GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוברט אילטוב: אנחנו פה ממשיכים את דרכה.
יהודה גליק: אני זוכר, ישיבת סיעה של ישראל בעליה תמיד הייתה מלחמת עולם בין רומן ברונפמן ליורי שטרן.
יהודה גליק: תמיד.
יהודה גליק: והיא הייתה המתווכת האולטימטיבית, הצליחה להיות חברה של שניהם.
טלי פלוסקוב: מה שראינו בסרטון.
יהודה גליק: לחשוב שרומן ברונפמן ויורי שטרן יושבים כל שבוע באותו חדר לישיבת סיעה.
טלי פלוסקוב: טוב להזכר בדברים האלה.
סופה לנדבר: אני פשוט צריכה לזוז.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לשרה סופה לנדבר שכיבדה את הישיבה ואת זיכרונה של מרינה.
טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים, אני אתן לכולם לדבר.
טלי פלוסקוב: יש לי רשימה של אנשים שרצו להגיד כמה מילים.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להתחיל ממנכ"ל איגוד מורים עולים, קונסטנטין.
קריאה: הוא יצא.
טלי פלוסקוב: אני פשוט יודעת כמה מרינה עשתה לטובת העמותה.
טלי פלוסקוב: אם הוא יחזור אנחנו כמובן ניתן לו לדבר.
טלי פלוסקוב: פרופסור אסתר הרצוג בבקשה גבירתי, יו"ר העמותה לזכויות ילדים והורים.
טלי פלוסקוב: עמותת עליה.
אסתר הרצוג: קודם כל תודה, אני שמחה על האירוע הזה שאתם מארגנים פה בכנסת, זה מאוד יפה בעיני.
אסתר הרצוג: אני מוכרחה לומר בגאווה רבה שאנחנו הקדמנו אתכם, אנחנו קיימנו במסגרת עמותת עליה לזכויות ילדים והורים שלושה אירועים לזכרה של מרינה, ד"ר סולודקין, בעזרת שני הילדים שלה ובשלושת האירועים האלו דיברנו לא רק על העשייה שלה, גם נתן שרנסקי היה שם וחברות כנסת שהגיעו לדבר על מרינה, אבל בעיקר דיברנו על הנושא שהיה מאוד קרוב לליבה של מרינה שהיא עשתה בו ובאמת פעלה בו הרבה מאוד ובאומץ לב יוצא דופן.
אסתר הרצוג: לצערי אני מוכרחה לומר, למרות שפה כל הדברים המאוד יפים נאמרים, מרינה הייתה יוצאת דופן בהתעסקות בנושא הזה של הוצאת ילדים מהבית.
אסתר הרצוג: אין כמעט חברי כנסת למעט אחד פה או אחד שם שמעיזים לטפל בנושא הזה.
אסתר הרצוג: לא כדאי להם לטפל בנושא הזה כי זה נושא קשה, זה נושא תובע המון המון השקעה, נושא שהוא קשה, הוא מחייב עימות עם כל רשויות השלטון, הוא מאוד מאוד קשה, מאוד בעייתי ומצריך הרבה מאוד מאמצים.
אסתר הרצוג: אז אין חברי כנסת לצערי, עד היום הזה, אין חברות כנסת או חברי כנסת שממש מוכנים לשאת את הדברים, לשאת את המאבק הזה, להמשיך את מה שמרינה עשתה, את אותו לובי שהיא הקימה פה בכנסת, שאמר דברים מאוד חשובים, שהביא הורים שדיברו על המצוקות והציגו את הסיפורים הקשים של הוצאת הילדים מחזקתם, היא הייתה שם היא לא נבהלה, לא מהרצוג שהגיש נגדה תלונות בוועדת הביקורת ולא מאחרים שרדפו אותה על העניין הזה.
טלי פלוסקוב: כשהוא היה שר הרווחה?
אסתר הרצוג: כשהוא היה שר הרווחה, נכון מאוד.
אסתר הרצוג: ולא מחברי כנסת אחרים ששירתו את הלובי של העובדים הסוציאליים ושל מערכת הרווחה ולא של המשפחות שהן כל כך זקוקות לתמיכה והן נזנחו ונזרקו בצד.
אסתר הרצוג: מרינה הייתה אחת ויחידה יוצאת דופן.
אסתר הרצוג: היו עוד כמה חברי כנסת פה ושם שאמרו משהו, עשו משהו, אבל אחת כמוה שעשתה את זה באופן עקבי ועמדה מול ביקורת קשה, אני לא מכירה לא מאז ולא עד היום אף אחד אחר.
טלי פלוסקוב: את צודקת.
טלי פלוסקוב: אני אומר לך את האמת, אני נורא מפחדת להיכנס לנישה הזאת.
טלי פלוסקוב: הנה, אני פה ויש פניות ואני מפחדת להיכנס לנישה הזאת ואני יודעת שמרינה כן הייתה שם.
טלי פלוסקוב: ואני באמת, לא יודעת איך לעשות את זה, זה כל כך קשה.
טלי פלוסקוב: זה כל כך לא צפוי, זה כל כך רגיש, זה פרטיות וכל הדברים האלה שבאמת, זה נושא מאוד מאוד מורכב.
אסתר הרצוג: נכון.
אסתר הרצוג: אז אם נאמר פה שמרינה הייתה סקטוריאלית, אני חושבת שהסקטוריאליות שלה הקיפה משהו כמו חצי ממדינת ישראל.
