GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מירה קידר: סרקנו את השירותים השונים ככל שיכולנו במדינת ישראל שזה גם השירותים של המגזר הראשון, משרדי הממשלה הגדולים שנותנים שירותים לאזרח, גם קופות חולים וגם עמותות, ובהקשר שלנו ער"ן ו"בשביל החיים".
<מירה קידר: אנחנו העברנו שאלונים לגורמים המקצועיים, למנהלים, לראשי הארגונים הללו.
<מירה קידר: בחלקם נענינו, בחלקם לא.
<מירה קידר: אבל קיימנו פגישות עבודה מסודרות, רשומות.
<מירה קידר: יש לנו חומר גלם של עשרות רבות של עמודים בהקשר הזה הספציפי של מניעה בקרב אוכלוסיות עולים.
<מירה קידר: נראה לי קצת כבד להיכנס עכשיו לכל שירות - מה יש ומה אין, אלא אם כן אנשים מתעניינים במיוחד.
<מירה קידר: התמונה הכללית היא מאוד לא טובה.
<מירה קידר: כמו שאמרתי בתחילה, הנושא של רגיש תרבות, הנושא של כלים שמתאימים לעולים, הם לא קיימים.
<מירה קידר: כשבודקים למה וכמה, אנחנו רואים שברוב השירותים אין בכלל מיפוי של האוכלוסייה של העולים.
<מירה קידר: אם אין מיפוי ולא יודעים את המספרים אז בוודאי שאין תוכניות מניעה רגישות תרבות.
<מירה קידר: הדבר הזה הוא די חוזר על עצמו.
קסניה סבטלובה: מי אמון על המיפוי?
<מירה קידר: השירות שנותן שירות לאזרח.
<מירה קידר: למשל, פה רווחה - שירות לאדם הוותיק.
<מירה קידר: זה משרד הרווחה.
<מירה קידר: הלכנו לשם כי בקבוצות האובדנות יש שתי קבוצות שהן בסיכון גבוה מבחינה גילאית וזה הצעירים והקשישים.
<מירה קידר: זה דומה גם בהקשר של העולים.
<מירה קידר: ציפינו שבהקשר של אוכלוסייה שהיא בסיכון גבוה ושהיא מנותקת מצריכת שירותים ועוד, לא כל שכן לגבי אנשים קשישים.
<מירה קידר: נפגשנו שם עם אנשי מקצוע וניסינו לבחון את העניין הזה של מיפוי, אם הם יודעים כמה עולים התאבדו, כמה עולים עשו ניסיונות התאבדות, ופשוט אין.
<מירה קידר: אין, לא מצאנו.
<מירה קידר: הנה, אני כותבת: קיים, אינו קיים, וזה בעדינות כי אנחנו גם לא משרד מבקר המדינה.
<מירה קידר: אנחנו ועדה מקצועית ובאנו לשים את המסקנות ואת ההמלצות בתוך המועצה כדי לקדם תוכניות של העולים.
<מירה קידר: אם אני מסתכלת, למשל, בהקשר הספציפי של משרד הרווחה, השירות לאדם הוותיק, כל הנושא של נוהלי התערבות בהקשר של קשישים שמתאבדים.
<מירה קידר: למשרד הרווחה יש מוסדות ובתי אבות, תשושים שמקבלים שירותים, יש שירותים בקהילה.
<מירה קידר: הם לא ידעו, לא יכלו להמציא לנו נייר שעוסק בעניין הזה של עולים.
<מירה קידר: נמשיך למשרד הבריאות.
<מירה קידר: נפגשנו שם עם כמה וכמה אנשים.
<מירה קידר: שוב, הדברים חוזרים על עצמם.
<מירה קידר: לא אקריא אותם.
<מירה קידר: פה אנחנו מדברים בוועדה בהקשר של משרד העלייה והקליטה שעשה פעילויות מאוד ממוקדות.
<מירה קידר: למרות שהוא לא נותן שירות ראשוני - שירות ראשוני לעולים בגדול זה דרך הרשויות המקומיות, ושירותי הרווחה ברשויות המקומיות - עדיין נעשתה שם עבודה מאוד יסודית.
<מירה קידר: יש פה את הפירוט של הדברים.
<מירה קידר: בהקשר של הסוכנות היהודית, ואני עכשיו בכובע של הסוכנות היהודית, קודם כל, יש לנו כבר הרבה שנים בהקשר של עולים מאתיופיה שהם בסיכון מאוד גבוה יועץ, ד"ר נמרוד גריסרו, שאנחנו עובדים איתו, מרפאת רגישת תרבות.
<מירה קידר: אגב, אנחנו מפעילים מערכת טלאפסיכיאטריה שמחוברת לבית החולים הפסיכיאטרי בבאר שבע.
<מירה קידר: היא מאפשרת התייעצות לעובדים הסוציאליים שלנו במרכזי הקליטה.
<מירה קידר: וכמובן שירות של עולה שיושב בחדר שבו המערכת מופעלת.
<מירה קידר: הוא מקבל דרך מערכת הווידיאו-קונפרנס - פסיכיאטר בכיר.
<מירה קידר: זה מתואם מראש.
<מירה קידר: השירות הזה מוכר במערכות בריאות, גם בריאות הנפש, גם בקופות חולים, גם ההמלצות, גם הטיפול התרופתי.
