GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אליהו מימון: אנחנו ייעלנו את התהליך בצורה שלא הייתה קיימת מעולם.
אליהו מימון: היום תהליך בירור יהדות הוא תהליך שמתבצע בבירור אחד, בבדיקה אחת, אדם לא מפסיד יום עבודה מעבר ליום הראשון.
אליהו מימון: הכל נעשה אינטרנטי.
אליהו מימון: בתוך 30 יום הוא מקבל החלטה, הכל נעשה דרך מוקד בירור יהדות.
אליהו מימון: נעשו פה דברים מופלאים, אבל אתם דורשים מאתנו דבר שהמצפון שלנו לא מאפשר לנו ולא היושרה המקצועית.
אליהו מימון: אתם דורשים מאתנו לראות רק את הצד היהודי של המפה, את הצד הלא יהודי אל תראו.
אליהו מימון: למה אף אחד לא התלונן שהגברת אזרזר לא מסוגלת לרשום אדם כלא יהודי.
אליהו מימון: למה היא לא מוסמכת?
אליהו מימון: למה אף אחד לא מציע פה שיהיה לגברת אזרזר לרשום יהודי כלא יהודי.
אליהו מימון: למה?
אליהו מימון: למה ההיפך כן?
אליהו מימון: למה על זה אתם לא מתלוננים?
אליהו מימון: למה הילדים שלך לא צריכים לדעת עם מי הם מתחתנים?
אברהם נגוסה: הרב מימון, אני מצטער על אי ההבנה.
אברהם נגוסה: אתה שמעת את נציג משרד המשפטים.
אברהם נגוסה: משרד המשפטים אמר שהם הגישו את העמדה שלנו כי לבית הדין הרבני אין סמכות חוקתית.
אברהם נגוסה: אז הוא ישב אתכם ודן אתכם והרבנות הולכת להסביר - - -
אליהו מימון: שמעתי את עמדת משרד המשפטים, אני רוצה שמשרד המשפטים יאמר שגם אין לנו סמכות לכל - - - של יהודים גם כן.
אליהו מימון: באיזו סמכות אנחנו מצרפים אנשים יהודים?
אליהו מימון: גם את זה נפסיק.
אליהו מימון: ואז אנחנו נגיע למצב שבמקום 97% יהודים יהיה לך פה הרבה פחות.
אליהו מימון: אנחנו רוצים את הדבר שאתם רוצים.
אליהו מימון: יש פה שיתוף אינטרסים מוחלט.
אליהו מימון: אני רוצה לחיות במדינה יהודית, אני רוצה שיהיו פה כמה שיותר יהודים.
אליהו מימון: אבל מה לעשות שלפעמים יש כאלה שהם לא יהודים, ומה לעשות, אנחנו מגלים את זה.
אליהו מימון: זה כואב נורא.
איגי פז: אתה מצרף אנשים בלי הסכמתם לדבר כזה?
אליהו מימון: אני מצרף אנשים בלי הסכמתם.
אליהו מימון: כן.
אליהו מימון: צריך להפסיק את זה אני חושב.
קסניה סבטלובה: זו פרקטיקה ואתם הייתם - - -
יוליה מלינובסקי: ואתם נותנים לזה יד.
אליהו מימון: אני דיברתי כרגע, הגברת לא הייתה.
אליהו מימון: הגברת לא שמעה את ההתחלה.
קסניה סבטלובה: שמעתי את כל מה שאמרת.
קסניה סבטלובה: אני יושבת פה ומקשיבה לכל מילה.
קסניה סבטלובה: כל מילה מזעזעת שאתה אומר.
יוליה מלינובסקי: והיועץ המשפטי לממשלה נותן יד להליך לא חוקי ותרשמו את זה, ואני אפנה בכתב ליועץ המשפטי כי אתם יכולים להפסיק את זה.
אורן הניג: אני נציג מרכז ליבה.
אורן הניג: אני רוצה לחזק את הרבנות הראשית ואני לא מצליח להבין, אני לא מדבר מבחינה משפטית, אבל חברי הכנסת שמדברים על הצד המוסרי, אני חושב שרוב תושבי ישראל שהם יהודים רוצים להתחתן עם יהודים ואני הזדע
אורן הניג: זעתי מהחוק שאומר שאם אדם מוכר כלא יהודי אני לא יכול ברישום האוכלוסין לדעת שהוא לא יהודי.
אורן הניג: אני רוצה שהילדים שלי, ואני מייצג ציבור רחב שרוצים לדעת כשמגיעים להירשם לנישואין, רוצים לדעת שהם מתחתנים עם יהודי.
אורן הניג: ואם מתגלה שמישהו לא יהודי, אני רוצה שזה יהיה רשום איפה שהוא ואני רוצה שזה יתברר.
שרה וינברג: אתה יודע שגם יודעים מי נרשם כיהודי ומי נרשם - - - מרשם האוכלוסין לא מהווה ראיה לשום דבר.
אורן הניג: נכון.
אורן הניג: זה אחת מהבעיות, ולכן אם אתם שואלים אותי למה האחוז עולה, כי כמות האנשים שמגיעים לפה גוים, דרך כל מיני אמתלות שונות - - -
קסניה סבטלובה: דרך כל מיני אמתלות שנקראות חוק השבות, לידיעתך.
