GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חני ביטון: הפקולטה לרפואה פועלת פה כבר שלוש שנים עם סטודנטים שמתנדבים ומרצים ומקדמים את הבריאות של העולים, הם פוגשים אותם כאן במגוון תחומים.
<חני ביטון: לימוד מתמטיקה באמצעות טאבלטים ועוד פרויקטים של נגינה, של ציור שהתחיל לאחרונה, להקה שאתה רואה, הולכת ונבנית בתקופה מאוד קצרה ואנחנו רוצים לראות אותה בקרוב על במות בעיר ומחוץ לעיר, לעשות משהו מאוד מגובש.
<חני ביטון: יש עוד הרבה.
<סוניה רוט אדלר: כל מה ששמעת זה על קצה המזלג, אפשר להעביר פה יומיים.
<סוניה רוט אדלר: האמת העשיה כאן מרובה, עשייה מצויינת, שיתופי פעולה מצויינים, אני חושבת שכדאי להתרשם משאר הנוכחים.
<רויטל לוי רונן: נגיד שבאמת צפת קולטת כמעט כ-700 עולים שזה המון ובאמת מרגישים את זה, אנחנו גם בתהליך משותף עם הרשות, עשינו ימי עיון לנציגי רשות כדי שיכירו את הקהילה, ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה מאוד טוב.
<רויטל לוי רונן: זה באמת אתגר לרשות.
<חני ביטון: קהילה תומכת, מחבקת, אנחנו באמת מרגישים שאנחנו במקום טוב פה בתוך מרכז הקליטה שלנו, עם כל מה שקורה מסביב.
אברהם נגוסה: יש גן ילדים, מעון, בית ספר יסודי מסודרים.
<חני ביטון: כולם.
<חני ביטון: כולם לומדים.
אברהם נגוסה: יש 84 ילדים בגיל תיכון מתוכם 13 נמצאים בפנימיות והיתר בתיכונים, לומדים כאן.
<חני ביטון: כן.
אברהם נגוסה: מלקמו יש לך לעדכן אותנו בעניין הזה.
<יעקב מלקמו: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה, הייתי פה לפני חודש ונפגשתי עם ההורים.
<יעקב מלקמו: יש 13 תלמידי מוסדות בפנימיות ו-22 מועמדים ל-18 פלוס, מחמש שנות לימוד באתיופיה עד 11 שנות לימוד.
<יעקב מלקמו: יש שיתוף פעולה גם עם הסוכנות.
<יעקב מלקמו: בעצם ה-18 שדיברנו בבוקר, ייקלטו בעתיר המרום, שזו ישיבה תיכונית עד יג'-יד' הנדסאים.
אברהם נגוסה: בסוף נלך לשם.
<רויטל לוי רונן: זה אולפנת מירון.
<רויטל לוי רונן: עתיר המרום זה רמת הגולן.
אברהם נגוסה: נגיע גם לשם.
אברהם נגוסה: יש תכנית אבל היום זה אולפנת מירון.
<יעקב מלקמו: אנחנו נעשה סיור מיוחד אחר שנפגוש את התלמידים במקומות החינוך שלהם שזה מאוד חשוב.
<יעקב מלקמו: בסך הכל יש שיתוף פעולה והסוכנות עושים את המיפוי הנכון על פי גילאים והשכלה והנציגות שלנו שמגיעה לפה מתקשרים עם המשפחה ומחכים, חלקם נקלטו וחלקם ייקלטו בשנה הבאה.
אברהם נגוסה: כלומר היתר מעבר ל-13 שסודרו, היתר שלומדים כאן בתיכון במקום, זה מבחירתם או מחוסר מקום?
<חני ביטון: זו בחירה שלהם.
אברהם נגוסה: הם החליטו שהם רוצים להיות פה בבית וללמוד במקום.
אברהם נגוסה: או מה שאמרת - - -
<ורד אחיהון: כמו שאמרתי לך בהתחלה, אנחנו מאוד משתדלים שבשנה הראשונה החבר'ה יהיו וילמדו כדי באמת לא לערער את הסמכות ההורית כבר בהתחלה.
<ורד אחיהון: אחרי שהם כבר למדו בשנה ראשונה ויש מוסדות שמוכנים לקלוט אותם וכיתות וכדומה, בשנה השנייה בתחילת אפריל לקראת פסח מתחילים ראיונות, עליית הנוער באה, שואלים אם הילדים רוצים וכשההורה אומר והילד אומר "אני רוצה לצאת" אז משבצים אותו.
<ורד אחיהון: זאת אומרת בשנה הבאה יהיו יותר כאלה שיצאו לפנימייה אם יהיה מקום שהעולים ירצו.
<ורד אחיהון: עוד דבר אני רוצה להגיד ליושב הראש, במרכזי הקליטה יש לנו מערך פעילויות מעבר לבלתי פורמלי שזה התחום של משרד החינוך, אחר הצהריים, בטח שמעת כבר, בכל מרכזי הקליטה יש לנו תכנית שנקראת "יסודות" שעוברת בכל מרכזי הקליטה.
<ורד אחיהון: יסודות אומרת שילד בישראל, על מנת שיהיה שווה לכלל הילדים בחברה הישראלית, מה הוא צריך?
<ורד אחיהון: אז יש לנו את התכניות לצמצום פערים שזה מכיתה א' עד כיתה ט' במקצועות עברית, מתמטיקה ולעתים אנגלית אם אנחנו רואים קושי ויש גם את מוכנות לכיתה א', ילדים שעולים לכיתה א' וילדים שהגיעו ישירות לכיתה א' אבל לא עברו את כל האוריינטציה והכנה לכיתה א'.