<מירה קידר: אנחנו מנגישים את שירות בריאות הנפש שכמו שאמרנו שלעולים קשה לצרוך אותו בסביבה ידידותית שזה בהקשר עם העובד הסוציאלי ובתוך מרכזי קליטה.
<מירה קידר: כמובן שבמקרים של התאבדויות אנחנו מפעילים ועדת בדיקה.
<מירה קידר: הכשרנו עובדים שומרי סף.
<מירה קידר: דבר אחד שאני מאוד רוצה להתייחס אליו הוא בשקף הבא.
<מירה קידר: אנחנו מפעילים תוכנית לצעירים עולים בודדים.
<מירה קידר: צעירים עולים בודדים הם בסיכון גבוה לאובדנות.
<מירה קידר: אנחנו נותנים להם מעטפת שבע שנים מהגעתם לארץ למסגרות הקליטה, לקראת השירות הצבאי, ושנתיים לאחר השירות הצבאי.
<מירה קידר: יש לנו בתוכנית הזו כ-2,000 צעירים בכל שנה ושנה.
<מירה קידר: המספרים גדולים ובהחלט משמעותיים.
<מירה קידר: לא אכנס למרכיבים של התוכנית.
<מירה קידר: זו תוכנית שפיתחנו אותה והיא בעצם תוכנית חוסן למניעת התאבדות בקרב האוכלוסייה הזו.
<מירה קידר: היא נותנת מלווה מקצועי לכל אחד ואחד שנמצא בתוך תוכנית "כנפיים", גם אם לקראת השחרור מהצבא, עם השחרור ועד שנתיים, שזה מאוד יוצא דופן עם תהליך של אבחון, הכוון, אימון כלכלי.
<מירה קידר: יש פה המון מרכיבים שהם משפרים את איכות החיים של הצעיר.
<מירה קידר: המציאות של הבלבול ואי-הוודאות הופכת למציאות אפשרית.
<מירה קידר: כמובן במקרי קיצון אם צריך התערבות טיפולית כזו או אחרת אנחנו מסייעים.
<מירה קידר: אני יכולה לתת כדוגמה את "צוק איתן".
<מירה קידר: הרבה עולים בודדים לחמו כמילואימניקים ב"צוק איתן".
<מירה קידר: הטיפול של שירותי בריאות הנפש בתוך הצבא לא כל כך מתייחס לאנשים שהם לא בשירות סדיר.
<קריאה: אולי באמת תתייחסי לנתונים של אובדנות בצבא.
<מירה קידר: אני לא מייצגת פה את ד"ר אריאל בן יהודה.
<קריאה: יש פה נציג שלו.
<קריאה: דברו על המספרים ולא על תוכנית "כנפיים".
אברהם נגוסה: תיכף נשאל את נציגי צה"ל פה.
<מירה קידר: אני רוצה לדבר על תוכנית "כנפיים" שהיא מאוד משמעותית.
<מירה קידר: חשוב לי להגיד בהקשר של תוכנית "כנפיים" שיש התקדמות מאוד רצינית בתוך משרד הבריאות.
<מירה קידר: משרד הבריאות מכיר בתוכנית ואנחנו גם לקראת מחקר משותף בהקשר הזה של צעירים עולים בודדים שמשתחררים מהצבא.
<מירה קידר: אני ממשיכה עם השירותים של המשרדים השונים.
<מירה קידר: אגב, משטרת ישראל - אנחנו נפגשנו עם שני אנשים בכירים ממשטרת ישראל.
<מירה קידר: אפילו במשא-ומתן עם אדם שעומד חלילה להתאבד, לקפוץ וכו', אין להם דוברי שפה.
<מירה קידר: זה דבר שניתן לא בכסף גדול כן לסדר כך שאם הוא עולה מחבר העמים או מצרפת או מאתיופיה אז שיהיה מישהו שמכיר את התרבות ואת השפה.
<מירה קידר: שתי עמותות שהזכרתי קודם: "בשביל החיים" וער"ן עושות עבודה, אפשר להגיד מלאכת קודש, בהקשרים של מצוקות נפשיות.
<מירה קידר: שמעתם גם כבר שער"ן לא מתוקצבת ויתייחסו לדברים.
<מירה קידר: נמצאים פה אנשים שעומדים בראש עמותת "בשביל החיים" והם ידברו בשם עצמם.
<מירה קידר: אלה ההמלצות שהגשנו למועצה כוועדה מקצועית בהקשר של אסטרטגיות מניעת אובדנות בקרב עולים חדשים.
<מירה קידר: אני מזכירה, ארבעה אנשים מאוד רציניים שישבו בוועדה הזו ובתת-ועדה, ובאמת שעות שעות של עבודה.
<מירה קידר: למשל, הנושא של תיקוף כלים רגישי תרבות.
<מירה קידר: יש פה מבחר של דברים שלה
<מירה קידר: ערכתי שבכסף לא גדול אפשר לעשות שינוי ולפחות להגיד: אנחנו על המסלול.
<מירה קידר: אני מקווה שבאמת תימצא אוזן קשבת ויד מושטת והמשאבים אכן יגיעו לטובת כולנו.
<מירה קידר: תודה רבה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע גם מליעמי לורנס מעמותת "Keep Olim in Israel".
<ליעמי לורנס: שלום.
<ליעמי לורנס: קודם כל, אני עולה חדש.
<ליעמי לורנס: אני נמצא פה רק שלוש שנים.
<ליעמי לורנס: העברית שלי לא כל כך טובה, ואני אגיד מראש שאני מצטער.
