GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<טניה ביידר: אני אספר לכם קצת על עצמי, אני ילידת אוקראינה, אני בת 26, הביאו אותי בגיל נורא צעיר, בגיל שנה, כל חיי גדלתי פה, גדלתי על אותם ערכים בדיוק כמו החברים שלי.
<טניה ביידר: הוריי שלחו אותי לבית ספר דתי מכיתה א' עד כיתה ו' חונכתי אצל הרב גרוסמן במגדל העמק.
<טניה ביידר: שם באמת גדלתי על ברכי היהדות, על ערכי המסורת.
<טניה ביידר: לפני מספר שנים הכרתי את אורן כדורי שהוא הפך להיות חבר טוב שלי ובנאדם שאני רוצה להמשיך איתו את החיים שלי.
אלעזר שטרן: טניה אולי לפני זה, תיכון שלמדת, צבא?
<טניה ביידר: למדתי בתיכון חילוני ניר העמק בעפולה, בצבא שירתי ככלבנית בשירות בתי הסוהר ואז השתחררתי, התחלתי ללמוד רפואה וטרינרית, כרגע אני סטודנטית.
<טניה ביידר: זהו מבחינת הסטטוס.
אלעזר שטרן: עוד שאלה לפני כן.
אלעזר שטרן: בצבא הציעו לך את נתיב?
<טניה ביידר: הציעו לי נתיב ואז הוציאו אותי מהנתיב.
<טניה ביידר: שיחררו אותי באמצע כי אמרו לי שאין צורך בנתיב.
<טניה ביידר: אז לא פתחו לי אפילו תיק גיור, שום דבר.
<טניה ביידר: לא יודעת.
<טניה ביידר: אמרו שהיהדות שלי בבירור ולא יודעים מה קורה, אז הוציאו אותי מהנתיב, והמשכתי שירות רגיל בשירות בתי הסוהר.
<טניה ביידר: לפני כמה שנים ההורים שלי רצו להתגרש, כך הכל התחיל.
<טניה ביידר: אמרו לנו שיש בעיה ביהדות, מסתבר שאני לא מספיק יהודייה בשביל הרבנות וכך הכל התחיל.
<טניה ביידר: אני טניה, לא מספיק יהודייה פתאום.
<טניה ביידר: אז חשבתי לעצמי מה תגיד סבתא שלי שהיא ניצולת שואה, שכל חייה הנאצים רדפו אותה והיא הייתה צריכה להתחבא אצל משפחה של נוצרים כדי שהיא תשרוד ועכשיו אני באה ואומרת, אני לא יהודייה?
<טניה ביידר: החלטתי שאני אעשה את הגיור, למרות העלבון הקשה הזה החלטתי שאני אלחם על מקומי בעם היהודי ואפילו לא דמיינתי שזה יהפוך למלחמת התשה, שזה יהיה כל כך קשה.
<טניה ביידר: באמת לאחר אינספור לילות שלא ישנתי החלטתי שאני אעשה את זה לבד ואני לא רוצה שהוא יהיה קשור, זה משהו שלי איתו לבד.
<טניה ביידר: אמרתי לו שאני לא רוצה שהוא יהיה חלק מזה ואני הולכת לעבור את זה לבד.
<טניה ביידר: וזה מה שקרה.
<טניה ביידר: התחלתי את התהליך הזה לבד עם עצמי בלי אף אחד, ואז כשהגעתי למבחנים הסופיים פשוט אמרו לי שאני שקרנית.
אלעזר שטרן: כמה זמן עשית את התהליך?
<טניה ביידר: שנה.
<טניה ביידר: עשיתי את כל התהליך במלואו, הכל עשיתי.
אלעזר שטרן: איפה?
<טניה ביידר: בתל אביב.
<טניה ביידר: עברתי את כל התהליך, הגעתי למבחנים.
<טניה ביידר: עברתי את המבחנים.
<טניה ביידר: יצאתי להמתנה, הם היו צריכים להחזיר לי תשובה והם החזירו אותי ואמרו לי "את משקרת, את מסתירה מאתנו בן זוג" ואז הם אמרו שאני פשוט לא ראויה להיות מועמדת.
יוליה מלינובסקי: אבל אתם לא נשואים?
<טניה ביידר: לא.
יוליה מלינובסקי: בן זוג.
יוליה מלינובסקי: אוקיי.
<טניה ביידר: גם זו הייתה זוגיות טרייה, אני פשוט עצרתי אותה, כי הייתי צריכה להתחיל את התהליך.
אברהם נגוסה: סליחה שאני שואל, אבל זה לנושא.
אברהם נגוסה: בן הזוג שלך יהודי?
<טניה ביידר: כן.
יוליה מלינובסקי: אבל מה זה קשור?
יוליה מלינובסקי: היא עושה תהליך גיור.
אברהם נגוסה: לא, זה כדי שיהיה ברור.
יואל רזבוזוב: כן אבל אם בן הזוג צריך לעבור, את הנוהל הזה אני לא מבין, יש פה הגיון בריא.
יואל רזבוזוב: כולם רואים שהיא חייבת להתקבל, היא עברה את המבחנים, למדה, למדה בבית ספר דתי מכיתה א' עד ו'.
יואל רזבוזוב: הסבתא ניצולת שואה.
יואל רזבוזוב: אני לא חושב שיש פה בכלל מצב למשהו אחר.
אברהם נגוסה: בסדר, אנחנו מקיימים את הדיון בדיוק על זה.