אסתר הרצוג: היא עסקה בילדים, כמובן ילדים מקבוצות מוחלשות, היא עסקה בנשים, אימהות מקבוצות מוחלשות, היא עסקה בכל מיני קבוצות, הזכרתם פה את כל הקבוצות למעט הנושא של הילדים והוצאתם מחזקת ההורים, בעיקר אימהות חד הוריות.
אסתר הרצוג: היא התעסקה בכל אותם נושאים וקבוצות שאף אחד לא רצה לגעת בהם, לא רצה להתקרב אליהם.
אסתר הרצוג: היא עמדה מול ביקורת נוקבת ולועגת על המבטא שלה, על הלבוש שלה, על מה לא.
אסתר הרצוג: והיא המשיכה בשלה בלי להיבהל, בלי להניד עפעף.
אסתר הרצוג: אני מוכרחה לומר שגם ברמה של חברות אישית היא הייתה משהו באמת למופת, כי אני מכירה חברות כנסת שנמצאות פה היום, לחלקן גם עזרנו, גם תמכנו בהן, וכשאנחנו פונות אליהן היום אין עם מי לדבר.
אסתר הרצוג: אנחנו יכולות להשאיר טלפונים, לחפש אותן ואי אפשר להגיע אליהן.
אסתר הרצוג: מרינה הייתה תמיד זמינה.
אסתר הרצוג: אם זה היה בעזרת העוזרות ואם באופן אישי בעצמה.
אסתר הרצוג: אני כואבת עד היום את לכתה, אני חושבת שהפסדנו פה, כל החברה הפסידה ובמיוחד אותן קבוצות שהיא פעלה למענן, אני חושבת שזו אבדה ענקית.
טלי פלוסקוב: תודה רבה, דיברת עכשיו אל הדברים שיכריחו אותי לחשוב איפה אני כחברת כנסת בנושא הזה.
טלי פלוסקוב: כנראה שאני אחזור לחשוב איך אפשר כן להיות בנושא הזה וכן איך למלא את הווקום הזה אחרי שמרינה הלכה ואני לגמרי מסכימה שאין מישהי או מישהו שמילא את המקום הזה.
טלי פלוסקוב: אם בדברים אחרים פה ושם כן, אבל בנושא הזה פשוט אין.
טלי פלוסקוב: פשוט אין.
טלי פלוסקוב: מה שעשית עכשיו, גרמת לי בתוך עצמי לחשוב אולי אני כן צריכה להיכנס לשם, למרות ששוב פעם אני אומרת, כמה פעמים חשבתי על זה ולא היה לי מספיק אומץ ואני אומרת פה לכולם, כן ללכת לזה, כי פשוט אני מפחדת, אני לא יודעת איך אני אסתדר בתוך העולם החדש הזה ואחרי שסיפרת לי את מה שסיפרת לי, אני אחשוב שוב.
איילה שטגמן: היות ואני חברה בעמותה, אני יכולה להמשיך?
טלי פלוסקוב: כן רק תציגי את עצמך.
איילה שטגמן: שמי איילה שטגמן.
איילה שטגמן: אני אספר לכם איך הכרתי את מרינה סולודקין ז"ל.
איילה שטגמן: לפני 15 שנה נתקלתי בנושא של הוצאת ילדים לפנימיות, לבתי אומנה, לאימוץ, אמרתי זה לא נתפס אצלי, זה לא ייתכן, והתחלתי לחפש, היות ואני חברת ליכוד, חברת מרכז ליכוד, חברת הנהלת לשכת הליכוד, אמרתי אני אגש לחברים ולחברות שלי, אף אחת ואף אחד לא נענה.
איילה שטגמן: גם מי שהיה יו"ר ועדת מעמד האישה, גם מי שהייתה יו"ר ועדת מעמד הילדים, איש לא.
איילה שטגמן: אמרתי את מי אני הולכת לבקש.
איילה שטגמן: אלוהים ממש הקריא לי את מרינה סולודקין ז"ל.
איילה שטגמן: באתי עם בעלי לירושלים מרמת גן, הגעתי לחדרה, הצגתי את עצמי ואמרתי מה אני רוצה לעשות, אני רוצה להקים שדולה בכנסת לזכויות ילדים והורים והמאבק נגד הוצאתם מהבית.
איילה שטגמן: היא אומרת לי "את רואה את הערימה הזאת?
איילה שטגמן: אלה כל התיקים שאני מטפלת וצריך לטפל.
איילה שטגמן: אני אתן לך תשובה" למחרת על הבוקר "אילה, אנחנו מקימות שדולה" מאותו רגע, מיד, אחרי שבועיים-שלושה הייתה הפתיחה של השדולה, מדי חודש אני הייתי יועצת אסטרטגית והדוברת של השדולה ואני רוצה לומר לכם, בערך כחמש שש שנים עבדנו יחד, העבודה עם מרינה זה פשוט היה, הנאמנות שלה, היושר שלה, הנחישות שלה, היא העניקה במה ואוזן קשבת לאימהות שהגיעו ובנחישות היא לא פחדה, ללא מורא ופחד היא ענתה לגורמי הרווחה שהגיעו לשמוע את הדברים ואפילו לעגו לה וקמו והיה שם נציג של שר הרווחה, ותלונה בוועדת האתיקה, מרינה לא הרפתה.
איילה שטגמן: מרינה לא הרפתה.