אורן הניג: לא, יש גם דברים שהם לא חוק השבות.
קסניה סבטלובה: יש חוק כזה שנקרא חוק השבות, אני מבינה שזה צורם לך שקיים חוק כזה במדינת ישראל, אבל זה לא - - - לשמחתנו.
אורן הניג: אני רק אומר, לבוא ולייצג את זה כאילו - - -
קסניה סבטלובה: לשמחתנו זה לא המקום שלך להחליט על הדברים ואנחנו לא נסבול, סליחה אברהם, אני לא מוכנה שבדיון בכנסת יגידו פה שמגיעים גוים בכל מיני אמתלות.
קסניה סבטלובה: מה זה הדבר הזה?
קסניה סבטלובה: לא מקובל להגיד את הדברים האלה.
קסניה סבטלובה: יש פה חוק במדינת ישראל ואתה מתבטא כרגע נגדו.
אורן הניג: לא, אני לא התבטאתי נגד החוק.
קסניה סבטלובה: אז תלך ותבטל קודם את החוק ואחרי זה נדבר.
אורן הניג: אבל - - -
יוליה מלינובסקי: אתה יודע מה, - - - באמת.
קסניה סבטלובה: הנאצים לא עשו את הבירורים האלה כשהיו צריכים לרצוח את היהודים וספק יהודים ושליש יהודי ורבע יהודי, לא עשו את הבדיקות האלה.
קסניה סבטלובה: היינו כשרים מספיק.
קסניה סבטלובה: גועל נפש.
קסניה סבטלובה: זה גועל נפש פשוט.
קסניה סבטלובה: אני פשוט אומרת בקול את מה שהחברים האחרים חושבים.
אברהם נגוסה: קודם כל אני מאוד מודה לכולם שהגעתם לפה להשתתף בדיון וגם כמובן אני מברך את חבריי חברי הכנסת שהציעו את הדיון הזה, יזמו את הדיון הזה, ההצעה לסדר.
אברהם נגוסה: כיוון שמהדיון הזה יש כיוון חיובי שאנחנו שמענו, גם ממשרד המשפטים וגם מבית הדין הרבני, לקראת הסדרה בנושא, וכמו שהובטח לנו פה, על ידי הנהלת בית הדין הרבני, שבקרוב יהיה דיון במועצת הרבנות הראשית להסדיר את הנושא הזה, אנחנו נקבל בכתב לאחר שמועצת הרבנות הראשית תסדיר את הנושא ואז נכנס המשך דיון כדי לקבל החלטה ומסקנות של הוועדה ולהעביר את זה למזכירות הכנסת.
אברהם נגוסה: היום לא נקבל החלטה אלא אנחנו נמשיך - - -
קריאה: יש לוח זמנים?
יוליה מלינובסקי: הם אמרו יום שני בשבוע הבא, אז אפשר לקבוע לעוד שבועיים.
אברהם נגוסה: בעוד שלושה שבועות.
קריאה: אנחנו יוצאים לסוף מושב ב-19 ביולי.
אברהם נגוסה: אז לפני זה נקיים.
יוליה מלינובסקי: שבוע לפני.
יוליה מלינובסקי: אבל אפשר לפנות ליועץ המשפטי לממשלה שיפעיל את הסמכות שלו?
יוליה מלינובסקי: הם יודעים שיש פה פרקטיקה פסולה, הם נותנים לזה יד.
אברהם נגוסה: חברת הכנסת, אני לא פותח את הדיון שוב.
אברהם נגוסה: סיכמתי את הדיון.
אברהם נגוסה: אנחנו מקיימים היום דיון בהצעה לדיון מהיר של חבר הכנסת אייל בן ראובן וחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ הגישו בנושא תנאי בנות שירות בודדות.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע כמובן ממשרדי הממשלה, מהגורמים המטפלים, איך אנחנו מקדמים לשפר את תנאי השירות של בנות שירות בודדות.
אברהם נגוסה: יחד איתי נמצאים חבריי חברי הכנסת יוזם הדיון חבר הכנסת איל בן ראובן וחברת הכנסת שולי מועלם.
אברהם נגוסה: אני מקווה שחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ יצטרף אלינו בהמשך.
אברהם נגוסה: אני מעביר את רשות הדיבור ליזום הדיון חבר הכנסת איל בן ראובן בבקשה.
איל בן ראובן: כבוד היושב ראש, חברת הכנסת שולי מועלם, אורחים.
איל בן ראובן: צהריים טובים לכולם.
איל בן ראובן: אני יזמתי את הדיון החשוב הזה לאחר שקבלתי פניה בנושא מעמותת בשביל - בת שירות בודדה בישראל, מעניין.
איל בן ראובן: אני מוכרח להגיד לך כבוד היושב ראש שעד לפני שלושה שבועות, חודש, לא הכרתי את הבעיה.
איל בן ראובן: אבל כששמעתי על הבעיה צללתי לתוכה מה שנקרא, לעומק, ולמדתי את הפרטים.
איל בן ראובן: מה שהפתיע אותי, אני מוכרח להגיד, זה עומק הבעיה מצד אחד, הקלות שניתן לפתור אותה, את הבעיה הזאת, ומהצד השלישי זה חוסר הטיפול.
איל בן ראובן: משהו לא סביר, שהדבר הזה לא פתור.