אברהם נגוסה: לכן בואו תנו לה לסיים בבקשה.
<טניה ביידר: אני עומדת בפניכם פה, ובסך הכל מבקשת מכם בקשה קטנה.
<טניה ביידר: שתתנו לי להכנס לעם היהודי, למקום שאני חלק ממנו, שחונכתי פה, גדלתי פה, אני שייכת לפה, המשפחה שלי מפה.
<טניה ביידר: אין לי משהו אחר.
<טניה ביידר: אני החלטתי שאני רוצה את זה בשביל עצמי, לא בשביל אף אחד.
<טניה ביידר: באמת אני אסיים עם שאלה רטורית.
<טניה ביידר: מי החליט שאני לא ראויה להיות יהודייה?
אברהם נגוסה: למרות זה את החלטת לעשות את הגיור וסיימת הכל?
אברהם נגוסה: רק את המבחן או סיימת הכל?
אלעזר שטרן: היא סיימה, אין לה בית דין.
אלעזר שטרן: עצרו אותה לפני בית הדין.
<טניה ביידר: הייתי בבית דין.
אברהם נגוסה: היא אומרת שעברה את המבחן.
אברהם נגוסה: אחרי הבית דין סיימת את כל התהליכים, יש לך תעודה?
<טניה ביידר: יש לי תעודת סיום.
אברהם נגוסה: אני מדבר על המקווה.
אלעזר שטרן: לא, בית הדין לא נתן לה אישור.
<טניה ביידר: לא נתנו לי אישור למקווה.
יואל רזבוזוב: חייבים לגשת לבית דין עוד פעם ולפתור את הסוגיה הזאת.
יואל רזבוזוב: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו.
יוליה מלינובסקי: אני רוצה להבין, כל הסיפור הזה בגלל שאת עשית את זה לבד ולא יחד עם בן זוג?
קסניה סבטלובה: לא, בגלל שיש לה בן זוג.
קסניה סבטלובה: בגלל שבכלל יש לה בן זוג.
קסניה סבטלובה: זה פשע.
<טניה ביידר: הם אומרים שאני משקרת והסתרתי אותו.
יוליה מלינובסקי: אבל איך הוא קשור לגיור שלך?
אלעזר שטרן: בוקר טוב אליהו.
<אורן כדורי: הם מחייבים במידה ויש לך בן זוג, להגיע עם בן הזוג לכל התהליך.
יוליה מלינובסקי: אבל אם זה בן זוג שמחר תיפרדי ממנו, מה יהיה?
<אורן כדורי: גם הוא לא היה בן זוג בשלב הזה.
אברהם נגוסה: לכן שאלתי את השאלה.
אברהם נגוסה: אם בן זוג - - -
יוליה מלינובסקי: היום יש לי בן זוג כזה מחר יש לי בן זוג אחר.
יוליה מלינובסקי: זה לא קשור ליהדות שלי ולגיור שלי.
יוליה מלינובסקי: או שהם יגידו לי "זה בן הזוג שלך, תתחתני איתו" או שזו המשווה.
אברהם נגוסה: אם סיימת - - -
<אורן כדורי: לא, עוד משהו אחד אני רוצה שהיא תגיד לגבי "שקרנית" על סמך מה הטענות שהיא שקרנית.
<טניה ביידר: על סמך שמועות.
<אורן כדורי: ילדה בכיתה שלה הגיעה והלשינה עליה כביכול, הלשינה ואמרה דבר שקר שהיא נמצאת עם בן זוג בשלב הזה.
אברהם נגוסה: מה זה דבר השקר הזה?
אברהם נגוסה: שיש לה חבר, נכון?
<אורן כדורי: כן.
<אורן כדורי: וזה לא היה בתקופה הזאת.
<אורן כדורי: היא עשתה את זה לבד.
<אורן כדורי: באה מישהו מהכיתה ואמרה שיש לה חבר למרות שבתקופה הזאת לא היה, ועל אף שלא היה, הם בחרו להאמין לה.
<אורן כדורי: אין להם שום ראיה, אין להם שום דבר שמוכיח את זה, הם החליטו על סמך שיקולם הבלעדי להגיד "יש לה" ולפסול אותה.
אלעזר שטרן: אבל גם אם היה לה.
<אורן כדורי: אבל זה לא משנה, כי אני - - - בכוונה.
<אורן כדורי: גם אם זה על פי החוקים שלהם, גם אם על פי החוקים שלהם היא הייתה צריכה לעבור.
<אורן כדורי: פשוט הם החליטו שהיא שיקרה להם.
<אורן כדורי: אבל גם על פי החוקים שלהם, עזבו אתכם מה נכון ומה לא נכון, גם אני לא מסכים עם זה, אבל על פי החוקים שלהם היא הייתה צריכה לעבור.
אברהם נגוסה: עידו וולפוביץ, הכתב שעסק בנושא.
<עידו וולפוביץ: טניה דיברה מעולה, אין לי הרבה מה להוסיף.
<עידו וולפוביץ: אני רק רוצה להסביר נקודה אחרת.
<עידו וולפוביץ: יש פה בחורה צעירה, שכל החיים שלה חיה כיהודייה וחשבה שהיא יהודייה, גם אימא שלה, גם סבתא שלה ברחה מהנאצים, הסתירה את היהדות שלה מהנאצים כי היא ידעה שאם הנאצים יתפסו אותה אז לנאצים לא תהיה שום שאלה לגבי היהדות שלה.
