GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דנה גורדון שושני: כ-25,000 עולים נקלטו עד כה על ידי הפדרציה במרוצת שנות עצמאותנו, הם זוכים לעזרה ברוכה בתחומי הדיור, התעסוקה, החינוך, ההווי הקהילתי והתמיכה בבני הגיל השלישי ובסטודנטים מקבלי המלגות.
<דנה גורדון שושני: עולי דרום אפריקה הם תוספת כוח משמעותית למדינת ישראל.
<דנה גורדון שושני: נוסף על כך מסייעת 'תלפד' לקלוט עולים ממדינות אחרות וגם במישור זה היא ראויה למלוא השבחים.
<דנה גורדון שושני: ברכות חמות לכולכם ואיחולים להמשך הצלחה בפעילות
<דנה גורדון שושני: כם, בברכה, בנימין נתניהו.
אברהם נגוסה: תודה, דנה.
אברהם נגוסה: אני מזמין את גב' בתיה שמוקלר, ראש הפדרציה 'תלפד'.
<בתיה שמוקלר: לפני שאני מתחילה לדבר באנגלית.
<בתיה שמוקלר: שלום לכולם, איזו התרגשות לנו להיות פה היום בכנסת כחלק מחגיגות ה-70 לארגון 'תלפד', הפדרציה הציונית דרום אפריקה-ישראל וכמובן גם למדינת ישראל.
<בתיה שמוקלר: לפני הכול אני רוצה להודות מכל הלב לחבר הכנסת, ד"ר אברהם נגוסה, יושב ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, לגב' דנה גורדון, מנהלת הוועדה, שמארחים אותנו היום.
<בתיה שמוקלר: תודה רבה לכם.
<בתיה שמוקלר: ברוכים הבאים לגב' מירי כהן אדלשטיין, ראש המינהל הסטודנטים, ורב סרן לימור מזרחי, ראש מדור חיילים בודדים וחובה בצה"ל.
<בתיה שמוקלר: ציקי אוד המרכז לחיילים בודדים על שם מייקל לוין, יגאל פלמור, מנהל קשרי ציבור ותקשורת בסוכנות היהודית ומר ישעיהו יחיאלי, ראש מנהלת נעל"ה.
<בתיה שמוקלר: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) אני נרגשת להיות פה היום כיושבת ראש 'תלפד'.
<בתיה שמוקלר: ברצוני לקבל בברכה את הבאים לאירוע המיוחד הזה וברכת ברוך הבא מיוחדת לכל היו"רים לשעבר שנמצאים איתנו היום, חברי הנהלה ודירקטורים, אנשי צוות נפלאים שמייצגים את כל המתנדבים וכמובן אתם, הסטודנטים.
<בתיה שמוקלר: כמו שאתם יודעים, 'תלפד' חוגגת 70 שנות פעילות בישראל וכמה זה נפלא להיות פה בכנסת, הפרלמנט הישראלי, בזמן שישראל חוגגת את שנת 70 לעצמאותה.
<בתיה שמוקלר: בקרוב גם נחגוג את חג הפסח, שליהודים ברחבי העולם הוא מסמל קודם כל את חג החירות.
<בתיה שמוקלר: כאן אנחנו מספרים את הסיפור התנכי על מאבקנו ליציאה מעבדות לחירות והמסע האולטימטיבי שלנו לעצמאות, כעם יהודי במולדת היהודית.
<בתיה שמוקלר: באופן דומה, אני רואה את 'תלפד' כחלק מסיפורנו העכשווי היומיומי, על חיים חופשיים ועצמאיים במדינת היהודים.
<בתיה שמוקלר: עברנו דרך ארוכה מאז שסייענו לאותם 804 חיילי המח"ל האמיצים שהגיעו לכאן מדרום אפריקה על מנת להתנדב במלחמת העצמאות ב- 1948.
<בתיה שמוקלר: במהלך 70 שנים שחלפו 'תלפד' התפתחה והתאימה עצמה לצרכים השונים של הקהילה הדרום האפריקאית בישראל וכיום אנחנו גאים להיות אחד הארגונים המאוד פעילים ופרודוקטיבים בתחום העלייה בישראל.
<בתיה שמוקלר: 'תלפד' לקחה חלק בקליטת עולים מדרום אפריקה, כמו גם מאוסטרליה והולנד.
<בתיה שמוקלר: ההסתגלות לחיים בישראל יכולה להיות מאתגרת ולכן אנו מעניקים סיוע במספר תחומים.
<בתיה שמוקלר: 'תלפד' מסבסדת שכירות של 105 דירות לעולים יוצאי דרום אפריקה, ב- 3 בנייני מגורים שונים בתל-אביב וברעננה, המאפשרים לנו לספק שירותי דיור וסיוע לעולים חדשים, אבל יותר חשוב ההכנסה מהשכירות מאפשרת לנו לספק סיוע כלכלי ל- 400 איש בכל חודש, כדי לעזור להם לחיות בכבוד פה בישראל.
<בתיה שמוקלר: אחת הדרכים לוודא הצלחה של עלייה זה לעזור לאנשים למצוא תעסוקה רווחית במטרה לעזור להם להסתגל ולהשתלב בקלות, ואנו גם מספקים ייעוץ תעסוקתי במסגרת תכנית לעולים המחפשים עבודה.
