זה הנושא, שאושר.
יהעלם טדסה: טדי, אתה מכיר.
יהעלם טדסה: אתה מכיר.
טדי פקדה: אני לא מכיר.
טדי פקדה: אני מטפל בהרבה דברים, אני לא יכול לזכור הכל.
טדי פקדה: יכול להיות דיברת איתי, אבל אני לא זוכר.
יהעלם טדסה: גם הלכת לשם, גם אמרת להם - - -
אברהם נגוסה: הוא לא יכול לזכור את כל התיקים.
אברהם נגוסה: אנחנו נעביר לו את זה.
אברהם נגוסה: נעביר להם את זה והם יטפלו.
אברהם נגוסה: אני חשבתי שמכירים את זה כי זה היה הרבה טרטורים, המקרה הזה.
אברהם נגוסה: אני מכיר אישית ולכן זה אושר והם היו צריכים להיות פה.
אברהם נגוסה: רציתי לשמוע אם יש בעיה, אבל הוא לא מכיר את הנושא אז בואו ניתן לו טיפול פרטני בנושא.
אברהם נגוסה: אנחנו נלך לבר, ראש מאבק - - -
טדי פקדה: רציתי להגיד משפט אחד כללי.
אברהם נגוסה: תגיד בסוף.
בר הררי: תודה לכולם.
בר הררי: שלום חבר הכנסת נגוסה, נציגי הממשלה.
בר הררי: שמי בר, אני עכשיו מרכז את מטה המאבק להעלאת יהודי אתיופיה.
בר הררי: מה אנחנו דורשים?
בר הררי: מה שנאמר פה, קבלת החלטת ממשלה רב שנתית שתאפשר עליה לכולם, מדברים על 1,500, אני מדבר בעיקר אל נציגי משרד הפנים והיועצת המשפטית.
בר הררי: אנחנו רוצים שיעלו, כל האנשים שצריכים לפי הקריטריונים שמוכרים ושזה יבוצע באופן מיידי, שזה גם המקום שלכם.
בר הררי: ברגע שתתקבל החלטה שתבוצע באופן מיידי לפי החוקים, לפי הנהלים, לפי מה שייכתב.
בר הררי: קבלת החלטה מתוקצבת רב שנתית, לא מתווה, לא רק לשנה אחת, משהו שייתן מענה כולל.
בר הררי: כל פעם מטפלים עוד קצת ועוד קצת, אנחנו דורשים שפעם אחת יתנו מענה לכולם, כל הרשימות, הכל ידוע מראש.
בר הררי: אנחנו מבקשים, דורשים מכם, מדובר פה על חיים של אנשים, אתם שמעתם את כולם.
בר הררי: אני מחזק את דבריו של דוד.
בר הררי: הוא אמר שככל שמעכבים את העליה בשנה אז זה רק עולה עוד יותר.
בר הררי: ילד בן 3 שמחכה שם, הוא היה בן 3 לפני 15 שנה, היום הוא כבר בן 18.
בר הררי: ההשתלבות בארץ הרבה יותר קשה.
בר הררי: העברית, השפה, ההשתלבות.
בר הררי: מישהו שסיים צבא בארץ ולמד פה את כל מערכת החינוך, לעומתו זה דורש הרבה יותר תקציבים ומגיע לו לקבל אותם, אבל אם עכשיו נעלה כמה שיותר אנשים עכשיו, זה יחסוך כסף, זה רק יעשה טוב.
בר הררי: לגבי הבעיות ההלכתיות, הרב הראשי של יהדות אתיופיה הרב ראובן ובשט יצא בהצהרה חד משמעית לפני חצי שנה שיש לאפשר עליה לכולם בדיוק לפי החלטות הממשלה והבעיה ההלכתית נפתרה.
בר הררי: אפילו בשביל למצוא את כל הבעיות של הספק, עושים את ההשבה ליהדות פה בארץ.
בר הררי: זו הקהילה היחידה בכל העדות בארץ שעושים להם את הכי לחומרה.
בר הררי: ההורים של כולנו פה עלו לארץ ולא בדקו להם את הציציות, פה בודקים אז אין שום ספק שהם לא יהודים.