איילה שטגמן: אני רוצה לציין שהייתי מרימה טלפון ורעיסה ישר מסרתי לה את הרשימות, הכל הלך כל כך יפה, כל כך טוב.
איילה שטגמן: כשיזמתי חוק כדי לשנות את העוולות בנושא הזה, מרינה לא הרפתה.
איילה שטגמן: היא סייעה והלכה מחבר כנסת לחבר כנסת, מהליכוד ומי שלא היה בליכוד, ובסופו של דבר אחרי עשר שנים כשאני יחד איתה, בנחישות שלי ושלה, הצעת החוק עברה, שר הרווחה חיים כץ העביר את זה לפני חמש שנים במרץ 2012.
איילה שטגמן: אני לא אשכח, כי זה היה כאילו שהרווחתי מיליארד דולר והחוק הזה באמת עשה מהפך, שינה כמה שיכול.
איילה שטגמן: בעקבות זה אני ממשיכה להיות שומר הסף, התמניתי לפני ארבע שנים לנציגת ציבור ברמת גן לוועדות קידום מעמד הילד כשאני דואגת בעירי שלא יוציאו ילדים, שיעזרו להם בקהילה, וזה הכל בזכות מרינה סולודקין.
איילה שטגמן: לכתה של מרינה סולודקין והדמות שלה, היא עדיין בתוכי.
איילה שטגמן: היא נותנת לי, לעמותה שלנו, לחברות שלי לעמותה את הכח להמשיך ואנחנו לא מרפים.
איילה שטגמן: אני ממשיכה ואין מה לפחד.
איילה שטגמן: ברגע שלא מפחדים ואומרים את האמת ועוזרים, איך אומרים, ההתמדה משתלמת.
איילה שטגמן: יהי זכרה ברוך ושוב תודה על היוזמה וליוזמות וללב ולחנה שהם באמת סמל ודוגמה, נמשיך לזכור אותה.
טלי פלוסקוב: אני אבקש מכם אחרי הישיבה לקבוע איתי פגישת עבודה, נשב ביחד ונחשוב מה אנחנו עושים.
טלי פלוסקוב: תודה רוברט שהיית איתנו.
טלי פלוסקוב: אני הולכת לפי רשימת דוברים.
טלי פלוסקוב: אני אבקש מיו"ר העמותה לניצולי שואה ומחנות ריכוז וגטאות גיתה קויפמן, בטח שלגיתה יש הרבה מה להגיד בנושא כי אני יודעת עד כמה מרינה הייתה פעילה בנושא של ניצולי שואה.
גיתה קויפמן: שלום לכולם, ברכות.
גיתה קויפמן: מאוד מרגש לשבת פה ולדבר על מרינה.
גיתה קויפמן: כל מה שנאמר קודם, אין מה להוסיף, מפני שראינו כבר את מרינה במלוא הפעילות שלה וגם במלוא האישיות שלה.
גיתה קויפמן: אני רק אזכיר בתור יושבת ראש העמותה של ניצולי שואה, אזכיר כמה דברים, עבודה עם ניצולי שואה הייתה בחיתולים מפני שהגיעו מיליון אנשים מברית המועצות והגיעו ניצולי שואה ומדינת ישראל לא כל כך ידעה מה זה ניצולי שואה ושאלו אותנו אם גם בברית המועצות הייתה שואה והיו מחנות ריכוז וכל מיני דברים.
גיתה קויפמן: לכן היה מאוד קשה לעבוד עם ניצולי שואה ולעמוד לזכותם ולהיות חלק מהם.
גיתה קויפמן: מה שאנחנו, ניצולי השואה, מאוד אהבנו אצל מרינה זה המסירות הטוטאלית.
גיתה קויפמן: גם נאמר קודם שכל טלפון היה תמיד לרשותנו ושתי הבנות שיושבות וגם נטשה, זה חלק מהמשפחה של ניצולי שואה וחלק מהפעילות המשותפת.
גיתה קויפמן: שני דברים, מה שהספיקו לתת דחיפות להכיר בניצולי שואה מברית המועצות ולטפל בהם זה היה, ניצולי שואה שהתחילו לקבל בשנות התשעים רנטה מגרמניה וזה נחשב כהכנסה, ואז הם לא היו יכולים, לא הייתה להם זכאות לקבל מביטוח לאומי, זאת אומרת שסכום אחד כאילו ביטל את הסכום השני.
גיתה קויפמן: חלק מהם אמרו "בשביל מה אנחנו צריכים את הכסף מגרמניה" במיוחד שגם בישראל הייתה דעה שכסף מגרמניה הוא כאילו לא כשר ולא ראוי, הם לא ראויים שאנחנו נקבל מהם את זה.
גיתה קויפמן: אבל בשבילנו כן היה חשוב מפני שמדינת ישראל בטח זקוקה לכסף הזה, לתמיכה ולעזרה הזו וגם ניצולי השואה.
גיתה קויפמן: מרינה הייתה זו שהתחילה לטפל בעניין הזה ואנשים מברית המועצות לא יודעים מה זה שביתה ומה זה להגיד "לא" ואם אומרים להם "אל תבואו" אז לא יבואו, ואם יגידו להם "אל תתקשרו" לא מתקשרים יותר, הם לא ידעו את הזכויות האלה.