<ורד אחיהון: ואירועי בר מצווה וחוגים והעשרה, כמעט כל ילד מקבל פה חוג וכל זה נעשה מגיוס תרומות שאנחנו הסוכנות היהודית, מגייסת לצורך זה כי מאוד חשוב לנו שילדים יהיו במקום שהם מאוד חזקים וייטמעו בחברה הישראלית ולא להשאיר אותם רק אחר הצהריים בבית הספר.
אברהם נגוסה: בבוקר דיברנו באריכות בנושאים שונים ולא אחזור על השאלות האלה.
<נעמי גרדן: אני אשמח גם להציג לך את מנהלת האולפן, ואורלי שאחראית גם על האולפן כאן ועל הגיור מצידנו.
<נעמי גרדן: ושוב אותן בעיות בדיוק, חסר לנו מורה לגיור ועוד מורה שהייתה לו תאונה והוא מושבת.
אברהם נגוסה: התכוונתי קודם להעלות את העניין הזה ושכחתי, היום במשרד החינוך במסגרת תכנית הממשלה מכשירים 250 מורים.
אברהם נגוסה: הם בתהליך של הכשרה, האם אתם לא יכולים לגייס אותם, כמובן אלה שיש להם את הידע בתחום היהדות.
אברהם נגוסה: האם אתם יכולים לגייס אותם וגם בשבילם זו תהיה כהכשרה מקצועית, התמחות.
<נעמי גרדן: אני מאוד אשמח לגייס אותם, אם אתה רק תפנה אותי.
<נעמי גרדן: כי אנחנו פשוט לא מוצאים עוד מורי גיור וזו בעיה רצינית.
אברהם נגוסה: אלה שלומדים במכללה יכולים לבוא גם מבחינת העברית וגם בלימודי היהדות, ולעזור.
<נעמי גרדן: אני אשמח לעזרה וגם למורים מוסמכים.
אברהם נגוסה: ב-26 לחודש יתקיים דיון בוועדת העליה ואנחנו נקשר אותך.
<רויטל לוי רונן: רק עוד דבר אחד, להגיד שפה בצפת התכנית הייחודית שבאמת נתנה מענה לבנות זה במהלך יוצא דופן עם המינהל, אתה תבקר שם, אבל הצלחנו להכניס 54 נערות למסגרת של פנימיית יום בשנה הראשונה כדי באמת לא ליצור את הנתק ולקבל את כל המעטפת של הפנימיה עם ארוחות, עם הסעות עם הכל, זה משהו יוצא דופן, אולפנה איכותית, ויש לנו 54 נערות כאן שיכולות להמשיך למסלול של בגרות מלאה בפנימייה מלאה אחר כך אם הן יבחרו.
<רויטל לוי רונן: זו מבחינתי המתנה הכי גדולה שאנחנו יכולים לתת להם.
<חני ביטון: הן גם יכולות להמשיך ללמוד שם גם אם הן עוזבות לדיור קבע, בתנאי פנימייה.
<רויטל לוי רונן: זה הרצף החינוכי שאנחנו רצינו.
<רויטל לוי רונן: כן.
אברהם נגוסה: אני אדבר בקיצור באמהרית ונציגי העולים ידברו, ובכך נסכם לדעתי אלא אם יש נושא נוסף שאתם רוצים להעלות.
אברהם נגוסה: (מדבר באמהרית) יש לכם נציגים שיכולים לדבר?
<חני ביטון: בוודאי.
<חני ביטון: חלק מהעולים שיושבים כאן הם נציגי הוועד שלנו, ועד שהעולים בחרו.
אברהם נגוסה: אין לנו זמן לכולם.
<חני ביטון: לא לכולם, רק שתכיר שבאמת יש פה קבוצת מנהיגות שפועלת בשיתוף פעולה עם הצוות ועם העולים כדי באמת לייצר פה קליטה טובה ואיכותית.
<חני ביטון: שניים-שלושה אפשר.
<חני ביטון: בבקשה.
<חני ביטון: מי רוצה להתחיל?
אברהם נגוסה: הוא אמר תודה שבאתם לפה, לראות אותנו, לראות איך אנחנו מסתדרים, איך אנחנו נקלטים כאן ואנחנו מאוד מודים.
אברהם נגוסה: עכשיו הוא רוצה להגיד בקשר לצעירים.
אברהם נגוסה: הוא העלה שני נושאים בקשר לצעירים, נושא אחד שדיברנו עליו בחניתה ולכן לא חזרנו עליו כאן.
אברהם נגוסה: אלה שסיימו 12 שנות לימוד באתיופיה, איך הם משתלבים באקדמיה ובהמשך הלימודים.
אברהם נגוסה: ורד תסביר להם באמהרית.
אברהם נגוסה: העניין השני הוא לגבי רכישת דירה לצעירים עד גיל 21.
<חני ביטון: שלא קיבלו תעודת עולה.
<טדלה אדנה: לדעתי הוא מתכוון לאלה בעלי תעודת עולה, מעל 20.
<קריאה: אלה שבאו עם ההורים.
<חני ביטון: כן אבל שיש להם תעודת עולה?
<חני ביטון: כי אמרת כרגע עד גיל 21.
<חני ביטון: זה מעל גיל 21.
