GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ג'ואנה דייאן: הוא חייב לדעת איך הוא מתמודד לא רק עם התאבדות אלא גם עם מצוקה.
<ג'ואנה דייאן: אדם שלידו עומד אדם עם דיכאון, לאו דווקא יודע איך לעזור לו.
אברהם נגוסה: גברת מ', בבקשה.
<מ': רציתי להתחיל אולי מהביצה.
<מ': אני היום מטופלת על-ידי המדינה, וכבר פעם שנייה.
<מ': הייתי מטופלת כמשפחה של מישהו שהתאבד.
<מ': הבן שלנו התאבד ואנחנו מטופלים כבר כמעט חמש שנים בקבוצות תמיכה.
<מ': אני חושבת שאילו המדינה היתה משקיעה את כל הכספים שהיא משקיעה באחרי במשפחות המפורקות, וזה לא בן אדם אחד שהתאבד אלא זה חמישה-שישה אנשים שהמדינה נושאת אותם אחר כך על גבה, אם היו משקיעים את כל התקציבים בלפני, ואני שומעת פה על השקעות ועל הסיפור הזה של תקציבים, באנשים הדיכאוניים או באנשים עם תחלואה כפולה של סמים ודיכאון, שיהיה להם מקום שבו הם מטופלים עם רצף טיפולי, עם חדר כושר, עם משהו אחר מאשר חדר סגור שכל מה שהם מקבלים זה תרופות ולא שום דבר אחר, התקציבים האלה, לדעתי, היו פותרים את הבעיה לפחות לחלק מהאנשים, ואז היו חוסכים טיפול של משפחות שלמות לאורך שנים שעולה למדינה לפחות כפול, להערכתי.
<מ': אין לי שום ידע בעניין.
<מ': כעת אני רוצה לחזור ולהגיע לתרנגולת - משרד הקליטה.
<מ': משרד קליטה הוא זה שאחראי על העולים.
<מ': במשרד הקליטה אין שום מעקב אחרי העולים.
<מ': משרד הקליטה הוא זה שאחראי על קבלת העולים.
<מ': למה שמשרד קליטה לא יעשה מעקב כמו שכאן הוצע של כמה שנים אחרי אותם עולים חדשים, ולאו דווקא צעירים שאני מבינה שיש כאן הצעות לעשות, אלא גם לעשות לאורך שנים לעשות מעקב ולראות מה מצבם.
אברהם נגוסה: איך יעשו את המעקב?
אברהם נגוסה: אחת הבעיות שאני מזהה פה, וזה לא רק היום, ועניין התקציב הוא נכון, אבל יש שלב קודם והוא איך אנחנו מגיעים לאנשים הפוטנציאליים שנמצאים במצוקה האלה.
אברהם נגוסה: איך את מציעה שנגיע לאנשים האלה?
<מ': ההצעה שלי היא שמשרד הקליטה יעשה מפגש מדי שלושה-ארבעה חודשים, חצי שנה, עם כל עולה שיגיע ובו ישאלו מה מצבו, האם הוא זקוק למשהו.
<מ': לא נראה לי שזה כזה עניין.
אברהם נגוסה: הנה, היא הציגה לנו שבסוכנות הם עושים שאלונים.
אברהם נגוסה: יש שאלונים ודרך השאלונים הם מזהים את האנשים שנמצאים במצוקה.
אברהם נגוסה: האם את מציעה לנו להרחיב את זה?
<מ': אני מציעה שמראש במשרד הקליטה, בלי שאלונים, ייקבע שכל עולה חדש צריך להגיע פעם בחצי שנה, פעם בשלושה חודשים, למשרד הקליטה לשיחה בשביל שיהיה איזשהו מעקב אחרי מה שקורה.
<קריאה: אבל לא כל עולה רוצה להגיע.
<ג'ואנה דייאן: כמו התפתחות הילד שיש לו אפשרות.
<ג'ואנה דייאן: גם בקופת חולים אפשר לעשות את זה.
<ג'ואנה דייאן: יש לו פגישה אצל הרופא.
אברהם נגוסה: זו הצעה, אנחנו מכבדים את ההצעה שלך.
אברהם נגוסה: נשים על השולחן.
<מ': אני רוצה לספר לכם למה זה עולה.
<מ': הבן שלנו היה סטודנט מצטיין.
<דנה גורדון שושני: תיזהרי כי הכול משודר.
<דנה גורדון שושני: אם את לא רוצה פרטים מזהים, את צריכה להיזהר.
<מ': אוקי.
<מ': הוא הגיע כתושב חוזר והוא הגיע ללא כלום.
<מ': למישהו היתה צריכה להידלק נורית אדומה: מה קורה כאן?
<מ': משהו מוזר?
<מ': הוא הגיע מארצות הברית אחרי 14 שנה.
אברהם נגוסה: האם היתה פנייה לאיזשהו גורם?
<מ': לא, לא ידענו בכלל למי לפנות.
אברהם נגוסה: לא ידעתם לפנות למשרד הבריאות, לקופת החולים?
<מ': לא, לא ידענו למי לפנות.
<מ': זה בדיוק הסיפור - שאין בשום מקום מידע לציבור למי לפנות בזמן מצוקה - זה דבר אחד.
אברהם נגוסה: רגע, אי-אפשר כי יש תור.
אברהם נגוסה: אנחנו צריכים לתת לפחות לכל האנשים שרוצים להביע את דעתם.
אברהם נגוסה: בואו נעשה בקיצור.
