GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
535: מי ששלח אותך לכנסת זה עולים חדשים והיא עבדה עם כל מכתב, עם כל בקשה, היא הייתה מוכנה לנסוע, לשבת במשפט באשקלון או אשדוד אני לא זוכר, שבעה ימים לשבת בכל - - - רק בשביל לבדוק מה היחס של מערכת המשפט לעולים חדשים.
535: לא היה דבר כזה שיש מכתב מאיזה וטרן מלחמה שאין לו כסף לחיות ושהיא לא תלך לראש הממשלה בלילה ולא תוציא אותו מהמיטה בגלל זה.
535: זה פשוט, בלי שום פשרות.
535: אני כמה פעמים נתתי דוגמה, אמרתי שהיחסים שלנו היו מאוד טובים, וככה חשבו אנשים שהיא גם חייבת לך הרבה, לא רק שעזרת לה להיכנס לכנסת, כאשר הייתה לנו נפילה, כאשר פתאום נפלנו לשני מנדטים, זה היה לילה קשה, ישבנו ישבנו, אמרתי לה "לא יכול להיות שתהיה מפלגת עולים ושמרינה לא תייצג עולים שם" התקשרתי ל- - - ואמרתי שאני יוצא מהכנסת, זאת אומרת שהיא תיכנס.
535: היא אמרה "נתן ידעתי שאתה תעשה את זה, בסדר, אני מוכנה" אבל אחרי זה אריק שרון שהייתי שר בממשלה שלו, כל הזמן היה אומר לי "תראה עוד פעם מרינה לא עומדת להצביע איתנו, אז תגיד לה, היא כאן בכנסת בגללך" אני אמרתי לו "תראה, אני לא בטוח שאני יכול להגיד לה אבל בסדר" אז פעם אחת אמרתי "מרינה את עומדת לא להצביע עם הממשלה על התקציבים אז אני רוצה להגיד שאריק שרון דרש שאני אדבר איתך.
535: " אז היא אמרה "טוב תודה שאתה לא מדבר איתי כי אני מאוד לא רוצה להגיד לך לא אז יותר טוב שלא תדבר איתי" היה ברור שלא יכולים להיות פשרות בנושאים האלה.
535: היא לא הייתה פוליטיקאית, היא הייתה נציגה אותנטית של העלייה שלנו.
535: זה מה שאני יכול להגיד, אני חושב שלחברי כנסת היום יש הרבה מה ללמוד ממרינה מה זה נאמנות למצביעים שלך, נאמנות לרעיון של עליה וקיבוץ גלויות ואיך אנחנו כולנו רוצים שמדינת ישראל שלנו תיראה.
טלי פלוסקוב: באמת מחמם את הלב לשמוע את הדברים האלה.
טלי פלוסקוב: באמת כולנו לומדים פה מכל הסיפורים שלכם מה צריך לעשות ואיך לעשות.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לך יושב ראש הסוכנות נתן שרנסקי וכמובן אני אשמח לשמוע את יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין גם שותף למפלגה בתחילת הדרך.
יולי יואל אדלשטיין: דווקא מכיוון שאני מסכים עם נתן שלא קל לדבר בלשון עבר על מרינה, אני עדיין מחייך כי אני זוכר את השיחות האלה שנתן ציין אותן, שמנהל הלשכה המיתולוגי של אריק שרון אורי שני היה אומר לנו "איזו רכישה נהדרת עשינו כשאתם התמזגתם בליכוד, סולודקין אף פעם לא מצביעה איתנו בעניינים חברתיים, אדלשטיין אף פעם לא מצביע איתנו בעניינים מדיניים, ממש הרווחנו".
יולי יואל אדלשטיין: גבירתי, תודה רבה על קיום הישיבה ועל כך שאת ממלאת מקום, שרת הקליטה, גם מותר לגלות בנסיבות באלה, חברה טובה של מרינה ושותפה לכל מיני פעילויות, חברי הכנסת, ותודה מיוחדת לילדים שמכבדים אותנו בנוכחותם.
יולי יואל אדלשטיין: טוב, אני חושב שנתן בעצם נתן תיאור די מדויק.
יולי יואל אדלשטיין: אני יכול להוסיף אולי כמה דברים מזווית הראייה שלי במבט אחורה.
יולי יואל אדלשטיין: כל הזמן שואלים אותי כיו"ר הכנסת איך אני מתייחס לזה שיש לא מעט חברי כנסת סקטוריאליים, זאת המילה.
יולי יואל אדלשטיין: מילת הגנאי הידועה.
יולי יואל אדלשטיין: הם סקטוריאליים, דואגים קודם כל לסקטור שלהם.
יולי יואל אדלשטיין: אני בהרבה מקרים חושב דווקא על מרינה, שהייתה מה זה סקטוריאלית, סקטוריאלית בריבוע, ולמה זה גרם ה"סקטוריאליות" הזאת שלה?
יולי יואל אדלשטיין: שבקבלות הפנים המפורסמות שלה תמיד היה אותו תהליך שהיו מגיעים קודם כל עולים חדשים, נגיד משפחות חד הוריות, עולות חדשות, עם כל הצרות, ואט אט, פתאום היו נכנסות לא עולות חדשות, משפחות חד הוריות שמילה אחת ברוסית לא ידעו אבל שמעו שיש חברת כנסת שבאופן אמיתי נותנת טיפול.