בר הררי: יש להם גם זיקה וגם סוגרים את זה.
בר הררי: הם הרבה יותר יהודים ממני ולא בדקו את הסבא והסבתא שלי.
בר הררי: אני חוזר לסיום.
בר הררי: עכשיו זה עניין של תיעדוף, מה יותר חשוב לנו.
בר הררי: האתוס שלנו זה עליה, מדובר פה על יהודים, על אנשים שהם בזיקה לעלות לארץ, יש להם פה משפחה, הם ישרתו פה בצבא, הם חלק מהאתוס.
בר הררי: עכשיו מה יותר חשוב?
בר הררי: שני מחלפים, שלושה מחלפים או עליה לארץ?
בר הררי: אני חושב שזה קונצנזוס שעליה לארץ היא מעבר למחלפים.
אברהם נגוסה: מנגיסטו וונדם.
מנגיסטו וונדם: (מדבר באמהרית)
אברהם נגוסה: אני אתר
אברהם נגוסה: גם את דבריו: נפרדתי מהילדים שלי לפני 21 שנה ולא ראיתי אותם, אני מתגעגע והם מתגעגעים.
אברהם נגוסה: הגשתי בקשות כל הזמן לפי ההוראות, מילאתי טפסים והגשתי, אבל עדיין הילדים שלי לא איתי, אנחנו חיים בנפרד.
אברהם נגוסה: הם באתיופיה ואני פה.
אברהם נגוסה: יש לי שלושה ילדים וגם אחים ובני דודים שממתינים שם.
אברהם נגוסה: אנחנו כל הזמן בוכים ומגישים בקשות ואנחנו לא מקבלים מענה.
אברהם נגוסה: שנים אנחנו בוכים ומגישים בקשות ולא קיבלנו עד עכשיו שום תוצאה.
וורקט אראפה: (מדברת באמהרית)
אברהם נגוסה: אני אתרגם את דבריה: 50 ילדים ונכדים נמצאים בארץ ולא נתנו לסבתא לעלות, היא נפטרה בגונדר כאשר היא המתינה שם.
וורקט אראפה: אמא שלי בגונדר עכשיו.
אברהם נגוסה: (מתרגם מאמהרית): אמא שלה ואח שלה והאחות שלה עם הילדים נמצאים שם בגונדר.
אברהם נגוסה: עליתי לפני 13 שנה ואני פה אם לארבעה, במצב קשה.
אברהם נגוסה: כל הזמן אני בסכסוך עם בעלי, כי צריך לשלוח כסף למשפחה באתיופיה ואנחנו בצרות והם בצרות.
אברהם נגוסה: למה אמא שלי לא עולה לישראל.
אברהם נגוסה: חמישה אחים פה - - - היא נשארה שם וסובלת.
בלאי מנטקר: אני מבאר שבע.
אברהם נגוסה: (מתרגם מאמהרית): האמא שלי נמצאת בגונדר, ההורים שלה נמצאים בישראל וגרים באור יהודה והילדים גם פה, וההורים שלה נמצאים בגונדר והם הוזמנו מתוך ה-1,300 וחתמו.
אברהם נגוסה: אבא שלה חולה מאוד שם, ואמרו לו שאחת מהכליות לא עובדת והוא סובל שם, והוא במצב קשה.
אברהם נגוסה: השם של האמה זה וונדר טקלה.
אברהם נגוסה: אני שוב חוזר למשרד הפנים.
אברהם נגוסה: עדיף אולי שתרשום את זה ותענו בצורה אחידה.
אברהם נגוסה: האם יש מקרים שאחרי שאושרו במסגרת 1,300, האם יש מקרים שלא עלו לישראל?
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לדעת.
אברהם נגוסה: ואם כן, אז למה?
אברהם נגוסה: כלומר שנבדקו ואושרו.
בלאי מנטקר: (מדברת באמהרית)
אברהם נגוסה: (מתרגם מאמהרית): שלושה אחים ושתי אחיות נמצאים בארץ, האמא והאבא נמצאים בארץ והבת שלה פה ויתר הילדים נמצאים עם ההורים.
היילו שומאט: אני מלוד.