אברהם נגוסה: השאלה שלו היא לגבי אלה שיש להם תעודת עולה בנפרד, בעבר שמענו שהם היו מקבלים דיור בנפרד וכשההורים קונים ויוצאים, להם יש תעודת עולה נפרדת.
אברהם נגוסה: אבל הוא אומר שהם גרים עם ההורים ביחד וכשההורים יקנו יגידו להם לצאת.
אברהם נגוסה: יש לי מקרה אחד שפנה אלי ממבשרת, הוא בן 40 ומשהו, יש לו תעודת עולה לבד, הוא גר עם ההורים ועכשיו הם דורשים שאם הוא לא ייצא יחד איתם, משרד הקליטה מבטל את הזכאות שלהם.
אברהם נגוסה: זה בדיוק מה שהוא שואל.
<חני ביטון: על החלק של התעודות תעני ואני אענה לו כי כבר הייתה לנו שיחה על זה.
<חני ביטון: אני אחדד כי אני מכירה את הנושא.
<חני ביטון: גם כשהם גרים פה ביחד עם ההורים, יש גם חבר'ה בני 30 שגרים ביחד עם ההורים, הגיעו כמשפחה אחת, מתגוררים יחד עם המשפחה.
<חני ביטון: הם גם במצב הזה.
אברהם נגוסה: אם יש להם תעודת עולה, מעל גיל 25, אני מניח שלפי החוק שמעל גיל 25 מקבל תעודת עולה.
<חני ביטון: תעודת עולה כן, מעל גיל 21.
אברהם נגוסה: למה לא נותנים לצעירים ביחד דירה במקום שהוא יגור עם ההורים?
<טדלה אדנה: אני אסביר.
<טדלה אדנה: כשהמשפחה עולה כמשפחה, נושא של מתן תעודת עולה זה חוק שמעל גיל 20 הוא מקבל תעודת עולה.
<טדלה אדנה: אבל אישור עליה שמגיע הוא מגיע כמשפחה ואז אנחנו חייבים להעביר את זה כמשפחה.
<טדלה אדנה: אם אישור העליה לא בנפרד, אז הוא צריך - - -
<טדלה אדנה: משרד הפנים.
אברהם נגוסה: לא, משרד הפנים לא שייך לזה.
<טדלה אדנה: לא, אתה צריך להגיע לנקודת המוצא.
<טדלה אדנה: המשפחה מגישה - - -
אברהם נגוסה: אנחנו צריכים להפריד את תהליך העליה ותהליך הקליטה.
אברהם נגוסה: תהליך העליה נכון, הוא עולה ביחד עם המשפחה אבל כשהוא נוחת כאן, בזכאות של הקליטה הוא צריך לקבל על פי חוקי המדינה כאן.
<טדלה אדנה: משרד הקליטה שמקבל בשדה התעופה יש לו את הרשימה של המשפחה, הוא לא מתייחס לגילאים אלא לראש אב.
<טדלה אדנה: יש אבא עם 1, 2, 3, ילדים ויכול להיות שהילד הראשון בן 30.
אברהם נגוסה: מי נותן תעודת עולה?
<טדלה אדנה: משרד הקליטה.
<טדלה אדנה: יש פה שני דברים שונים.
<טדלה אדנה: יש את הנושא של דיור, צריכים להיות כמשפחה אחת.
<טדלה אדנה: אני מקבל את האישור עליה כמשפחה, לכן כשאני עושה תחקיר עליה אני חייב לעשות באותו הטופס.
<טדלה אדנה: אני לא יכול להפריד.
אברהם נגוסה: לעניין העליה אנחנו בעד שיעלו כמשפחה, לא להפריד.
<טדלה אדנה: יש קשר.
<טדלה אדנה: ברגע שמשרד הפנים נגיד רואה שהבן מעל 20, אמור לקבל תעודת עולה בנפרד, אם הוא נותן אישור עליה בנפרד, מפריד אותו מהמשפחה.
אברהם נגוסה: לא, אדנה.
אברהם נגוסה: לא צריך להפריד אותו בעליה.
אברהם נגוסה: שיבואו עם המשפחה.
אברהם נגוסה: כשהגיע לשדה התעופה משרד הקליטה שנותן תעודת עולה הוא נותן לו תעודת עולה בנפרד כבגיר.
אברהם נגוסה: צריך לתת לו גם מגורים בנפרד כבגיר.
אברהם נגוסה: לא צריך להיות עם ההורים.
אברהם נגוסה: אני רוצה לדעת על איזה חוק עשו את זה.
<טדלה אדנה: אלא אם כן צריכה לעבור הנחיה בנפרד, אבל - - -
<חני ביטון: תמיד זה היה כך.
<טדלה אדנה: אני בשנה וחצי האחרונה - - -
אברהם נגוסה: מהעלייה האחרונה.
<חני ביטון: תמיד ילדים גרו פה עם ההורים.
<טדלה אדנה: צריך להגיד, אפשר אולי לבקש, ברגע שיש לו תעודת עולה שמשרד הפנים - - -
<קריאה: יש לו תעודת עולה מגיל 20.
אברהם נגוסה: ברגע שיש תעודת עולה צריך להפקיד.
<חני ביטון: שיהיה ברור רק שבשלב שהם יוצאים לדיור קבע כן יש להם דיור נפרד.
<חני ביטון: העניין הוא המגורים המשותפים בתוך משרד הקליטה.