<ליעמי לורנס: אני רוצה לדבר מהלב שלי.
<ליעמי לורנס: יש לנו קבוצה שנקראת "Keep Olim in Israel Movement".
<ליעמי לורנס: זה בפייסבוק.
<ליעמי לורנס: יש לנו 36,000 עולים חדשים ממאה מדינות.
<ליעמי לורנס: רבע מהם מרוסיה, אוקראינה, ומכל העולם.
<ליעמי לורנס: הקבוצה שלנו היא כבר שנתיים, אנחנו עמותה רק שנתיים.
<ליעמי לורנס: זה עמותה חדשה.
<ליעמי לורנס: שישה אנשים מתו מסמים, שישה אנשים - לא אתיופים, לא רוסים.
<ליעמי לורנס: הם אמריקאים.
<ליעמי לורנס: אני הלכתי לשדה התעופה בן-גוריון לפני שבועיים ואמרתי שלום למישהו שהוא בן-אדם טוב, אדם שהשתחרר מהצבא לפני שנה, שקוראים לו האנטר.
<ליעמי לורנס: הוא היה חייל בודד.
<ליעמי לורנס: זה היה מסמים.
<ליעמי לורנס: בקבוצה שלנו כבר שישה איש התמוטטו מסמים.
<ליעמי לורנס: אין לנו בריאות הנפש.
<ליעמי לורנס: אני לבד, בעצמי, דיברתי עם שבעה אנשים בטלפון והם הגיעו לבית שלי בגלל שהם רוצים להתאבד.
<ליעמי לורנס: שמתי אחת לאשפוז בבית החולים איכילוב והייתי איתה בטלפון שבע שעות כי מישהו אנס אותה.
<ליעמי לורנס: היא היתה בת 19.
<ליעמי לורנס: רוב האנשים הם עולים חדשים בודדים, וגם חיילים בודדים.
<ליעמי לורנס: דיברתי עם הסוכנות, היו לי ארבע פגישות עם הסוכנות.
<ליעמי לורנס: שאלתי: מה עם שירותי ייעוץ בריאות הנפש?
<ליעמי לורנס: יש עלייה עכשיו מברזיל ומארגנטינה.
<ליעמי לורנס: האם מישהו מדבר פורטוגזית או ספרדית או אנגלית?
<ליעמי לורנס: אין אנשים.
<ליעמי לורנס: זה נכון שאפשר לקבל שירות מקופת החולים, אבל הם לא מדברים את השפה של העולים החדשים.
<ליעמי לורנס: אם מישהו לא רוצה לשבת מול הפסיכיאטר אז זה הבעיה שלך.
<ליעמי לורנס: איך אפשר לפתור את הבעיות של אנשים כך?
<ליעמי לורנס: זה הבעיה הגדולה.
<ליעמי לורנס: בעזרת השם, בשנה הבאה אנו נפתח שירותי ייעוץ בבריאות הנפש במחיר נמוך, ואנחנו נסבסד את זה.
<ליעמי לורנס: יש לנו שמונים רופאים בעמותה שיוכלו לתת שירות בכל שפה למטופלים: צרפתית, רוסית, אנגלית, ספרדית, פורטוגזית.
<ליעמי לורנס: זו הבעיה.
<ליעמי לורנס: יש לנו כבר שמונים איש שרוצים לעבוד איתנו.
<ליעמי לורנס: נפגשתי עם הסוכנות ועם כמה חברי כנסת.
<ליעמי לורנס: חברת הכנסת הכי טובה ושאני אוהב אותה, עם כל הכבוד, זו קסניה סבטלובה.
<ליעמי לורנס: היא ממש היחידה שאכפת לה.
<ליעמי לורנס: פגשתי הרבה אנשים והם אמרו: אנחנו לא פסיכולוגים.
<ליעמי לורנס: אמרתי לכולם: למה לא לעשות משהו?
<ליעמי לורנס: אנשים שעולים לארץ צריכים טיפול, וגם המשפחה.
<ליעמי לורנס: מה שקורה זה שהאישה מוצאת עבודה בשכר של 5,000 שקל, אבל האבא לא מקבל עבודה.
<ליעמי לורנס: לכן, הוא נכנס לדיכאון.
<ליעמי לורנס: יש להם שני ילדים.
<ליעמי לורנס: כל אחד מתחיל לשאול את השני: למה הבאת אותנו לפה?
<ליעמי לורנס: בקבוצה שלנו יש לנו הרבה מקרים של אנשים שנפרדו - זו הבעיה.
<ליעמי לורנס: אני באמת רוצה להגיד תודה רבה על זה שנתתם לי לדבר.
אברהם נגוסה: תודה לך על זה שהגעת והצגת את הבעיה.
אברהם נגוסה: אנחנו נתייחס, נשאל את משרדי הממשלה, וכמובן גם גופים רלוונטיים אחרים, איך הם יכולים להיות בקשר איתכם על מנת לעזור לכם ולתת לכם יד בנושא.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את נציג ארגון ער"ן.
אברהם נגוסה: עשינו שם ביקור וראינו והתרשמנו מהפעילות שלהם שנותנת פתרון לבעיות גם מבחינת שפות.
אברהם נגוסה: יש להם הרבה דוברים.
אברהם נגוסה: אדוני, איך אתה מתייחס למה שהוא הציג עכשיו?
דוד קורן: דוד קורן, אני מנכ"ל ערן.