<בתיה שמוקלר: אנחנו מנסים להתאים בין העולים החדשים לאנשי מקצוע בתחומם, במטרה לסייע להם להצליח להשתלב בשוק העבודה.
<בתיה שמוקלר: אנחנו הרחבנו את מוקד הפעילות שלנו, מארגון המתבסס רק בנושא העלייה לארגון המתבסס גם בנושא הקהילה.
<בתיה שמוקלר: אנו מכירים בכך שהזמנים משתנים ולפי זה גם צרכי הקהילה ואנחנו מנסים להתמודד עם זה בדרכים שונות.
<בתיה שמוקלר: אנחנו מספקים סיוע ותמיכה לחיילים בודדים וביחד עם ארגונים אחרים כמו מרכז מייקל לוין וגרעין צבר אנחנו מנסים להיות שם עבור החיילים האלה, בשעה שהם רחוקים ממשפחתם במהלך השירות הצבאי ולאחריו.
<בתיה שמוקלר: יש לנו מגוון רחב של אירועים קהילתיים בערים ברחבי ישראל כגון: טיולים מאורגנים, פיקניקים, הרצאות בתחומי עניין שונים, ערבי בינגו ופעילויות חברתיות אחרות, זאת במטרה לעודד אנשים להיפגש ולהשתלב חברתית.
<בתיה שמוקלר: בממוצע אנו מארגנים 90 ארועים בשנה ברחבי המדינה, עם יותר מ- 4,500 משתתפים.
<בתיה שמוקלר: תכנית אחרת היא תכנית שנקראת TECI, Telfed Ethiopian Community Initiative, שבה יש תכנית לימוד השפה האנגלית לאנשי קהילת יוצאי אתיופיה.
<בתיה שמוקלר: בעוד שההתמקדות העיקרית שלנו הוא כמובן קהילת יוצאי דרום אפריקה בישראל, אנחנו ממשיכים לשמור על קשרים הדוקים עם הנהגת הקהילה היהודית בדרום אפריקה בפרט והקהילה היהודית שם בכלל.
<בתיה שמוקלר: אנו שותפים פעילים בכל הירידים בנושא העלייה שנערכים מידי שנה ושולחים מאות כתבי עת של "תלפד" למרכז שולץ ולמרכזי הקהילה בדרום אפריקה, על מנת לעודד את העלייה ולהציג שם את ההישגים המדהימים של קהילת יוצאי דרום אפריקה החיה בישראל.
<בתיה שמוקלר: ישנו משפט עתיק דרום אפריקאי, שאומר: "אם אתה רוצה ללכת מהר, לך לבדך ואם אתה רוצה ללכת רחוק, לך ביחד".
<בתיה שמוקלר: אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזו להודות לכל הצוות שלנו ולמתנדבים המדהימים שלנו על מה שהם עשו.
<בתיה שמוקלר: 'תלפד' היא ארגון שמבוסס בעיקרו על מתנדבים, כמוני.
<בתיה שמוקלר: יש לנו כ-300 אנשים שמתנדבים בכל הארץ, מארגנים אירועים ופעילויות ולא יכולנו לעשות מה שאנחנו עושים בלעדיהם.
<בתיה שמוקלר: ועכשיו, לנושא החשוב של אחר צהריים זה, אתם הסטודנטים המהווים חלק מתכנית המלגות שלנו השנה.
<בתיה שמוקלר: נלסון מנדלה אמר שחינוך הוא הכלי החזק ביותר שאתה יכול להשתמש בו לשנות את העולם, ואנו מאוד גאים שאנחנו יכולים לסייע לכל כך הרבה סטודנטים בלימודיהם האקדמיים בכל שנה.
<בתיה שמוקלר: אנחנו אסירי תודה לאותם תורמים נדיבים ולקרנות הנאמנות, המאפשרים לנו לחלק יותר מ- 400 מלגות מדי שנה.
<בתיה שמוקלר: אני רוצה לציין במיוחד מספר אנשים מדהימים ומסורים שסייעו בקיומו של אירוע זה: דורון קליין, מנכ"ל 'תלפד', שהיה המוח והיוזם שהביא לכך שאנחנו מתכנסים ביחד פה היום בכנסת, במיוחד בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, תודה דורון.
<בתיה שמוקלר: לדנה לוי תבור, ראש מחלקת המלגות ב'תלפד', ולשלי כהן, יו"ר ועדת ההקדשות והמלגות זאת בנוסף לעבודתך הפנטסטית והמסורה ב-ESP.
<בתיה שמוקלר: שום דבר מכל זה לא היה אפשרי ללא עבודתכם העקבית והמסורה.
<בתיה שמוקלר: תודה לכולכם על כל מה שאתם עושים וממשיכים לעשות.
<בתיה שמוקלר: הכנסת לקחה את שמה מ"הכנסת הגדולה" שהוקמה בירושלים על ידי עזרא ונחמיה במאה החמישית לפני הספירה.
<בתיה שמוקלר: בין קירות גדולים אלה, מתקבלות ההחלטות על עתידה וגורלה של מדינת היהודים ונערכות כאן הצבעות על מדיניות שתקבע את עתידנו.
<בתיה שמוקלר: היום, בין אותן קירות כולי תקווה שמקבלי המלגות של 'תלפד' יהיו אלה שבאמצעות הידע וההנהגה שלהם יוכלו גם הם לעזור בקביעת עתיד מדינתנו.
<בתיה שמוקלר: תודה רבה.