היילו שומאט: (מדבר באמהרית)
אברהם נגוסה: (מתרגם מאמהרית): הוא עלה ב-1998.
אברהם נגוסה: הבן שלו נמצא מעל 25 שנה וממתין שם.
אברהם נגוסה: כל הזמן אמרו לי "נביא אותו רק אחרי גיל 18", וגם אחרי שעבר את גיל 18 הם לא מעלים אותו.
אברהם נגוסה: שבע שנים אני מתחנן ואמרו לי "קודם כל לא פנית כשעלית, הילד לא נרשם בזמן עלייתך" ואז אמרו לו "תוכיח ותעשה בדיקת דם".
אברהם נגוסה: הוא עשה בדיקת דנ"א ויש הוכחה שהוא הבן שלו, ואז הוא הציג את זה ועד עכשיו לא מעלים אותו.
אברהם נגוסה: הילד שלי נסע לעבוד כנהג והתהפך עם הרכב, הוא יצא מסכנה אבל הילד שלי נמצא שם בבעיות קשות.
אברהם נגוסה: הייתי צריך לשלם, להוציא מעל 15,000 בכסף אתיופי על מנת לתמוך בו בטיפול רפואי עקב התאונה.
ביטאו דרג'ה: שלום יו"ר הועדה, אני באתי לייצג את סבתא שלי שנמצאת כאן בארץ.
ביטאו דרג'ה: היא לא יכולה לבוא, היא זקנה, ומי שנשאר באתיופיה זה בן הדוד שלי קוראים לו גטהו טשומה, לאבא שלו קוראים טשומה מספין, אבא שלו יהודי מכל הצדדים ואמא שלו יהודייה, אבא שלו יהודי והכל, אבל הצבא באתיופיה רצה לגייס אותו והוא ברח לסודן, לא שומעים ממנו כלום, יכול להיות שהוא מת.
ביטאו דרג'ה: הילד הזה, גטהו טשומה שהוא היה קטן, הוא מסר אותו לאמא שלו שזאת סבתא שגרה פה בנתניה.
ביטאו דרג'ה: מגיל קטן היא גידלה אותו והוא 20 שנה מחכה שם.
ביטאו דרג'ה: הוא היה ברישום בהתחלה כשסבתא שלי עלתה ב-2002 הוא היה אמור לעלות.
ביטאו דרג'ה: הוא עשה את כל התהליכים ופתאום אמרו לו "אתה תעלה כשתהיה בגיל 18" אבל עבר גיל 18 ועד היום לא מעלים אותו.
ביטאו דרג'ה: מזמנים אותו לכל מיני ראיונות וכאלה, אבל עדיין לא העלו אותו.
אברהם נגוסה: הסבתא פה והדודים והדודות פה?
ביטאו דרג'ה: כן.
ביטאו דרג'ה: והדודים.
אברהם נגוסה: האבא שלו הלך לסודן ולא יודעים אם הוא חי או מת.
אברהם נגוסה: הילד גדל עם הסבתא וכשהסבתא עלתה, אני זוכר את המקרה הזה, שבמשרד הפנים אמרו שבגלל שהוא לא הבן שלה, הוא הנכד שלה אז הוא לא יצטרף אליה בגלל שהוא פחות מגיל 18.
אברהם נגוסה: היום גם נמצא שם בקהילה באדיס, הוא נמצא ברשימה.
אברהם נגוסה: הוא נשוי.
ביטאו דרג'ה: נכון.
ביטאו דרג'ה: יש לו שני ילדים.
ביטאו דרג'ה: הוא מחכה כבר 20 שנה שם, כל הזמן בתקווה לעלות.
ביטאו דרג'ה: באמת קשה לו, הוא מתגעגע, הוא היחיד ששם.
ביטאו דרג'ה: כולם עלו, כל המשפחה עלתה, הוא היחיד שנשאר שם וכשהכנסנו את כל הטפסים, יש אישור לאבא שלו אבל לא יודעים איפה האבא, ואפילו לפי חוק השבות בגלל שאבא שלו יהודי והכל הוא יכול לעלות.
ביטאו דרג'ה: אני לא מבין למה לא מעלים אותו עד היום.
ביטאו דרג'ה: אנחנו באים לפה ושואלים אתכם, המשרדים, אין לנו גישה אליכם.