<עידו וולפוביץ: אז באיזה שהוא מקרה שההורים שלה התגרשו גילו שיש איזה שהוא סימן שאלה מאחורי היהדות שלה, למרות שהיא נכדה של ניצולת שואה היא הלכה בדרך הקשה והלכה על מסלול גיור כהלכה.
<עידו וולפוביץ: היא נפרדה מבן הזוג שלה, היא לא ידעה אם הוא יחכה לה בתהליך הזה.
<עידו וולפוביץ: היא שילמה מחיר כל כך כל כך כבד רק בשביל לעבור את תהליך הגיור הזה ובגלל איזו שהיא הלשנה אנונימית כל התהליך הזה נפסל.
<עידו וולפוביץ: אני רוצה להראות לכם חצי דקה של שיחה שטניה קיימה עם נציג תהליך הגיור שמראה לכם איך עובד המלשינון של מערך הגיור.
<עידו וולפוביץ: (מושמעת הקלטה)
<עידו וולפוביץ: מדבר כאן נציג של מערך הגיור שאומר בצורה מאוד מאוד ברורה ופשוטה, שהוא לא יודע שהוא מוקלט "מספיקה סתם הלשנה דרך הפייסבוק, דרך הודעה, דרך טלפון אנונימי שאנחנו לא יודעים מה טיבה כדי לפסול את תהליך הגיור".
<עידו וולפוביץ: אני רוצה להסביר לחברי מערך הגיור.
<עידו וולפוביץ: שלום כבוד הרב.
<עידו וולפוביץ: זה לא המקרה הספציפי של טניה.
<עידו וולפוביץ: אני יושב כיהודי, צופים שלנו יושבים כיהודים ושואלים את עצמם האם אנחנו רוצים לקחת חלק ולהינשא ברבנות שמשפילה ומבזה נכדה של ניצולת שואה.
<עידו וולפוביץ: האם אני מחר רוצה לקחת חלק במערך הזה.
יוליה מלינובסקי: היית צריך להיות בדיון הקודם.
קסניה סבטלובה: התשובה היא בפירוש לא.
<עידו וולפוביץ: הייתי בדיון הקודם.
<עידו וולפוביץ: תבינו שלצופים שלנו וליהודים חילוניים שרואים את הדבר הזה זה ממש גורם לקרע.
קסניה סבטלובה: גם יהודים דתיים.
קסניה סבטלובה: זה ממש גורם לקרע.
קסניה סבטלובה: אני ממש מבקש ממך.
קסניה סבטלובה: דיברתי עם רבנים ממערך הגיור, דיברתי עם רבנים לא ממערך הגיור.
קסניה סבטלובה: זה לא עניין הלכתי, זה עניין של שיקול דעת.
קסניה סבטלובה: בחורה צעירה שכל כך נלחמת להיות חלק מהעם היהודי, לקבל את ההכשר הכי מחמיר שיכול להיות, לא הייתה עושה את זה סתם אם היא לא הייתה יהודייה, אם זה לא היה חשוב לה.
קסניה סבטלובה: תן לזוג הצעיר הזה, אין הרבה זוגות צעירים חילוניים בסביבה שלי שמתעקשים ללכת על הנתיב ההלכתי.
קסניה סבטלובה: הם רוצים להקים בית כשר לפי ההלכה בישראל.
קסניה סבטלובה: תן להם את האפשרות הזאת, תחבק את טניה, תחבק את אורן, תחבקו אותם ותתנו להם לעבור, להקים בית כהלכה ואל תדחפו אותם לאלטרנטיבות אחרות שלא אתם ולא הם רוצים ללכת בהם.
אברהם נגוסה: לפני שנשמע את כבוד הרב, נשמע משוקי פרידמן מהמכון הישראלי לדמוקרטיה בבקשה.
<שוקי פרידמן: אני חייב לומר שהסיפור קורע לב ותמיד שמביאים סיפור כזה גם בכנסת וגם בהקשרים אחרים, השאלה היא כמה הוא מייצג את המדיניות.
<שוקי פרידמן: אין ספק שהסיפור הזה מייצג חלק מהמדיניות, הוא חלק מההרכבים שיושבים היום בבתי הדין.
<שוקי פרידמן: צריך לומר שאנחנו עוסקים בגיור הרבה מאוד והקמנו במכון הישראלי לדמוקרטיה פורום שעובד יחד עם אגף הגיור וגורמי הגיור במטרה לטייב את הגיור הממלכתי ולהפוך אותו ליותר ידידותי ומקבל למתגיירים שבאים בכנות להתגייר.
<שוקי פרידמן: צריך לומר בהקשר הזה שהרב פרץ שמוביל את מערך הגיור עושה מאמצים לשנות את המצב.
<שוקי פרידמן: לצד זאת צריך לומר שיש עוד הרבה מה לעשות, בסופו של דבר העניין הזה לא תלוי דווקא ברב פרץ אלא תלוי במדיניות הלכתית של הרבנות הראשית שהולכת ומקצינה עם השנים, של דיינים שיושבים בדין ובסופו של יום עושים, חלק מהם עושים כמעט כל מה שאפשר למנוע כניסה של גרים מעם ישראל מתוך תפיסה של קשים גרים לישראל כספחת, גישה שאין ספק שלא מתאימה לא לגרים בכלל ובטח לא לאנשים מזרע ישראל כמו במקרה הזה ואנחנו יודעים, הרב אמסלם כתב על זה לא מעט ויש על זה פסיקות גם של הרב עובדיה יוסף וגם של רבנים אחרים שיש מדיניות אחרת, כלומר שגם בתוך המגרש ההלכתי אפשר לנהוג אחרת ולכן בסופו של יום מדינת ישראל צריכה להחליט האם בעניין של גיור היא ממלכתית או פועלת ומתיישרת עם הקו היותר קיצוני של מדיניות הגיור.