אברהם נגוסה: רבותיי, אנחנו ננהל את העניין לפי הרשימות שיש לנו פה.
<מ': בסך הכול, ציינתי את כל מה שהיה חשוב לי.
<מ': אני רוצה לציין עוד פעם במיוחד את הנושא הזה של הטיפול בעולים שיש להם בעיות שאין שום מקום אחר שמאחד או יכול לעקוב אחריהם.
<מ': הדרך היחידה זה דרך משרד הקליטה.
<מ': אני חושבת שפה צריכה להיעשות עבודה הרבה יותר רצינית.
אברהם נגוסה: הסיבה שאנשים לא מגיעים לאנשי מקצוע ושהם לא מקבלים את הסיוע כדי למנוע את ההתאבדות זה שהציבור לא יודע לאן לפנות.
אברהם נגוסה: זה מה שאנחנו שומעים.
אברהם נגוסה: גברת קשת, בבקשה.
<קשת בר ידין: שלום, אני קשת בר ידין.
<קשת בר ידין: אני רכזת תמיכה בעמותת בשביל החיים.
<קשת בר ידין: אני מקבלת את כל הפניות שמגיעות לעמותה ודואגת לכך שהאנשים שפונים אלינו יקבלו את הטיפול שהם מבקשים.
<קשת בר ידין: יש לנו קבוצה של מתנדבים שעוזרים למשפחות, קבוצות תמיכה, ועכשיו גם טיפולים פרטניים.
<קשת בר ידין: יש פניות שמגיעות גם מעולים חדשים.
<קשת בר ידין: זה מעט מאוד.
<קשת בר ידין: בדרך כלל זה דוברי אנגלית שמגיעים אלינו.
<קשת בר ידין: רק לדוברי אנגלית אני כן יכולה להציע משהו.
<קשת בר ידין: הם מקבלים תמיד מתנדב דובר אנגלית שבקשר איתם.
<קשת בר ידין: אבל חוץ מאלה יש לנו עוד שפות.
<קשת בר ידין: חסר לנו רוסית ואמהרית שזה השפות שמאוד הייתי שמחה אם היו לנו.
<קשת בר ידין: יש לנו: ספרדית, פולנית, רומנית ואנגלית.
אברהם נגוסה: אין דוברי רוסית ואמהרית?
<קשת בר ידין: אין מתנדבים אצלנו דוברי רוסית שמעוניינים להתנדב.
<קשת בר ידין: היתה פעם, כרגע אין.
<קשת בר ידין: באמהרית גם לא.
<קשת בר ידין: אין לנו צרפתית.
<קשת בר ידין: מאוד היינו שמחים.
<קשת בר ידין: אה, יש צרפתית שלא ידעתי - אוקי, מתקבל.
אברהם נגוסה: חסר לך אמהרית ורוסית ואני מקווה שנמצא גם את זה.
אברהם נגוסה: נשמע את נציג משרד הקליטה אחר כך.
<קשת בר ידין: אני רוצה שתבינו שהמשפחות שיקיריהן התאבדו נמצאות בעצמן בסיכון לאובדנות פי 8 מאוכלוסייה הרגילה.
<קשת בר ידין: העולים החדשים הם בקבוצת סיכון.
<קשת בר ידין: הרבה פעמים מי שהתאבד הוא בחו"ל, האח התאבד או האבא או מישהו אחר שהוא בחו"ל, וזה עוד מוסיף לסיכון.
<קשת בר ידין: אבא שלי התאבד כשהייתי בת 18.
<קשת בר ידין: בגיל 19 עליתי לבד לארץ.
<קשת בר ידין: אפשר להגיד שהסיכון זה גם הגיל וגם הכול.
<קשת בר ידין: זה נס שאני פה.
<קשת בר ידין: אני גם בקשר עם ליעמי, אני כן בתפוצה הזו.
<קשת בר ידין: אני רואה את מצוקת העולים.
<קשת בר ידין: חייבים טיפול בשפה שלהם.
<קשת בר ידין: השפה היא כן חשובה, במיוחד בשנה הראשונה בארץ כשאתה מגיע ואתה לא יודע אל"ף-בי"ת.
<קשת בר ידין: עליתי מפולין וכששואלים אותי על השנה הראשונה אני אומרת שאני שכחתי מהשנה הזו.
<קשת בר ידין: אני לא רוצה לזכור אותה בחיים שלי.
<קשת בר ידין: זו שנה מאוד מאוד קריטית וקשה.
<קשת בר ידין: אני לא אומרת שאין קושי אחר כך, גם יש.
<קשת בר ידין: דיברת פה על עניין התרבות וזה גם חשוב מאוד, אבל בלי שפה אי-אפשר לתקשר.
<קשת בר ידין: חשוב גם וגם.
אברהם נגוסה: נציגי משרדי הממשלה, אני רוצה קודם כל לשמוע את נציגי העולים וגם את הארגונים.
אברהם נגוסה: לאחר מכן נשמע אתכם, את משרד הבריאות, משרד הקליטה.
<חגי חרמש: חגי חרמש, אני פרופ' לפסיכיאטריה ואני אב שכול לאסף.
<חגי חרמש: במשך כעשרים שנה אני מגיע מדי פעם לכנסת לפגישות האלה, כולל עם ועדת הקליטה.
<חגי חרמש: אני מרגיש בדה ז'ה וו כמה וכמה פעמים, ואני מדבר עכשיו על הוועדה הזו, כי בעצם לא קרה כלום מבחינת הקליטה, ולדעתי, מבחינת מיניסטריון הקליטה, בנושא הזה.