אברהם נגוסה: אנחנו עכשיו נצפה בסרט על 'תלפד'.
אברהם נגוסה: שוב תודה ל'תלפד'.
אברהם נגוסה: אני מזמין את גב' שלי כהן, ראש ועדת מלגות ESP של 'תלפד'.
<שלי כהן: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) אחר צהריים טובים ותודה רבה לחבר הכנסת ד"ר אברהם נגוסה שהזמין אותנו היום.
<שלי כהן: שמי שלי כהן ואני יו"ר ועדת ה- ESP להקדשות ומלגות "Endowments, Scholarships, Pras
אברהם נגוסה: הסטודנטים, בבקשה.
<גבריאל גודליי: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) שלום לכולם.
<גבריאל גודליי: נשאלתי מדוע בחרתי בישראל, למה החלטתי לחיות פה ולעזוב את דרום אפריקה.
<גבריאל גודליי: אני לא ממש יודע למה מתחילה החלטתי להגיע הנה, אולי משום שאני ציוני, אולי משום שחיפשתי משהו, אולי ברחתי ממשהו, אבל אני רוצה לשתף אתכם בסיפור שמסביר לא למה באתי הנה, אלא למה אני כל כך אסיר תודה על כל מה שישראל לימדה אותי.
<גבריאל גודליי: השם שלי גבריאל מרדכי גודלי, אני גאה להיות חלק מתכנית המלגות SASI של תלפד.
<גבריאל גודליי: נולדתי ביוהנסבורג, דרום אפריקה, וסיימתי את לימודי התיכון היוקרתי "קינג דיויד לינדספילד" כרגע אני לומד הנדסה באוניברסיטת תל-אביב וביחד עם לימודי התואר יש גם את המבחנים, שהם קשים במיוחד שהייתי בטוח שאכשל בהם והגעתי למצב שאיבדתי כליל את האמון בעצמי.
<גבריאל גודליי: שאלתי את עצמי אם אני מספיק חכם כדי להשלים את התואר, מה יחשבו הוריי ומה אעשה עם עצמי אחרי כשלון כזה.
<גבריאל גודליי: ביקשתי לצאת באמצע המבחן והכנתי לעצמי מסיבה של רחמים עצמיים במסדרון.
<גבריאל גודליי: בחוץ פגשתי ישראלית ממוצא רוסי שראתה את הבעת הפנים שלי ועם מבטא רוסי כבד וחיוך על פניה אמרה לי: האם אתה יודע שאלברט איינשטיין עבד עם - - -?
<גבריאל גודליי: הסתכלתי עליה ולא הבנתי למה היא חותרת, היא המשיכה לספר לי על הפיזיקאים הגדולים שעברו בין הכתלים האלה, המתמטיקאים והאסטרונאוטים, העובדים העצמאיים והשכירים, הפילנטרופים וכול'.
<גבריאל גודליי: שנינו יצאנו מחייכים מהבניין ולפני שנפרדו דרכינו, הגברת הזאת הזכירה לי שאני במקום שמעריץ אינטלקט ומעודד חינוך ומחקר.
<גבריאל גודליי: היא אמרה לי שזה מקום למוחות גדולים ואם אני נמצא כאן, זה אומר שהאוניברסיטה מאמינה שאני ראוי ללמוד ביחד עם כל האנשים כאן.
<גבריאל גודליי: אימי אמרה לי עוד כשהייתי ילד שאני יכול להיות מישהו גדול אבל ישראל נתנה לי להרגיש שאני יכול להיות מישהו הרבה יותר גדול ממה שהדמיון הפרוע שלי יכול לחשוב.
<גבריאל גודליי: ישראל לימדה אותי שוב ושוב שאני הרבה יותר חזה ממה שאני חושב ואני שווה משהו.
<גבריאל גודליי: אני רוצה לסיים בציטוט של מריאן וויליאמסן ולמרות שזה לא מדוייק, אני חושב שזה בכל זאת סיכום מצויין למה שאני מנסה לומר.
<גבריאל גודליי: "הפחד הגדול שלנו הוא לא שאנחנו לא מספיק, הפחד הגדול שלנו הוא שאנחנו חזקים מעבר למידה.
<גבריאל גודליי: זה האור שלנו ולא החושך שלנו שמפחיד אותנו ביותר.
<גבריאל גודליי: אנחנו שואלים את עצמנו, מי אני כדי להיות מבריק, מדהים, מוכשר, נהדר?
<גבריאל גודליי: למעשה, מי אתה כדי לא להיות?
<גבריאל גודליי: " תודה SASI על שאתם מאמינים בי ותודה ל'תלפד', שאתם מאפשרים לסטודנטים לחוות את ישראל בצורה כל כך עמוקה וכל כך משמעותית.
<גבריאל גודליי: אני מקווה לגרום למדינת ישראל להיות גאה שלקחתי את מה שלמדתי כאן לשימוש בצורה הטובה ביותר.
<גבריאל גודליי: תודה רבה.
<ג'וש רוד: כבוד חבר הכנסת, ד"ר אברהם נגוסה, אורחים נכבדים, אנשי 'תלפד' וכמובן סטודנטים.
<ג'וש רוד: שמי ג'ושוע רוד, נולדתי ביוהנסבורג, בדרום אפריקה, להורים שלי המדהימים, מייקל וקריאד, יש לי שני אחים קטנים, טליה וגבריאל, טליה גרה פה בארץ כבר, גרה באלון שבות, לא רחוק מכאן, גבריאל עדיין בתיכון בדרום אפריקה.