<שוקי פרידמן: צריך לומר שזה שאלה שנוגעת לכלל שירותי הדת אבל כשמדובר על גיור זה כואב במיוחד כי מדובר בדיני נפשות ממש, אנחנו רואים את זה כאן מולנו ולכן אני חושב שהדבר הנכון לעשות זה לבחון, לא רק את המבנה המנהלי ואת התיקונים שאפשר לעשות במערך הגיור אלא לבחון את המדיניות ההלכתית.
<שוקי פרידמן: איך אנחנו ניגשים לגרים, איך אנחנו מקבלים אותם.
<שוקי פרידמן: בסופו של יום, אמנם מספר הגיורים עולה ועומד לעלות אנחנו מקווים בשיעורים משמעותיים מאוד בעתיד הקרוב בגלל שיפורים שנעשו בתהליך הגיור גם על ידי המכונים וגם על ידי אגף הגיור, אבל זה לא מספיק כי בסופו של יום יש פה 350,000 פוטנציאלים לגיור, חלקם הניכר של האנשים האלה רוצים להיות חלק מעם ישראל, הם חלק מאתנו, הם חלק מהחברה וזה תלוי רק בנו, ברבנים שיושבים בדין, ברבנים הראשיים לישראל ובחברה הישראלית, עד כמה אנחנו נהיה מקרבים ואכפתיים לכאב הגדול הזה של מי שיושב בקרבנו כחלק מאתנו, אבל לא מצליח להיות חלק שלם מעם ישראל בגלל שהדרך היא דרך חתחתים יותר ממה שאפשר היה לעשות אותה.
<אלעד קפלן: אולי נשמע קודם את המתגיירים.
<אלעד קפלן: יש עוד מקרה נוסף.
אברהם נגוסה: אם כך אני עובר לחבר הכנסת מוטי יוגב.
מרדכי יוגב: תודה רבה, ברשות היושב ראש וחבריי חברי הכנסת וכל המשתתפים כאן והרב פרץ, ואת טניה, הסיפור שלך נוגע ללב ואני אומר, צריך להבין מה הייתה העילה ההלכתית שיצרה פה איזה שהוא עיכוב.
מרדכי יוגב: מכיוון שאני נאלץ לצאת אני אומר בקצרה - - -
מרדכי יוגב: קשה לי לומר - - - לא אמרתי שיש, לא אמרתי שאין.
<קריאה: בדקנו טוב מאוד.
מרדכי יוגב: אני מאמין ומשוכנע שהרב פרץ ומינהל הגיור יתייחס ויטפל טיפול הולם, הלכתי ורגיש כאחד, אין לי ספק בזה, וילווה את הסיפור ויראה איך מביאים אותו כפי ההלכה והרגישות לקבלתך בתוך עם ישראל.
מרדכי יוגב: זה מה שיש לי לומר.
אברהם נגוסה: נשמע כמו שאמרת - - -
אלעזר שטרן: מוטי אולי תעבירו את החוק הזה, הוא ממתין לקריאה שניה ושלישית.
אלעזר שטרן: מוטי, יש הזדמנות.
אלעזר שטרן: הוא ממתין לקריאה שניה ושלישית אחרי שעבר ועדת חוקה חוק שמאפשר לפתוח הרבה יותר בתי דין וגם לפתוח את האזורים.
אלעזר שטרן: אולי סוף סוף, הנה, החרדים נכנעים לכל דבר, אפילו לגיוס הם נכנעים.
אלעזר שטרן: אולי את הגיור תעבירו להם.
יוליה מלינובסקי: אל תעשו מזה צחוק.
מרדכי יוגב: אם אתה רוצה לנהל את הדו שיח, אז אני אומר לך שאני בא מתוך אותה פתיחות ואותה רגישות בדיוק שלך, והכל על פי הרבנות הראשית.
אלעזר שטרן: אבל מה אתם עושים?
מרדכי יוגב: רמטכ"ל אחד, ראש ממשלה אחד, צבא אחד וגם הלכה אחת של רבנות ראשית.
אלעזר שטרן: זה בתוך הרבנות.
מרדכי יוגב: אנחנו חרדים לאחדות ישראל וגם רגישים באותה מידה ואני סומך בעניין הזה על - - -
קסניה סבטלובה: לעם אחד מגיע יותר מרבנות אחת.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עוד מקרה ואז אתן לחברי הכנסת לדבר.
אברהם נגוסה: בבקשה נשמע עוד מקרה ואז נשמע את חברי הכנסת ואז נשמע את מערך הגיור, הרב פרץ.
<אביבית צאיג: שלום רב.
<אביבית צאיג: שמי אביבית צאיג ואני מודה לכם על הזכות לדבר פה על נושא שהוא חשוב לליבי.
<אביבית צאיג: אני בת 35, ושני הילדים שלי נולדו בהליך של פונדקאות.
<אביבית צאיג: הקטן גם בתהליך של תרומת ביצית.