גיתה קויפמן: מרינה חברת הכנסת בשקט הייתה אומרת לנו "תצאו לרחוב, תצאו עם שלטים, אני אהיה אתכם" יש גם תמונה מפורסמת שאנחנו פה בגן הוורדים ומרינה איתנו ועוד כמה חברי כנסת, אבל זה היה הפוש הראשון ואני חושבת אולי הכתבות הראשונות, הפרסומת הראשונה על ניצולי שואה מברית המועצות.
גיתה קויפמן: השגנו את זה וזה הפסיק להיות הכנסה וניצולי שואה היו זכאים לקבל עכשיו גם ביטוח לאומי וגם 500 מארק מגרמניה.
גיתה קויפמן: דבר שני, אני כבר הייתי מנהלת את עמותה ועם מרינה ביחד, ואני האמת לא האמנתי כל כך שנצליח, אבל בהוסטלים, אז הקימו הוסטלים והעולים החדשים אוכלוס בתוך ההוסטלים האלה.
גיתה קויפמן: בהוסטל כל שנה או כל שנתיים מה שהסבירו לנו, מתחלף ההוסטל, ואז הם צריכים כל שנה מסמכים חדשים.
גיתה קויפמן: לא כולם ידעו על כל הזכויות של ניצולי שואה ודרשו מהם אם היו צריכים לשלם שם ארנונה, איזה מס עבור זה שהם גרים בהוסטלים וזה היה לגמרי לא נכון כי ההכנסה הזו הייתה גם מזה שזה לא נחשב להכנסה.
גיתה קויפמן: מרינה נכנסה לתוך הרעיון הזה באמת, בכל הכוח אבל היא לא הצליחה לעשות את זה.
גיתה קויפמן: אז מאיר שטרית היה שר השיכון ומרינה אמרה לנו "אל תדאגו, אני הולכת למאיר, הוא מאוד חברתי והוא אחד שדואג לחלשים ואני אסביר לו ואני אדבר איתו" עד היום חברים יש לי מכתב אישי חתום על ידי מאיר שטרית וחברת כנסת מרינה סולודקין שהכסף הזה לא נחשב ו-17% בוטלו בהוסטלים.
גיתה קויפמן: דבר נוסף, לא הזכירו פה אבל אני בעצמי הייתי עדה לזה, שאנחנו עם סרגיי סושון מי שזוכר אותו, היינו מוזמנים למרינה לישיבה.
גיתה קויפמן: נכנסנו לחדר וראינו שזו לא אותה מרינה כמו תמיד, היא פחות מחייכת, איך שהוא עצבנית, סרגיי היה חבר שלה ואמר לה "תגידי, מה קרה, מה את כל כך דואגת, מה אנחנו יכולים לעזור לך" ואז חברים, אני חושבת שזה היה אולי פעם ראשונה במדינת ישראל היא אמרה לנו "הלילה נהרג חייל שהוא לא יהודי ואנחנו רוצים שאימא שלו תבוא ואנחנו רוצים לקבור אותו כמו שקוברים את כל החיילים" אם אתם זוכרים, מדינת ישראל לא הייתה מוכנה לזה, מדינת ישראל לא ידעה מה לעשות עם זה, ואנחנו עזבנו אותה כי ידענו שזה נושא הכי חשוב שהיא צריכה לטפל בו והיא צריכה להשיג את שלה.
גיתה קויפמן: בערב נאמר בחדשות ש"היום נהרג חייל ואימא שלו הגיעה והוא ייקבר כדת משה וישראל".
גיתה קויפמן: אז לכל מה שנאמר קודם אולי אני יכולה להוסיף עוד ועוד דברים, אבל אני רוצה לתת גם לחברים להגיד משהו.
גיתה קויפמן: אני רק רוצה אולי לפנות למשפחה ומי שבאמת מאוד קרוב ואוהב את מרינה, אולי כולנו, השנה חגגנו 25 שנות פעילות של העמותה ובמשך 25 השנים אני דיווחתי על כל הפעילות שלנו, ואי אפשר היה לא להזכיר את מרינה סולודקין.
גיתה קויפמן: היא גם הייתה תמיד אומרת לנו "אני אוהבת אתכם, אני אתכם מפני שאבא שלי לחם בצבא" ואבא שלה היה חבר בעמותה שלנו, "אז אני אתכם".
גיתה קויפמן: ברגע שהתחלתי לדווח ומשנות התשעים להגיד את הפעילות שלנו והגעתי שחברי כנסת כמו מרינה סולודקין ויורי שטרן, היו כאלה מחיאות כפיים שאני לא האמנתי שזה יכול להיות, האולם עמד על הרגליים.
גיתה קויפמן: זה היה ביד ושם, יותר מ-300 אנשים בישיבה הזאת ואחר כך אמרו "כל הכבוד שהזכרת את מרינה" זה באמת היום היה בטח יכול להיות אחרת כמו שכבר אמרו עד עכשיו.
גיתה קויפמן: אם זה לפחות קצת מנחם אתכם, ייתן לכם הרגשה שאתם לא לבד, זו ההזדמנות להגיד את זה, ולכולם תודה רבה.
טלי פלוסקוב: תודה רבה גיתה.
טלי פלוסקוב: כמובן דברים מאוד מרגשים ובאמת אם זה קצת משלים את החסר, אז הישיבה הזאת לא סתם.
טלי פלוסקוב: אני אבקש מויקטוריה מרטינוב, עיתונאית.
ויקטוריה מרטינוב: תודה רבה.