איל בן ראובן: על מה אנחנו מדברים פה?
איל בן ראובן: אנחנו מדברים פה על בנות שבאות מחו"ל, משאירות שם את המשפחות שלהן, באות לישראל לשרת את מדינת ישראל.
איל בן ראובן: הייתי אומר, זה כל כך פשוט, זה כל כך ברור שבדנ"א שלנו בחברה הישראלית, כל כך ברור שאת הבנות האלה אנחנו צריכים לחבק, ככה, מכל הכיוונים, ולתת להן, לאפשר להן לעשות את השירות הלאומי הזה בצורה טובה, נכונה, ומכבדת.
איל בן ראובן: אני שם פה שתי הנחות שנדמה לי שהן ברורות.
איל בן ראובן: השירות האזרחי הוא אינטרס לאומי ראשון במעלה מבחינת מדינת ישראל והוא שווה ערך לשירות בצה"ל.
איל בן ראובן: מסיבות כאלה ואחרות, דת, מי שעושה שירות לאומי הוא בא לשרת את המדינה נקודה בעניין הזה.
איל בן ראובן: אני לא עושה פה הבחנות, למרות שאפשר לעשות איזה שהן הבחנות בעניין של שירות קרבי, יש בנות שבאות לעשות שירות לאומי מחו"ל לכאן, אני חושב שאין מכובד מזה, וברור שקליטת עליה היא אינטרס לאומי חשוב.
איל בן ראובן: כשאני מחבר בסך הכל את הנקודות האלה, אז באמת אני מוכרח להגיד שההתנהלות עד היום בתוצר של מה שהן מקבלות בסופו של דבר, זה תמוה בעיני.
איל בן ראובן: הייתי קורא לזה שבמידה מסוימת, אני לא כל כך אוהב את המילה כי אני לא חושב שפה מישהו מתכוון להפלות לרעה, אבל בתוצאה בסופו של דבר, תבינו, יכול להיות תרחיש, אני לא אומר שזה מה שקורה אבל יכול להיות תרחיש שבת של שירות לאומי עובדת בבית ספר מסוים, ביחד איתה באותו בית ספר עובדת חיילת בודדה שעובדת באותו בית ספר, וכל אחת מקבלת תנאים שונים.
איל בן ראובן: אני מקווה, כל אחד שיודע את עברי לא חושב שלי יש איזו בעיה עם חיילי צה"ל בעניין הזה, ההיפך.
איל בן ראובן: צריך להשוות לכיוון חיילי צה"ל, לא הפוך.
איל בן ראובן: כלומר צריך לתת מה שחייל בודד ובחורה שבאה הנה והיא בודדה פה ומשרתת, בעקרון צריך לתת לה את התנאים, תנאים מאוד מאוד דומים, אני אומר דומים לחייל, כי עוד פעם, יש את העניין של חיילים קרביים שמקבלים את התוספות של חייל קרבי בעניין הזה.
איל בן ראובן: עכשיו תראה, קיבלתי טבלאות, הסתכלתי על מה זה אומר בסופו של דבר כל הסיפור הזה?
איל בן ראובן: אנחנו מדברים על 250 בנות בגדול, אנחנו מדברים על עלות התוספת השנתית למתנדבת כזאת, עשו פה חשבון מה צריך ומה מגיע וכולי, אנחנו מדברים על כ-17,500 שקל לבת.
איל בן ראובן: זאת אומרת כל הסיפור הזה, אנחנו מדברים על 4 מיליון שקל למדינת ישראל שאנחנו נותנים כבוד, מכבדים את הבנות האלה שבאות למדינת ישראל לשרת את המדינה.
איל בן ראובן: כל כך נראה לי בהיר, ברור ומחייב מענה.
איל בן ראובן: אני רוצה כמעט לסיים ולומר כך, לפני שנתיים כבוד היושב ראש, התקיים פה דיון בנושא הזה.
איל בן ראובן: אני עברתי על התוצאות של הדיון, עברתי על הסיכום של הדיון.
איל בן ראובן: לצערי לא התקדמנו בצורה ראויה.
איל בן ראובן: לא קרה.
איל בן ראובן: אני אומר פה ואני מקווה שזה מקובל, בטח על סמוטריץ, על שולי ועליך, אנחנו לא יוצאים מפה עם מצב שעוד שנתיים ניפגש כשאין פתרון לעניין הזה.
איל בן ראובן: אנחנו ניאבק ונדאג שהבנות האלה יקבלו את מה שמגיע להן, שהן באות בערב לביתן, לא יצטרכו לצאת לעוד עבודה כדי להתקיים.
איל בן ראובן: תשמע, כולנו מכירים, אני מכיר מנסיוני את הסוגיה, בעיקר של חיילים בודדים, אבל זה אותו דבר.
איל בן ראובן: ילדה כזאת באה בסוף שבוע, אין בית, אין משפחה.
איל בן ראובן: יש את הבנות הנפלאות האלה מהעמותות שעוזרות להן בצורה כזאת או אחרת אבל אין חליף לאמא ואבא שנמצאים אי שם.