<אביבית צאיג: בגיל 21 חליתי בלוקמיה ובגיל 24 נאלצתי לעבור השתלת מח עצם.
<אביבית צאיג: הרופאים אמרו לי שאחרי הטיפולים הכימותרפיים שאני אקבל אני בעצם לא אוכל להרות וזה אכן מה שקרה.
<אביבית צאיג: לשמחתי הגדולה נולדו הילדים שלי ולהפתעתי הרבה ולצערי הרב התברר לי שמדינת ישראל לא מכירה בהם כיהודים ולא רושמת אותם כיהודים.
<אביבית צאיג: הילדים שלי חיים מהשנייה שהם נולדו בעצם הם אצלי ואצל בעלי, אנחנו מגדלים אותם בבית יהודי עם תודעה וזהות יהודית, הם חוגגים את החגים, את השבתות, אין ספק בכלל שזה בית יהודי.
<אביבית צאיג: היה מאוד מאוד חשוב לי שבצורה פורמלית הם יוכרו כיהודים ולכן גם פניתי למכון עתים וביקשתי שיעזרו לי לבצע את התהליך בצורה פורמלית כדי שבאמת זה יהיה רשמי.
<אביבית צאיג: הופתעתי מאוד לגלות שאני צריכה לרשום את הילדים שלי לבתי ספר דתיים.
<אביבית צאיג: 70% מבתי הספר במדינה לא מוכרים ולא מאפשרים לילדים שרשומים אליהם להיחשב כיהודים.
<אביבית צאיג: אני תוהה למה, מה שכואב לי זה שעל זה שאני חליתי בגיל 21, הילדים שלי נאלצים לשלם את המחיר.
<אביבית צאיג: הילדים שלי, מדינת ישראל לא מכירה בהם כיהודים.
<אביבית צאיג: אני מנסה לדמיין את הרגע, הרי מבחינתם הם יהודים לכל דבר ועניין, זה הבית שהם חיים, זו הזהות שלהם.
<אביבית צאיג: מתי יהיה הרגע שבו פתאום יבואו ויאמרו להם "אתם לא יהודים".
<אביבית צאיג: כמה זה יטלטל את עולמם, כמה זה יהפוך את עולמם.
<אביבית צאיג: שוב, מבחינת עצמם ומבחינת הסביבה ומבחינת כולנו אנחנו יהודים.
<אביבית צאיג: גם הם.
<אביבית צאיג: אין על זה בכלל שאלה.
<אביבית צאיג: פשוט בגלל שאני הייתי חולה, הם נענשים.
<מיכל מור בן-בסר: אם יורשה לי, אני נמצאת גם כן במעמד של אביבית.
<מיכל מור בן-בסר: הבן שלי לאחר שנים רבות של בעיות פוריות הגיע לעולם באמצעות פונדקאות בחו"ל.
<מיכל מור בן-בסר: גם היא דיברה על פונדקאות בחו"ל כי ילדים שנולדים בהליך פונדקאות בארץ, כיוון שרחם האם הנושאת הוא יהודי אז אין שאלה לגבי היהדות שלהם.
<מיכל מור בן-בסר: אבל גם אנחנו כמו אביבית החזקנו את הילד שלנו מהרגע שהוא יצא לאוויר העולם.
<מיכל מור בן-בסר: הוא גדל כיהודי, הוא עבר ברית מילה, הוא אבא שבת, הוא חוגג, אנחנו חוגגים איתו את השבתות ואת החגים, אבל אני חרדה מהיום שאני אצטרך להגיד לו "לא, אדוני, אתה לא יהודי בעצם" כאילו כל מה שהיה עד עכשיו, אביבית אמרה את זה כל כך יפה, אני פוחדת וחוששת מהטלטלה שתעבור על הילד אחרי שהוא גדל כל החיים שלו כיהודי, פשוט כי אני לא יכולתי לשאת אותו ברחמי וניסיתי.
<מיכל מור בן-בסר: אני עברתי עשרות טיפולים וניתוחים ולא יכולתי.
<מיכל מור בן-בסר: אני יכולה להגיד לכם כאם מפונדקאות כמו אביבית, אין דבר בעולם שיותר רצינו מלשאת את הילד שלנו.
אברהם נגוסה: אני רוצה לומר כמה שאני מזדהה עם הכאב, עם הנושא שאת מספרת, הנושא הוא לא בוועדה הזאת, ועדת העלייה הקליטה והתפוצות.
אברהם נגוסה: תסכמי את זה ונמשיך בעניין.
אברהם נגוסה: הרב יתייחס לכך כמובן.
אברהם נגוסה: אבל בואו לא נרחיב לכיוון הזה.
<מיכל מור בן-בסר: אפשר משפט אחרון?
<מיכל מור בן-בסר: אני רוצה לומר שאני כן רוצה שהילדים שלי יעברו את התהליך של הגיור, אני רוצה שזה יהיה באופן שאני יכולה לעמוד בו, זאת אומרת ש- - - יהיה במקום שבו אני חיה, גם בתפיסת עולמי, אין לי שום דבר נגד התהליך לכשעצמו.
אברהם נגוסה: הרב הקשיב והוא יתייחס לזה.
<קריאה: יהדות כהלכה.
אברהם נגוסה: מה זה יהדות כהלכה, מי אמר את זה?
אברהם נגוסה: נשמע ונפנה לחברי הכנסת.
אברהם נגוסה: אני אתן קודם לחברת הכנסת יוליה כי היא צריכה ללכת לוועדה אחרת.