ויקטוריה מרטינוב: אני מרימה את הכפפה של לב, ורציתי להגיד כמה דברים ממש נקודות בקצרה על תקשורת כי בעצם דמות של מרינה הייתה הדמות בין המוצלחות שאני ראיתי אי פעם וכשאני מדברת לדוגמה עם שגרירויות ושואלים אותי למי היו מנדטים בין הפוליטיקאים הרוסים כי עד עכשיו הסוד הזה לא התגלה, מי, מדוע לקהילת דוברי רוסית יש 22 מנדטים ובפועל יוצא פחות, אני תמיד אומרת שלמרינה לא משנה באיזה מפלגה היא הייתה, תמיד היו שני מנדטים ואנחנו כעיתונאים הרגשנו את זה.
ויקטוריה מרטינוב: שני דברים מצחיקים, בתור עיתונאית שאלתי אותה "מרינה מדוע את לא נוהגת" היא אמרה לי "העץ הראשון יהיה שלי" ככה פשוט, דבר שני שנגענו בזה, בגדים.
ויקטוריה מרטינוב: היא בנתה את הדמות כאזרח פשוט וחשבה כל הזמן על אזרחים פשוטים ואזרחים עוד יותר פשוטים, עולם חדשים, ואז היא אמרה לי "אני בחרתי סגנון של נשים חרדיות ואני תמיד קונה את החליפות שלי בבני ברק.
ויקטוריה מרטינוב: זה מתאים, אני מרגישה טוב מאוד בבגד הזה" מה שאני עכשיו יכולה להגיד, אנחנו אומרים שמרינה הקדימה כמה דברים, כולל גם אופנה של נשים חרדיות שעכשיו הופכת לתופעה חדשה גם לישראל וגם לעולם כולו.
ויקטוריה מרטינוב: לגבי הדמות, מה שאמרתי שתמיד היה לה פוטנציאל, תמיד היו לה אנשים שתמכו בה וזה דבר מיוחד כי היא בעצם מצאה את הנישה שלה, נישה ממש ישראלית, אזרח פשוט ועוד יותר פשוט.
ויקטוריה מרטינוב: אני מאוד שמחה שטלי היום אמרה שהיא חושבת על הנישה הזאת, הסתכלתי על הרבה פוליטיקאים, אני חושבת שלטלי דווקא יש את היחס שמאוד חסר, מאוד חשוב למדינת ישראל, כי זה בעצם עולם כולו של אדם, של אזרח פשוט, שהיא התחילה ככה לטפל באנשים והצליחה מאוד.
ויקטוריה מרטינוב: מה שרציתי להגיד בעניין התקשורת, כתבתי הרבה כתבות ביחד עם מרינה ובעזרה של דבורה, אנחנו כל הזמן פעילות, היו בקשר, מרינה התקשרה, מרינה דווקא עבדה מול העיתונות, מול התקשורת בצורה מאוד קפדנית, היא כיבדה את התקשורת, ואני חושבת שזה אחד הדברים המוצלחים ומה שאני רוצה להציע זה רעיון שלי, אני חושבת שמה שחסר זה פרס בשם של מרינה, פרס תקשורתי לעיתונאים שכותבים על נושאי רווחה, נושאים סוציו אקונומיים, על השכבות החלשות, פרס תקשורתי בשם מרינה סולודקין.
ויקטוריה מרטינוב: אין דבר כזה בארץ ואני חושבת שזה חשוב.
טלי פלוסקוב: תודה רבה ויקטוריה, באמת צריך לחשוב על זה.
טלי פלוסקוב: אתם יודעים מה, אני אתמול ישבתי באינטרנט מול גוגל כתבתי מרינה סולודקין בעברית וברוסית כדי למצוא מה היה בעברית וברוסית ואני חייבת להגיד שהתקשורת ברוסית נתנה לה המון כבוד ולצערי הרב התקשורת הישראלית לא הייתה שם.
טלי פלוסקוב: חיפשתי, רציתי לראות מה, ולא היה שם.
טלי פלוסקוב: אולי צריך באמת לחשוב על משהו מהסוג הזה.
טלי פלוסקוב: לתקשורת יש היום תפקיד מאוד משמעותי.
טלי פלוסקוב: פרופסור משה בלינסקי, ראש ארגון מדענים עולים בבקשה אדוני.
טלי פלוסקוב: אחר כך אתן לקונסטנטין מנכ"ל איגוד מורים עולים, קראתי לך ולא היית בחדר.
טלי פלוסקוב: אחר כך חזית הכבוד.
משה בלינסקי: דוקטור מרינה סולודקין תרמה רבות לקליטת מדענים עולים במדע הישראלי ובהייטק, צריך לציין שבתחילת שנות התשעים עם גל העלייה הגדול נכנסו לישראל אלפי מדענים ברמה בינלאומית גבוהה, והיה פה כמעט פתרון אחד, מלגת שפירא שזה מלגה קטנה מאוד לזמן של כמה שנים וזו הייתה האופציה, והיה צורך גדול לארגן תכנית או תכניות חדשות לקליטת העלייה המדעית במדע הישראלי.
משה בלינסקי: בהתחלה מדענים עולים שהיו כבר באוניברסיטאות, היו 1,000 מדענים עולים באוניברסיטאות במדע האקדמי, וקבוצת פרופסורים בראשותו של פרופ' גלעדי פיתחו תכניות לקליטת מדענים עולים במדע.