<ג'וש רוד: אני רוצה לספר לכם קצת על עצמי.
<ג'וש רוד: עליתי לארץ בסוף 2012 כדי להתגייס, התגייסתי לצה"ל בפברואר 2013 ושירתי כלוחם, מפקד וסמל מחלקה בגדוד שמשון של חטיבת כפיר.
<ג'וש רוד: תפסנו קווים בצפון, בסוריה, לבנון, במצרים, בערים בית לחם, טול כרם ורמאללה.
<ג'וש רוד: הצבא חיבר אותי למה זה להיות ישראלי, ממש אהבתי את הזמן שלי שם.
<ג'וש רוד: לא הפסקתי לחייך מהרגע הראשון שעליתי על מדים, כי פשוט ראיתי שאני מגשים את חלומי ומגשים את החלום של הרבה יהודים בכל העולם.
<ג'וש רוד: אחת הסיבות שלא הפסקתי לחייך, כי פשוט תמיד הייתי בן אדם אופטימי, אני חי עם התחושה שהכול יסתדר בסוף, שלא משנה מה, שכל דלת שתיסגר עוד דלת תיפתח, אני באמת מרגיש שאני חי את החלום.
<ג'וש רוד: היום אני נשוי לאשתי אבי המדהימה והתומכת, יש לי משפחה שתומכת בי בכל מה שאני עושה, שעוזרים לי ועוזרים לי לקבל כל החלטה.
<ג'וש רוד: כרגע אני סטודנט שנה ג', נכנס לסמסטר אחרון שלי במינהל עסקים וכלכלה במרכז הבינתחומי הרצליה.
<ג'וש רוד: אני עובד בחברת הייטק ישראלית וגם, כמו שאמרתי קודם, אני באמת מרגיש שאני חי את החלום.
<ג'וש רוד: יש לי שקט נפשי לעשות את זה ולהשיג הישגים משמעותיים בחיים, הרבה מזה בזכות 'תלפד' PRAS ומינהל הסטודנטים.
<ג'וש רוד: אני רוצה לשתף אתכם ברעיון שהיה מקור ההשראה שלי מאז שעשיתי עלייה.
<ג'וש רוד: הבן אדם הראשון שהכיר בירושלים כבירת ישראל, אני לא מדבר על נשיא ארצות הברית, אני מדבר על דוד המלך, הוא אמר 'שיר המעלות אשא עיניי אל ההרים, מאין יבוא עזרי', בתהלים דוד המלך מדבר על עזרה משמים ולזה אין תחליף, אבל אני רוצה לדבר על התנועה והרעיון בלהביט למעלה.
<ג'וש רוד: כאשר אתה מסתכל למטה אתה לכוד בתוך הראש שלך, אתה לא מודע לשום דבר אלא כמה קשה לך.
<ג'וש רוד: אבל מצד שני, ברגע שאתה מרים את הראש למעלה אתה יכול לראות אחרים, אנשים אחרים שזקוקים לעזרה שלך ואחרים שגם יכולים לעזור לך.
<ג'וש רוד: אז עכשיו זה הזמן הטוב ביותר להודות על כך.
<ג'וש רוד: תודה לך 'תלפד' PRAS ומדינת ישראל המסייעים לי ולאלפי עולים חדשים להשיג את חלומם ולהרים את ראשם.
<ג'וש רוד: תודה.
<אלישע בביאן: שלום.
<אלישע בביאן: דבר ראשון, אני מאוד מתרגש.
<אלישע בביאן: למה אני מתרגש?
<אלישע בביאן: הרבה סיבות.
<אלישע בביאן: דבר ראשון מי אני.
<אלישע בביאן: אני אלישע, אני רכז של תכנית PRAS שנה שלישית, רכז ירושלים.
<אלישע בביאן: אחת הסיבות שאני מאוד מתרגש זה כי אני יודע כמה השקענו כדי שזה באמת ירוץ, אז דבר ראשון שאני רוצה להגיד לכם זה באמת תודה רבה שבאתם, תודה רבה שסבלתם את האבטחה והכניסה וכל הבלגן שהיה.
<אלישע בביאן: זה לא מובן מאליו ואנחנו שמחים שאתם פה איתנו.
<אלישע בביאן: אז אני אלישע, אני נולדתי באירן, בגיל חמש עשינו עלייה ואם הייתי אומר לילד בגיל חמש שיש מצב שאתה מתי שהוא תנאם בכנסת אני חושב שהוא היה קצת צוחק.
<אלישע בביאן: יש משהו בלהיות עולה שאתה מבין כמה זה חשוב וכמה אתה צריך את העוד אנשים האלה שיהיו רגישים אליך וזה בדיוק מה שאני אדבר עליו.
<אלישע בביאן: אני אדבר בתור רכז שלוש שנים, כמה העולים צריכים את זה, איך המשפחות כל כך מעריכות את העזרה שלכם, של הסטודנטים ואני אכניס גם מילה שתוציא את כל אלה שבפלאפונים כי זה מאוד קשור לסטודנטים.
<אלישע בביאן: אז עליתי בגיל חמש עם הוריי ואחיי, יש לי הרבה משפחה באירן עדיין, אני בעצמי חוויתי הרבה קשיים בתור עולה חדש ובעיקר ההורים שלי, הם עד היום חווים את הקשיים האלה.