<חגי חרמש: הצבא הלך והתגייס.
<חגי חרמש: היה קצת לחץ, דיונים.
<חגי חרמש: ירדה הורדה מהרמטכ"ל והצבא התגייס ועשה עבודה קדושה ומדהימה.
<חגי חרמש: משרד הבריאות התגייס, משרד החינוך בדרך ל-.
<חגי חרמש: אבל משרד הקליטה לא עשה עד היום שום דבר, שום דבר, אין לי מילה יותר טובה.
<חגי חרמש: לכן, עכשיו אני פונה.
<חגי חרמש: אני חושב שהעמותה שלנו בשנים הקרובות צריכה לא לעזוב את משרד החינוך, אבל צריכה לנשוך עוד פעם ועוד פעם את משרד הקליטה כדי שהוא יתגייס ליד משרד הבריאות לעשות משהו.
<חגי חרמש: זה לא יכול להיות ברמה שאומרים: כן, יהיה דובר צרפתית עילגת.
<חגי חרמש: משרד הקליטה צריך לעשות מאמץ עם משרד הבריאות כדי שהמספר האיום הזה של יוצאי אתיופיה וחבר העמים - - -, אחרת זה יהיה דיבורים ככה, לא קורים, כן קורים.
<חגי חרמש: בשנים הקרובות צריכה העמותה עוד פעם ועוד פעם כמו כלב שוטה, אבל חכם, לנשוך ולנשוך את משרד הקליטה עד שהוא יתגייס.
<קריאה: - - - אם חברי הכנסת שמייצגים את העולים לא פה והם קמים והולכים - - -
<קריאה: אתה צודק מאה אחוז.
<יוסף וייס: שמי יוסי וייס ואני פעיל בעמותת "בשביל החיים".
<יוסף וייס: אני יכול רק לחזק את דבריו של פרופ' חגי חרמש מבכירי הפסיכיאטרים שלנו גם מעמותת "בשביל החיים" כי מה שאני הולך להגיד זה אותו דבר.
<יוסף וייס: רבותיי, הבעיה של האובדנות ומניעת אובדנות היא שאין מודעות ולא מדברים על זה וכו' וכו'.
<יוסף וייס: אנחנו -העמותות והממשלה וכולם - עושים המון בתחום העברי בטלוויזיה, בעיתונות, ברדיו, ראיונות, הסברים, יחסי ציבור, הכול, הכול, הכול, ועדיין קשה לנו.
<יוסף וייס: יש עולם שלם של אלה שלא דוברי עברית שאליהם אנחנו לא מצליחים להגיע.
<יוסף וייס: יש מעגל קסמים.
<יוסף וייס: שאלה הגברת: למה משרדי הממשלה לא?
<יוסף וייס: אבשלום אמר קודם: אנחנו לא יכולים להגיע לאנשים כי אין לנו דוברי, אבל בער"ן אין אף אחד שמדבר וכו' וכו'.
<יוסף וייס: זה מעגל קסמים.
<יוסף וייס: צריך לשבור את מעגל הקסמים הזה.
<יוסף וייס: סליחה שאני אומר את זה, צריך לבוא לעמותות של העולים, לגופים שמטפלים בעולים, גם למשרד הקליטה: רבותיי, כמו שאתם יודעים להכשיר עובדים סוציאליים באוכלוסייה האתיופית - אני מכיר את זימנה של אז כי גרושתי היתה עובדת סוציאלית בסוכנות של פעם, פעם, פעם כשהיתה העלייה הראשונה ואז היה זימנה.
<יוסף וייס: היום יש עובדים סוציאליים כמעט בכל רשות מקומית.
<יוסף וייס: תבואו אתם - משרד הקליטה - אתם ארגון עולי כזה וארגון תומך כזה, תוציאו מבינכם את המשפיעים, את קובעי הדעה, את המנהיגים, שיוכלו לבוא אלינו ויחד איתנו לבנות את הקאדר הראשוני של המעורבות בקהילות, של אלה ששומעים ויודעים, כדי שיוכלו להיכנס למשפחה ויידעו איך לדבר אליה בכלל.
<יוסף וייס: יש לי שכנים אתיופים בבית שאני גר בו.
<יוסף וייס: היה שם איזה עניין וניסיתי לדבר.
<יוסף וייס: לקחו אותי אז החוצה ואמרו לי: לא, ככה לא.
<יוסף וייס: אני אנאלפבית בלדבר למשפחה של קשיש בן שמונים אתיופי.
<יוסף וייס: אני לא יודע איך.
<יוסף וייס: בואו תלמדו אותנו ללמד אתכם.
<יוסף וייס: זה משימה אחת.
<יוסף וייס: צריך לשבור את מעגל הקסמים הזה של: אין לי אף אחד שמדבר, אבל אין לי אף אחד.
<יוסף וייס: זה לא ייגמר ככה.
<יוסף וייס: קחו עליכם.
<יוסף וייס: קחו - אני מתכוון משרד הקליטה, הסוכנות, כל הגופים שמטפלים בעולים וכל העמותות של העולים, החבר'ה שלך, הגברת נכבדה.
<יוסף וייס: תביאי שניים מהחבר'ה שלך לער"ן, כבר פתרנו בעיה.
<ג'ואנה דייאן: אנחנו נעשה את זה - - -
<יוסף וייס: באוזן תביאי אותם.