<ורד אחיהון: למרות שהם ביחד, במגורים משותפים זו החלטה אחרונה בעליות האחרונות שמשרד הקליטה העביר.
אברהם נגוסה: אני הבנתי איפה הבעיה ואיפה הפתרון.
אברהם נגוסה: אני אענה להם בעניין הדיור.
<מלקמו טשמה: (מדבר באמהרית)
אברהם נגוסה: הוא אמר תודה לכולם שבאתם לראות ולבקר אותנו, תודה לכל נציגי המשרדים השונים.
אברהם נגוסה: הוא מודה גם למנהלת ולצוות מרכז הקליטה שקיבלו אותם ומטפלים בהם.
אברהם נגוסה: הוא מוסיף ואומר: אני מודה שהיינו שם בתנאים מאוד קשים, חיכינו שנים רבות.
אברהם נגוסה: תודה לעובדים, תודה על המאבק שהם מנהלים כאן ותודה לעובדי משרד הפנים שהגיעו לשם ובדקו אותנו ואישרו את העליה.
אברהם נגוסה: תודה לאדנה עובד הסוכנות שממש מדבר איתנו בשפתנו, בתרבות שלנו ועזר לנו והביא אותנו לפה.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים להודות גם לאדנה וגם לעובדי משרד הפנים.
אברהם נגוסה: הוא מבקש: האחים שלנו שנשארו שם נמצאים במצב מאוד קשה ואנחנו מבקשים מכם שתמשיכו את המאבק ותביאו אותם בהקדם לכאן לארץ ישראל.
<חני ביטון: תשאל אותה מה שאמר לה אתמול הרב רחמים.
<חני ביטון: אנחנו יודעים על הבעיה הזאת.
<חני ביטון: אתמול הרב רחמים אמר לה משהו בקשר לשם של הילד עם היהדות, זה בטיפול.
אברהם נגוסה: הוא מודה לאדנה ולי ולכולם והוא מבקש שהמשפחות שלנו יגיעו.
אברהם נגוסה: אני מסכם את הדיון, אני מבקש להגיד כמה דברים באמהרית לעולים ואני אתרגם לעברית לאחר מכן.
אברהם נגוסה: (מדבר באמהרית) אני מסכם, קודם כל אני באמת מודה למנהלת, לכל הצוות כאן שקיבלתם אותנו, לעולים החדשים כמובן, אנחנו מאוד התרגשנו מהאירוע, כמו שגם התרגשנו בחניתה, מהעבודה שאתם עושים, הפרויקטים שאתם מפעילים יישר כח.
אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך כמובן לעוד כתובת, אם יהיו בעיות כפי שעלו כאן
אברהם נגוסה: בעיות לגבי תעודת עולה ודיור, אנא תפנו אלינו ואנחנו נדבר עם משרד הקליטה והמשרדים הרלבנטיים, זה תפקידי כיו"ר ועדת העליה והקליטה לפקח על כל משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: לכן חשוב לנו, אנחנו לרשותכם, המשרד שלנו פתוח.
אברהם נגוסה: אמרתי לעולים חדשים שאני מבקש מהם שני דברים.
אברהם נגוסה: אחד – חינוך.
אברהם נגוסה: חינוך הוא המפתח להשתלב ולהתקדם בחברה הישראלית.
אברהם נגוסה: חינוך ילדים וגם הם עצמם, שלא יחשבו שהם מבוגרים והם לא יכולים ללמוד.
אברהם נגוסה: הם יכולים ללמוד, נתתי להם את עצמי כדוגמה, עליתי כמוהם בדיוק מאתיופיה, קיבלתי כאן חינוך והגעתי כאחד המחוקקים של מדינת ישראל.
אברהם נגוסה: לכן אין גבולות, רק צריך ללמוד.
אברהם נגוסה: אמרתי להם דבר נוסף, לגבי אחדות.
אברהם נגוסה: הקהילה כולה והעולים החדשים צריכים כל הזמן להיות ביחד.
אברהם נגוסה: אם נפעל ביחד גם לאלה שנשארו משפחות באתיופיה, גם לזכויות כאן, רק כשאנחנו ביחד נוכל להצליח.
אברהם נגוסה: אלה הדברים שציינתי.
אברהם נגוסה: מודל לחיקוי.
<מרדכי קאפח: בדיוק.
<מרדכי קאפח: צחי סעדה הוא המנכ"ל של האולפנה.
<מרדכי קאפח: דוד ונצובר מנהל התיכון הוא אחראי על כל נושא הלימודים.
<מרדכי קאפח: גילה מרציאנו רכזת עולות בכל התחום של הלימודים וכולי.
<מרדכי קאפח: הודיה כנפו מנהלת הפנימיה ועידית עובדת סוציאלית.
<ידידיה וולף: חשוב לדעת אחרי שנתנו את הכל, אחד הדברים החשובים ואני מעלה את זה בהתחלה לפני שנלך ונשמע על האולפנה, עם העולות מאתיופיה נעשית עבודה מצוינת ואנחנו יודעים גם, חבר הכנסת נגוסה, שהרבה בזכותך לעלות מאתיופיה יש ברוך השם היום שעות הוראה, יש באמת דברים טובים.
<ידידיה וולף: יש לנו קושי אחד עם העלייה וגם השתתפתי איתך בדיון בכנסת על בני מנשה.
<ידידיה וולף: יש פה 30 בנות מנשה.