יולי יואל אדלשטיין: כך גם עם עוד 1001 דברים, אין דוגמה שאני זוכר ברמה מעשית, אבל היכולת שלה להפוך מבלי לוותר, כמו שנתן כבר אמר, על ייצוג טוטאלי של האוכלוסייה ששלחה אותה לכנסת להפוך אותה לחברת כנסת אולי הכי חברתית שאפשר היה לתאר בלי סיסמאות ובלי מילים גבוהות ולעשות את כל העבודה ולא לבקש תעודת זכות, לא עדה ולא מקום לידה ולא מקום מגורים, אני חושב שזאת יכולה להיות באמת דוגמה לכל אלה שחושבים איך חבר כנסת צריך לפעול בתפר הזה שבין לייצג את הציבור שלו ולייצג את כלל האוכלוסייה.
יולי יואל אדלשטיין: הייתה לה משימה, הייתה לה אג'נדה, כפי שאומרים בנסיבות אחרות.
יולי יואל אדלשטיין: דבר שני שאפשר לומר באמת, וגם מדברים בימים אלה הרבה מאוד על חברי כנסת במובן של צניעות או ההיפך מזה, נהנתנות, צריך לזכור שמרינה שהייתה מסתובבת בכל רחבי הארץ, לא היה לה רישיון נהיגה, חלק גדול מהתקופה לא היה לה רכב, נסעה באוטובוס, נסעה בטרמפים, הייתה אומרת "אני אשמח מאוד להגיע למקום לפעמים באמצע שום מקום, אבל אתם צריכים למצוא מישהו שיעזור לי" דרך אגב, לא ביקשה שישלחו לה מונית עד הבית אלא בנסיבות הכי מקשות הייתה תמיד יודעת שיש לה משימה להגיע, רק צריך למצוא אמצעי ולמצוא דרכים להגיע.
יולי יואל אדלשטיין: דבר אחרון שאני אגיד, כי באמת אפשר פה להיסחף ולהגיע לשעות של זיכרונות, גם נתן קצת נגע בזה.
יולי יואל אדלשטיין: היא הייתה פוליטיקאית הכי לא פוליטית שאני פגשתי.
יולי יואל אדלשטיין: היא לא השקיעה גרוש בעבודה פוליטית כמו שאנחנו כמעט כולנו מבינים אותה.
יולי יואל אדלשטיין: אבל איך שהוא היא הייתה פה יותר כנסות מרבים אחרים שהיו פוליטיקאים מעולים ונסיבות גם של התרסקות מפלגה ועוד כל מיני דברים לא הפריעו לה להיבחר אחרי זה עוד פעם, ובדרך שלה.
יולי יואל אדלשטיין: באמת במלוא מובן המילה.
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שהיו לזה כל מיני סיבות, אחת מהן כבר, דיברנו, מדברים על זה, הנאמנות שלה והרצון לעבוד באופן הכי אמיתי, אבל גם כשהיו ויכוחים איתה, הם אף פעם לא היו על רקע מפלגתי, פוליטי.
יולי יואל אדלשטיין: זה תמיד היה ענייני ולכן גם אנשים, אותו שרון ז"ל שהזכרנו כבר, שהיא לא הצביעה אף פעם לתקציבים, היו תקציבי גזירות וכן הלאה, היה תמיד מעריך אותה כי ידעו שאצלה הכל ענייני, אף פעם לא אישי, אף פעם לא פוליטי, אף פעם לא השמצה אלא רק ייצוג טוטאלי של הבוחרים, של האנשים ששלחו אותה לכנסת.
יולי יואל אדלשטיין: עוד פעם, אני חושב שפרט לזיכרונות ופרט להעלות את זכרה ומגיע לה גם מגיע, אני חושב שיש בהתנהלות שלה בבניין הזה לאורך השנים דוגמה לרבים מאתנו, איך אפשר לעשות דברים בדרך לא שגרתית להצליח, ועובדה, יושבים כאן אנשים שהכירו אותה יותר, הכירו אותה פחות, אבל השם שלה נמצא פה איתנו והפעילות שלה עדיין נמצאת וזוכרים אותה כולנו לטובה.
טלי פלוסקוב: השרה סופה לנדבר בבקשה גבירתי.
סופה לנדבר: כולם מכובדיי, בלי שמות בגלל שהיום כולנו חשובים סביב השולחן, ומשפחה, וילדים.
סופה לנדבר: אני מרינה ועם יוליק ועם נתן, אנחנו נבחרנו בפעם הראשונה לכנסת ישראל בשנת 1996, היו חברי כנסת שהיה קשה להם לבטא את השמות בלי מבטא רוסי, שמות, נתן ויוליק, יש אחריהם צעדים שהם עשו כמאבק בחיים עבור עליה ועבר של כל אחד מהם, אבל החלק של הרשימה של נתן שרנסקי הייתה של אנשים שאף אחד לא הכיר בכנסת ישראל.
סופה לנדבר: אנחנו נכנסנו קצת אחרים, קצת זרים, עם מבטא רוסי ונלחמנו ונכנסנו לכנסת כדי להילחם עבור אותם אנשים ששלחו אותנו להילחם כאן בכנסת ולפתוח דלתות ולפתוח ועדות ולפתוח נושאים ולהביא אותם לכנסת ישראל.