משה בלינסקי: מרינה סולודקין הייתה שותפה פעילה מהתחלה, מהימים הראשונים, הייתה שותפה פעילה במאבק הציבורי עבור קידום יישום תכנית גלעדי שהייתה תכנית המשך למלגת שפירא ותכנית קמ"ע, תכנית קליטת מדענים עולים באופן קבוע במוסדות האקדמיים.
משה בלינסקי: מרינה השתתפה בהפגנות, במסיבות עיתונאים, כמה פעמים בשנה היינו בוועדות העלייה והקליטה ובכל הוועדות מרינה דיברה בנושא של תכנית גלעדי ותכנית קמ"ע.
משה בלינסקי: חשוב גם לציין שמרינה ביחד עם יורי שטרן עשו דברים מאוד חשובים עם תמיכה מלאה של נתן שרנסקי, עשו דברים חשובים עבור מספר אנשים בתכנית והתנאים שלהם.
משה בלינסקי: זה היה חשוב מאוד בגלל שהתכנית הייתה מאוד כבדה, עם הרבה כסף ומאוד מסובך להיכנס לאוניברסיטאות, אנשים במספר כל כך גדול.
משה בלינסקי: ההתחלה של תכנית גלעדי הייתה ב-1995 ותכנית קמ"ע ב-1998 במשרד הקליטה ובמסגרת תכנית קמ"ע 500 אנשים קיבלו דרגות חבר פרופסור, חוקר בכיר וחוקר באוניברסיטאות, מכוני מחקר, מכללות ובתי חולים, בתנאים דומים לתנאים של סגל אקדמי בכיר.
משה בלינסקי: אחרי קידום התכנית, כל שנה היו בעיות עם תקציב, כל שנה דיברו על קיצוץ בתקציב קמ"ע והאפשרות לפטר כמה אנשים, חצי או שליש מהתכנית.
משה בלינסקי: בכל המקרים פנינו למרינה בטלפון פרטי והיא תמיד לא סתם תמכה, היא דיברה עם ראשי הממשלה, עם השרים, כל פעם עוד פעם נפגשנו פה, עוד פעם היו הפגנות ומאבק גדול בתכניות האלה ועכשיו כמה מאות אנשים ממשיכים בתכנית קמ"ע במסגרת משרד הקליטה והם תורמים רבות למדע הישראלי, להייטק.
משה בלינסקי: אדלשטיין שהיה שר הקליטה ב-1998 אמר שכל מדען שנכנס לאקדמיה, נותן מיליון דולר למדינה וגורלם של מאות מדענים זו תוצאה מעבודה פעילה של מרינה בנושא.
משה בלינסקי: המדענים עולים זוכרים את כל הדברים האלה ואנחנו זוכרים את תרומתה של מרינה לקליטת מדענים עולים והזיכרון בליבנו.
טלי פלוסקוב: לפני שאני מעבירה את זכות הדיבור אני רוצה לספר משהו שנזכרתי בו.
טלי פלוסקוב: אתם יודעים שאני מערד, ובערד רצינו להקים אנדרטה לזכר הנופלים של מלחמת העולם השנייה.
טלי פלוסקוב: וכסף לא היה, העיריה לא נתנה כסף זה היה עוד לפני שהייתי ראש עיר, הלכנו לאנשים לשכנע אותם לתרום כסף ומרינה הייתה אחד מהם.
טלי פלוסקוב: הגענו אליה וסיפרנו לה והראינו את התכנית ואני זוכרת את היום שהיא הוציאה פנקס שיקים, כתבה שיק של 500 שקל תרומה לעמותה להקמת האנדרטה.
טלי פלוסקוב: זה גם אומר משהו, אדם שהוא לא אדיש לשום דבר.
טלי פלוסקוב: מה, העיר ערד רחוקה, אגב היא הייתה הרבה פעמים בטקסים ביום השואה, בערד כבר ידעו שהיא אורחת קבועה בטקסים האלה, אבל אני אומרת עוד פעם, כסף שלה, הוציאה שיק פרטי ושמה 500 שקל תרומה, דברים כאלה לא שוכחים.
טלי פלוסקוב: אני מבקשת מקונסטנטין, מנכ"ל איגוד מורים עולים.
קונסטנטין שוויביש: קודם כל אני מבקש סליחה שלא נכחתי כשקראת לי, הייתי בוועדה לזכויות הילד שדמותה של מרינה מאוד בולטת שם בחסרונה מכיוון שאין אדם אשר היה יכול להציג את הבעיות של יוצאי ברית המועצות לשעבר, נושא חינוך תמיד היה קרוב לליבה כמו נושא המדע.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו הקרנו ב-1994 עוד לפני הקמת המפלגה, היה פה כינוס של מפלגת ישראל בעליה, ומאז היא ליוותה אותנו לאורך כל הדרך ומאוד עזרה לנו.
קונסטנטין שוויביש: היה לנו משבר קשה בתחילת שנות ה-2000 ורק תודות לעזרתה, היא פנתה לכל הרשויות היה משבר של תקצוב, היא פשוט עזרה לנו ובלעדיה לא היינו - - - מאות מורים לא קיבלו תעסוקה, לא היו מקבלים אצלנו אלפי ילדים אשר נמצאים במערכת גם לא היו מקבלים את החינוך אשר הם ראויים לו.
קונסטנטין שוויביש: אני רוצה לספר, היה פה דיון על ילדים של חברי כנסת, אני רוצה לספר, הבחירות היו ב-29 במאי 1996.