<ידידיה וולף: מבחינת משרד החינוך, אני אומר לצערי הרב למרות שאני מייצג אותו כאן, השעות שניתנות לעולים מבני מנשה הם כמו לעולים מארצות הברית וזה דבר שלא יעלה על הדעת.
אברהם נגוסה: אנחנו קיבלנו החלטה בוועדה.
<ידידיה וולף: חבר הכנסת נגוסה אני יודע, בשביל זה אני מעלה את זה פה.
<צחי סעדה: זה מצחיק לקרוא לעליה מהודו עליה מארצות הרווחה.
<ידידיה וולף: כרגע נכון לשנת הלימודים תשע"ח זה המצב שצריך להשוות את התנאים שיקבלו שעות כמו עולים מאתיופיה כי הם זקוקים לזה ופה עושים עבודת קודש אבל אין להם את התנאים לכך מבחינת שעות.
אברהם נגוסה: אני אעדכן.
<ידידיה וולף: דבר שני, עידית העובדת הסוציאלית פה שעושה עבודה נפלאה עם הבנות העלתה לי בעיה שלפי תקנה כל מה שאז סוכם בוועדה שהן מקבלות עם לימודים גבוהים, עידית אולי את תעלי את הבעיה עם הנושא של הלימודים הגבוהים של הבנות, ברשותך תעלי את זה בקצרה.
<עידית: יש לנו הוראת שעה מס' 347 שמשווה את תנאי הסיוע לסטודנטים, זו הוראת שעה שמסתיימה בסוף השנה הזאת.
אברהם נגוסה: בעניין הזה, אנחנו בתחילת הקדנציה קיימנו דיון בוועדת העלייה והקליטה והתפוצות כדי להשוות את התנאים של העולים שהגיעו מהודו, בני מנשה, ומתימן, להשוות את כל תנאי הקליטה לאלה של יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: עולי אתיופיה זה 15 שנים זכאות, עולים מארצות אחרות זה 10 שנים.
אברהם נגוסה: אז אנחנו השווינו את זה ל-15 שנים.
אברהם נגוסה: מה זאת אומרת השוואת התנאים?
אברהם נגוסה: כל התנאים כולל בלימודים.
אברהם נגוסה: אם זה השכלה גבוהה, אם זה יסודי, תיכון, גן ילדים, בכל התחומים כולל משכנתא למשפחות, כולל תעסוקה.
אברהם נגוסה: בזמנו שר הקליטה היה זאב אלקין והוא קיבל ואישר את ההחלטה שלנו וגם שרת הקליטה הנוכחית הייתה גם חברה בוועדה באותו זמן וגם אחר כך היא קיבלה באמת את ההחלטה הזאת.
אברהם נגוסה: לכן אני לא מבין למה צריך כל שנה לחדש.
<עידית: זה מה שאנחנו שואלים.
<עידית: הוראת השעה הזאת היא רק על השכלה גבוהה.
אברהם נגוסה: גם השכלה גבוהה.
אברהם נגוסה: אני אסביר את הדברים.
אברהם נגוסה: תראו, מטרת הביקור שלנו שאנחנו בוועדת העלייה והקליטה יוצאים לשטח גם ברשויות המקומיות, במרכזי קליטה, במוסדות שקשורים לקליטת עליה, כדי להבין באמת מהשטח אם יש סתירה או אי הבנה בנהלים שאנחנו העברנו בכנסת והאם משרדי הממשלה מיישמים את ההחלטות האלה או לא.
אברהם נגוסה: לכן חשוב לי מאוד לשמוע.
אברהם נגוסה: אל תפחדו, אני לא אלך ואומר שבאולפנת מירון אמרו לי ככה וככה".
<קריאה: זה מוקלט.
<מרדכי קאפח: אפשר גם להגיד את זה.
אברהם נגוסה: בסדר, זה מוקלט אבל גם לא רק אתם אומרים.
אברהם נגוסה: יש גם ברשויות המקומיות - - -
<צחי סעדה: השטח זועק.
<צחי סעדה: השטח מדבר.
אברהם נגוסה: אבל בעניין העלייה מהודו של בני מנשה, מאז החלטת הממשלה, בעניין זה שלא מיישמים כמיטב זכרוני רק היום אנחנו שומעים את הבעייתיות פעם ראשונה.
<מרדכי קאפח: חבר הכנסת נגוסה אני מציע שני דברים.
<מרדכי קאפח: א.
<מרדכי קאפח: עידית תשאיר לך את החומר פה - - -
<רויטל לוי רונן: מה שחשוב להגיד חבר הכנסת, כאן נמצאות בנות שיהיו בעזרת השם המהנדסות והרופאות והמדעניות של דור המחר.
<רויטל לוי רונן: גם יוצאות אתיופיה וגם בנות המנשה, אתם תפגשו חלק מהן עוד מעט, אם רק יהיו להן את התנאים הנכונים ומן הסתם גם לאחים הקטנים שלהן מכיתה א' ועד יב', ובוודאי בהשכלה הגבוהה, אנחנו נראה פה דור חדש.
<רויטל לוי רונן: וזה בכל המדינה.
<מרדכי קאפח: כדי להביא אותם להישגים צריך גם לקבל את החומרים, שעות וכולי כי אנחנו מרגישים את ההבדלים.
<ידידיה וולף: רק אני רוצה לסיכום, אנחנו העברנו למנהלת הוועדה הגברת דנה גורדון את כל החומר, היא תטפל בזה ואנחנו נהיה איתה בקשר.