סופה לנדבר: לא סתם יושבים כאן כמעט כל הארגונים שקיימים היום, ארגוני עולים שעבדו יחד עם מרינה ועבורם היא עשתה פעילות רבה.
סופה לנדבר: אני זוכרת את מרינה כחברה.
סופה לנדבר: אני הייתי במפלגה אחת, הם היו במפלגה אחרת, אבל היינו חברות.
סופה לנדבר: אתם יודעים מה אפשר להגיד על בנאדם כאשר הוא כבר איננו.
סופה לנדבר: בנאדם נבחר לכנסת, פעם נבחר, פעם לא נבחר, פעם היה חבר כנסת, פעם היה משהו יותר או פחות ואחרי זה הוא בסך הכל בנאדם וכולנו בני אדם.
סופה לנדבר: לא על כל חבר כנסת אפשר להגיד בן אדם.
סופה לנדבר: מרינה הייתה בן אדם.
סופה לנדבר: היא הייתה חברה.
סופה לנדבר: היא הייתה אחד מהעולים, אף פעם לא הרימה אף, אף פעם לא דיברה עם אינטונציה אחרת, בגלל שהיו כאן בכנסת ישראל אלו שנבחרו, וגם תנועת הראש משתנה וגם הקול משתנה וגם פניות לאנשים, אנחנו כולנו מכירים.
סופה לנדבר: היא הייתה אחד מבני האדם, היא נסעה באוטובוס, היא נסעה לעתים במונית, לא הייתה נוהגת אבל הייתה תמיד מגיעה לכל מקום איפה שהייתה נדרשת.
סופה לנדבר: אף פעם לא רבנו, היו בינינו ויכוחים בגלל שהיא הייתה במפלגה אחת ואני במפלגה אחרת, אבל פה בבית הזה לא תמיד יש חברות.
סופה לנדבר: בינינו הייתה חברות.
סופה לנדבר: אהבנו אותם שירים, אני זוכרת שנסענו לרוסיה הלבנה והייתה סערה, והיא אומרת לאן את הולכת לקנות ספרים, אמרתי "שם אני צריכה לקנות ספרים" אז היא אומרת "הגשם" אמרתי "בואי ניקח מונית" ומתחת גשם וסערה, ונכנסנו לקנות ספרים ושירים, אני מאוד אוהבת כמה שירים של משוררת ורניקה טושנובה, אז גם היא קנתה את זה.
סופה לנדבר: לא היינו מביאים מנסיעות דברים אחרים חוץ מספרים ואני זוכרת שהיינו נכנסים לאותן חנויות וקונים אותם ספרים.
סופה לנדבר: מרינה הייתה אישה חכמה, אישה חמה, אישה שהייתה, לא סתם גם נתן וגם יוליק אמרו על דברים שהיא טיפלה בפניות ציבור, זה היום באג'נדה של כל חבר כנסת, יש דבר, "אני חבר כנסת חברתי" אז זה לא כל כך היה מקובל ולא כל כך רדפו עיתונאים אחרי חברי כנסת חברתיים, היא מהיום הראשון כאן בבית הזה בחרה להיות חברתית וכך הייתה.
סופה לנדבר: אני זוכרת שהוועדה הכי חשובה שמרינה בחרה הייתה ועדת עליה וקליטה והיינו יכולים להיות בוועדות אחרות, אבל לא הייתה ישיבה אחת שהיא הפסידה, נכון?
סופה לנדבר: היא תמיד הייתה מגיעה אם זה פרויקט של קליטת עולי צ'רנוביל שהייתה חקיקה כאן ווטרנים ובלוקדניקים, אני זוכרת איך אנחנו עבדנו כאן ודיברנו על מצור סנט פטרבורג והיו חברי כנסת שלא ידעו ומרינה נתנה אפשרות יחד עם כל הקבוצה שנבחרה כאן כחברי כנסת אחרי נתן שרנסקי, יוליק, יורה שטרן נודלמן וכן הלאה, היא הייתה אחד מבני האדם שהביאה לכנסת את הבעיות של העלייה והאג'נדה שלה הייתה עליה וקליטה ופניות ציבור.
סופה לנדבר: אני זוכרת שנבחרתי להיות יו"ר ועדת פניות ציבור אז היו כותבים "מרינה סולודקין או סופה לנדבר, סופה לנדבר מרינה סולודקין" אז הייתי מתיישבת על ידה במליאה והייתי אומרת "תשמעי, תטפלי בזה ואני אטפל בזה, לא יכול להיות שהם כותבים מכתב אחד לגם וגם".
סופה לנדבר: אני מאוד זוכרת כאשר היא לא נבחרה לכנסת, פעם כאשר נתן התפטר ופינה לה מקום, וזה היה דבר לפחות, אנחנו מהצד, נתנו לזה הכרה.
סופה לנדבר: נתן, זה לא כל כך מובן מאליו שיו"ר מפלגה או מנהיג של מפלגה מפנה את המקום, אבל אתה ידעת ואתה הרגשת שהאג'נדה של עליה היא הכי חשובה ועם האג'נדה הזאת נכנסנו לכנסת ועם האג'נדה הזאת אנחנו ממשיכים אחרי שמרינה לא נמצאת כאן.
סופה לנדבר: אבל אני רוצה להגיד על קבוצה של עוזרות שעבדו איתה.