דוד קורן: ליעמי מתאר מצב מאוד נכון, מצוקה של כל העולים.
דוד קורן: זה לא סוד שעלייה, הגירה, מחריפה את הסכנה של אובדנות, ובכלל של מצוקה.
דוד קורן: לנו בער"ן יש היום 1,200 מתנדבים.
דוד קורן: כרגע, אני בדקתי בשנייה הזו, יש 16 מתנדבים שהם בשיחה, ויש ביניהם דובר רוסית אחד.
דוד קורן: מספר המתנדבים שיש לנו שהם דוברי שפות העולים הוא אחוז אחד.
דוד קורן: זה מדבר בעד עצמו.
דוד קורן: ההצעה שיש לנו והיתה לנו זה להרחיב את השירות לעולים שבחלקו יכול להיות בעברית, אבל בחלקו בלבד.
דוד קורן: עולה שנמצא פה 20 שנה סביר להניח שאם הוא יפנה אלינו אז הוא יוכל לנהל את השיחה גם בעברית.
דוד קורן: אבל זה לא נכון לגבי רבים מהעולים.
דוד קורן: אין לנו פתרון.
דוד קורן: יש לנו את היכולת להרים את השירות הזה אפילו בקלות, להקים מוקד בתוך ער"ן של מספר שפות, אם זה אמהרית, רוסית, צרפתית.
דוד קורן: אני לא מדבר על טיגרינית כרגע.
דוד קורן: שמענו פה על עוד שפות.
דוד קורן: זה כנראה לא יכול להתקיים היום על-ידי מתנדבים.
דוד קורן: לגייס מתנדב דובר רוסית קשה לנו בערך פי 10 מדובר עברית, ואני לא רוצה לדבר על השפות האחרות.
דוד קורן: זה כמעט בלתי אפשרי.
דוד קורן: היו לנו שתי מתנדבות דוברות אמהרית והיום מתוך 1,200 מתנדבים אין לנו אף דובר אמהרית בתוך הארגון.
דוד קורן: הצורך במענה בשפות האלה הוא אדיר.
דוד קורן: זה לא מאוד מאוד יקר כי כל התשתיות וכל הידע קיים בארגון - זה חלק אחד.
דוד קורן: החלק השני זה להפיץ את המידע הזה בקרב העולים.
דוד קורן: אותם שבעה אנשים שהגיעו אל ליעמי, אם הם היו מגיעים אלינו כיוון שזה באנגלית אני מניח שהיינו מוצאים מישהו שידבר איתם כיוון שזה באנגלית.
דוד קורן: הם לא יודעים עלינו.
דוד קורן: אבל אין לנו את השירות באנגלית, יש לנו שירות ברוסית שהוא מאוד מוגבל.
דוד קורן: כפי שאמרתי, כרגע מתוך 16 מתנדבים שנמצאים בשיחה אחד יודע רוסית, כך שמבחינתנו היכולת למנוע אובדנות בקרב עולים קיימת.
דוד קורן: אני שם את זה לפתח הוועדה הזו.
דוד קורן: עשיתם אצלנו ביקור מרגש בראשותך.
דוד קורן: אנחנו יכולים לעשות את זה, אנחנו יכולים להרים את הכפפה הזו.
דוד קורן: לגבי השאלה - אנחנו מתוקצבים דרך משרד הבריאות, תקצוב שהוא כמובן חסר, אבל הוא יותר גבוה ממה שהוא היה בשנים שעברו.
<קריאה: תמיד אפשר יותר - - -
דוד קורן: אנחנו משתפים ושותפים למועצה למניעת אובדנות.
דוד קורן: שוב, החלק של העולים מאוד מאוד חסר שם.
אברהם נגוסה: נניח שהגיע אליכם מקרה ושמעתם את המצוקה ואת הבעיות שלו.
אברהם נגוסה: איך אתם יוצרים קשר עם המערכת הממשלתית כדי להתמודד עם הבעיות האלה ולתת לו פתרון?
דוד קורן: למעשה, יש לנו קשר עם כל המערכות, אם זה הרווחה, ואם אנחנו מדברים על ילדים, זו מערכת החינוך, אם זו היועצת, אם זה מנהל בית הספר.
דוד קורן: כמובן עם מד"א בסיטואציה שאדם כבר נמצא במהלך אירוע אובדני.
דוד קורן: הזכרתי קודם ואגיד שוב שאנחנו בשנה החולפת הצלנו פיזית כ-800 אירועים של אובדנות.
דוד קורן: רק אתמול היתה נערה בגיל 22.
דוד קורן: קשר נוסף זה כמובן עם בתי החולים הפסיכיאטריים כמובן.
דוד קורן: כך שברגע שמגיע אלינו בקריאה אובדנית, השיחה תתנהל עם אותו אדם עד שהוא יגיע למקום מבטחים.
דוד קורן: המשך הטיפול אחר כך הוא לא בידיים שלנו.
דוד קורן: אבל בהנחה שהוא הגיע למחוז, אם זה חייל, אזרח או ילד, יש המשך.
אברהם נגוסה: אבשלום אדרת, יושב-ראש עמותת "בשביל החיים", בבקשה.
<אבשלום אדרת: שתי הערות: אחת, אולי שליש מהמתאבדים זה עולים חדשים וזה לא כל כך מרשים אנשים.
<אבשלום אדרת: אבל כשאנחנו מדברים על זה שמתוך ה-500 המתאבדים 170 אנשים הם עולים חדשים, אני חושב שזה צריך לזעזע כל אחד.