<אלישע בביאן: כדי להסביר את הנקודה המשמעותית שלפי דעתי קשה בלהיות עולה חדש אני אשתמש בקבוצות הפייסבוק שכולנו מכירים, ה-confessions, שממש נכנס חזק עכשיו, במיוחד בתקופת מבחנים.
<אלישע בביאן: אם תשימו לב בקבוצות ה- confessions יש שני דברים שחוזרים על עצמם ממש, דבר אחד זה 'כמה קשה לנו בלימודים', 'כמה עמוס, כמה קשה', הנדסה, רפואה, כל הדברים האלה וכל השאר, ודבר שני שחוזר מאוד זה הקטע של זוגיות, של לא להיות לבד, של אני ככה וככה ואני מחפש ככה וככה וקשה לי ככה וככה ואין פה ככה וככה וזה באמת חוזר על עצמו.
<אלישע בביאן: נראה לי שזו הנקודה המרכזית שעולה מרגיש, כי בסוף הדבר הראשון שהקדוש ברוך הוא, שאלוהים אומר על האדם בבראשית זה לא טוב היות האדם לבדו.
<אלישע בביאן: עכשיו, זה מצחיק, כי מה, אלוהים לא יודע שלא טוב לאדם להיות לבד?
<אלישע בביאן: ברור שהוא יודע, אבל זה בא להדגיש לנו את העניין הזה שבסוף אנחנו אנשים שצריכים את החברה, שאנחנו צריכים שנהיה ביחד ועולה ביחד שעוזב את הכול, עוזב את השפה שלו, שעוזב את המשפחה שלו, שעוזב את האוכל שהוא מכיר, שעוזב את כל הדברים שהוא אוהב ומגיע למקום חדש בגיל מבוגר והוא כמו תינוק, זה מאוד קשוח, זה מאוד קשה, אתה מרגיש לבד.
<אלישע בביאן: ופה בדיוק אנחנו 'תלפד' ו- PRAS נכנסים.
<אלישע בביאן: מגיעים סטודנטים מקסימים כמוהם לשלוש שעות בשבוע, בכל העומס שלכם, שאתם צריכים גם לעבוד, גם ללמוד, גם קצת לישון מדי פעם ולעשות את כל הדברים האלה, שלוש שעות יושבים עם העולים החדשים ובאמת לומדים איתם, עוזרים להם עם עברית, עוזרים להם בירוקרטיה, פשוט יושבים איתם, שומעים אותם וזה נותן תחושה שזה לא לבד.
<אלישע בביאן: אני בתור רכז זוכה לשמוע כמה שהם מעריכים את זה ואתם פשוט לא מבינים כמה.
<אלישע בביאן: אני לא אחפור יותר מדי, מה שאני רוצה להגיד זה שאת הנתינה הזאת שאתם מקבלים מ'תלפד' בבקשה תזכרו.
<אלישע בביאן: בסופו של דבר אתם מקבלים מלגה ואתם מעבירים את הטוב הלאה.
<אלישע בביאן: כשתסיימו את הלימודים ותמשיכו תמיד תזכרו את זה, שאנחנו רק 70 שנה מקימים את המדינה הזו, את הארגון הזה, וכמה דברים מדהימים אנחנו עושים ונראה לי שהדבר המרכזי והחשוב זה בסוף האנשים.
<אלישע בביאן: זה לא הכסף, זה לא הכול, זה האנשים שאכפת להם שמסוגלים לעזוב שלוש שעות את כל מה שיש להם על הראש, להקדיש לבן אדם אחר ולעשות טוב.
<אלישע בביאן: אז תודה רבה לכם.
<טגניה מינטואב: שלום רב.
<טגניה מינטואב: חבר הכנסת ד"ר אברהם נגוסה, שלום לך.
<טגניה מינטואב: שמי טגניה מינטואב, נשואה ואמא לשני ילדים, חננאל ותהילה, היום אני מתגוררת בראשון לציון.
<טגניה מינטואב: נולדתי באתיופיה, במחוז גונדר, להורים - - - מנגסטו, סבא שלי היה מנכ"ל משרד האוצר במחוז גונדר.
<טגניה מינטואב: סבי תקלה היה עובד מדינה, סבי היה אחד מהאנשים הראשונים שידעו את השפה העברית והוא לימד את השפה העברית בקואלה.
<טגניה מינטואב: ושם הוא הכיר את סבתי, אבי גדל עם אח, מלסה טקלה, שהיה ראש העיר של גונדר.
<טגניה מינטואב: מלסה טקלה ז"ל בתפקידו סייע רבות לקהילה היהודית, הוא היה אחד מהאנשים שהשפיעו על המלך היילה סלאסי.
<טגניה מינטואב: בשל כך הוא הצליח למנף הקמת בית ספר רק ליהודים.
<טגניה מינטואב: כשדודי מלסה נסע לארצות הברית ללימודים הוא לא שכח את הקהילה היהודית באתיופיה ובארצות הברית יצר קשר עם הקהילה היהודית שם כדי לגייס תרומות כדי לעזור לקהילה היהודית באתיופיה.
<טגניה מינטואב: משפחתה של אמא שלי היו עובדי חקלאות, אבי נפטר כשהייתי ילדה קטנה ולא הייתה את הזכות להכיר אותו.