סופה לנדבר: אלה שארגנו את האירוע.
סופה לנדבר: אני זוכרת שכאשר - - - דבורה לא עבדה עם מרינה אבל רעיסה ונטשה, דבורה ורעיסה קומו, מגיע להן גם, הן עבדו עם מרינה ואני התקשרתי למרינה כאשר היא לא נבחרה, ואני יודעת, היום אתה חבר כנסת והטלפון מצלצל ומתפוצץ על השולחן ופתאום אתה נמצא עם שקט כזה מופלא, אבל אתה עוד קיים.
סופה לנדבר: אני התקשרתי למרינה ואמרתי למרינה "במה אני יכולה לעזור, מה צריכים לעשות" היא אמרה "אני אסתדר, אבל תדאגי בבקשה לעוזרות שלי" אז דבורה כבר עבדה, היא ביקשה לרעיסה ונטשה ואני צריכה להגיד שרעיסה עובדת איתי בממשלה היא ממשיכה את הדרך שעשתה כאן בכנסת, פניות ציבור, ועושה את זה מצוין ותמיד זוכרת מה הייתה מרינה עבורה.
סופה לנדבר: אז אנחנו תמיד נזכור.
סופה לנדבר: אני אומרת שיש אנשים שעוברים בדרך של פוליטיקה וכאשר בנאדם לא נבחר, הוא נעלם.
סופה לנדבר: מרינה כבר איננה כמה שנים, אבל היא נמצאת כאן והמון אנשים שפונים אלינו, אני מאמינה שגם אלי וגם אליכם, כותבים, אבל מרינה הייתה עושה ככה.
סופה לנדבר: אבל למרינה היה אכפת מדבר כזה ואני אומרת למשפחה, אנחנו תמיד נזכור את מרינה הלוחמת, מרינה העולה החדשה, מרינה האישה המיוחדת החכמה, וחברת כנסת ובן אדם.
דנה גורדון שושני: וגם יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.
סופה לנדבר: כן היא הייתה יושבת ראש הוועדה וגם הייתה סגנית שרת העלייה והקליטה ושם עשתה מה שהיא עשתה, הייתה אומרת לפתוח, לעשות, לשנות, ככה מרינה נלחמה עבור הדברים שהיא האמינה בהם.
טלי פלוסקוב: תודה גבירתי השרה.
יולי יואל אדלשטיין: אני מתנצל אני צריך לצאת.
טלי פלוסקוב: בבקשה, אנחנו מבינים את העומס של היום.
טלי פלוסקוב: תודה רבה אדוני שהגעת אלינו.
יולי יואל אדלשטיין: תודה שהזמנתם.
טלי פלוסקוב: השרה סופה לנדבר דיברה פה על העוזרים והצוות, דבורה סיפרה לנו לפני הישיבה שמרינה הייתה פעם בשבוע לפני שהיא מגיעה לכנסת, נכנסת לחנות פרחים, בוחרת פרחים שהיא אוהבת ושמה לה על השולחן וכל שבוע היא הייתה מחדשת את הזר.
טלי פלוסקוב: זה זר לזכרה של מרינה, אני מבינה, ודבורה עשתה את זה, כל הכבוד.
טלי פלוסקוב: זה דברים קטנים אבל כל כך חשובים.
טלי פלוסקוב: זה עוד משהו קטן אבל גם מדבר משהו על הבנאדם.
טלי פלוסקוב: נראה לי שאנחנו יותר ויותר נדבר היום על בנאדם ופחות על פוליטיקאי, לפי מה שהבנו כאן.
טלי פלוסקוב: עכשיו נבקש מחברי הכנסת להתייחס.
יוליה מלינובסקי: המשפחה רוצה להקרין סרטון.
טלי פלוסקוב: אין בעיה.
טלי פלוסקוב: אנחנו פה עושים את מה שהקהל מבקש.
טלי פלוסקוב: סרטון על מרינה, שהכינה המשפחה.
טלי פלוסקוב: (מוקרן סרטון)
טלי פלוסקוב: זה רק יכול לחזק אולי את מה שאמרנו פה שאנחנו ממשיכים את דרכה כי באמת כל הדברים שהיא דיברה פה ובאמת היו דברים מרגשים, אנחנו ממשיכים ובעזרת השם באמת נשיג את מה שצריך, ובתקווה שכבר בעוד חמש או עשר שנים יגידו שזה כבר לא רלבנטי, נכון להיום זה אכן רלבנטי.
טלי פלוסקוב: תודה רבה על הסרט המרגש, אין ספק שנראה לי שכולנו פה ישבנו עם צמרמורת בגוף, גם לראות את מרינה, גם לשמוע איך היא מדברת כי כל מילה שהיא דיברה יצאה מהלב וזה נורא חשוב.
טלי פלוסקוב: אנחנו ניתן למשפחה להגיד כמה מילים, ללב, ואחר כך חברי הכנסת.
טלי פלוסקוב: לב, הבן של מרינה בבקשה.
לב סולודקין: באמת אני רוצה להודות לכל הקהל המגוון שהגיע לפה לזכר חמש שנים למותה של מרינה.
לב סולודקין: אני חושב שנאמרו פה כבר כמעט כל דבר שעלה לי בראש נאמר פה, אני בכל זאת אחדד איזו שהיא נקודה.