קונסטנטין שוויביש: לא היה ערוץ 9 ואז מרינה לא הייתה כל כך בולטת בתקשורת והיא הגיעה לרשום את הילד לקייטנה אצלנו באשקלון ואז דינה, הרכזת שלנו שרשמה ילדים אמרה "איפה את עובדת" מרגישים, אדם נבחר לכנסת לפני חודש, היא אומרת "בכנסת".
קונסטנטין שוויביש: דינה לא שואלת שאלות, רשמו.
קונסטנטין שוויביש: איזה שהן בעיות התחילו בספטמבר אוקטובר, דינה מתקשרת ואומרת, "יש לי הורה שעובדת בכנסת היא יכולה לעזור לנו" אמרתי "במה היא עובדת" אמרה "לא יודעת, מרינה סולודקין" אמרתי "- - -" עובדת בכנסת.
קונסטנטין שוויביש: היא הייתה מאוד צנועה וזה מאוד מאפיין אותה למשך כל הדרך.
קונסטנטין שוויביש: היא לא הייתה חברת כנסת עם - - - אלא אדם שעבד במסגרת שהייתה מוצאת, הייתה עובדת בתחום שלה ולא סתם אמרו אימא תרזה, אני זוכר שאחותי פנתה למרינה בלי שאדע, ואז מרינה מתקשרת ואומרת "נפגשתי עם אחותך, כולנו בכינו" כי הייתה לה בעיה מסוימת.
קונסטנטין שוויביש: אבל לבכות זה חצי בעיה.
קונסטנטין שוויביש: היא עזרה למאות אנשים והזיכרונות על מרינה מאוד מחממים את הלב מכיוון שהיא הייתה אדם מאוד מאוד מיוחד בכל ההיבטים והאנושיות.
קונסטנטין שוויביש: לא היו כאלה.
קונסטנטין שוויביש: עבודה בפוליטיקה מאוד קשה ומאוד סוחבת, היא לא.
קונסטנטין שוויביש: כששמעתי את החדשות לפני חמש שנים זה היה כל כך לא צודק בעיני, קשה מאוד להגיד.
קונסטנטין שוויביש: אנחנו כולם זוכרים את מרינה.
קונסטנטין שוויביש: אני מבקש סליחה, אני חייב לרוץ לוועדה.
טלי פלוסקוב: אני זוכרת כשהיו בחירות שכולנו חשבנו שמרינה הולכת להיות שרה.
טלי פלוסקוב: כולנו היינו בטוחים שמרינה סולודקין הולכת להיות שרה והרבה אנשים נתנו לה את הקולות כדי לחזק אותה כדי שהיא תהיה השרה.
קריאה: ב-2006, כשאולמרט החליף את שרון.
קריאה: אולמרט לא נתן לה להיות שרה.
טלי פלוסקוב: כשהיא לא קיבלה אני בתור עולה חדשה, עוד לא הייתי בפוליטיקה, אבל אז הרגשתי כזאת החמצה, איך בנאדם שעבד כל כך קשה ועובד כל כך קשה ונותן את הנשמה לעולים והיא הנציגה הטבעית, הכי מתאימה לייצג את העולים בכנסת ולהיות שרה, ולא נתנו לה להיות שרה.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שזה מאוד פגע בה אישית, אולי היא לא דיברה על זה ולא צעקה את זה, אבל תאמינו לי, אני מבינה מה זו הפגיעה הזאת ולפי דעתי בתוך עצמה איפה שהוא היא הרבה לקחה את זה ללב לדעתי מאוד קשה.
קריאה: היו לו יועצים טובים, לראש הממשלה אולמרט.
טלי פלוסקוב: כן לצערי הרב אולמרט אז עשה טעות מאוד גדולה.
קריאה: זו לא הטעות היחידה שלו.
טלי פלוסקוב: טוב, אנחנו לא מדברים כרגע על המנהיגים שלנו אבל זה שמרינה סולודקין לא הייתה שרה אז זו הייתה טעות מאוד גדולה ולצערי הרב, אני חושבת שהיא לקחה את זה יותר מדי ללב ויכול להיות שזה גם פגע בבריאות שלה באותה תקופה, אני יודעת איך אנחנו הנשים יודעות לקחת ללב, אולי קצת יותר מגברים.
טלי פלוסקוב: נציגי חזית הכבוד אברהם שרנופולסקי בבקשה.
אברהם שרנופולסקי: שלום לכולם.
אברהם שרנופולסקי: במשך שנים רבות אנחנו עבדנו יחד עם מרינה סולודקין ומהתחלה היא הבינה את החשיבות הרבה במתן סיוע לקשישים נזקקים ולניצולי השואה.
אברהם שרנופולסקי: היא הייתה הראשונה מחברי הכנסת שיחד איתנו היא הגישה תביעה לבית משפט עליון נגד אפליה במתן סיוע לשכר דירה לזכאים - - -
טלי פלוסקוב: כבר אז היא הגישה?
אברהם שרנופולסקי: כן, היא הגישה יחד איתנו תביעה לבג"צ נגד אפליה במתן סיוע לשכר דירה לזכאים מהרשימה של משרד העלייה והקליטה.
טלי פלוסקוב: אז אני אומרת, זה גם היום רלבנטי.
אברהם שרנופולסקי: גם היום זה רלבנטי, כן.
טלי פלוסקוב: זה ב-2012.