<יוסף וייס: זה מה שאנחנו צריכים לראות.
<יוסף וייס: על זה אני מדבר.
<יוסף וייס: זה טוב להגיד: לא עושים לי, כן עושים.
<יוסף וייס: אתם תיתנו לנו עם מי לעבוד, ובואו ניפגש בחצי הדרך.
<יוסף וייס: אתם - ארגוני העולים, מטפלים בעולים בכל השפות - תביאו את האנשים, וזהו.
<יוסף וייס: תודה.
<שפרה שחר: שמי שפרה שחר, אני מנכ"לית בית חם לכל חייל.
<שפרה שחר: אני רוצה באמת להבין ולקבל את הנתונים אחת ולתמיד בצה"ל.
<שפרה שחר: אני יודעת שצה"ל עשה מאמצים גדולים כדי להוריד את מספר המתאבדים.
<קריאה: צה"ל הצליח.
<שפרה שחר: הצליח, רק הבנתי שבשנה האחרונה שהיתה עלייה קטנה.
<שפרה שחר: השאלה אם הוא הצליח כי הקב"ן זרק את החייל יום לפני ההתאבדות מצה"ל.
אברהם נגוסה: פרופ', ישנו נציג צה"ל והוא ידבר.
<שפרה שחר: אני יודעת לבוא לצה"ל בטענות כמעט בכל נושא שצה"ל אחראי עליו.
<שפרה שחר: במקרה של האובדנות, אני לא חושבת שצה"ל אחראי ישיר על אובדנות של החיילים.
<שפרה שחר: הנושא הוא מורכב, נושא שאני לא מכירה אותו.
<שפרה שחר: לכן, אני לא אדבר.
<שפרה שחר: אני ודאי לא מומחית בו.
<שפרה שחר: אבל הייתי רוצה לקבל נתונים ולראות, קודם כל, איך מורידים את הסטטיסטיקה הזו.
<שפרה שחר: יכול להיות שזה על-ידי גירוש החיילים מצה"ל יום לפני ההתאבדות, זה גם קורה.
<שפרה שחר: היום חייל שהולך לקב"ן ויש לו סיכוי גבוה לאובדנות, הוא פשוט משתחרר מצה"ל תוך שתי דקות.
אברהם נגוסה: גברתי, בבקשה בקיצור.
<סנדרין בורשטיין: אני ד"ר סנדרין בורשטיין, אני באה יחד עם עמותת "בשביל החיים".
<סנדרין בורשטיין: אני חברת ועד, אני חברת המועצה הלאומית למניעת התאבדויות ויועצת אקדמית לתוכנית הלאומית של משרד הבריאות.
<סנדרין בורשטיין: אני רוצה לחזק את הדברים של פרופ' גיל זלצמן לגבי הנושא של ההכשרה של מטפלים כי בלי זה אין טעם לאסוף את כל המידע הזה ולהביא את האנשים לטיפול.
<סנדרין בורשטיין: זאת אומרת, זה חייב להיעשות יד ביד: משרד הבריאות, משרד הקליטה.
<סנדרין בורשטיין: זה חייב להיות ברמה הזו.
<סנדרין בורשטיין: דבר שני, קשת דיברה על המשבר מיד אחרי העלייה, וזה משבר משמעותי ביותר.
<סנדרין בורשטיין: אבל יש משבר גם בהמשך הדרך.
<סנדרין בורשטיין: זאת אומרת, צריך לזכור שהעולים מרגע שנגמרת התמיכה, סל הקליטה ועוד התמיכות של כל הארגונים האלה שבאמת נמצאים שם בשביל העולים בשלבים הראשונים, יש שם משבר נוסף.
<סנדרין בורשטיין: זה גם מבוסס מחקרית.
<סנדרין בורשטיין: אני חושב שאחרי חמש שנים רואים עלייה שוב בהתאבדויות ובניסיונות ההתאבדות ובמשבר.
<סנדרין בורשטיין: זה לא מספיק מיד אחרי העלייה, אלא הליווי הזה צריך להיות ארוך טווח.
<סנדרין בורשטיין: על זה צריך גם לחשוב כשאנחנו מדברים על הנושא הזה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את נציג משרד הקליטה כי כל דבר מגיע למשרד הקליטה.
אברהם נגוסה: לכן, לא ניתן לו לא להתייחס.
אברהם נגוסה: יש לי כמה שאלות לגבי משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: קודם כל, האם הנושא הזה נמצא בסדר העדיפות שלכם ובסדר העבודה שלכם?
אברהם נגוסה: אם כך, כמה תקציב שם משרד הקליטה על מנת להכשיר וגם להתמודד עם ההתאבדויות בקרב עולים חדשים?
אברהם נגוסה: האם יש תקציב?
אברהם נגוסה: האם יש אנשי מקצוע?
אברהם נגוסה: האם אתם מכשירים עולים חדשים בנושא הזה?
אברהם נגוסה: אשמח אם תתייחס לדברים האלה.
<ברהן מלדה: שלום לכולם, שמי ברהן מלדה.
<ברהן מלדה: קודם כל, בלי לפגוע או להעליב מישהו, משרד העלייה והקליטה הוא משרד משלים לכל השירותים שאמורים העולים לקבל כמו כל אזרח.
<ברהן מלדה: כשעולה מגיע הוא לא הילד הבודד של משרד הקליטה, הוא אמור לקבל את השירותים כמו כל אזרח.