לב סולודקין: כשאני מסתכל עלי או כשאחותי מסתכלת על איך אנחנו יכולים בעתיד לתרום לחברה, אז באמת המודל שלנו זה המודל של מרינה, שהמודל אומר, ערכים על פני פוליטיקה.
לב סולודקין: כלומר להתמקד במהות ולא בכל מה שמסביב.
לב סולודקין: תמיד לראות מה יכול להועיל לחברה, ולדאוג שכל פעולה שאנחנו עושים, יש מישהו בצד השני שנהנה ממנה, כדי לזכור שאנחנו לא המרכז אלא בעצם האנשים שרואים בנו בתור הנציגים שלהם, הם בעצם המרכז.
לב סולודקין: אנחנו הקול שלהם.
לב סולודקין: לדעתי באמת אולי המסר שלי למי שמקשיב, ולחברי הכנסת, באמת תלמדו ממרינה, אני לא טוען שאתם חלילה לא לומדים, אבל כל יום לראות מה מרינה עשתה וכל אחד בתחומו תמיד לזכור להיות צנוע, להיות ענו, לזכור שאנחנו לא המוקד אלא הציבור הוא המוקד ותמיד להיות קשוב לכל פניה, בין אם זה ממישהו רם מעלה או ממה שנקרא פשוטי העם.
לב סולודקין: אני מאמין שמי שדבר בעשיה ציבורית למען הכלל גם אם הוא נבחר לכנסת או לא נבחר לכנסת, תמיד יהיו אנשים שייטו חסד ויזכרו אותו ובעצם העובדה החיה זה הכנס היום שאפשר לראות פה אנשים מכל קצוות הקשת הפוליטית, בין אם זה מימין או שמאל, חילונים גמורים, דתיים גמורים, כל אחד מצא שפה משותפת עם מרינה כי היא לא התמקדה בשיח הזה של זהויות, של ימין מול שמאל או דתי מול חילוני ומצאה מכנה משותף עם כל בנאדם ואני באמת מאחל את זה ברמה של כולנו לא ברמה של הקלישאה אלא במובן האמיתי של המילה, תמיד למצוא את השיח המשותף.
לב סולודקין: משפט אחרון לסיכום, מה שנאמר בסרטון, מרינה הקדימה את זמנה.
לב סולודקין: בזמנו המאבקים שלה נראו לפעמים אזוטריים, לפעמים לא מובנים, דוגמה מאוד מובהקת זה הסיפור של ילדי תימן שמרינה הייתה אחת היחידות שהרימו את הקול הזה וגם אנשים הרבה פעמים לא הבינו "מה את מתעסקת בזה, את לא קשורה לקהילה הזאת" אבל זו מי שהייתה מרינה, היא לא התעסקה במוצא שלה, היא נתנה קול למי שהיה זקוק לו ובעצם טיפלה בכל סוגיה בוערת, לא משנה מי היה הפונה וגם ילדי תימן, הסיפור של הוצאת ילדים מהבית שזה היה מאבק מאוד מאוד עיקש ורק בשנים האחרונות אני חושב שיותר שומעים על זה בתקשורת בזכות עבודה מאוד קשה גם של עיתונאים וגם של עמותת עליה שנמצאת פה היום, פתאום הנושא הזה עולה לכותרות, צדק חברתי שלכאורה הייתה איזו שהיא סיסמה ב-2011, מרינה התעסקה בזה מהיום הראשון שלה בכנסת, לא במובן של סיסמה אלא לעשות צדק חברתי למי שלא שומעים את הקול שלו.
535: גם גברים מוכים.
535: עד היום אף אחד לא מתעסק עם זה.
535: היא הייתה - - -
לב סולודקין: נכון.
לב סולודקין: המון המון המון נושאים, אין יום שעובר ואנחנו לא מגלים עוד איזה שהוא נושא שמרינה התעסקה בו ושבכלל לא היינו מודעים אליו.
לב סולודקין: באיזה שהוא מקום אולי זה גם קצת חבל שהתקשורת גם היום לדעתי, היא הרבה פעמים מתמקדת במה שעושה כותרות ומה שעושה סנסציות, ונראה לי שחברי הכנסת פה יסכימו שהיא יודעת יפה מאוד להתעלם דווקא מהעשייה הפשוטה למען האזרחים ותמיד יזכרו לחבר כנסת מסוים איזו שהיא אמירה אולי אומללה שהוא אמר, או איך הוא התלבש או יזכרו את חבר הכנסת הכי קולני או את זה שעושה הכי הרבה סנסציות ומבטיח כל מיני הבטחות פופוליסטיות, לא משנה שוב אם זה מימין או משמאל, זה לא המסר פה.
לב סולודקין: אלא באמת אולי המסר שלי פה לאנשי התקשורת, אם מישהו מקשיב לי, אני יודע שזה אולי פחות פופולארי אבל זה מה שחשוב לציבור וחשוב לקדם את חברי הכנסת שבאמת אכפת להם מהציבור ולא אלה שבאים בשביל לעשות כותרות.
לב סולודקין: תודה גדולה לעוזרות של מרינה שהן מלוות אותה מאז היום הראשון.
לב סולודקין: מחיאות כפיים.
לב סולודקין: תודה גדולה לדבורה שבאמת באה אלינו כרעם ביום בהיר, נפלה עלינו ואמרה "לב, חנה, צריך לעשות אירוע" והיא דחפה את זה כמו בולדוזר ובזכותה האירוע הזה מתקיים.