יוליה מלינובסקי: אני אהיה קצרה.
יוליה מלינובסקי: היום באמת יום קצת לחוץ בכנסת, יש מלא ועדות ומלא הצבעות.
יוליה מלינובסקי: הדיון הזה מאוד רגשי וחשוב.
יוליה מלינובסקי: אם חלק מכם היה נוכח בדיון שהיה פה בשעה 10:00 בבוקר, זה המשך ישיר למה שהיה שם.
יוליה מלינובסקי: אני רוצה לפנות לכל הרבנים.
יוליה מלינובסקי: המקרה של טניה הוא מקרה בודד שמייצג תופעה.
יוליה מלינובסקי: אני פה עכשיו לא באתי כדי לפתור את המקרה של טניה, אנחנו נעזור לה.
יוליה מלינובסקי: אבל אנחנו צריכים לראות בעיות מערכתיות כי היא הצליחה להגיע דרך התקשורת לחברי כנסת, זה קורה במשרד הפנים, זה קורה אצלכם.
יוליה מלינובסקי: אתם לא ידידותיים לפונים.
יוליה מלינובסקי: אתם אנטי.
יוליה מלינובסקי: אתם יוצרים הרגשה לא טובה.
יוליה מלינובסקי: במקום לחבק, במקום לקרב, כי בעצם מה קורה?
יוליה מלינובסקי: אנחנו יכולים להישאר לא יהודיים.
יוליה מלינובסקי: אני נולדתי ככה, מישהו אחר נולד משהו אחר.
יוליה מלינובסקי: אנחנו עושים טובה שמגיעים לזרועות של עם ישראל, אנחנו רוצים בכך.
יוליה מלינובסקי: אתם במקום לקבל ולחבק ולפתוח ולעשות את ההרגשה הטובה, אתם דוחים.
יוליה מלינובסקי: אז אתה יודע מה?
יוליה מלינובסקי: באיזה שהוא שלב נפסיק להגיע לשם.
יוליה מלינובסקי: אתם דוחים.
יוליה מלינובסקי: אני לא מומחית בהלכה, אני רק יכולה להגיד לך שלי זה צורם.
יוליה מלינובסקי: אתם ברבנות, מה שהיה פה בבוקר ומה שאנחנו שומעים עכשיו, אתם חייבים לעשות בדק בית.
יוליה מלינובסקי: אתם לא עושים טובה.
יוליה מלינובסקי: זו העבודה שלכם, זו המצווה שלכם.
יוליה מלינובסקי: זה מה שעם ישראל צריך.
יוליה מלינובסקי: כי אנחנו מעטים, אנחנו רק כמה מיליוני איש.
יוליה מלינובסקי: כל אחד שבא לזרועותינו זה ברכה.
יצחק פרץ: בהחלט.
אברהם נגוסה: נשמע מיעל בלנקי, רכזת בית הדין גיור כהלכה.
<יעל בלנקי: אני אשמח להגיד כמה מילים אבל אני רוצה להעביר את זכות הדיבור לאנג'לה טליה שעברה גיור בגיור כהלכה אבל לפני כן פעמיים ניסתה לעבור את התהליך ברבנות הראשית ואחרי זה אני אתייחס.
אברהם נגוסה: אחרי שהיא עברה.
<יעל בלנקי: כן.
אלעזר שטרן: אחרי שעברה בגיור כהלכה.
<אנג'לה טליה אדליס: אני אנג'לה, אני בת 24 אני מבת ים, עלינו לפה בשנת 1998, שירתי בצבא, התחלתי נתיב בצבא אבל בגלל שהיחידה הייתה מסווגת אז היה קצת קשה לצאת אז לא הצלחתי לסיים את הנתיב.
אלעזר שטרן: בגלל שהיחידה הייתה מסווגת?
<אנג'לה טליה אדליס: כן.
<אנג'לה טליה אדליס: עשו קצת בעיות עם היציאה לנתיב.
<אנג'לה טליה אדליס: החלטתי להמשיך את הגיור באזרחות והתחלתי עם עמי את הגיור, עברתי את השנה הראשונה, הגעתי לרב בית דין, האכילו אותי חלומות מפה ועד הודעה חדשה.
<אנג'לה טליה אדליס: בפועל, על פי המבחן שלהם, על פי מה שהם דרשו, עמדתי בהכל.
<אנג'לה טליה אדליס: הבעיה לפי טענתם היא בעיית אמינות.
אברהם נגוסה: אמינות של?
<אנג'לה טליה אדליס: שלי.
<אנג'לה טליה אדליס: נמצאתי פשוט לא אמינה.
<אנג'לה טליה אדליס: אמרו שקשה להם להאמין אפילו שהבאתי עדים כמו שביקשו, הבאתי מכתבי המלצה, הבאתי גם מכתבי המלצה מהמפקדים שלי מהצבא שגם נשארתי איתם בקשר.
יואל רזבוזוב: אנחנו רואים דפוס חוזר.
יואל רזבוזוב: של - - -לא אמין ישר.
אברהם נגוסה: גיור כהלכה זה גיור אורתודוקסי?
אברהם נגוסה: ואז סיימת הכל שם.
אברהם נגוסה: אז למה - - -
אלעזר שטרן: רגע.
אלעזר שטרן: צריך להגיד, גיור כהלכה זה מערך גיור שהוקם אלטרנטיבי אחרי שהרבנות לא, וכל הרבנים שם אורתודוקסים.