<ברהן מלדה: יחד עם זאת, למרות הכול בנושא האובדנות המספרים הציקו למשרד ועשינו מהלכים.
<ברהן מלדה: בזמן הפיילוט, לפני התוכנית הלאומית, היינו שותפים כן לצד המקצועי ולפיתוח ההצגה שבזמנו התקיימה.
<ברהן מלדה: לאחר מכן אנחנו הפעלנו במימון של המשרד.
<ברהן מלדה: שנית, הכשרנו את כל עובדי המשרד כמעט, את היועצים, כשומרי סף.
<ברהן מלדה: אנחנו שותפים בוועדה הלאומית עוד מראשיתה.
<ברהן מלדה: שנתיים במימון שלנו היה מימון ל-11 עובדים סוציאליים בבתי חולים לבריאות הנפש.
<ברהן מלדה: היום ראיתי שמירה הציגה שיש שש, אני יודע שיש תשע.
אברהם נגוסה: תשע עובדים סוציאליים שאתם - - -
<ברהן מלדה: אמורים להיות בבתי חולים בפיזור גיאוגרפי כזה או אחר בבתי החולים הממשלתיים.
<ברהן מלדה: איפה שיש חלל כדי להקים ולפתח את זה, המשרד כן נכון והוא שם תקציבים והוא מפתח.
<ברהן מלדה: היום אני מקווה שכן הצליחו להיכנס אותם עובדים סוציאליים בתקן של משרד הבריאות.
<ברהן מלדה: אני צריך לברר את זה, אין לי תשובה חד-משמעית.
<ברהן מלדה: אבל זה היה בהובלה שלנו, כולל הכשרה של עובדים סוציאליים יוצאי אתיופיה שנכנסו, וגם את הצוות של בתי החולים כדי לעשות את הגישור התרבותי.
אברהם נגוסה: מה עם ההסברה בקרב העולים שאם הם נמצאים במצוקה אז יש להם כתובת לאן לגשת?
אברהם נגוסה: האם יש הסברה כזו כדי שהעולים יידעו למי לפנות?
<מ': רק בשביל להבהיר, אתה מדבר רק על עולי אתיופיה או בכלל?
<ברהן מלדה: אני מדבר על הכלל.
<ברהן מלדה: לגבי עובדים סוציאליים זה יוצאי אתיופיה כי ליוצאי חבר העמים או דוברי אנגלית או צרפתית, ראינו שיש דוברי שפות באותם מקומות בבתי חולים, אם זה רופא או אחות או אח.
<ברהן מלדה: הם ישנם.
<מ': אבל במשרד הקליטה עצמו.
<מ': אני מדברת לא על בתי חולים.
<מ': אנשים נורמליים, עולה חדש, לא רוצה להגיע לבית חולים איך שהוא מגיע לארץ.
<ברהן מלדה: למשרד הקליטה אין תשתית טיפולית כמו משרד הרווחה או הבריאות או החינוך.
<מ': אז אולי כדאי שיהיה.
<ברהן מלדה: אין לו, הוא לא בנוי על זה.
<מ': הוא צריך שיהיה, זה בדיוק העניין.
<קריאה: הוא צריך שיהיה לו תקציב.
<קריאה: הוא צריך לדרוש שיהיה לו תקציב למניעה.
<קריאה: מה זה "אין לו"?
<קריאה: זה לא יורד מהשמיים.
אברהם נגוסה: אני רוצה את המבנה.
אברהם נגוסה: עולה חדש שגר בתוך מרכז קליטה אז כמובן שיש עובדים סוציאליים במרכז הקליטה מטעם משרד הקליטה.
<ברהן מלדה: לא, מהסוכנות היהודית.
אברהם נגוסה: לא משנה, הסוכנות היא קבלן משנה.
אברהם נגוסה: אבל עולים חדש שפזורים בדיורי קבע אז מערכת הרווחה, משרד הרווחה, לשכות סוציאליות, והעובדים הסוציאליים שם נותנים את המענה.
<מ': מה אחוזם בתוך העולים החדשים?
<מ': אנחנו מדברים על כלל העולים החדשים או רק על אלה שהגיעו במצוקה כלכלית?
<מ': זה העניין.
<מ': אתם מתייחסים כל הזמן לאלה שהם במצוקה כלכלית.
<מ': הגיעו אנשים ממדינות והם לא נחשבים במצוקה כלכלית, והשוק התרבותי שלהם הוא לא יותר קטן.
<מ': חבר'ה, באמת.
<מ': אתם לא מתייחסים לזה.
<מ': אין שום התייחסות במשרד הקליטה לנושא הזה.
אברהם נגוסה: עולה חדש הגיע מארצות הברית והוא ללא מצוקה כלכלית.
אברהם נגוסה: הוא הגיע לאחר שהוא מכר את העסק שלו.
אברהם נגוסה: הוא רוצה להתחיל את החיים פה בישראל.
אברהם נגוסה: מבחינה תרבותית הוא נקלע למצוקה כלשהי ולמלכודת.
אברהם נגוסה: לא מדובר במצוקה כלכלית, אבל זו מצוקה - זה מה שהיא טוענת.
אברהם נגוסה: האם משרד הקליטה עושה הדרכה לעובדים סוציאליים של משרד הרווחה בלשכות בכל הרשויות המקומיות?
<ליעמי לורנס: לא.
<ברהן מלדה: ראשית, זה לא תפקידו לעשות את ההכשרות האלה לעובדים סוציאליים ברשויות.