לב סולודקין: ובאמת תודה לכל מי שפה, אני שמח שאנחנו מקיימים את האירוע הזה, אני חושב שזה אירוע מכבד מאוד, תודה לכולם.
יוליה מלינובסקי: לא אמרת איך אתם הרגשתם.
יוליה מלינובסקי: כי להיות ילדים של חברת כנסת - - -
טלי פלוסקוב: יוליה, זה בדיוק שאלה שרציתי לשאול.
סופה לנדבר: זה להיות ילדים של אמא ואבא.
טלי פלוסקוב: הרבה פעמים הילדים שלנו משלמים מחיר על זה ש- - -
יוליה מלינובסקי: היום זה כבר יותר, אז הם היו בודדים.
לב סולודקין: אני אגיד משהו.
לב סולודקין: מהיום הראשון שאימא נבחרה, אימא אמרה לי, הייתי אמנם ילד צעיר אבל נראה לי שמגיל שש או שבע היא אמרה לי "לב, כל דבר עכשיו שאתה עושה, תיזהר" לא במובן של - - -
טלי פלוסקוב: ביקורת ציבורית.
לב סולודקין: אני חושב שאפשר לראות שהתקשורת הרבה פעמים מתמקדת גם בבני משפחה, מוצדק או לא מוצדק, אנחנו גם חלק מהחשיפה ואני חושב שבאיזה שהוא מובן זה היה טוב שהיה לי את השיעור הזה כי היא פיתחה אצלי מגיל אפס את הרעיון הזה, אולי קצת פרנויה, שתמיד יהיה מישהו שיבוא ויחפש אותך אז תהיה ישר.
לב סולודקין: אל תעגל פינות.
לב סולודקין: אני רואה חשבון במקצוע שלי אבל יש לי עסק שאני מתנהל ובאמת מהיום הראשון אמרתי גם בתור רואה חשבון וגם בתור הלקח שאימא שלי אמרה "לב, תתנהל 100 אחוז כשורה", שלא יהיה פה אפילו מילימטר ימינה או שמאלה כי תמיד יהיה מישהו שיבוא ויגיד 'רגע, זה הבן של מרינה' אתה בעצם לא בנאדם פרטי.
לב סולודקין: אתה מייצג פה משהו וגם אם זה לפעמים קצת קשה כי בכל זאת אני בנאדם פרטי, לא, יש לי שם משפחה וצריך לכבד אותו ומשתדלים מאוד.
לב סולודקין: בסוף זה עושה אותנו לאנשים טובים יותר.
יוליה מלינובסקי: והזמן של כל הנסיעות שלה לכל מיני מקומות, איך אתם הרגשתם?
יוליה מלינובסקי: היא לא הייתה הרבה זמן בבית.
לב סולודקין: זה בעצם לגדול חצי שבוע בלי אימא, זה לא פשוט, אבל אני חושב שהתועלת הייתה גבוהה מה - - -
יוליה מלינובסקי: אני צריכה להכיר אותך לבן שלי כי הבן שלי עכשיו אמר שהוא מאוד שמח שאני חברת כנסת אבל זה כבר מפריע לו, כי הוא לא רואה אותי.
טלי פלוסקוב: בטח העבודה של אימא מן הסתם לא נתנה לה את האפשרות להיות כל הזמן קרוב אליכם ברגעים הכי קשים, אני בכל אופן חווה את זה ואני אומרת שאם אנחנו צריכים להתנצל בפני הילדים שלנו, אז אנחנו מתנצלים.
טלי פלוסקוב: אז אם אימא לא הספיקה לעשות לצערי הרב, שהיא הלכה כל כך מוקדם, בגיל 60, מה זה היום, אז אני רוצה שתדעו שבטח בתוך עצמה היא חשבה על זה.
טלי פלוסקוב: זה בטוח.
טלי פלוסקוב: קודם כל באמת לב תודה רבה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להוסיף עוד פרק אחד ובטח ידברו כאן, זה לא היה בסרט ולא בדיבורים שאמרו, מרינה עשתה המון למען ניצולי שואה ואני זוכרת שהיא הייתה הראשונה שהעלתה את הסוגיה שלא להכיר ברנטה מגרמניה כהכנסה, אחר כך שינו את זה, אחר כך נלחמנו בחזרה.
טלי פלוסקוב: היא הייתה הראשונה שבכלל העלתה את הנושא הזה וגם את זה זוכרים לה.
יוליה מלינובסקי: כבוד גדול.
יוליה מלינובסקי: כשמרינה הייתה חברת כנסת אני הייתי צעירה, אבל לא היה אדם שלא ידע מי זה מרינה סולודקין ואני זוכרת שלא היה - - - בניין הזה וחברי הכנסת ישבו בקרוואנים, בבניין הישן, היא ישבה בקרוואן, והיום אני מקבלת הרבה פניות מחו"ל, וכמו שמישהו אמר לי "את מזכירה את מרינה" וקיבלתי את זה כמחמאה הכי גדולה.
יוליה מלינובסקי: בזה אפשר לסיים.
יוליה מלינובסקי: חבל שזה קרה ככה.
טלי פלוסקוב: תודה רבה יוליה.
קריאה: מאוד חבל שחברי כנסת יוצאים כי יש עוד דברים שיכולים להוות מופת להתנהגות של החברים.