<אבשלום אדרת: אני מתרשם מתוך הפעילות של משרד העלייה והקליטה ומתוך הגופים האחרים שאין דגש מספיק ברור וממוקד לגבי הנושא של אובדנות והמצוקה של העולים החדשים.
<אבשלום אדרת: זו נקודה אחת, ואני חושב שצריך לתת על זה הרבה יותר דגש.
<אבשלום אדרת: אני רוצה להעיר עוד נקודה אחת.
<אבשלום אדרת: אנחנו עוסקים הרבה מאוד גם במשפחות שיקיריהן התאבדו.
<אבשלום אדרת: אנחנו נותנים להם מענה.
<אבשלום אדרת: עכשיו גם המדינה נכנסה לתוך הנושא הזה.
<אבשלום אדרת: אנחנו נעשה את זה כחלק ממכרז של משרד הרווחה.
<אבשלום אדרת: הבעיה הגדולה היא שבנושא של אובדנות והתאבדויות אין מקור מידע איך להגיע למשפחות.
<אבשלום אדרת: הן חייבות להגיע אלינו כדי שאנחנו ניתן להן עזרה ושנעזור להם.
<אבשלום אדרת: בזה אנחנו לא הצלחנו.
<אבשלום אדרת: 17 שנים שהעמותה שקיימת ואנחנו לא הצלחנו להגיע למשפחות של עולים חדשים.
<אבשלום אדרת: זאת אומרת, אנחנו לא מגיעים בכלל לשליש מהמתאבדים.
<אבשלום אדרת: כאן צריכה להיות עבודת חריש עמוקה בקרב ארגונים כמו הארגון שלך וכמו ארגונים אחרים של עולים חדשים, להביא לידיעתם שכאשר כבר קרה האסון להגיע ולקבל עזרה.
<אבשלום אדרת: אנחנו יודעים שכאשר ניתנת עזרה ותמיכה, ואנחנו נותנים קבוצות תמיכה וטיפולים פרטניים, משפחתיים, זוגיים, אפשר להתמודד עם האסון הזה בצורה הרבה יותר מוצלחת והרבה יותר טובה.
<אבשלום אדרת: לכן, חשוב שתצא מכאן הקריאה לארגונים שעוסקים בעולים חדשים לעבור את ההכשרה של שומרי סף, לקבל הרצאות חשיפה שאנחנו עושים לנושא הזה, ולהכיר את הנושא הזה כדי שיוכלו לעזור לעולים החדשים שכבר קרה אצלם האסון.
אברהם נגוסה: לשאלתך, מי שצריך לתכלל את הנושא הזה זה המועצה הלאומית למניעת אובדנות.
אברהם נגוסה: אני פונה ליושב-ראש המועצה לפרופ' גיל זלצמן.
אברהם נגוסה: אדוני, הוא אמר שיש ארגוני עולים, יש את משרד הקליטה ואת הסוכנות היהודית, וגם משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: נשמח לשמוע האם כמועצה לאומית יש לכם שולחן עגול על מנת לקבל נתונים מהשטח וגם לתת אינפורמציה לציבור בשטח?
<גיל זלצמן: קודם כל, תודה ליושב-ראש על קיום הדיון הזה שאנחנו חושבים שהוא דיון קריטי וחשוב ומציל חיים.
<גיל זלצמן: רק להבהיר, המועצה הלאומית היא גוף של אנשים שבאים בהתנדבות ומשמשים כגוף יועץ למשרד הבריאות ולמשרדי הממשלה.
<גיל זלצמן: אין לנו תקציב משל עצמנו, ואין לנו גם אפשרות להפעיל תוכנית אלא רק לייעץ לתוכנית.
<גיל זלצמן: הפעלת התוכנית היא על-ידי היחידה למניעת התאבדויות ששושי הרץ עומדת בראשה.
<גיל זלצמן: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא.
<גיל זלצמן: שושי יושבת בוועדה.
<גיל זלצמן: גם מירה קידר יושבת בוועדה.
<גיל זלצמן: שוב, זה הזדמנות להודות למירה ולצוות שהיא הובילה שנתן לנו מידע בפעם הראשונה.
<גיל זלצמן: אני לא חושב שאי פעם מישהו אסף מידע בצורה כזו רצינית ומקיפה.
<גיל זלצמן: כולנו נבהלנו כשראינו את הנתונים.
<גיל זלצמן: בסך הכול, לפני חודשיים-שלושה הצגנו לנו את זה.
<גיל זלצמן: כולנו היינו בהלם מהשיעור.
<גיל זלצמן: תיכף ידבר נציג הצבא.
<גיל זלצמן: אגב, בצבא קורה הפוך ואנחנו לא מבינים למה.
<גיל זלצמן: בצבא דווקא השנה, למשל, לא היו בכלל עולים חדשים שהתאבדו.
<גיל זלצמן: בעבר היו הרבה מאוד עולים בצבא שהתאבדו.
<גיל זלצמן: זו שאלה מעניינת שאנחנו לא יודעים לענות עליה.
<גיל זלצמן: אני רוצה להדגיש כמה דגשים כדי להסביר.
<גיל זלצמן: קודם לשאלתך, הם יושבים איתנו והרעיון פה הוא איחוד כוחות.
<גיל זלצמן: למעשה, רק שותפות של מספר משרדי ממשלה ומספר גורמים והאקדמיה יחד יכולים להילחם בתופעה כמו אובדנות, גם במקומות אחרים בעולם.