<ברהן מלדה: עם כל הכבוד למשרד שלנו, זה לא התפקיד שלו.
<ברהן מלדה: מה שכן, כל עולה שמצוי במצוקה כזו או אחרת ויודע לפנות ופנה למשרד, כן מקבל.
<ברהן מלדה: שנית, המשרד שם תקציבים גדולים כפרויקטורים ברשויות ועולים מלווים.
<ברהן מלדה: העניין הוא אם הוא מגיע לשם או לא.
אברהם נגוסה: תפקידו של הפרויקטור הזה הוא להסביר לעולים החדשים, אם זה רוסיה, אם זה אמריקה, אם זה צרפת.
<ברהן מלדה: הפרויקטורים מלווים את כל העולים.
<ברהן מלדה: זה בנוסף לעובדים של המשרד שנמצאים בלשכות.
<ברהן מלדה: לגבי עניין האובדנות - אנחנו שותפים מלאים, לא תקציבית כי התקציב הוא מהתוכנית הלאומית, אבל מקצועית כן.
<ברהן מלדה: בנינו את המסרים שאתם אמורים להיות ליוצאי אתיופיה כי המספרים באחוזים של יוצאי אתיופיה הם יותר גבוהים.
<ברהן מלדה: לכן, בנינו מסמך עם מסרים ברורים, עם טלפונים ממוקדים, למי לפנות, מתי לפנות, בכל שאלה.
<ברהן מלדה: זה מה שאנחנו עושים.
<ברהן מלדה: מעבר לזה, למשרד אין תשתית טיפולית מעבר ללשכות שלנו.
<קריאה: נכון, כי זה לא תפקידו.
<קריאה: יש משרד הרווחה ויש משרד הבריאות, זה לא תפקיד של משרד הקליטה.
<מ': אם היה מעקב אחרי העולים אז היו עולים על כל הבעיות של האחרים גם, לא רק של אלה שהם במצוקה כלכלית.
<ברהן מלדה: אני לא אומר כלכלית רק.
<ברהן מלדה: זה דיור, בריאות, חינוך והכול.
<ברהן מלדה: מי שפונה מקבל מענה על-ידי יועצי קליטה, על-ידי עובדים סוציאליים שלנו במחוזות.
<מ': אבל אתה אומר שאין עובדים סוציאליים.
<מ': איך הוא יקבל מענה אם אין עובדים סוציאליים?
<ברהן מלדה: בכל שלוש המחוזות יש לנו עובדים סוציאליים שנותנים מענה למי שפונה.
<ברהן מלדה: זה בנוסף למענים שיועצי הקליטה נותנים.
<ברהן מלדה: יותר מזה אי-אפשר לעשות.
<ברהן מלדה: סליחה על זה שאני צריך ללכת.
אברהם נגוסה: נציג צה"ל בבקשה.
<לוסיאן טצה לאור: שלום, לי קוראים סגן אלוף ד"ר לוסיאן טצה לאור.
<לוסיאן טצה לאור: אני ראש הענף הקליני במחלקת בריאות הנפש.
<לוסיאן טצה לאור: תודה על ההזמנה.
<לוסיאן טצה לאור: אתחיל ואפתח בזה שצה"ל מחויב לגמרי למניעת אובדנות.
<לוסיאן טצה לאור: הוא נמצא בזה במאה אחוזים.
<לוסיאן טצה לאור: אנחנו גם מבינים את החשיבות הלאומית שיש לנו במניעה הזו.
<לוסיאן טצה לאור: משנת 2006 יש בצה"ל תוכנית מקיפה למניעת אובדנות.
<לוסיאן טצה לאור: יש לה המון מרכיבים.
<לוסיאן טצה לאור: אני אציין פה רק שניים מפאת קוצר הזמן: אחד, צמצום לנגישות של נשקים.
<לוסיאן טצה לאור: שנית, הרחבת הנגישות של מה שאנחנו קוראים בצה"ל קציני בריאות נפש (קב"נים) שהם או עובדים סוציאליים או פסיכולוגים.
<לוסיאן טצה לאור: אנחנו רואים ירידה הדרגתית לאורך השנים.
<לוסיאן טצה לאור: אנחנו רואים ירידה של כ-60% במקרה ההתאבדות בצה"ל.
<לוסיאן טצה לאור: בשנים האחרונות אנחנו עומדים סביב מספרים של 14 - 15 חיילים שמתאבדים בשנה.
<לוסיאן טצה לאור: עדיין היינו רוצים להגיע נמוך יותר כמובן, ואנחנו עושים מאמצים לעניין הזה.
<לוסיאן טצה לאור: מבחינת העולים שזה אולי חלק מהדיון - כמו שאמרו לפניי, עולים מהווים אם אנחנו מחשבים פר שיעור ופר אחוז היחסי שלהם באוכלוסייה, נתח גבוה יותר מקרב המתאבדים.
<לוסיאן טצה לאור: יחד עם זאת, מכיוון שבצה"ל המספרים הם נורא קטנים, קשה הרבה פעמים להסיק.
<לוסיאן טצה לאור: אתן לכם דוגמה עם עולי אתיופיה.
<לוסיאן טצה לאור: לדוגמה, שנה שעברה היה בצה"ל מתאבד אחד, השנה אין אף אחד.
<לוסיאן טצה לאור: השאלה היא מה, זה ירידה של 100% זה קשה לומר.
<קריאה: כשאתה אומר "השנה" זה 2017 או שזה 2016?