טלי פלוסקוב: אנחנו נשארים, אפשר להבין את חברי הכנסת כי יש עוד הרבה דיונים בו זמנית, ויש פרוטוקולים שבדרך כלל, דיונים מסוג זה אנחנו אחר כך יושבים, לדוגמה אנחנו רוצים לדעת כמה שיותר על מרינה, אני אישית ואני מבינה שיש הרבה כמוני שאחר כך הם יקראו וילמדו ויקשיבו לפרוטוקול.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד תודה, נתן שרנסקי והצוות של הסוכנות היהודית יצאו אבל באמת אני רוצה להודות להם על זה שכיבדו אותנו.
טלי פלוסקוב: זה חשוב מאוד, זה לא מובן מאליו שגם הסוכנות היהודית וגם יו"ר הכנסת וגם השרה נמצאים איתנו וגם חברי כנסת שהיו בהתחלה, זה מדבר רק על דבר אחד, שמרינה הייתה להם קרובה לליבם וחשובה להם והם חוו ביחד דברים שלא שוכחים לעולם.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת יהודה גליק בבקשה.
יהודה גליק: גבירתי יושבת הראש, גבירתי השרה, אני את מרינה הכרתי מאוד מקרוב מאז שהייתי פעיל שותף בהקמה של ישראל בעליה ולאחר מכן כשעבדתי במשרד הקליטה.
יהודה גליק: אני רוצה כמה נקודות, זיכרונות שהיו לי.
יהודה גליק: כפקיד במשרד ממשלתי יש דבר כזה שיש נודניקים.
יהודה גליק: היו שתי נודניקיות בולטות, אחת הייתה מרינה סולודקינה ואחת הייתה זאת שהייתה יושבת ראש התאחדות עולי ברית המועצות ואחר כך נהיתה חברת כנסת והיום היא שרת הקליטה.
יהודה גליק: כשקיבלת טלפון מהנודניקיות האלה ידעת שיש עוד עולה וידעת שהן לא ירפו.
טלי פלוסקוב: שווה להיות נודניקים.
יהודה גליק: שהן לא ירפו עד שתפתור ל הן את הבעיה.
יהודה גליק: הן לא יקבלו תשובה ש"זה מטופל", "לא, דבר עם חביב קצב, אני רוצה לדעת בדיוק למה בדירה שהן קיבלו יש בעיות" וידעת שאין למרוח את האנשים האלה כי זה לא עיתונאי שאתה יכול לתת לו הודעה לעיתונות.
יהודה גליק: לכן אני שמח שבאמת סופה התקדמה.
יהודה גליק: אגב, היה עוד נודניק אחד, שזה היה אברהם נגוסה.
יהודה גליק: הוא גם כן, אבל ככה מנקודת המבט ההפוכה של פקיד שהוא רוצה לבוא לעבוד, למה מנדנדים לנו.
יהודה גליק: את אותו רעיון אחר כך אני חוויתי עם מרינה, מרינה חזרה למשרד בתור סגנית שר הקליטה ולא היה אף פעם סגנית שר הקליטה אז היא הייתה צריכה חדר, פינו אותי מהחדר והיא קיבלה חדר אבל כשמרינה הגיעה היו דיונים מה יהיו האחריויות שלה.
יהודה גליק: הייתה שרת קליטה שהייתה אשת העולם הגדול, לא הכירה את הקליטה, כלום, אבל לא משנה מי זאת, בקיצור מרינה אמרה "תעזבו אותי, לא מעניין אותי מה האחריויות שלי, אני האחריות שלי - - -" איך אמרת, שני ילדים?
יהודה גליק: לא, היו לה מיליון וחצי ילדים.
יהודה גליק: זה התפקיד שלה.
יהודה גליק: כמובן שאי אפשר היה להפריד בינה לבין דבורה ורעיסה, הן היו שם תמיד וכל הזמן רושמות ופותרות ורושמות ורושמות ובאמת דבורה ורעיסה זו תופעה.
יהודה גליק: היא לא הייתה חברת כנסת שהלכה לתת נאומים ולהיות שואו, היא הייתה פשוט שם.
יהודה גליק: לאחר מכן כשהתקדמתי ועברתי להיות מנהל משרד הקליטה באזור אשקלון היא קיבלה את פני.
יהודה גליק: ביום השני היא באה, אמרתם פרחים?
יהודה גליק: הגיעה עם זר פרחים.
טלי פלוסקוב: יהודה סליחה שאני עוצרת אותך, דבורה ורעיסה בואו תשבו איתנו.
טלי פלוסקוב: חנה שבי גם איתנו ביחד.
יהודה גליק: אני רואה את דבורה ורעיסה אני רואה את מרינה לנגד עיני.
יהודה גליק: הגעתי לאשקלון וביום השני היא הגיעה ללשכה עם זר פרחים.
יהודה גליק: אתם תופתעו לשמוע שבין עולים באשקלון היו אי הסכמות.
יהודה גליק: היית יושב עם צד אחד, היו אומרים לך "תשאל אפילו את מרינה" למחרת אתה יושב בצד השני "תשאל אפילו את מרינה".