<גיל זלצמן: דיברו פה על שפה ועל יכולת לתת מענה טלפוני בשפה, חינוך לשומרי סף שדוברים את השפה.
<גיל זלצמן: אני לא עולה חדש, אבל כל הדורות שלפניי הם עולים חדשים.
<גיל זלצמן: כל עם ישראל הוא עם עולה חדש.
<גיל זלצמן: כל מי שעוסק בתחום יודע שזה לא רק עניין של שפה, זה קודם כל עניין של תרבות.
<גיל זלצמן: התרבויות הן שונות.
<גיל זלצמן: זה לא רק המילה המדוברת.
<גיל זלצמן: הרבה עולים חדשים מדברים עברית לא רעה, ובכל זאת מתאבדים יותר.
<גיל זלצמן: אנחנו צריכים להנגיש לא רק מישהו שיודע להגיד ברוסית או באמהרית או בכל שפה אחרת, אלא מישהו שמבין את התהליכים המשפחתיים, למה אסור לדבר על התאבדות בפורומים מסוימים.
<גיל זלצמן: כשנותנים נתונים על הציבור ממוצא אתיופי המספרים נראים קטנים יחסית לחבר העמים, אבל הקבוצה הזו היא קבוצה קטנה באוכלוסייה.
<גיל זלצמן: אם מסתכלים על השיעור לפי גודלה, זו אחת האוכלוסיות המתאבדות ביותר בעולם, לא בארץ.
<גיל זלצמן: אין כמעט מקומות בעולם שמגיעים ל-24 ל-100,000.
<גיל זלצמן: זה שיעור פי 4 יותר מילידי הארץ ופי 2 יותר מעולי ברית המועצות, כך שיש פה אוכלוסייה מסוימת ששם הצרכים והבנת התרבות היא קריטית.
<גיל זלצמן: אין לנו מי שיעשה את זה.
<גיל זלצמן: פה צריך לצאת אולי איזשהו קול קורא מכם להקצות משאבים להכשרה - אולי דרך משרד הקליטה, לא לבנות רק על משרד הבריאות – של אנשים רגישי תרבות.
<גיל זלצמן: החלק השפתי פחות מעניין אותי.
<גיל זלצמן: אני כמעט לא פגשתי מטופל מהעדה האתיופית שלא מדבר קצת עברית.
<גיל זלצמן: אבל להבין למה הוא מתכוון כשהוא אומר: זר, אני פועל תחת הזר, או כשהוא מדבר על זה שהוא לא יכול לדבר עם ההורים שלו על המצוקה שלו.
<גיל זלצמן: זה החלק החשוב.
<גיל זלצמן: מה שכנראה שיציל זה החינוך לרגישות תרבותית.
<גיל זלצמן: יש שתי אסטרטגיות שהוכחו מדעית כיעילות ביותר שרלוונטיות לדיון כאן כשאחת היא טיפול מוקדם בדיכאון.
<גיל זלצמן: אוכלוסיות מהגרים בכלל, גם באירופה, יש המון היום עבודות על מהגרים באירופה שהם בעצם פליטים.
<גיל זלצמן: רואים שאנשים פליטים, מהגרים, אנשים שמשנים מקום מגורים, לא מגיעים לטיפול בדיכאון.
<גיל זלצמן: הם יכולים להסתובב עם דיכאון ויגידו: בטח, הוא בדיכאון כי הוא עזב את הבית שלו והוא ירד כלכלית, כי אין לו עבודה.
<גיל זלצמן: אבל לא, מחלת הדיכאון היא מחלה גנטית ששכיחה בכל האוכלוסיות ומצריכה טיפול מוקדם.
<גיל זלצמן: הטיפול האגרסיבי בדיכאון זה אסטרטגיה אחת שחייבים לחנך ציבורים מתרבויות אחרות.
<גיל זלצמן: הדבר השני זה הרצף הטיפולי.
<גיל זלצמן: יושבים פה נציגים של כל הקופות ואני מברך על זה שהם הגיעו.
<גיל זלצמן: כל הקופות נרתמות לעניין הזה כי האחריות על בריאות הנפש היא היום על הקופות מאז הרפורמה.
<גיל זלצמן: הקופות מנסות לעשות מאמץ אמיתי לתת מענה של רצף טיפולי.
<גיל זלצמן: שוב, חסר ידע על התרבויות השונות.
<גיל זלצמן: זה אולי תפקידכם לעודד את זה.
<גיל זלצמן: תודה.
<מ': אני חושבת שהידע שהכי חסר פה זה ידע של אותם אנשים שנמצאים במצוקה, למי לפנות.
<מ': אני לא עולה חדשה, הבן שלי כן היה.
<מ': לא ידענו למי לפנות.
אברהם נגוסה: ניתן לך לדבר בתור שלך.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע עכשיו את ארגון "קעליטה", בבקשה.
<ג'ואנה דייאן: שלום, שמי ג'ואנה דייאן.
<ג'ואנה דייאן: אני עובדת בארגון "קעליטה" שהוא ארגון גג של העמותות שעוזרות לעולים מצרפת.
<ג'ואנה דייאן: במקרה או שלא במקרה אני גם חברה של ש' שהתאבדה עם ארבע בנותיה, ובטח שמעתם על הסיפור המזעזע הזה.
<ג'ואנה דייאן: היום היה העלייה לקבר.