<לוסיאן טצה לאור: ב-2017 לא היה לנו אף אחד, ב-2016 היה לנו אחד.
<לוסיאן טצה לאור: הנתונים לגבי 2017 כמובן הם לא חלוטים כי 2017 עדיין לא נגמרה.
<לוסיאן טצה לאור: הרבה מהממצאים שיש לנו ב-2017, החקירות לא הסתיימו והם לא סגורים כמקרי זה.
<לוסיאן טצה לאור: הם יפורסמו בינואר.
<לוסיאן טצה לאור: בינואר נפרסם את המספרים.
<לוסיאן טצה לאור: יש מענה מאוד רחב של צה"ל לעולים.
<לוסיאן טצה לאור: אני לא בטוח שאני הבן-אדם הכי נכון כדי לפרט אותו כי יש גורמי כוח אדם שמתעסקים עם הנושא הזה.
<לוסיאן טצה לאור: אני רק אגיד דבר נוסף.
<לוסיאן טצה לאור: אנחנו שותפים גם במועצה הלאומית למניעת אובדנות, גם מירה תיארה לכם וראיתם שרמ"ח ברה"ן הנוכחי, ד"ר אריאל בן יהודה, היה חבר באותה ועדה שהתייחסה לעולים חדשים.
<לוסיאן טצה לאור: ניסינו לאתר גם נקודות תורפה, כמו לדוגמה, עולים מגרעין צבר או עולי מח"ל שזה אנשים שנמצאים בחו"ל ואז מגיעים.
<קריאה: הם משרתים בצה"ל אבל הם לא עולים.
<קריאה: מח"ל בהגדרה חייבים לחזור לחו"ל אחרי - - -
<לוסיאן טצה לאור: כן, כן.
<לוסיאן טצה לאור: אבל הדבר היחיד שאני רוצה להגיד בעניין הזה זה שנניח אם יש לי אזרח ישראלי ויש לי תיק פסיכיאטרי ואני יודע האם הוא טופל או לא טופל, או אם היה אשפוז וכו', החיילים האלה מהווים הרבה פעמים אניגמה מבחינתי כי אני לא יודע מה קרה בחו"ל.
<לוסיאן טצה לאור: אני לא יודע האם הם אושפזו, האם היו התאבדויות במשפחה שלהם וכו'.
<לוסיאן טצה לאור: אנחנו מנסים בדרכים שונות לאסוף את המידע הזה, וזה משהו שדיברנו עליו באותה תת-ועדה.
<לוסיאן טצה לאור: אני רק אתייחס למשהו שאמרת.
<לוסיאן טצה לאור: יש לנו יחידה שנקראת: היחידה לתגובות קרב.
<לוסיאן טצה לאור: כל אדם שנפגע באחת ממלחמות ישראל, כולל "צוק איתן", רשאי להגיע לזה.
<לוסיאן טצה לאור: זו יחידה שמטפלת רק במילואימניקים כי לחיילים אנחנו נותנים שירות שהוא אחר לגמרי.
<לוסיאן טצה לאור: זו יחידה שמתוקצבת על-ידי משרד הביטחון.
<לוסיאן טצה לאור: לא רק זה, אלא אין צורך להוכיח נכות של PTSD , לדוגמה, כדי לקבל את הטיפול.
<לוסיאן טצה לאור: הטיפול ניתן בחינם.
<לוסיאן טצה לאור: זה עוד שירות נוסף שאנחנו נותנים.
<מ': וממתי היחידה לתגובות קרב?
<לוסיאן טצה לאור: שנים ארוכות.
<גיל זלצמן: אולי הבהרה על המספרים של צה"ל כי אני יושב בפורום מטכ"ל בנושא אובדנות.
<גיל זלצמן: חשוב לא להתייחס למספרים בצורה מוחלטת אלא יחסית.
<גיל זלצמן: הצבא גדל, מספר המתאבדים בעשור האחרון ירד.
<קריאה: לא, דווקא מספר משרתי הסדיר לא - - -
<גיל זלצמן: תני לי להשלים את המשפט.
<גיל זלצמן: זאת אומרת שהירידה היא אפילו יותר גדולה.
<גיל זלצמן: מכיוון שמספר החיילים עלה ומספר המתאבדים ירד, הירידה היא גדולה יותר מהמספר המוחלט.
<גיל זלצמן: והעובדה השנייה החשובה מאוד, כשמודדים מספר מתאבדים פר 100,000.
<גיל זלצמן: כך אנחנו משווים בין ארגונים ובין מדינות.
<גיל זלצמן: אסור בשידור להגיד את גודל הצבא אז אני לא אגיד את המספר, אבל אני רק שפר 100,000 שיעור ההתאבדות בצה"ל נמוך יותר מאנשים בני 18 עד 21 בשוויץ או בצרפת או במדינות שיש בהם שיעור התאבדות דומה לשלנו.
<גיל זלצמן: זאת אומרת, הצבא באופן אבסורדי הוא גורם מגן מהתאבדות.
<קריאה: אני מכיר באופן אישי שני מקרים.
<קריאה: מה הבדיקות שלכם?
<קריאה: הרי ברגע שאדם מאיים להתאבד הוא בשנייה - - -.
<קריאה: אתם יודעים מזה?
<קריאה: נכון, בשנייה הוא עף מהצבא.
<לוסיאן טצה לאור: לא, לא.
<לוסיאן טצה לאור: אתה מכיר אישית מקרה אחד.