איל בן ראובן: בסכום הזה, בעניין הזה, זה נראה לי פשוט אבסורד שאנחנו לא נקרא מפה לתיקון מידיי של הדבר הזה וזה מה שאני ממליץ לקבוע כבר עכשיו, נא לתקן את העיוות הזה ובתוך זמן קצר לקבוע פה דיון שבו אנחנו עוקבים ורואים שהבעיה הזאת פתורה והבנות האלה מקבלות את מה שמגיע להן.
איל בן ראובן: אני טוען שאנחנו דנים פה בסעיף של אבסורד.
איל בן ראובן: זה לא סביר שיש מצב כזה, ואנחנו חייבים, חייבים לתקן אותו.
אברהם נגוסה: תודה לך חבר הכנסת איל בן ראובן.
אברהם נגוסה: באמת זה נושא מאוד חשוב, כולם מסכימים מקיר לקיר בבי תהזה, אני לא רואה בעיה לבצע את זה.
אברהם נגוסה: נשמע גם את עמדת המשרד האחראי על הנושא בהמשך.
אברהם נגוסה: עכשיו נשמע את חברת הכנסת שולי מועלם.
שולי מועלם-רפאלי: תודה אדוני.
שולי מועלם-רפאלי: הגעתי לכנסת לפני חמש וחצי שנים ומאותה נקודה התחלנו לעבוד, המשכנו, הצטרפתי אני לעבודה שנעשתה קודם על חוק השירות הלאומי אזרחי.
שולי מועלם-רפאלי: אין ספק ש-40 שנה אחרי שהרב צפניה דרורי ייסד את השירות הלאומי כאופציית שירות במדינת ישראל לבנות הציונות הדתית, השירות הלאומי אזרחי הוא אירוע לאומי.
שולי מועלם-רפאלי: ישנם בו בנות, בנים, יהודים, ערבים, בתוך היהודים דתיים וחילוניים, חרדים, זה נפתח לכולם.
שולי מועלם-רפאלי: אחד הדברים המופלאים שקרו שבאמת בנות דתיות יכולות לשרת את מדינת ישראל ובעצם בעקבות הדיון האחרון שסיימתם לפני שנכנסנו כולנו לפה, להוות קבוצה של צעירים יהודיים שמתחברת למדינת ישראל, שברוך השם רואה במדינת ישראל את העוגן של הקיום היהודי שלה, בצער גדול אני אגיד שלמרות עבודה אינטנסיבית על החוק, וחוק מצוין שהוצאנו ברוב הממדים תחת ידינו, ביחס לבנות השירות הלאומי הבודדות לא הצלחנו.
שולי מועלם-רפאלי: לא הצלחנו לקבע אותן בחוק, לא הצלחנו לעגן את הזכויות שלהן בחוק, לא הצלחנו ליצור אפילו איזה שהוא מדרג, כי לדוגמה אדוני יש צמצום ניכר בדירות שירות לאומי, רוב המגמה היום היא שבנות שירות לאומי או בני השירות הלאומי ובני ובנות השירות הלאומי יעשו בתקני בית ומעט יעשו בתקני חוץ.
שולי מועלם-רפאלי: ברור שאם לבת שירות לאומי בודדת אתה לא מאפשר להיות בתקן חוץ, לאן היא תבוא?
שולי מועלם-רפאלי: אז נכון, יש שתיים-שלוש שיכולות לגור אצל הסבא והסבתא שכבר עשו עליה, אבל זאת לא המגמה.
שולי מועלם-רפאלי: נראה לי שבזה אני מצטרפת אליך ואל חבר הכנסת בן ראובן, שצריך לעשות פה בחירת יסוד של מדינת ישראל ולהגיד כמו שמשרד הקליטה אומר, חיילים בודדים ובנות שירות לאומי בודדות, זה אותו דבר.
שולי מועלם-רפאלי: אם מסכימים שמשרתים את מדינת ישראל בשני האופנים האלה, אז כמו שמשרד הקליטה לא מבדיל ביניהם, גם המדינה לא צריכה להבדיל ביניהן וגם העמותות בשירות הלאומי לא צריכים להבדיל ביניהן ומבחינתי זאת המגמה.
שולי מועלם-רפאלי: היום יש תקנות שאמורים להתקין, לצערי זה לא מתקדם, זה נמצא בוועדת העבודה והרווחה.
שולי מועלם-רפאלי: זה צד אחד.
שולי מועלם-רפאלי: דבר נוסף שאני חושבת שצריך לדבר עליו חוץ מהעיגון של המעמד שלהן, אני חושבת שאם מקובל עלינו שזאת דרך לגיטימית לשרת את מדינת ישראל, להפסיק את ההבדלה, אפליה, שוני בינם לבין החיילים הבודדים.
שולי מועלם-רפאלי: הדבר השלישי, עד שלא נגיע לנקודה הזאת, להבין מה הן צריכות.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא בטוחה שהתקיים איזה שהוא דיון של מה הן צריכות.
שולי מועלם-רפאלי: מה המשמעות של להיות בת שירות לאומי בודדה ולא לסמוך על עמותות.
שולי מועלם-רפאלי: יושבות פה נעמה ושירה שהכניסו אותי לפני חמש וחצי שנים, הכניסו את איל לפני שלושה שבועות, הכניסו את אדוני בתחילת הכנסת הזאת שקיבלת את ראשות הוועדה הזאת.