<טגניה מינטואב: אמי הייתה אישה חזקה ואמיצה והמשיכה לגדל אותנו בכוחות עצמה עד שעלינו לארץ ישראל בשנת 1994.
<טגניה מינטואב: מקור הפרנסה שלנו באתיופיה היה הפנסיה של אבי ז"ל, שהיה עובד מדינה, ואמא מכרה משקאות באתיופיה.
<טגניה מינטואב: אני למדתי באתיופיה עד כיתה י' ולאחר מכן עליתי לארץ ישראל בגיל 15 יחד עם אמי וארבעה אחים ואחיות.
<טגניה מינטואב: כשעלינו לארץ לא רצו לקבל אותי לבית ספר רגיל בשל גילי המבוגר ולכן החלטתי להירשם לפנימייה.
<טגניה מינטואב: היה לי רצון גדול ללמוד ולהתפתח, לכן החלטתי לעזוב את הבית וללמוד בפנימייה.
<טגניה מינטואב: אחרי שסיימתי את התיכון התחלתי ללמוד במכללת הדסה בירושלים במסלול הנדסאי תעשייה וניהול.
<טגניה מינטואב: בגלל נסיבות שונות הפסקתי את לימודיי.
<טגניה מינטואב: בהמשך למדתי מכשור רפואי במכללת אפקה ובשנה השנייה ללימודים התקבלתי לעבוד באסף הרופא ואחרי שנים רבות עדיין הרצון ללמוד תואר ראשון בער בי ולכן החלטתי להתחיל ללמוד יחסית בגיל מאוחר תואר במינהל מערכות בריאות במכללה האקדמית פרס.
<טגניה מינטואב: הלימודים מאתגרים אותי במיוחד, עם ילדים ועם עבודה, ועם זאת אני מרגישה הנאה גדולה, אני לומדת על עצמי ועל היכולת שלי, שאני חזקה, שיש לי אפשרויות מגוונות של תעסוקה שאני יכולה לעסוק בהם.
<טגניה מינטואב: היום אני מתנדבת ב'תלפד' בתכנית PRAS, חונכת ילדים בעלי מוגבלויות בהתנדבות.
<טגניה מינטואב: גיליתי עולם שלם של ילדים שלא בהכרח הייתי נתקלת בהם ביומיום - - - שמתלהבים להתנדב מאוד נהנים לפגוש ולהיות חברים שלהם.
<טגניה מינטואב: התנדבות מסוג זה מלמדת כמה שהשוני הוא לא שונה, כמה שיש להימנע מדעות קדומות ולראות את האדם העומד מולי כאדם.
<טגניה מינטואב: אני אומרת שאני מצפה בהתלהבות ללכת להתנדבות מאשר לעבודה.
<טגניה מינטואב: ברצוני להודות לצוות 'תלפד' על עזרת
<טגניה מינטואב: כם הגדולה למשפחה ולילדים קשי יום, בזכות הנתינה והעשייה שלכם הילדים מלאים במצב רוח טוב ומרומם ואתם מעניקים להם.
<טגניה מינטואב: ריגשתם אותי באופן אישי וזה משמח אותי שיש אנשים טובים בחברה הישראלית.
<טגניה מינטואב: אני מודה לכם על ההקשבה.
אברהם נגוסה: תודה רבה לכל הסטודנטים ששיתפתם אותנו, אנחנו מאוד שמחים ומתרגשים באמת.
אברהם נגוסה: אנחנו עכשיו נשמע מגב' מירי כהן אדלשטיין, ראש מינהל הסטודנטים.
<מירי כהן אדלשטיין: שלום לכולם.
<מירי כהן אדלשטיין: חבר הכנסת ד"ר אברהם נגוסה, שאתה מארח אותנו כאן, 'תלפד' כמובן, דורון, בתיה, כל השותפים, ולכם, סטודנטים יקרים.
<מירי כהן אדלשטיין: אני חייבת להגיד שבאופן אישי באמת מאוד מאוד מרגש להיות כאן ולחגוג יחד איתכם את המאורע הזה, לרגל 70 שנה לפעילות של 'תלפד'.
<מירי כהן אדלשטיין: קודם כל אני רוצה להודות ל'תלפד' על השותפות המאוד מאוד גדולה עם מינהל הסטודנטים, שותפות שהיא אמיצה והיא מגיעה עוד משלב טרום העלייה של הסטודנטים ודרך הקליטה המוצלחת שלהם בארץ.
<מירי כהן אדלשטיין: אני חושבת שהייחוד של 'תלפד', איך שאני רואה את זה, זה באמת הפיתוח של המענים הספציפיים שהסטודנטים צריכים ובאמת כל הזמן חתירה להיות רלוונטיים, כל הזמן לראות מה הצורך ולתת את המענה לצורך הזה.
<מירי כהן אדלשטיין: זה, לדעתי, סוד ההצלחה, אז באמת ברכות לכם על כך.
<מירי כהן אדלשטיין: אנחנו בשנים האחרונות רואים עלייה מאוד מאוד יפה במספרי הסטודנטים העולים מדרום אפריקה, שמקבלים סיוע ממינהל הסטודנטים, מ-38 סטודנטים שעשו עלייה וקיבלו סיוע מאיתנו לפני חמש שנים, היום יש לנו כבר 62 סטודנטים מדרום אפריקה, שזה משהו שמשמח.