<צחי סעדה: אני רק שמח על דבר אחד, שאם זו החלטה שכבר התקבלה מזמן אז אנחנו גם נקבל את זה רטרו.
<קריאה: היא בתוקף עד סוף שנה זו.
<ידידיה וולף: בנות שתלכנה להשכלה גבוהה בשנה הבאה לא יהיה להן את זה.
<ידידיה וולף: הן גומרות יב', לא יהיה להן.
<אורלי אליהו: בשנה הבאה שירות לאומי, יש לנו שנה שהייה.
<אורלי אליהו: אבל בטח יש בוגרים במקומות אחרים.
אברהם נגוסה: פה יש לכם לעוד שנה.
אברהם נגוסה: עד סוף 2018.
<ידידיה וולף: כן אבל חבר הכנסת נגוסה, הבנות שמסיימות פה יב' כמו בציונות הדתית, כולן תלכנה בע"ה לשירות לאומי וזה חלק מהשילוב שלהן בחברה הישראלית ואזהן תלכנה ללימודים ואז כבר לא תהיה להן את הזכות הזאת אם לא תהיה הארכת התקנה הזו.
<ידידיה וולף: זו נקודה אחת שנבקש מהוועדה לפתור.
<ידידיה וולף: הנקודה השנייה זה השעות כי בפועל זה לא נעשה בבתי הספר התיכוניים ועדיין מקבלים שעות עולים כמו עולה מארצות הברית.
<ידידיה וולף: למרות שהייתי בוועדה ואני יודע מה היה שם.
<ידידיה וולף: זה נושא שאני מבקש, דנה אני אכתוב לך את זה.
<ידידיה וולף: יש עוד נושא חוקי אחד שהשבוע גיליתי.
<ידידיה וולף: באמת אולפנת מירון עושה עבודה יוצאת מן הכלל לשלב את הבנות בשירות לאומי מתאים כולל מעטפת.
<ידידיה וולף: רצו לשלב את הבנות בכוונה בבית החולים לניאדו בנתניה כדי שתמשכנה אחר כך ללימודי אחיות.
<ידידיה וולף: מה קרה השנה?
<ידידיה וולף: הודיעו להן שהתקנים התבטלו.
<ידידיה וולף: למה?
<ידידיה וולף: דיברתי עם מר שר-שלום ג'רבי מנכ"ל הרשות והוא אומר לי "כן, כי פתאום משרד המשפטים אומר שעל התקנים האלה של קליטת עליה הקול קורא לא נכון וצריך שינוי חקיקה" אז הוא אומר לי שהוא עושה מאמצים עוד במושב החורף לשנות את זה.
<ידידיה וולף: אבל גם פה נכתוב לך כי זה גם עניין של הקליטה שתעזור לשנות כדי שתוכלנה לעשות את השירות הלאומי.
<ידידיה וולף: גם בזה נפנה אליך ממש בתחילת השבוע הבא, אני אפנה גם למר שר שלום ג'רבי כדי שנקדם כדי שתוכלנה לעשות את השירות הלאומי שאנחנו מייעדים להם עם המעטפת הנכונה.
<ידידיה וולף: אלה שלושת הדברים שקשורים לעבודת הכנסת, שממש יש לי הערכה גדולה שאתה בא לראות בשטח כי לא תמיד מה שמחליטים בוועדה לצערנו הרב זה גם מה שמחלחל ומתבצע בשטח.
<ידידיה וולף: עכשיו אני רוצה לתת קצת לאולפנה להרחיב.
<מרדכי קאפח: אני רק אומר מספר מילים על האולפנה.
<מרדכי קאפח: הדבר שהכי הכי חשוב לי להגיד, יש לנו אמונה וגם מציאות, זאת החלטה שלנו, כל מי שאתה רואה כאן, אנחנו הורים באולפנה.
<מרדכי קאפח: למירב יש בת שלישית באולפנה, לאורלי יש בת באולפנה, אילנית היא אמא לעתיד, היא אמא היום אבל היא תהיה אמא לעתיד באולפנה.
<מרדכי קאפח: יש לה כבר בת - - -.
<מרדכי קאפח: לצחי יש בת באולפנה, לי יש בת שסיימה לפני שלוש שנים באולפנה, לדוד יש בת שלמדה באולפנה.
<מרדכי קאפח: גילה אמא לשלוש בנות באולפנה.
<ידידיה וולף: גילה אמא ל-12 ילדים.
<ידידיה וולף: יש לה 11 בנות ובן 1.
<קריאה: הבת ה-11 שלומדת באולפנה.
<מרדכי קאפח: מה שרציתי לומר לך שמה שטוב לכולם, טוב לילדים שלנו.
<מרדכי קאפח: המקום הזה קולט את כולם.
<מרדכי קאפח: אנחנו פועלים במקום הזה עם זווית ראייה של הורים.
<מרדכי קאפח: אנחנו הורים פה.
<מרדכי קאפח: אתה יכול לתאר לעצמך שאם בצוות ההנהלה הם הורים, ובאות בנות מבתים כאלה ובתים כאלה ועולות חדשות וותיקות, וגם בתוך הישראלים יש כל מיני בתים.
<מרדכי קאפח: גם מבחינה דתית, גם מבחינה סוציו אקונומית וכולי.
<מרדכי קאפח: המקום הזה, 450 תלמידות מכל מגוון האוכלוסייה הישראלית ויש מכנה משותף בין כולן, שהמטרה מצופה מכולן שווה בשווה.
<מרדכי קאפח: אנחנו מאמינים בכולן.