שולי מועלם-רפאלי: יכול להיות שאנחנו צריכים להגיד פה שבואו נפתח איזה אופן שבו העמותות או המינהלת הם יהיו הזרוע הארוכה, הם ודומיהם.
שולי מועלם-רפאלי: בואו נראה מי יש לנו ניסיון עם בנות שירות לאומי בודדות ואותו נזמין אל השולחן שבו מתקבלות ההחלטות, וברוך השם ההחלטות האלה מתקבלות ברשות השירות הלאומי אזרחי.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאלה שלושת הנקודות שחייבים לעשות אותן, כי מה שיוחלט ברשות השירות הלאומי אזרחי יירד למטה אל תוך העמותות ובעזרת השם יביא יותר ויותר בנות.
שולי מועלם-רפאלי: נקודה אחרונה, אני לא ראיתי שהתנאי להיות חייל בודד הוא לעלות לארץ, וזה מה שעכשיו דורשים מבנות השירות הלאומי הבודדות ואנחנו רואים נסיגה במספרים.
איל בן ראובן: זו טעות חמורה.
אברהם נגוסה: זה לא תנאי.
שולי מועלם-רפאלי: נכון.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאם מקובל על כולנו שהמציאות היא ששירות במדינת ישראל מחבר, מקרב, מביא לעליה של צעירים יהודיים מהעולם אז למה אנחנו מתנים לבנות השירות הלאומי שהן חייבות להיות עולות כי אחרת הן לא תקבלנה את התיקנון בשירות הלאומי.
שולי מועלם-רפאלי: אני חושבת שאלה נקודות שחייבות תיקון.
אברהם נגוסה: - - - מתגלית גם - - -
איל בן ראובן: הבנות האלה או שהן יהיו אזרחיות במדינת ישראל או שיהיו שגרירות של מדינת ישראל.
איל בן ראובן: אני רוצה רק לעדכן, לא אמרתי קודם בדבריי, שדיברתי גם עם יו"ר ועדת החינוך בעניין הזה חבר הכנסת מרגי, שהוא כמובן איתי, ויש כרגע הצעת חוק שלי ושל מרגי, מאוד דומות, שלי מדברת ממש על השוואת תנאים לחיילים בודדים.
איל בן ראובן: אני חושב שזה לא צריך לבוא בחקיקה, זה יכול לבוא היום בתשובה שהעסק סגור, אבל אם זה לא ייסגר, נשים את זה - - -
שולי מועלם-רפאלי: לדעתי זה צריך לבוא בחוק של הממשלה ולא בחקיקה פרטית, זה אירוע דרמטי.
איל בן ראובן: אין לי בעיה איך זה יבוא, רק אני רוצה כרגע לתת פתרון ולכן יש פה כרגע שני צירים, ציר אחד של משרד ממשלתי שלוקח ומטפל בעניין מיד, והציר השני הוא ציר של חקיקה, אבל אני חושב שצריך לפתור את הבעיה הזאת.
אברהם נגוסה: קודם כל אני מסכים עם חבריי חברי הכנסת.
אברהם נגוסה: צריך לסגור את הנושא הזה.
אברהם נגוסה: עשיתי שיעורי בית לפני שבאתי, ביררתי מה עמדת השר המופקד בנושא הזה, השר אורי אריאל, שר החקלאות.
אברהם נגוסה: הבנתי שהוא תומך, הוא כמו חברי הכנסת, תומך להשוות את התנאים לבנות שירות לאומי ישראליות או חיילים בודדים, הוא מסכים.
אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו רוצים להבין, אם השר מסכים ועמדתו כפי עמדתנו, תסבירו לנו איפה הבעיה לבצע את זה מעשית.
אברהם נגוסה: אנחנו צריכים לצאת היום מהדיון הזה, לזהות את הבעיה ולמצוא לה פתרון, ולעשות את העבודה.
אברהם נגוסה: אני לא חושב שיש צורך לעשות שוב פעם דיונים על כך.
אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת לאה פדידה, חברת ועדה.
אברהם נגוסה: יש פה שאלה של חברת הכנסת שולי מועלם.
אברהם נגוסה: מה הצרכים.
אברהם נגוסה: יש מישהו שרוצה להסביר לנו את הצרכים?
אברהם נגוסה: ואז נשאל למה לא מוצאים פתרון לצרכים האלה.
שירה לורנס: אני מנכ"ל עמותת בשביל, בת שירות בודדה בישראל.
שירה לורנס: דבר ראשון תודה רבה יו"ר הוועדה, ותודה רבה לחברת הכנסת שולי מועלם וחבר הכנסת בן ראובן שבאמת נרתמו לנושא החשוב הזה.
שירה לורנס: יושבים איתי כאן אנשים רבים שגם מנסים לסייע בנושא, עמותות שונות שגם דואגות לעולים וכמובן יש לנו כאן נציגות של בנות השירות הבודדות שאתם יכולים לראות כאן מסביב לשולחן שהן יכולות לספר לכם בעצמן מה הן צריכות אבל אני רוצה להגיד קודם בראשי פרקים.
שירה לורנס: אנחנו בעמותה צריכות לחלק לבנות בסוף השבוע מצרכי מזון כדי שהן יוכלו להכין ארוחה לשבת.
שירה לורנס: זה מה שאנחנו צריכות לעשות.