אלעזר שטרן: והמדינה לא מכירה בו, למרות בג"צ.
<קריאה: אז מה נותן בעצם - - -
אלעזר שטרן: שהם יהודים.
אלעזר שטרן: בשבילי, בשביל הילדים שלי הם יהודים.
יואל רזבוזוב: אבל המדינה לא מקבלת.
אברהם נגוסה: בבקשה תסיימי.
<אנג'לה טליה אדליס: אני רק רוצה להגיד, לא באתי לנסות להתקבל לבית הדין.
<אנג'לה טליה אדליס: אני באתי להתגייר.
<אנג'לה טליה אדליס: באתי להתקבל ליהדות בסופו של דבר.
<אנג'לה טליה אדליס: אז אותי היום לא כל כך מעניין אם הרבנות הזאת אישרה או אם הרבנות הזאת, כל עוד הכירו בי שאני יהודייה.
<אנג'לה טליה אדליס: אני גם לא חושבת איזו שהיא תעודה שמורה על מה אני מאמינה.
<אנג'לה טליה אדליס: עם כל הכבוד, אני רואה שיש הרבה מאוד זרמים ביהדות ובזכות גיור כהלכה, אני חייבת להגיד, באמת הגשמתי איזה שהוא חלום.
<אנג'לה טליה אדליס: מצאתי את המקום שלי בישראל.
קסניה סבטלובה: תודה לך כבוד היושב ראש.
קסניה סבטלובה: אנחנו לצערי הרב מהבוקר בשלושה דיונים.
קסניה סבטלובה: דיון שהתחיל בוועדה לקידום מעמד האישה על אפליה קשה מאוד של זוגות לסביות, של אימהות שלא יכולות ללדת ילדים ואחרי זה לרשום אותם במשרד הפנים, דיון שנמשך כאן בוועדת העלייה והקליטה על רשימות שחורות של פסולי חיתון ועכשיו אנחנו מגיעים לדיון שלישי שאנחנו מדברים על דיונים שונים לגמרי, אבל הכל קשור יחדיו כי אנחנו מדברים על תופעה אחת, אנחנו מדברים על כך שמדינת ישראל הפכה לשבויה.
קסניה סבטלובה: כולנו הפכנו לשבויים בידי אותה רבנות אורתודוקסית שהיא זאת שקובעת, מי זאת אמא כשרה, מי לא אמא כשרה, מי ראוי לעבור גיור, מי לא לעבור גיור.
קסניה סבטלובה: המדינה בעצם בגלל שהיא שבויה ואין לה את הזכות המינימלית להחליט מה טוב לאזרחיה, המדינה הזאת אומרת לאנשים, אזרחי ישראל שמשלמים מסים, משרתים בצבא, טובים פה לכל דבר מלבד מה?
קסניה סבטלובה: להיות מוכרים כיהודים, להתחתן בארצם, לנהל זוגיות נורמלית ואת הזכות הזאת היא מונעת מהם.
קסניה סבטלובה: זה דבר לא חוקתי.
קסניה סבטלובה: זה דבר שנוגד את רוח מגילת העצמאות.
קסניה סבטלובה: זה דבר שנוגד את רוח המדינה שלנו כמדינה יהודית ודמוקרטית.
קסניה סבטלובה: אני חזרתי לפני כמה ימים מוועדת איפא"ק בארצות הברית, ושם פעם אחר פעם עלו יהודים בשלל דיונים שהיו, על בטחון, על חברה, על רווחה, על דת ומדינה, בכל הדיונים שהיו באו יהודים ואמרו "תקשיבו, אנחנו תומכים במדינת ישראל מהיום הראשון שהיא נוסדה.
קסניה סבטלובה: אנחנו משלמים כסף, אנחנו תורמים, אנחנו שולחים את הילדים שלנו לשם להילחם כחיילים בודדים וכל דבר שאנחנו יכולים לעשות, אנחנו עושים, אבל אנחנו מרגישים שהמדינה הזאת היא כבר לא המדינה שלנו, שלנו אין מקום ליד השולחן".
קסניה סבטלובה: את זה אומרת לנו יהדות ארצות הברית, אבל אנחנו יודעים גם שבתוך מדינת ישראל לחלק הארי של הישראלים עוד מעט לא יהיה חלק מסביב לאותו השולחן המשותף שלנו של היהדות, של הישראליות, של הציונות, שדוחקים את כולנו החוצה.
קסניה סבטלובה: מי שרוצה לבדוק בדיעבד לבדוק את היהדות של אותו אדם שכבר הוכר כיהודי, כבר עבר שבעה מדורי גיהינום, זה לא פחות משבעה מדורי גיהינום.
קסניה סבטלובה: מי שאומר עכשיו למישהו שסיים מערך גיור, ותאמינו לי, לי יש כזאת ערימה ענקית של פניות ציבור בנושא של גיור שאנשים כותבים לנו והם אובדי עצות, "אני סיימתי את הדבר הזה, אבל אני לא יהודי אורתודוכסי" כל הפשע שלך, כל פשע של כל מתגייר בעצם שלא מכירים בו ואומרים לו "אתה לא אמין, אתה הסתרת מאתנו, אתה פשעת" שהוא לא חרדי, זה מה שהם רוצים ממנו.
קסניה סבטלובה: הם רוצים שהיא או הוא, הם יהפכו לאנשים חרדים.