יהודה גליק: כולם היו משוכנעים שמרינה איתם, גם כשהייתה מלחמה אדירה בין המשטרה לבין העולים באשקלון, המשטרה אמרה "עזבו אותי מהפוליטיקאי ההוא, תביאו את מרינה, היא היחידה שמבינה את העניין, היא היחידה שאכפת לה והיחידה שלא מחפשת כותרות" היא לא חיפשה כותרות.
סופה לנדבר: היא לא רדפה אחרי התקשורת.
יהודה גליק: היא עסקה כל הזמן, זה היה פשוט מדהים לראות את הדבר הזה.
יהודה גליק: אני חושב שהדבר הזה של האכפתיות, כאילו זה בעיה פרטית שלה וההיכרות ועבודת הנמלים, לא פומפוזה ולא פוזה ולא איזה שהוא, אלא פשוט אכפתיות אמתית לעולים, איש לא ייקח לה את זה וזה הדבר המדהים ביותר וכשאני פגשתי את לב אמרתי "אתה הבן של מרינה" זה בשבילי היה דבר ממש גדול.
יהודה גליק: דבר אחרון, היה לנו כנס, אחד התפקידים שלי הייתי מנהל היחידה לזהות יהודית במשרד הקליטה.
יהודה גליק: זהות יהודית זה תקציבים לעמותות.
יהודה גליק: היו שם מנשות גור ועד רפורמים ואז מרינה דיברה בפני הקהל, ומרינה אמרה להם "תקשיבו טוב, כשאתם מתעסקים עם עולים, אל תבואו עם האג'נדה שלכם ותכתיבו להם מה אתם רוצים, תבואו קודם כל, תקשיבו, הם בני אדם, הם לא אוסף תפוחי אדמה.
יהודה גליק: הם בני אדם, תקשיבו.
יהודה גליק: יכול מאוד להיות שיהיה עולה שמתאים לו נשות גור ויכול להיות שיהיה עולה שיתאים לו רפורמים.
יהודה גליק: אל תבואו ותחליטו שאתם הולכים להפוך את כל העולים להיות אתם".
יהודה גליק: זה היה המסר שלה והדברים שהיא אמרה, אני זוכר את זה כמו היום, זוכר בדיוק באיזה חדר במשרד הקליטה, באולם שם ליד החדר שלי.
יהודה גליק: היא דיברה שם ואמרה להם את זה "אל תבואו תנסו למכור את עצמכם, תקשיבו לצרכים שלהם ותנסו לפתור" וזאת הייתה מרינה, להקשיב לצרכים שלהם ולנסות לתת את הפתרון האידיאלי שהם צריכים.
יהודה גליק: יהי זכרה ברוך, היא בלבנו.
יהודה גליק: דבורה ורעיסה לא יעזור לכם, אתם בשבילי דבורה ורעיסה של מרינה, לעולם תהיו, ואהבה אדירה, באמת אהבה גדולה למרינה בליבי תמיד.
טלי פלוסקוב: מחמם את הלב.
טלי פלוסקוב: הצטרף אלינו חבר הכנסת רוברט אילטוב.
טלי פלוסקוב: אתה רוצה להגיד משהו?
רוברט אילטוב: כן אני אגיד כמה מילים.
רוברט אילטוב: אני מבין שכבר דיברו בהרחבה אבל מה שחשוב להגיד שמרינה קודם כל הייתה בנאדם טוב.
רוברט אילטוב: בנאדם חיובי עם לב מאוד רחב פתוח וחם.
רוברט אילטוב: לא היה אדם שהיה פונה אליה ללשכה ולא היה מקבל מענה.
רוברט אילטוב: לא היה מצב שמישהו פנה ולא קיבל תשובה, גם אם התשובה לא תמיד סיפקה את הפתרון הטוב, אבל כל אחד שפנה קיבל תשובה, קיבל מענה ובעצם מרינה הייתה אחד האנשים החמים, הפשוטים והפעילים בכנסת, היא הייתה גם פרלמנטרית מאוד, מאוד פעילה בתחום של קליטת העלייה.
רוברט אילטוב: נושא העולים אצלה היה נושא הדגל כמו לחלק גדול מאיתנו שיושבים פה בשולחן הזה, אבל היא באמת הייתה מ-1996 עם הבחירות הראשונות של ישראל בעליה.
רוברט אילטוב: אני עוד לא עסקתי בפוליטיקה, אני הצטרפתי שנה אחרי זה למערכת הפוליטית המוניציפלית, אבל היא באמת הייתה אחד האנשים הכי מזוהים עם עליית חבר העמים, האדם האותנטי, והנציג האולטימטיבי, כך הייתי אומר.
רוברט אילטוב: אין ספק שמבחינת הפרלמנט ומבחינת כל גל העלייה הגדול של שנות התשעים, הליכתה של חברת הכנסת מרינה סולודקין הייתה אבידה מאוד גדולה, גם כאדם שהגן על זכויות העולים, גם אדם שקידם את החקיקה של העולים וזכויות העולים, ואין ספק שזאת אבידה גדולה מאוד בשביל כולנו.
רוברט אילטוב: גם לפעמים שהיינו רבים במערכת הפוליטית כי בלי זה אי אפשר, אבל תמיד מצאנו את הדרך גם לדבר, גם לשתף פעולה וגם לקדם נושאים שהם חשובים ובקונצנזוס, גם של כל העולים וגם של כל האוכלוסייה.
רוברט אילטוב: יהי זכרה ברוך.