<מירי כהן אדלשטיין: בסך הכול מכל המדינות ש'תלפד' נותנת להם סיוע, כולל אוסטרליה וכולל הולנד, יש לנו נכון להיום 143 סטודנטים, שזו עלייה מדהימה מהשנים האחרונות ואני חושבת שזה הרבה באמת בזכות הפעולה של 'תלפד' ומה שעושים.
<מירי כהן אדלשטיין: כל העבודה המאוד מאוד קשה טרום העלייה, זה משהו שהוא מאוד לא מובן מאליו וברכות לכם גם על זה.
<מירי כהן אדלשטיין: הסטודנטים האלה, יחד עם כל הסטודנטים העולים החדשים, מקבלים ממינהל הסטודנטים שכר לימוד מלא לכל אורך התואר, זה משהו שבעבר היה רק שלוש שנים ובשנים האחרונות הרחבנו את זה, שזה לכל שנות התואר, לפי המסלול שהסטודנטים לומדים.
<מירי כהן אדלשטיין: בנוסף, הסטודנטים זכאים למימון מכינת עולים, בנוסף ללימודי התואר, ומעטפת טיפולית מאוד מאוד נרחבת שכוללת ליווי של מדריך אישי בקמפוס, פעילויות חברתיות, שיעורי עזר ועוד ועוד.
<מירי כהן אדלשטיין: חוץ מזה אני גם אציין שאותם עולים חדשים, וזו ההזדמנות שלי להגיד את זה, לאותם חבר'ה ששוקלים עוד, שעוד נמצאים כאן ורוצים לעלות, עוד משהו חדש שאנחנו נותנים זה ייעוץ והכוון בבחירת מסלול לימודים.
<מירי כהן אדלשטיין: לכל מי שעוד מתלבט ולא יודע מה ללמוד אז זה עוד משהו שחשוב שתדעו שיש.
<מירי כהן אדלשטיין: שוב אני רוצה להודות לכם על השותפות בתפיסה של עידוד העלייה וכמה זה חשוב, כמה זה חשוב להביא אנשים לכאן כשהם בדיוק בשלב הזה, השלב הזה של לפני הלימודים, בדיוק בשלב שבו הכי טוב להגיע לכאן ולבנות את החיים ואת העתיד במדינת ישראל.
<מירי כהן אדלשטיין: אני רוצה להגיד באמת תודה על זה.
<מירי כהן אדלשטיין: ולכם הסטודנטים אני רוצה לאחל הצלחה רבה מאוד בהמשך הדרך, אני בטוחה שהכלים והעטיפה הטובה הזו שקיבלתם גם מ'תלפד' תשרת אתכם ותעלו ותצליחו גם ברמה האישית, ומעבר לזה, אני בטוחה שאתם, כמו שהוא אמר, תעבירו את זה הלאה, תהיו גורם משמעותי בהמשך הבנייה של הארץ הזו ובגיבוש חברה ישראלית קצת יותר טובה.
<מירי כהן אדלשטיין: אז תודה לכם.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע מרב סרן לימור מזרחי, רמ"ד בודדים וחובה בצה"ל, בבקשה.
<לימור מזרחי: שלום לכולם וצהריים טובים.
<לימור מזרחי: אני שמחה ונרגשת להיות כאן היום לרגל ציון 70 שנה לפעולותיה של 'תלפד'.
<לימור מזרחי: חשוב לי לציין שזו הפעם הראשונה שצה"ל מוזמן ומגיע לטקס הזה ולכן אני רוצה לאחל לכולם ברכות ואיחולים, ובפרט לכל מי שמקבל את הדרגות - - - את המלגות, סליחה.
<לימור מזרחי: אפקט הצבא משפיע.
<לימור מזרחי: אין ספק שזו גאווה גדולה.
<לימור מזרחי: בצה"ל משרתים כ-7,000 חיילים בודדים, מתוכם 55 חיילים בודדים מדרום אפריקה.
<לימור מזרחי: 70% מהמשרתים משרתים ביחידות לוחמות והיתר ביחידות עורפיות.
<לימור מזרחי: צה"ל שם לו כיעד מרכזי את הטיפול באוכלוסיית החיילים הבודדים המובהקים ודואג לתת להם מעטפת נרחבת החל מפתרונות הדיור בקיבוצים, בדיור של 'יחד למען החייל', או בבתי החייל ועד לעזרה וסיוע כלכלי בכלכלת היומיום, במוצרים בסיסיים ובסיוע כספי.
<לימור מזרחי: אני כמובן במידה שיש שאלות אני אשמח לענות, בכל שאלה וסוגיה שתהיה לכם, ולהגיד תודה רבה לכולם ועל הזכות שניתנה לי להיות כאן היום בטקס כזה חגיגי.
<לימור מזרחי: תודה.
אברהם נגוסה: לפני השאלות אנחנו נשמע את מר יגאל פלמור, מנהל קשרי ציבור ותקשורת בסוכנות היהודית.
<יגאל פלמור: אני באתי לברך אתכם בשמו של יושב ראש הסוכנות היהודית, מר נתן שרנסקי, אני בטוח ששמעתם את השם, הנלסון מנדלה של העולם היהודי, אם אפשר לומר, ואנחנו רוצים לברך בשם הסוכנות את 'תלפד' על 70 שנה של פעילות שהיא דוגמה ומופת של קליטת עלייה, פעילות שסייעה בצורה משמעותית ביותר לקליטה של דורות של עולים ואנחנו שמחים מאוד לציין ש-70 שנה אחרי הפעילות הזאת רק עולה, מתגברת ומתפרסת לתחומים חדשים, למשל תחום של מלגות לסטודנטים.