<ג'ואנה דייאן: אני חייבת לומר שהנושא הזה הוא משהו שחור שאין לך לא תשובה ולא פתרון ולא מעשים.
<ג'ואנה דייאן: לדעתי, הוא נוגע לכלל האוכלוסייה.
<ג'ואנה דייאן: אני רואה את העלייה כהזדמנות לשים זכוכית מגדלת על מצוקת האזרח הישראלי בכלל.
<ג'ואנה דייאן: אני חושבת שאזרח רגיל לא יודע מה לעשות ומה עושים כשאנחנו נמצאים ליד אדם שמדבר על התאבדות.
<ג'ואנה דייאן: קודם כל, איך מקשיבים לו.
<ג'ואנה דייאן: אבל לא רק איך מקשיבים לו, אלא מה ניתן לעשות בצורה מעשית.
<ג'ואנה דייאן: אני קשובה למצוקה של חברות ואנשים ואני שמה לב.
<ג'ואנה דייאן: למשל, יש לי חברה שנשואה לאדם חולה נפש.
<ג'ואנה דייאן: היא עם הרבה ילדים והיא מקבלת מהמדינה עזרה.
<ג'ואנה דייאן: אלא מה?
<ג'ואנה דייאן: העזרה הזו היא מאוד מוגבלת.
<ג'ואנה דייאן: היא מקבלת, למשל, עשרה טיפולים פסיכולוגיים.
<ג'ואנה דייאן: אותו דבר בקופת חולים.
<ג'ואנה דייאן: אתה מקבל עשרה טיפולים או משהו לתקופה מסוימת ואחרי זה נגמר.
<ג'ואנה דייאן: אני יכולה לספר על הבן שלי.
<ג'ואנה דייאן: אני השכנה של האישה הזו.
<ג'ואנה דייאן: אני ישנה מול החלון של השכנה שלי שהתאבדה עם ארבע בנות.
<ג'ואנה דייאן: קיבלתי שירות להתמודדות עם הטראומה עבור הבן שלי מבית הספר, אלא שאחרי שנה זהו.
<ג'ואנה דייאן: אין כבר תקציב.
<ג'ואנה דייאן: אתה רצית לעזור, יצרת ציפייה שהנה נותנים לך עזרה והנה אתה כבר יוצא מהמצוקה, אבל אז זה נגמר.
<ג'ואנה דייאן: יכול להיות שהעזרה שניתנה היא אפילו יותר פוגמת מאשר עוזרת.
<ג'ואנה דייאן: אותו דבר עם הפסיכולוגיה.
<ג'ואנה דייאן: אתה ניגש לפסיכולוג או לפסיכיאטר והוא מקשיב.
<ג'ואנה דייאן: למשל, אתה מדבר איתו על אלימות.
<ג'ואנה דייאן: הוא אומר לך: צריך להבין את המורכבות של האנושות.
<ג'ואנה דייאן: צריך להבין - יופי, תודה רבה.
<ג'ואנה דייאן: הבנתי.
<ג'ואנה דייאן: אבל אין סינכרוניזציה בין משרדי הרווחה.
<ג'ואנה דייאן: מניסיון אישי אני אומרת שכשאתה מדבר עם פסיכולוגים ועם עובדים סוציאליים, האנשים האלה לא יודעים על נושא האלימות.
<ג'ואנה דייאן: הם לא יודעים שאלימות זה לא רק להרביץ אלא זה גם אלימות כלכלית, אלימות מילולית, וזה נגד נשים.
<ג'ואנה דייאן: זה לא רק נגד נשים, זה נגד כל בן אדם שנמצא במעמד הנמוך במערכת יחסי הכוחות.
<ג'ואנה דייאן: כל אדם שנמצא מהצד של השליטה יכול להשתמש בשליטה שלו בצורה רעה, אם זה הורה, אם זה גבר מול אישה, אם זה ישראלי מול עולה חדש.
<ג'ואנה דייאן: אבל תזכרו שיש גם מושג הפוך.
<ג'ואנה דייאן: במקורות שלנו דיברנו על עניי ארץ-ישראל.
<ג'ואנה דייאן: זאת אומרת, אנחנו חונכנו שלעני של ארץ ישראל יש מעמד אחר.
<ג'ואנה דייאן: אנחנו מדברים על זה שארץ ישראל נקנית בייסורים וזה אומר שאנחנו מודעים שהחיים בארץ זה לא גן של ורדים, כמו שאומרים בתנועות הנוער.
<ג'ואנה דייאן: אתה עושה עלייה ואתה מגיע עם מורעלות ואידיאולוגיה של: אני לא מגיע לגן של ורדים ואני יודע שיהיה קשה.
<ג'ואנה דייאן: אבל פתאום כשאתה עולה לאוטובוס הנהג צועק עליך וכשאתה הולך לרופא, הרופא לא מתייחס.
<ג'ואנה דייאן: הכול פתאום הפוך על הפוך, ואתה עומד ואין לך פתרון.
<ג'ואנה דייאן: זאת אומרת, מציעים לך פתרונות ואין לך.
<ג'ואנה דייאן: אם דיברנו על האתיופים ועל חבר העמים, אני רוצה גם לדבר על מצב ההפוך, על אותו אדם שדווקא מגיע ממדינה שהושיטה לו יותר יד בכל הנושאים החברתיים כמו צרפת.
<ג'ואנה דייאן: הציפייה של אותו אדם היא יותר גדולה לקבל שירות.