ביטאו דרג'ה: אנחנו מנסים ליצור איתכם קשר ואין מענה.
ביטאו דרג'ה: המקום היחיד שאפשר לדבר איתכם זה כשיש את כל הוועדה הזאת, אפשר לגשת אליכם ולשאול את השאלות.
ביטאו דרג'ה: כל הסיפורים שאני שומע כאן כואב לי הלב איך שמתייחסים לאנשים.
ביטאו דרג'ה: אנחנו שואלים ואומרים, נגיד אתם מאשרים לאדם לעלות, מה הצעדים שאתם עושים?
ביטאו דרג'ה: יש להם זכות לעלות אבל הם לא עולים.
ביטאו דרג'ה: זה מתעכב ומתעכב, כמו כל המקרים שאני שומע פה.
ביטאו דרג'ה: אני רואה שאתה לוקח את זה באופן אישי, נפגע באופן אישי, אבל אנחנו יודעים שאתה עושה את העבודה שלך ולא באים אליך בטענות, אתה עושה את התפקיד שלך, אבל תקשיבו לנו גם כי באמת אין לנו מענה.
ביטאו דרג'ה: מכניסים את הטופס הזה וזהו, משם זה נשכח.
ביטאו דרג'ה: מתקשרים, לא עונים, שום דבר.
ביטאו דרג'ה: וזה כואב.
טקילו ארגה: אני פה בשביל סבתא שלי שנותרה באדיס, היא ממתינה שם 20 שנה.
טקילו ארגה: יש לה חמישה ילדים פה, 40 נכדים, 80 נינים ו-12 ילדים של נינים.
טקילו ארגה: היא קיבלה אישור בשנת 2012 בספטמבר על ידי אלי ישי והרב ולדמן.
טקילו ארגה: יש לי את האישור פה, אבל מה, היא לא עלתה.
טקילו ארגה: עד היום זה לא בוצע.
טקילו ארגה: למה?
טקילו ארגה: אני בעיקר פונה לטדי שייתן לי תשובה, אחרי ההחלטה הזאת שעלו הרבה אנשים, איפה הסבתא שלי?
טקילו ארגה: אני שירתי ביחידה קרבית, למה לא מגיע לי להתאחד עם סבתא שלי.
טקילו ארגה: למה החמישה ילדים שלה צריכים להמתין פה?
טקילו ארגה: יש לי ילדה והיא לא מכירה את הסבתא שלי.
אברהם נגוסה: תצלם ותביא את זה.
טקילו ארגה: למה כל הנכדים שנולדו ב-20 השנים האלה לא מכירים את הסבתא של האבא שלהם, של האמא שלהם, למה?
טקילו ארגה: למה אנחנו צריכים להתנתק מהסבתא?
טקילו ארגה: כולנו נלחמים בשבילה, יש לנו נכדים שהם חיילים היום, משרתים את המדינה, הולכים למילואים.
טקילו ארגה: עושים הכל.
טקילו ארגה: למה רק אנחנו מהעדה הזאת לא מגיע לנו להתאחד עם המשפחות שלנו?
טקילו ארגה: אני שומע פה מלא אנשים וזה כואב לי.
טקילו ארגה: למה אתם צריכים לנתק אותנו?
טקילו ארגה: למה אני עליתי והיא נשארה שם?
טקילו ארגה: יש לה אחות בקרית מלאכי שהיא בת 96.
טקילו ארגה: והיא בת 99.
טקילו ארגה: מי מטפל בה עכשיו?
טקילו ארגה: למה ההורים שלי צריכים לנסוע כל חודש לעשות "בייביסיטר".
טקילו ארגה: למה אבא שלי ואחותי כל חודש צריכים ללכת לעשות עליה משמרת של חודש, לעזוב את העבודה, לעזוב את הבית לתקופה של חודש.
טקילו ארגה: אני לא מצליח, לא מקבל שום תשובה משום גורם, לא מקבל.
טקילו ארגה: הייתי גם בתקשורת ומחפש תשובה לזה.
טקילו ארגה: למה הוא חתם על הבקשה אם לא יכולים להביא אותה?