<מרדכי קאפח: כשאני הגעתי לתפקיד הניהול פה שהציעו לי את המקום, זה היה אמנם כבר מזמן, לפני 32 שנה, אני מאוד התלבטתי.
<מרדכי קאפח: למה התלבטתי?
<מרדכי קאפח: אמרתי "מה פתאום פנימייה.
<מרדכי קאפח: אני רוצה בית ספר בבוקר, ונגמר בצהריים".
<מרדכי קאפח: לא הבנתי.
<מרדכי קאפח: אחרי שדיברו איתי ולחצו עלי אמרתי "אני אעשה ניסיון לשנה".
<מרדכי קאפח: עשיתי ניסיון, ואני רוצה לומר לך חבר הכנסת נגוסה, אין תחליף לזה.
<מרדכי קאפח: אני היום מבין שפנימייה היא כלי חינוכי אדיר שאין לו תחליף.
<מרדכי קאפח: הזמן שהפנימייה נותנת, יש לנו פה צוות של מדריכות, בכל כיתה מחנכת ומדריכה.
<מרדכי קאפח: הזמן הוא גם - - - לימודית, לומדים ביחד למבחנים, עבודות, שיעורי בית.
<מרדכי קאפח: הזמן גם הוא מתנה.
<מרדכי קאפח: זה נותן להן זמן להתקדם.
<מרדכי קאפח: אני מאמין שבת שמאמינה בעצמה ובת שמנצלת את הזמן מגיעה להישגים.
<מרדכי קאפח: אנחנו רואים פה בנות שהגיעו מכלום לתוצאות בגרות גבוהות ביותר ואחר כך תראה בחוברת - - -
<ידידיה וולף: יש מעטפת הוליסטית מלאה.
<ידידיה וולף: את אחוזי הבגרות של העולות פה, הרב קאפח, אולי תציינו את אחוזי הבגרות.
<אורלי אליהו: דוד אחראי על תחום הבגרויות.
<מרדכי קאפח: אני אתן לדוד אחר כך שיתייחס לתחום הזה, על התוצאות והכל.
<מרדכי קאפח: אני רוצה לומר לך שיש נקודה חשובה מאוד שאנחנו חושבים שהיא מאוד מסייעת לנו ואני מאחל שיתוף פעולה כזה לכל בית ספר.
<מרדכי קאפח: יש לנו שיתוף פעולה מלא עם מינהל החינוך ההתיישבותי.
<מרדכי קאפח: הנציג בקטע של העולים, הנציג הכי קרוב אלינו והכי מקושר אלינו, והכי דוחף.
<מרדכי קאפח: הרב ידידיה וולף שהוא באמת דוחף את הדברים האלה ואנחנו מרגישים היום שהוא חלק מהצוות.
<מרדכי קאפח: אני אומר את זה באמונה שלמה מכל הלב בשם כל אנשי הצוות שיושבים פה.
<מרדכי קאפח: הוא חלק מהצוות פה ושיתוף הפעולה הזה מניב פירות.
<מרדכי קאפח: ואני יכול להגיד מניב פרי הילולים, ממש.
<מרדכי קאפח: פירות גם בתחום החינוכי וגם בתחום הלימודי.
<מרדכי קאפח: האולפנה פה היא אבן שואבת לבנות מכל אזור הצפון, מרחב גדול, וגם מכל הארץ.
<מרדכי קאפח: אני אספר לך שלפני שנתיים, יש לנו גם בנות מבאר שבע.
<מרדכי קאפח: שבע בנות היו לנו שם, שאלתי אותה אם היא יודעת למה היא נקראת באר שבע ואמרתי "אתן שבע בנות מבאר שבע".
<מרדכי קאפח: דיברנו איתן שם, באנו אני והמורה לדבר איתן בקיץ בחופש הגדול, הן היו בין ח' ל-ט', היו פה כבר שנתיים.
<מרדכי קאפח: אמרתי להן "בנות, אולי תהיו במקום שקרוב אליכן" אני מדבר על עולות מאתיופיה.
<מרדכי קאפח: "מה פתאום, אנחנו לא מוותרות".
<מרדכי קאפח: "בבקשה, תראו, אולי באמת, אנחנו לא רוצים להכריח אתכן.
<מרדכי קאפח: בואו נסדר לכן, נמליץ, אתן ילדות טובות נמליץ עליכן לכל בית ספר שתרצו".
<מרדכי קאפח: הן לא היו מוכנות לשמוע.
<מרדכי קאפח: "אנחנו נלמד רק באולפנת מירון ולא חשוב המרחק" זו הייתה התשובה שלהן.
<מרדכי קאפח: אני מאוד התרגשתי מהתשובה שלהן כי הן באמת הרגישו שהן נמצאות פה כמו בית.
<מרדכי קאפח: אגב אני רוצה לספר לך משהו.
<מרדכי קאפח: הבוקר הייתה פה תלמידה ישראלית, ותיקה בארץ, שבאה להיבחן.
<מרדכי קאפח: שאלו אותה "למה את רוצה לבוא לפה" אמרה "לא יודעת, הייתי פה יום אחד, אני מכירה פה מישהי, ראיתי את השמחה", אמא שלה ישבה לידה והיועצת, אמרה "ראיתי פה את השמחה והחלטתי שאני רוצה לבוא למקום כזה שמח" אמרתי לה "אבל מה משך אותך לפה" היא אומרת "אמרתי לך, השמחה.