<קריאה: דיברת על רישום בחו"ל, יש לכם רישום בארץ על אנשים שנשארים בארץ ומתאבדים מיד אחרי שהם משתחררים מהצבא בשנה הראשונה?
<קריאה: יש לכם נתונים על זה?
<לוסיאן טצה לאור: לא, לגבי זה אין לנו נתונים.
<לוסיאן טצה לאור: אני לא רוצה להתווכח על העניין הזה, אבל אני אגיד לך שאנחנו לא משחררים מהר מהצבא.
<לוסיאן טצה לאור: זה נכון שאנחנו משחררים מהצבא, אין ספק.
<לוסיאן טצה לאור: למה אני משחרר מהצבא?
<לוסיאן טצה לאור: מכיוון שנגישות לכלי נשק, ופרופ' זלצמן יסביר לך שאחד הגורמים החשובים ביותר - כאשר יש לך מישהו אובדני ואתה משאיר אותו בסביבה שהנגישות לכלי נשק היא מאוד מאוד גבוהה, זה משהו שהוא מאוד מאוד בעייתי.
<לוסיאן טצה לאור: לכן, כשאני משחרר אותו זה לא כי אני מכסה על עצמי אלא כי אני לא רוצה.
<לוסיאן טצה לאור: אני שומר על החייל ואני רוצה להפחית את הסיכוי שהוא יתאבד.
<מ': האם אתם דואגים שיש טיפול אחר כך?
<מ': זה הכי חשוב.
<לוסיאן טצה לאור: כן.
<לוסיאן טצה לאור: גם Chain of Care זה משהו שאנחנו מתייחסים אליו, העברה לקופות והעברת מידע לפני זה אלינו.
<לוסיאן טצה לאור: אני לא פירטתי את כל המרכיבים של התוכנית למניעת אובדנות.
<לוסיאן טצה לאור: אבל לדוגמה, אנחנו עוסקים המון בחייל מגיע למיון ומשתחרר עם זה שהוא עשה ניסיון אובדני - איך היחידה קולטת אותו ואיך המידע מועבר חזרה לצבא ואיך הצבא מטפל בו אחר כך?
<מ': האם יש מעקב אחרי הטיפול שלו?
<לוסיאן טצה לאור: כן, בתוך הצבא.
<מ': לא, מחוץ לצבא?
<לוסיאן טצה לאור: לא.
<מ': בגלל זה קורה שאחרי חודש הוא מתאבד.
אברהם נגוסה: סליחה, לא מדברים בלי תור.
אברהם נגוסה: אני חושב שעניין ההמשך הוא חשוב מאוד.
אברהם נגוסה: האם הצבא משחרר אותו וזהו?
<לוסיאן טצה לאור: יש Chain of Care.
<לוסיאן טצה לאור: כלומר, נניח כשאני משחרר מישהו עם פרופיל 21 שהוא פרופיל רפואי אני יוצר קשר עם הגורם התפעולי שאמור להמשיך לטפל בו.
<לוסיאן טצה לאור: היום זה הקופה.
<לוסיאן טצה לאור: בעבר לפני הרפורמה זה היה קצת יותר מסובך.
<לוסיאן טצה לאור: כמובן שכשחייל משתחרר ללא פרופיל נפשי וללא זה אז אין את המעבר הזה.
<גיל זלצמן: אבל אתה צודק שצריך לספור אותם.
<לוסיאן טצה לאור: נכון, זה נכון.
<מ': צריך לטפל בהם, לא לספור אותם.
אברהם נגוסה: הזמן שלנו רץ ואנחנו צריכים להתקדם, סליחה.
<מירה קידר: אני הצגתי את "כנפיים".
<מירה קידר: זה היה לעולים בדיוק בהקשר הזה, כאילו עד שנתיים מיום השחרור.
<מירה קידר: יותר מאלף בכל שנה משתחררים.
<מירה קידר: זה בדיוק זה.
<מירה קידר: 2,500 בתוך השירות ו - - -
אברהם נגוסה: 2,500 בתוכנית.
<גיל אלכסנדר: גיל אלכסנדר, אני אבא לשני בנים שהתאבדו בצבא.
<גיל אלכסנדר: אני מבקש לשאול את נציג צה"ל שאלת הבהרה.
<גיל אלכסנדר: בדוח של הראשון לפחות היה כתוב: כנראה זה התאבדות.
<גיל אלכסנדר: אנחנו לא שוללים את האפשרות של תאונת נשק.
<גיל אלכסנדר: כששמענו את הנסיבות מיד הבנו שהיתה התאבדות.
<גיל אלכסנדר: אבל אני שואל האם מבחינה סטטיסטית כשאתה מדבר על סטטיסטיקה, האם כשהמשפחה לא נוח לה לדבר על זה או היא מחליטה שזה תאונת נשק, האם אתם מכניסים את זה גם כמקרה התאבדות כשבדוח למטה כתוב: אי-אפשר לשלול את הנושא של תאונת נשק?
<גיל אלכסנדר: השאלה השנייה, בשיחות עם כמה קב"נים השנה נדמה לי שהשנה דווקא לפחות היתה תקופה שהיו לא מעט מקרים והיתה איזושהי עלייה במספרים של מתאבדים, אם אני לא טועה.
<חגי חרמש: אני מזכיר שהדיון כאן הוא לא על צה"ל, זה ועדת הקליטה.
<חגי חרמש: אני רואה בזה עוד פעם התחמקות של מערכת משרד הקליטה מלדון בבעיות שלה.