<ג'ואנה דייאן: אני רוצה להציע משהו מעשי שאני חושבת שהוא לא אמור לעלות הרבה כסף.
<ג'ואנה דייאן: אני מציעה להדביק דף עם מה עושים במקרה שאתה רואה סימני מצוקה אצל האחר, מה עושים בצורה מעשית.
<ג'ואנה דייאן: זה צריך להסתובב אצל כלל האוכלוסייה - זה דבר ראשון.
<ג'ואנה דייאן: שנית, שכולם יהיו מעורבים.
<ג'ואנה דייאן: אנחנו פה בוועדת העלייה, אבל איפה ש פה שירותי דת?
<ג'ואנה דייאן: אני לא יודעת, אולי אני טועה.
<ג'ואנה דייאן: אבל הרבנים מודעים לכך או שהם רק ידברו על האיסור שבהתאבדות?
<ג'ואנה דייאן: איפה פה שירותי הדת ושירותי הרווחה?
<ג'ואנה דייאן: אבל איפה משרד המשפטים?
<ג'ואנה דייאן: יש נושאים שהם לא שקשורים לרווחה, אלא נושאים שקשורים לבית משפט.
<ג'ואנה דייאן: זה מראה שאין כאן שיתוף פעולה בין האגפים, ושיש פה פספוס גדול שאנחנו חייבים להתעורר כדי שיהיה שיפור.
אברהם נגוסה: את עובדת בתוך הארגון "קעליטה" שמסייע לעולים חדשים.
<ג'ואנה דייאן: לא, לעמותות.
<ג'ואנה דייאן: אנחנו לא עובדים ישירות עם העולים.
<ג'ואנה דייאן: זה הבדל מאוד משמעותי.
<ג'ואנה דייאן: אנחנו לא עובדים ישירות עם המצוקה.
<ג'ואנה דייאן: הם פונים אלינו עם המצוקה שלהם, אבל אנחנו לא - - -
אברהם נגוסה: האם יש לך רשימה של הגופים, אם זה עמותות או משרדי ממשלה, שמטפלים בנושאים האלה כמו ער"ן או "בשביל החיים" או המועצה הלאומית?
אברהם נגוסה: אם אתם רואים מישהו שנמצא בסכנה או בדיכאון אתם יכולים להתקשר ולהגיד שהוא זקוק לעזרה ולבקש מהם לבוא ולעזרה.
אברהם נגוסה: האם יש לכם רשימות כאלה?
<ג'ואנה דייאן: עשינו עבודה של מיפוי העמותות הצרפתיות שעובדות בארץ.
<ג'ואנה דייאן: יש רשימה של העמותות, אבל זה לא מספיק.
<ג'ואנה דייאן: היה צריך לעשות באמת עבודה של מיפוי של כל העמותות בארץ כי יש התאבדות של אישה ויש התאבדות של קשיש.
<ג'ואנה דייאן: צריך להפנות לעמותות לפי הבעיה.
<ג'ואנה דייאן: אנחנו עשינו עבודה של מיפוי העמותות כך שאנחנו יודעים בנישה הצרפתית לאן לפנות.
<ג'ואנה דייאן: אבל אין לנו את המיפוי של העמותות הישראליות שפונות לשלל המצוקה של האזרח הישראלי, ואני חושבת שזה חובתנו כחברה.
אברהם נגוסה: נציג עמותת "בשביל החיים" אמר קודם: אנחנו יכולים להתערב ולעזור, אבל אנחנו לא יכולים להגיע למשפחות.
אברהם נגוסה: לכן, אני מנסה.
<מ': אבל העולה לא יודע על "בשביל החיים", הוא לא מכיר והוא לא שמע בחיים שלו על "בשביל החיים".
<מ': מאיפה הוא יידע שזה קיים?
אברהם נגוסה: השאלה היא איך אנחנו יוצרים מצב שאפשר יהיה להגיע גם לאנשי מקצוע שיש להם את האפשרויות לסייע לאנשים האלה ולמנוע את ההתאבדות, וגם איך אנשים יכולים להגיע לאנשים האלה.
אברהם נגוסה: זה מה שאנחנו רוצים בעניין.
<ג'ואנה דייאן: אבל אנחנו לא מטפלים ישירות.
אברהם נגוסה: הבנתי, אתם מרכזים את העמותות.
אברהם נגוסה: אבל אתם כארגון גג גם יכולים לדבר עם עמותות שאותן אתם מרכזים.
<ג'ואנה דייאן: בצורה אישית אני יכולה לענות שהחברה שלי דיברה איתי על התאבדות.
<ג'ואנה דייאן: בסוגריים, אני לא הכרתי את הנושא של התאבדות משפחתית, ואני חושבת שחייבים להעלות את המודעות לכך שזה דבר שקיים, ולתת.
<ג'ואנה דייאן: אבל אני לא ידעתי לאיפה, גם כשעבדתי ב"קעליטקה" לא ידעתי לאיפה להפנות.
<ג'ואנה דייאן: יותר מזה, ידעתי שהיא מטופלת אצל פסיכיאטר, אבל אז זה הוריד מכל הקהילה כי אתה אומר: טוב, היא אצל פסיכיאטר.
<ג'ואנה דייאן: אבל זה לא נכון.
<ג'ואנה דייאן: האחריות היא גם על כל הגופים הממשלתיים והעמותות, אבל גם על האזרח הרגיל.