שירה לורנס: אני חושבת שהנתון הזה מבהיר בצורה הכי טובה מה הבנות זקוקות לו, תוספת תקציבית.
שירה לורנס: הבנות מקבלות 830 ₪ בחודש משכורת מהשירות הלאומי ובמקרה הטוב אם הן זכאיות, הן מקבלות עוד מענק של משרד הקליטה של 530 ₪.
שירה לורנס: עם 1,300 ₪ אי אפשר לשרוד חודש בישראל.
שירה לורנס: רק לקנות אוכל, שלוש ארוחות ביום, ולקנות שמיכה חמה לחורף.
שירה לורנס: אי אפשר להסתדר.
אברהם נגוסה: שאלה, 530 שקל שמקבלים ממשרד הקליטה, האם הן מקבלות את זה כעולות?
אברהם נגוסה: או לכולן?
שירה לורנס: לעולות בלבד.
שירה לורנס: לעולות בודדות.
שירה לורנס: צרכים נוספים שיש לבנות זה ציוד בדירות השירות, דירות השירות לא בנויות ולא ערוכות להכיל בנות שהחיים שלהן שם, מבחינת מכונת כביסה, wi-fi שזה תקשורת עם ההורים בעצם, ציוד בסיסי במטבח, ארונות, אלה דברים שלא קיימים בדירות השירות ויש צורך להוסיף.
מוטי אלמליח: את אומרת פה דברים לא נכונים .
מוטי אלמליח: יש ארונות - - -
שירה לורנס: יש ארונות אבל - - -
מוטי אלמליח: יש בעיות, אבל אל תסלפו את הדברים.
אברהם נגוסה: סליחה, אנחנו ניתן לך להציג את עמדתך בנושא.
אברהם נגוסה: עכשיו ניתן לה להסביר מה שהיא יודעת.
אברהם נגוסה: זה לפי גירסתה.
אברהם נגוסה: אנחנו נמצאים בוועדה שכל אחד מציג את גרסתו.
שירה לורנס: בהחלט בדירות השירות יש ארונות אבל כאשר לבנות שמגיעות מחו"ל עם כל המזוודות וכל החיים שלהן בתוכן, כשיש להן שני מדפים והן צריכות לחלוק אותם עם עוד ארבע בנות בחדר, זה אכן לא מספיק.
שירה לורנס: אז אני אומרת יש ציוד בדירות השירות, אבל דירות השירות לא ערוכות להכיל בנות מהתפוצות.
שירה לורנס: ליווי נוסף, ליווי בשפות לבנות, ליווי סוציאלי בשפות לבנות זה דבר שלא קיים בעמותות השירות והצרכים ממשיכים וממשיכים.
שירה לורנס: אני חייבת להגיד, הדבר הראשון והבסיסי שצריך להיות, ואני אחלק את זה לשניים, דבר ראשון, הסיוע הראשון שצריך להיות זה סיוע שהוא ישירות לבנות שזה אומר דרך המשכורת שלהן והדבר השני זה לאפשר לעמותות שנמצאות כאן כדי לתמוך בבנות, לעשות את העבודה שלהן, וזה סיוע, וכשיו"ר הוועדה שאל איפה זה תקוע או מה הבעיה האמיתית, זה כשאנחנו כבר שש שנים בפעילות שלנו פונים שוב ושוב לשר הממונה ולרשות השירות האזרחי לאומי ולאנשים שונים, הם אומרים "יש לנו בעיה כי אין אף משרד שבאמת אחראי על הנושא הזה".
שירה לורנס: אין אף משרד שאחראי על השירות הלאומי.
שירה לורנס: השירות הלאומי נודד בין משרדים ולכן אין אף אבא ואמא לסיפור הזה ולכן כל פעם אנחנו צריכים לבקש לכאורה טובה ממשרד שאומר "אנחנו לא אמונים על זה, זה לא הנושא שלנו", וכאן אנחנו נתקעים.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את הבנות.
אברהם נגוסה: בבקשה גילה סמון.
גילה סמון: שלום.
גילה סמון: אני בת שירות בודדה, עליתי לארץ לפני שנה וחצי לבד.
גילה סמון: אני גרה בדירת שירות עם שבע בנות.
איל בן ראובן: מאיפה עלית, מאיזה ארץ?
איל בן ראובן: לפי הביטוי אנחנו שומעים, אבל - - -
גילה סמון: מצרפת.
אברהם נגוסה: את עולה חדשה?
גילה סמון: כן.
גילה סמון: בקרית יובל.
גילה סמון: אנחנו שלוש בחדר, לפעמים זה קשה כי כל יום אנחנו חוזרות וצריך לעשות קניות והכל, וצריך לשים לב על כל מה שאנחנו קונות כי זה יקר, ולפעמים אנחנו נשארות בדירה במשך שבת, אז צריך להכין כל שבת וזה ממש יקר.
גילה סמון: זה קשה כי גם ההורים שלי לא פה ואנחנו שבעה ילדים אז ההורים שלי לא יכולים לעזור לי, אין לי משפחה בארץ וזה קשה כי אם חסר לנו משהו בדירה אנחנו צריכות לקנות וצריך לשים לב על כל מה שאנחנו קונות.
אברהם נגוסה: למשל לפי מה שהיא דיברה, את כעולה חדשה מקבלת 830 שקל ועוד 530 שקל.