אברהם שרנופולסקי: היא השתתפה כמעט בכל האירועים שלנו, בכנסים, בסמינרים ואפילו בהפגנות, והיא עבדה כדבורה.
אברהם שרנופולסקי: היא הייתה מוכנה תמיד להגיע ולעזור לבנאדם.
אברהם שרנופולסקי: לא במקרה שבקרב העולים קראו לה "אמא תרזה".
אברהם שרנופולסקי: אני מסכים עם נתן שרנסקי שאמר שיש מה ללמוד גם לנו וגם לחברי הכנסת ממנה.
טלי פלוסקוב: אלכסנדר ברמן בבקשה.
אלכסנדר ברמן: סליחה, אני אומר כמה מילים ברוסית.
אלכסנדר ברמן: (מדבר ברוסית)
טלי פלוסקוב: אני אתרגם את דבריו.
טלי פלוסקוב: מה שאלכסנדר ברמן מספר ששנה לפני שהיא סיימה להיות חברת כנסת יחד עם חזית הכבוד הם הגישו עתירה, אני מבינה שזה היה ב-2012 לפי מה שדבורה אמרה, הגישו עתירה לבג"צ בנושא של אפליה בסיוע לשכר דירה והם ניצחו אז בעתירה וההחלטה הייתה להכפיל את הסיוע לשכר הדירה למשפחות מרובות ילדים.
טלי פלוסקוב: ובלי מרינה זה לא היה קורה.
טלי פלוסקוב: הוא אומר שעשרים שנה לפני זה ב-1993, חד הוריות עשו שביתת רעב ליד הכנסת.
טלי פלוסקוב: כאן נמצאת נטליה לוינסקי שהיא לקחה חלק בשביתת הרעב אז מצד האימהות החד הוריות.
טלי פלוסקוב: - - - הייתה חברת הנהלה של העמותה וביקשו ממנה לתמוך בהפגנה הזאת והיא הייתה שם לצדם ומאוד עזרה להם.
טלי פלוסקוב: מול קבוצות שונות שהתארגנו סביב נושאים מסוימים כמו חד הוריות, כמו משפחות מרובות ילדים, כמו משפחות עם ילדים עם צרכים מיוחדים, כולם חייבים היום תודה למרינה סולודקין ולפעילותה.
אלכסנדר ברמן: תודה רבה.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לאלכסנדר ברמן.
טלי פלוסקוב: עוד מישהו רוצה להגיד משהו?
טלי פלוסקוב: בבקשה מיכאל אלשנסקי.
טלי פלוסקוב: יו"ר ארגון יוצאי בלארוס ארצי.
מיכאל אלשנסקי: מאיפה שהיו שלושה נשיאים ושלושה ראשי ממשלות.
טלי פלוסקוב: שלנו, של ישראל, כן?
מיכאל אלשנסקי: של ישראל.
מיכאל אלשנסקי: כן.
מיכאל אלשנסקי: אומרים בבלארוס שלהיות שם נשיא הרבה יותר קשה מאשר להיות פה נשיא, להיוולד שם ופה להיות נשיא .
מיכאל אלשנסקי: אבל אני רוצה על מרינה שני משפטים כי אני מכיר אותה מתחילת דרכה בפוליטיקה וכשהיא ביקשה ממני עזרה שעברה לקדימה, ובלי היסוס עברתי לקדימה ועם החבר'ה שלי התחלתי לעזור למרות שביקשו עזרה גם ליכודניקים וגם המפלגות הרוסיות האחרות, בלי שמות.
מיכאל אלשנסקי: עד היום הם כועסים עליה למה אז לא עזרתי להם והלכתי לעזור למרינה.
מיכאל אלשנסקי: עכשיו אמרו שמרינה טיפלה נקודתית בכל בנאדם, כל פרט ופרט.
מיכאל אלשנסקי: ממש נקודתית.
מיכאל אלשנסקי: אבל כשנסעתי לפה מראשון חשבתי כמה נקודות כאלה היו לה, עשרות אלפים.
מיכאל אלשנסקי: היא טיפלה במשך כל השנים שלה בכנסת נקודתית בהרבה אלפים שפנו אליה.
מיכאל אלשנסקי: עשיתי חשבון, אם 120 חברי כנסת יהיו כמו מרינה, לא צריך יותר.
מיכאל אלשנסקי: כל אחד יטפל בכמה עשרות אלפים נקודתית ואז אנחנו נהיה כמו שאמר טל ברודי, על המפה.
מיכאל אלשנסקי: אז שהיא לא טיפלה גלובלית ולא קבוצות, אבל במשך השנים האלה, ואחר כך חשבתי, חסרים כאלה היום בכנסת, אין אחד שמתקרב לפעילות של מרינה.
מיכאל אלשנסקי: אז אני פונה לילדים, חבר'ה, תחשבו.
מיכאל אלשנסקי: אולם גם מאימא יש לכם משהו ותבואו לפה, נעזור לכם להיבחר.
מיכאל אלשנסקי: תהיו יורשים של אימא.
מיכאל אלשנסקי: תטפלו.
מיכאל אלשנסקי: יש הרבה אנשים שעד היום זוכרים מה שמרינה בזמנו לפני 20 שנה עשתה להם, איזה משהו קטן.
מיכאל אלשנסקי: או שלא שילמו להם סטיפנדיה, פנסיה, לילד לא שילמו, זוכרים עד עכשיו שמרינה טיפלה בהם.