<יגאל פלמור: אני רוצה לברך את כל הסטודנטים שמקבלים היום מלגות, כל הכבוד לכם, אתם תהיה הספרינג בוקס של האוניברסיטה בישראל, אני לא רוצה לציין מוסד אחד על פני אחרים.
<יגאל פלמור: מי שנולד בדרום אפריקה יודע בדיוק למה אני מתכוון ומי שלא נולד בדרום אפריקה ישאל את שכנו, שנולד בדרום אפריקה, כדי שיסביר לו מה הם הספרינג בוקס ולמה יש לכם סיבה לשאוף להיות כאלה.
<יגאל פלמור: מעבר לזה אני רוצה לומר שהיום אנחנו מציינים 70 שנה ל'תלפד'.
<יגאל פלמור: בעוד 30 שנה אנחנו נתכנס באולם הזה לציין 100 שנה ל'תלפד' וחלק גדול מהסטודנטים שהיום מקבלים מלגות יהיו פה כדי לספר איך הם השתלבו בפעילות של הארגון הזה או של ארגונים אחרים כדי לתת בחזרה לחברה את מה שהם קיבלו.
<יגאל פלמור: אתם מסמנים כבר היום ואתם תסמנו גם בעוד 30 שנה ובעוד 70 שנה את הסולידריות היהודית שנמשכת על פני שרשרת הדורות מדור לדור.
<יגאל פלמור: הסולידריות הזו מתגלמת בכם, אתם הדור הבא לסולידריות, אל תשכחו את זה אף פעם.
<יגאל פלמור: תודה רבה.
אברהם נגוסה: עכשיו הזמן של השאלות.
אברהם נגוסה: אני אנסה לתת שאלה אחת בשורה הזו והשנייה והשלישית כדי שניתן לכולם לפחות לפי השורות ואז נראה את זמננו.
אברהם נגוסה: כמובן גם סטודנטים שנמצאים פה, אני אתן לאחד.
אברהם נגוסה: בואו נראה כמה שאלות אפשר לתת, לפי הזמן.
<שאלה מהקהל: הבנתי שהיום בדרום אפריקה יש משהו כמו 50,000 יהודים, רציתי לדעת אם יש איזה תכנון איך להעלות אותם לארץ, האם יש כזו תכנית.
<יגאל פלמור: אני לא אלאה אתכם בתכניות של פריסת שליחים ותכניות חינוכיות, אני רק אגיד בקצרה, אנחנו מודעים בהחלט לקיומה של הקהילה ולכך שמדובר בקהילה ציונית חמה מאוד, הסוכנות משקיעה הרבה מאוד בשדרוג כל תכניות החינוך היהודי והציוני באמצעות שליחים קהילתיים ובאמצעות שליחי תנועות נוער כדי שלקהילה הזו לא יחסר הקשר והחיבור המתמיד לישראל.
<יגאל פלמור: אנחנו מציעים לכל הצעירים וגם לפחות צעירים מסלולים שונים לעלייה, אם דרך לימודים ואם דרך קליטה ישירה.
<יגאל פלמור: שוב, אני לא אפרט את זה פה.
<יגאל פלמור: אנחנו עושים את זה בשיתוף עם הקהילה המקומית שעוזרת לנו בכל מקום ובכל מוסד.
<יגאל פלמור: כך שיש רשת שלמה של שליחים שעוזרים לכל מי שרוצה בדרום אפריקה לעלות בישראל ולהיקלט בדיוק באופן ובמקום שמתאים לכל אחד ואחת.
אברהם נגוסה: אני מבקש שמי ששואל יציג את עצמו למען הפרוטוקול.
<שאלה מהקהל: שאלה למירי, בקשר למינהל הסטודנטים.
<שאלה מהקהל: יש עכשיו מלגה ללוחמים משוחררים, יהיה אפשר בעתיד ללוחמים משוחררים לשלב את זה ביחד עם מינהל הסטודנטים או שהם יצטרכו לבחור אחד מהשניים?
<שאלה מהקהל: זה לחבר שמשתחרר בקרוב.
<מירי כהן אדלשטיין: כרגע מה שהוחלט, בגלל שהמלגה שלנו, אני אגיד את זה הכי פשוט, היא יותר טובה, כי היא מכסה את כל שכר הלימוד והמלגה של הלוחמים מכסה רק שני שליש, אז הוחלט באמת שמי שזכאי ממינהל הסטודנטים ימשיך לקבל את המלגה דרכנו.
<מירי כהן אדלשטיין: לגבי כפל מלגות, לצערי יש איסור על כפל מלגות ממקור ציבורי אז אי אפשר יהיה לקבל גם וגם כי שניהם זה סיוע ממשלתי, אבל כמובן שמי שמקבל מלגות ממקור שהוא לא ציבורי יכול לקבל גם את זה וגם את זה.
<מירי כהן אדלשטיין: מה שינחה אותנו, גם בעתיד, זה באמת לשמור על הזכויות של העולים כדי שיקבלו את המלגה הגבוהה יותר, שבכל מקרה שלא יהיה שיקבלו את הסכום הגבוה יותר.
<שאלה מהקהל: שלום, מדבר דניאל.