טקילו ארגה: כולי צמרמורת, אני לא יכול כבר לדבר.
טקילו ארגה: למה היא צריכה להתנתק מאותו אמא מאותו אבא, מכל הדודים ומכל הנינים?
טקילו ארגה: למה היא צריכה להתנתק 20 שנה.
טקילו ארגה: למישהו יש תשובה?
טקילו ארגה: חמישה הילדים שלה שעלו, אחד מהם שעלה לפני 25 שנים נפטר, הוא נלחם, אבל הוא נפטר.
טקילו ארגה: היא קיבלה את הבשורה בשיחת טלפון "הבן שלך נפטר".
טקילו ארגה: מי מחבק אותה שם בגיל כזה?
טקילו ארגה: היום היינו צריכים לחבק אותה פה והילדים שלה צריכים להיות איתה, והנינים.
טקילו ארגה: לא כואב לכם?
טקילו ארגה: אולי תפתחו קצת את האזניים.
אברהם נגוסה: העברנו את ההעתק של המכתב.
אברהם נגוסה: טדי, תשמע את המקרה שלה, המקרה שלה תלוי בכם.
אברהם נגוסה: למה אני אומר?
אברהם נגוסה: יש פה את הרשימה שהעברנו לכם ואתם קבעתם שהיא זכאית.
אברהם נגוסה: הנה, אני אראה לך.
טדי פקדה: על איזו רשימה אתה מדבר?
אברהם נגוסה: רשימת נכנסים לישראל במעמד תייר/תושב ארעי מומלצים לעולה.
טדי פקדה: מי אישר, מי חתם שם?
אברהם נגוסה: אתם, משרד הפנים.
טדי פקדה: לא, מי?
טדי פקדה: אני אגיד, כדי שנוכל לפנות לאותו גורם שאישר.
אברהם נגוסה: עמוס ארבל.
אברהם נגוסה: אנחנו קיימנו פה דיון, אלה שהגיעו לפה כתושב ארעי או כתייר, ואם הם ממלאים את הקריטריון בהחלטת הממשלה, שהם היו ממתינים באתיופיה, באדיס או בגונדר והגיעו מכל מיני סיבות למשפחה פה, ואז סיכמנו פה, התקבלה החלטה לבדוק את כל אחד ואחד בצורה פרטנית אם הוא מתאים לקריטריון שלא יחזרו לאתיופיה ויקבלו כאן מעמד עולה לפי החלטת הממשלה.
אברהם נגוסה: זו הייתה ההחלטה.
אברהם נגוסה: במסגרת זו התבקשנו להעביר רשימה והעברנו, בדקתם אחד-אחד, יש אנשים שדחיתם אבל במקרה שלה קיבלתם אותה.
אברהם נגוסה: אבל מה הבעיה?
אברהם נגוסה: אתם אמרתם שהיא צריכה לקבל אישור מכם כדי לקבל תעודת עולה במשרד הקליטה, אחרי המלצה שלכם ואז היא יכולה לקבל גם טיפול רפואי וביטוח בריאות.
אברהם נגוסה: עכשיו אין לה ביטוח רפואי, המעמד שלה לא השתנה.
אברהם נגוסה: כמו שברוסיה או בארצות הברית, מכל העולם, מגיעים לכאן אנשים כתיירים ומגישים בקשה למעמד עולה ומשנים את המעמד שלהם.
אברהם נגוסה: זה בדיוק העניין.
אברהם נגוסה: אז זאת הבעיה.
אברהם נגוסה: זה המקרה.
אברהם נגוסה: אם אתה רוצה לענות אני אשמח.
אברהם נגוסה: להעביר לך את זה?
טדי פקדה: אין לי את זה.
טדי פקדה: בוא נתחיל במקרה האחרון.
טדי פקדה: אני אנסה להסביר כמה שידוע לי.
טדי פקדה: קודם כל מה שאמרת משאר המדינות שנכנסים לארץ ומקבלים - - -
אברהם נגוסה: אני יודע שתגיד לי את חוק השבות.
אברהם נגוסה: אבל אמרתי לך מראש, אל תלך לשם.
טדי פקדה: אתה רוצה שאני אדבר או שאתה תענה?