אברהם נגוסה: יש בדירה שלכם בנות שירות שהן לא עולות חדשות?
גילה סמון: בדירה שלי לא.
גילה סמון: כולנו עולות חדשות.
מוטי אלמליח: יש לכם מכונת כביסה?
גילה סמון: יש לי, אבל יש כמה דירות שאין בהן.
גילה סמון: זה רק לבנות שירות צרפתיות שיש להן מכונת כביסה כי אנחנו מעמותת שילת, אבל יש בנות שירות שאין להן מכונת כביסה.
לאה פדידה: אני יכולה לשאול שאלה, כבודו?
לאה פדידה: כשרשות מקומית מקבלת על עצמה את הבנות, היא חייבת להעמיד לרשותן דירה, בכל אופן כשאני הייתי בעיר שלי ביקנעם אחראית על הנושא הזה, אז מקסימום שתי בנות בחדר, וחייב לשים דברים מסוימים.
לאה פדידה: לא אוכפים את זה גם לגבי בנות השירות הלאומי - - -
קריאה: זה אם הן מתנדבות של הרשות אבל אם הן נגיד של משרד החינוך - - -
לאה פדידה: רגע, האם לוקחים את הדוגמה הזאת ומשיתים את זה גם על הנושא הזה.
לאה פדידה: הרי זה בלתי אפשרי ששלוש בנות בחדר.
מוטי אלמליח: יש כללים, איזה גודל של חדר וכמה יכולות להיות בחדר.
מוטי אלמליח: יש - - -
עליזה לביא: כללים של מי, של העמותה או שלכם?
שולי מועלם-רפאלי: לא, של הרשות.
שולי מועלם-רפאלי: שהכל נכנס גם בחוק.
מוטי אלמליח: אלה כללים של הרשות.
עליזה לביא: והן פורטו פה?
אברהם נגוסה: יש רשות.
עליזה לביא: אני יודעת שיש רשות.
מוטי אלמליח: יש מפרט של תעריף עם מה צריך להיות בדירה, מה הם הדברים המתכלים שהעמותה צריכה לספק.
לאה פדידה: והמשרד אומר שלוש בחדר?
שולי מועלם-רפאלי: בחדר בגודל מסוים, כן.
מוטי אלמליח: המפרט אומר אם זה בחדר בגודל גדול אז אפשר גם שלוש בחדר.
שולי מועלם-רפאלי: יש גם כאלה שהן ארבע בחדר.
אברהם נגוסה: אני רוצה שנצא עם פתרון לכן אני רוצה קודם כל שהבנות יציגו את הצרכים, את הבעיות ולאחר מכן אנחנו נפנה לרשות והרשות תציג לנו מה היא נותנת ואיך היא רואה את העניין.
אברהם נגוסה: לכן אני רוצה שנתקדם, נשמע את עדיה בן חמו.
עדיה בן חמו: שלום.
עדיה בן חמו: אני עשיתי שנתיים שירות לאומי, בשנה שעברה הייתי בבת עמי, לא בשילת.
עדיה בן חמו: הייתי בבית שמש והייתי בדירה עם ישראליות, היינו 12 בדירה, שלוש בכל חדר וזה היה ממש שונה מהשנה, כי לא הייתה לי מכונת כביסה, לא היה לי wi-fi והאמת זה היה יותר קשה, השנתיים האלה היו קשות כי הייתי צריכה לעבוד בערב אחרי העבודה.
עדיה בן חמו: בשנה שעברה סיימתי כל יום בשבע בערך, זה היה קצת ארוך ואז הייתי צריכה לעבוד, מתי שיכולתי זה היה ביום שישי ויום חמישי כשהייתי מסיימת יותר מוקדם.
עדיה בן חמו: עבדתי במלצרות וגם בניקיון, בפיצריה, איפה שמצאתי – עבדתי.
עדיה בן חמו: השנה אני יכולה יותר לעבוד בערב פחות מאוחר כי אני מסיימת בחמש, אז בשעה שש אני הולכת ישר לעבודה ולניקיון כי אני צריכה לחשוב גם על האוכל לשבת, כי אני רוצה לאכול בשר בשבת, זה חשוב לי, וגם אני צריכה לחשוב על השנה הבאה כי ההורים שלי לא יכולים לעזור לי בשכר דירה ואני צריכה לשמור כסף לשנה הבאה כי פשוט מה שיש לי עכשיו אולי זה מספיק לי ליום יום קצת, אבל בסוף בתכל'ס אין לי כסף לשנה הבאה.
עדיה בן חמו: אני יודעת עכשיו שאין לי מספיק כסף לשנה הבאה, אז אני צריכה לדאוג לזה, לעבוד בקיץ, אז ממש קשה ככה.
אברהם נגוסה: גם את עולה חדשה?
עדיה בן חמו: כן.
עדיה בן חמו: אני גם בודדה, עליתי לפני שנתיים מצרפת.
עליזה לביא: עלית באיזו תכנית?
עדיה בן חמו: הייתי בתכנית מסע ב- - - הדרום ועשיתי שנת שירות ואני בשנה השנייה בעמותת "בשביל".
עדיה בן חמו: בשנה שעברה כשלא הייתה לי מכונת כביסה הייתי צריכה ללכת למשפחה ולהביא את הכביסה - - -
עליזה לביא: אני לא מבינה, מה הבעיה להביא להן מכונות כביסה?