קסניה סבטלובה: מי שלא רוצה בזה, מי שרוצה להמשיך באורחות חייו ולהיות כן יהודי חופשי בארצו ולהאמין במה שהוא רוצה להאמין, ולחיות על פי היהדות שהוא והיא, הם בוחרים אותה, ולא בוחרים בשבילם, הם לא כשרים.
קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים לשים לזה סוף.
קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים לצאת עם הודעה נחרצת מכל חברי הדיון, אנחנו צריכים להיות מאוחדים בזה כי אחרת אנחנו פוגעים בעם שלנו, אנחנו פוגעים בערך שהוא הכי קדוש לעם שרמסו אותו כל כך הרבה עמים.
קסניה סבטלובה: אחדות העם.
קסניה סבטלובה: את הערך הזה אם אנחנו לא נאחד אותו ולא נעשה הכל כדי לחבר את קצוות העם, אנחנו נאבד את העם שלנו.
קסניה סבטלובה: נאבד את המדינה שלנו.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת אלעזר שטרן בבקשה.
אלעזר שטרן: יושב פה הרב פרץ שעושה עבודה חשובה, אבל אני יכול להגיד שלצערי הרב הלוואי וכל מערך הגיור היה מתנהג כמו הרב פרץ, היינו נראים אחרת, זה לא המצב.
אלעזר שטרן: עכשיו באמת הסיפור של טניה הוא דוגמה כואבת, צועקת לזה שצריך לזרוק את הרבנות הזאת לכל השדים והרוחות.
אלעזר שטרן: ככה אני כואב לי להגיד את זה.
אלעזר שטרן: אני גדלתי בתוך הציונות הדתית ואני חלק.
אלעזר שטרן: אם בסוף זה התוצאות, אני כאדם דתי שהולך עם כיפה ועם ציצית, מתבייש.
אלעזר שטרן: אני אומר אני מתבייש ואני גם מתייאש.
אלעזר שטרן: אנחנו הצענו הצעה והרב אמסלם יושב פה, הנושא בוער בעצמותיו עוד כמה כנסות קודם, להקים מערך גיור אלטרנטיבי, לא אלטרנטיבי, שהרבנות תקים עוד בתי דין, שכל רב עיר יוכל להקים, שנפתח את האזורים, שאם יש בית דין רע, כמו שטניה פוגשת, שלא תלך אליו.
אלעזר שטרן: שתוכל ללכת לבית דין אחר של הרבנות.
אלעזר שטרן: שגם עברו בחינות של הרבנות.
אלעזר שטרן: אבל התחושה של כוח, של מונופול, ולצערי הרב גם של רוע, ולא מסתכלים והם מביאים התבוללות לפה.
אלעזר שטרן: כמה אתה חושב יש כמו טניה שעוד יבואו לפה עם דמעות ויילחמו על זה?
אלעזר שטרן: הרוב יזרקו אותנו.
אלעזר שטרן: יגידו לנו "אוקיי, אתם לא רוצים אותי, לא צריך את הטובות שלכם".
אלעזר שטרן: במדינת ישראל של היום אפשר להסתדר גם בלי להיות יהודי.
אלעזר שטרן: כמו בתפוצות, מביאים את ההתבוללות לכאן.
אלעזר שטרן: זאת הטרגדיה הגדולה.
אלעזר שטרן: מוטי יוגב ישב פה, אמר הרבנות הראשית, כאילו הם תומכים בשירות בצה"ל.
אלעזר שטרן: כאילו הילדים שלהם מעודדים את הבנות גם לשרת.
אלעזר שטרן: אפילו את הבנים הם לא מעודדים לשרת בצה"ל.
אלעזר שטרן: והם צריכים להחליט אם טניה יהודייה או לא.
אלעזר שטרן: מי הם שיחליטו עליה אם היא יהודייה, על ההשפעות שיש לזה, על איך היא חיה במדינת ישראל.
אלעזר שטרן: טניה בשביל לסכם, אני אגיד לך דבר אחד.
אלעזר שטרן: אם יש לך עוד סבלנות, אני מעריץ אותך.
אלעזר שטרן: אנחנו בסוף ננצח.
אלעזר שטרן: הם יפסידו.
אלעזר שטרן: נקים מערך כשרות, נקים מערך גיור, הכל יהיה לפי ההלכה אבל לא לפי הרבנות.
אלעזר שטרן: ואני אומר לך, ושאלו אותי פה מה זה גיור כהלכה.
אלעזר שטרן: הילדים שלי, הנכדים שלי, התחתנו והם שומרי שבת כולם.
אלעזר שטרן: הם התחתנו עם מי שהתגייר בגיור כהלכה גם בלי החותמת של הרבנות הראשית לישראל.
אלעזר שטרן: זה מה שיהיה פה בסוף.
אלעזר שטרן: זאת היהדות היחידה שיכולה להציל אותנו, אינ אומר לכם, בקרב מאסף.
אלעזר שטרן: אני לא אומר לך "תזרקי אותם", זה קרב פרטי שלך.
אלעזר שטרן: אולי את צריכה את הביטחון הזה שרבנות חתמה לך, שמי יודע מי זאת הרבנות הזאת.
אלעזר שטרן: אני אומר לך, אני לא צריך את זה.
אלעזר שטרן: אני עם הרב אמסלם או עם הרב נחום רבינוביץ.
אלעזר שטרן: או הרב יעקב מידן או הרב ריסקין יחתמו על תעודת הגיור, הילדים שלנו יתחתנו איתם.