<מרדכי קאפח: ראיתי פה את השמחה וזה המקום שחיפשתי".
<מרדכי קאפח: יש במקום הזה המון שמחה.
<מרדכי קאפח: דיברת קודם, נשארים צעירים, השמחה משאירה אותנו ברוך השם.
<מרדכי קאפח: כששמחים לפחות בתחושה שלנו זה משאיר אותנו כמה שנים אחורה.
<מרדכי קאפח: אז השמחה הזאת, זה הדבק שמחבר בין כל סוגי הבנות פה.
<מרדכי קאפח: אני רוצה להגיד לך שאחד השיאים פה השנה לפחות, היה בקבלת פנים שערכנו לפני חודשיים וחצי אולי למשפחות של בנות מנשה שהגיעו לארץ.
<מרדכי קאפח: יש פה תמונה משדה התעופה שהם הגיעו לארץ, בני מנשה, היה פשוט מרגש שם.
<מרדכי קאפח: הבנות קיבלו אותם בשירה אדירה של "עם ישראל חי".
<ידידיה וולף: גם ישראליות.
<ידידיה וולף: נסעו לשדה התעופה ישראליות ועולות.
<מרדכי קאפח: בנות מנשה עולות ואתיופיה וישראליות ותיקות בארץ באו לקבל אותם עם הצוות וזה היה פשוט מרגש.
<מרדכי קאפח: כל הטרמינל רעד מהשירה שלהן של "עוד אבינו חי".
<מרדכי קאפח: אנשים ניגשו אלינו ושאלו "מאיפה הבנות האלה".
<מרדכי קאפח: כל כך התרגשו.
<מרדכי קאפח: נקודה אחרונה, אנחנו עכשיו נפגשים אחרי הכתרה שהייתה להן אתמול, זו הצגה גדולה שהבנות עושות בחודש אדר, שבעצם - - - בשבוע הזה בוחרים תלמידה שהיא כאילו במקומי, היא מנהלת האולפנה, אז אני עכשיו וירטואלי.
<ידידיה וולף: זה כמו יום התלמיד שהתלמידים מחליפים את המורים.
<מרדכי קאפח: אתמול עשינו בבית התרבות בכרמיאל, הייתה הצגה של משהו כמו שעתיים, מדהימה.
<מרדכי קאפח: על הבמה היו בנות המנשה, עולות מאתיופיה, ותיקות בארץ, כולן היו על הבמה.
<אורלי אליהו: אנחנו שכבת תגלית.
<אורלי אליהו: יש פה מכל הגלויות אצלנו בשכבה.
<מרדכי קאפח: כן.
<מרדכי קאפח: זה היה מרגש.
<מרדכי קאפח: כולן על הבמה, אצלנו זה רק לנשים, אבל זה היה פשוט מרגש.
<מרדכי קאפח: קיבלתי תגובות מהורים, מצוות, מתלמידות, מרגשות.
<מרדכי קאפח: זה היה אתמול בערב, זה דבר שאנחנו עוד בהיי אחרי ההתרגשות הגדולה שהייתה פה אתמול בערב.
<אורלי אליהו: ההצגה זה לא היה מלאכותי.
<אורלי אליהו: זה לא "עכשיו נעמיד אתכן" אלא יש שם מהלך של ארבע או שש שנים שאצל כולן ביחד כבר נוצר איזה חיבור, כולם מרגישים ביחד משפחה ואז מעלים.
<מרדכי קאפח: וחשוב לדעת מה היה נושא ההצגה.
<מרדכי קאפח: נושא ההצגה היה היחס למיוחד ולשונה בחברה.
<מרדכי קאפח: זה היה מרגש מרגש, אמהות כתבו לי הודעות בטלפון, המשכתי עם דמעות עד הבית מצד אחד שמחתי על הרמה של החיבור שהבנות הציגו וגם התרגשתי מאיך שהבנות הציגו ואיך שהן התחברו לנושא וראיתי שכל תפקיד, הבת הציגה את התפקיד בדיוק כמו שהוא.
<מרדכי קאפח: אני חייב להתייחס למשהו שאמרת כשנכנסת.
<מרדכי קאפח: אני רגיל שאורחים מתייחסים לזה.
<מרדכי קאפח: אמרת "וואו, איזה ירוק, איזה יפה הגינון" על הגינון הזה עובדים פה כבר שנים רבות מסיבה אחת.
<מרדכי קאפח: לא צריך להגיד לך כמה זה עולה, זה הרבה כסף.
<מרדכי קאפח: זה פלח סעיף תקציבי חשוב, זה כבר שנים, זה לכבד את התלמידות שהן ירגישו בבית, שייכנסו, יראו מכה של ירוק, שיראו שמכבדים אותן.
<מרדכי קאפח: הרבה פינות ישיבה יש פה, יש פה איזה פארק, הבנות קוראות לזה "הגן הקסום".
<מרדכי קאפח: זה נותן תחושה של חום, שאוהבים אותן, שאכפת מהן, הבנות מרגישות בבית, הבנות אומרות את זה.
<מרדכי קאפח: ממש תחושה משפחתית, תחושה של בית.
<מרדכי קאפח: אני רוצה לסיים במשהו שמאוד ריגש אותי, לפני כמה שנים זה היה שלמחרת מסיבת הסיום של יב' ראיתי פה שתי בנות יושבות על הספסל, כשהן יכלו כבר לנסוע הביתה.
<מרדכי קאפח: שתי בנות עולות מאתיופיה.