מוטי אלמליח: אני לא יודע באמת מה הבעיה.
מוטי אלמליח: אני אומר שאין שום בעיה להביא מכונות כביסה לדירה של בנות בודדות.
מוטי אלמליח: היום מכונת כביסה עולה 1,000 שקל - - -
עליזה לביא: אתה יודע כמה בנות בודדות יש לכם בשירות הלאומי?
מוטי אלמליח: לפי הנתון, אני לא יודע כמה בודדות, אבל לפי הנתון יש כ-250 עולות.
מוטי אלמליח: חלקן עם ההורים חלקן בלי ההורים.
לאה פדידה: לפי הכמות בחדר זה אומר 20 דירות.
לאה פדידה: 20 מכונות כביסה, זו הבעיה?
לאה פדידה: צריך להגיע לכנסת בשביל זה?
אברהם נגוסה: חברת הכנסת עליזה, אני רוצה שהוא יציג לנו בצורה מסודרת.
אברהם נגוסה: בואו נשמע את הבנות ואחר כך הוא יסביר לנו בצורה מסודרת.
עליזה לביא: איך יכול להיות ש- - -
אברהם נגוסה: רק רגע, חברי הכנסת.
אברהם נגוסה: עליזה.
עליזה לביא: לא, אני ממש בהלם.
אברהם נגוסה: תחכי בסבלנות.
אברהם נגוסה: רגע, חבריי חברי הכנסת.
אברהם נגוסה: אתם יודעים שאצלנו זה דיון מקצועי.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים באמת להבין בדיוק ואז נשאל את הרשות שיציגו לנו את כל השאלות.
אברהם נגוסה: בבקשה, מישהו שהוא לא עולה יש כאן?
מגן זרקה: אני לא עולה חדשה, אני פה מגיל שישה חודשים, למדתי בארץ 12 שנות לימוד ועכשיו אני בת שירות בירושלים בעמותת CNEF.
מגן זרקה: בדירה אני נמצאת עם בנות בודדות שעלו לארץ בלי המשפחות שלהן ועושות שנות שירות.
מגן זרקה: אני רואה ממש את ההבדל ואת הקושי בינינו כי יש לנו את אותן זכויות לי ולהן, מתייחסים אלינו אותו דבר, זאת אומרת שאני חוזרת הביתה בחמישי בערב, אני מביאה אוכל קצת משבת או ממתקים, דברים כאלה, והן ממש מסתכלים על זה, כאילו שזה משהו שאין להן והן גם לא יכולות לבוא ולחלק ולתת.
מגן זרקה: אני בחיים לא קיבלתי חזרה מהן, וזה לא משהו שאני מבקשת.
אברהם נגוסה: את לא מקבלת את ה-530 נכון?
מגן זרקה: אני לא מקבלת כי אני לא עולה חדשה.
אברהם נגוסה: את מקבלת רק 830 שקלים?
מגן זרקה: כן.
מגן זרקה: אני ברוך השם שמחה שנפלתי בדירה כזו בגלל שאני יכולה לבוא ולעזור להן, למרות שזה לא תפקידי, אני עוזרת להן בתור חברה.
מגן זרקה: יש להן הרבה בעיות בבנק, הן לא מבינות עברית, הרבה בעיות עם הרופאים, הן לא יודעות מה הן צריכות לעשות, איפה הן צריכות לפנות, למי צריכים לפנות.
עליזה לביא: אם צריכה לקנות תרופות - - -
מגן זרקה: אני עוזרת להן הרבה ולחברות שלהן מדירות שירות אחרות.
מגן זרקה: חסרה ממש עזרה לא רק בנושא התקציבי, שאנחנו גם נמצאות שלוש בנות בחדר, הארונות שלנו לא נמצאים בכלל בחדר בגלל שאין מקום.
מגן זרקה: אנחנו לא מדברים על המקום, מדברים על העזרה מחוץ לתקציב, זה עזרה שאין הורים בבית, אין משפחה בבית, אני מקבלת המון בשבת, ברוך השם המשפחה שלי יכולה להביא בנות לשבת, אבל אין להן את התמיכה שהן עלו לארץ כדי לבוא ולעזור ואני לא חושבת שהמדינה תומכת בזה.
מגן זרקה: יש לי אותן זכויות כמוהן.
לאה פדידה: הן צריכות לקבל יותר כדי להיות שוות.
מגן זרקה: זהו, הן צריכות לקבל יותר.
מגן זרקה: אין מישהי שבאה אחריהן ועוזרת להן בכל הקטע של הרפואה והבנק והטלפון ומלא דברים קטנים שמתפספסים פה ופשוט אין מישהו שיבוא ויעזור להן.
אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת יוזם הדיון בצלאל סמוטריץ.
אברהם נגוסה: הזכרנו אותך קודם כיוזם הדיון, בנוסף עם חבר הכנסת איל בן ראובן שהגשתם את ההצעה לדיון מהיר.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את אמלי אבבו.
אברהם נגוסה: תסבירי לנו את הצרכים של הבנות.
אמלי אבבו: אני עובדת בעמותת CNEF, עמותה שמטפלת בעליה וקליטה של צעירים מצרפת באופן כללי, לא רק של בנות שירות.