GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מרדכי קאפח: אני יוצא אני אומר להן "בנות מסיבת הסיום הייתה אתמול" והן כבר היו עם מזוודות "למה אתן לא הולכות?".
<מרדכי קאפח: אני מאוד התרגשתי, "הרב" הן אמרו לי "זה הבית שלנו" והתחילו לבכות "אנחנו לא יכולות לעזוב".
<מרדכי קאפח: קראתי להן למשרד ואז אמרו לי את הדברים הבאים, זה חרוט בזכרוני וכל פעם שאני מספר את זה אני מתרגש.
<מרדכי קאפח: אמרו לי "הרב, פה היה לנו בית חם, בית אמיתי, ראינו שאתם אוהבים אותנו.
<מרדכי קאפח: אנחנו יוצאים החוצה עכשיו לעולם הגדול ואנחנו יודעים שלא כל החברה הישראלית היא כזאת.
<מרדכי קאפח: אנחנו לא יכולות.
<מרדכי קאפח: " ניסיתי להרגיע אותן, הבאתי את אם הבית, דיברנו איתן, הן פשוט עמדו, התקדמו, התקדמו, הגיעו לשער, אחר כך הקפצתי אותן לתחנה, הן לא הפסיקו לבכות.
<מרדכי קאפח: אמרו "הרב, תבטיח לנו שבכל בעיה שניתקל אתם תהיו כתובת" אמרתי להן "תמיד נהיה הכתובת".
<מרדכי קאפח: אני יכול להגיד לך שלפני חודשיים המזכירה אומרת לי "יש מישהי שמחפשת אותך", באמצע היום.
<מרדכי קאפח: אמרתי לה "אין בעיה אבל תגידי לה שתתקשר אחרי ארבע" אז המזכירה יודעת את הקוד איך מדברים איתי והיא אמרה לי "הרב, זו בוגרת".
<מרדכי קאפח: אמרתי "אוקיי".
<אורלי אליהו: בוגרת הוא שוכח את כל העולם.
<אורלי אליהו: לא מעניין אותו הלו"ז.
<מרדכי קאפח: אמרתי טוב.
<מרדכי קאפח: לקחתי אותה, לא ידעתי מי היא, היא מציגה את השם שלה, היא סיימה פה לפני 18, 19 שנה.
<מרדכי קאפח: אמרתי לה "מה קרה, הכל בסדר", אני התרגשתי ממה שהיא אמרה לי בטלפון.
<מרדכי קאפח: אמרתי לה "אפשר לשים אותך על רמקול" היינו רק המזכירה ואני.
<מרדכי קאפח: היא אומרת "הרב, היום אני מרגישה שלא הודיתי לאולפנה כמו שצריך.
<מרדכי קאפח: תדע לך" היא גרה בנתיבות, היא אומרת "היום בעלי הוא ראש כולל.
<מרדכי קאפח: אני עובדת סוציאלית.
<מרדכי קאפח: לא האמנתי שאני אגיע לזה והיום הרגשתי צורך שאני לא יכולה, אמרתי לבעלי 'אני חייבת להתקשר להגיד תודה'" והיא סיימה לפני כמעט 19 שנה.
<מרדכי קאפח: "רציתי רק להגיד תודה".
<מרדכי קאפח: אמרתי לה "בשביל זה התקשרת".
<מרדכי קאפח: היא אומרת "כן.
<מרדכי קאפח: תמיד הרגשתי שלא הודיתי כמו שצריך לאולפנה ורציתי רק שתדע איפה אני נמצאת".
<מרדכי קאפח: המזכירה הקשיבה, היא התרגשה מאוד ואני גם התרגשתי.
<מרדכי קאפח: אני חושב שזה הערך המוסף של כל מה שאנחנו עושים פה ואמרתי לך את הדברים ממש על קצה המזלג.
<מרדכי קאפח: אני בטוח שתחוש יותר טוב, כשתראה את זה הלכה למעשה, עוד מעט תראה קבוצת בנות.
<ידידיה וולף: רק תדבר על הבגרות בקצרה, ואני רוצה משהו על השילוב בקצרה ואז נכניס את הבנות כי זה הכי חשוב.
<דוד ונצובר: רק תרשו לי משפט אחד על החדר הזה שהוא לעילוי נשמת אביה אטיאס שנספתה עם כל משפחתה בתאונת דרכים שהייתה לפני - - -
<ידידיה וולף: האסון שהיה עם כל המשפחה.
<מרדכי קאפח: משפחה שלמה שנהרגה, הורים ושישה ילדים.
<דוד ונצובר: היא הייתה תלמידת כיתה יא' שלנו.
<ידידיה וולף: תדבר בקצרה על הבגרויות.
<דוד ונצובר: אנחנו כבר לפחות 32 שנים קולטים עליה באופן קבוע.
<דוד ונצובר: כל שנה היינו מקבלים כיתה או שתיים, לפעמים שלוש.
<דוד ונצובר: לפני מספר שנים בעקבות הירידה במספר העולים מאתיופיה הייתה הפסקה של כמה שנים לכן פה בתוצאות של הבגרויות שמופיעות פה בעמוד 9, מארבע השנים האחרונות אין לנו פה תלמידות עולות.
<דוד ונצובר: זה בדיוק ארבע שנים שלא היו תלמידות עולות, אפשר לראות איך צמחנו מ-72% ל-87%.
<דוד ונצובר: למטה אנחנו רואים את התוצאות של בחינות הבגרות שעשו ב-י' ו-יא' אלה שהן היום ב-יב'.
<דוד ונצובר: זאת אומרת ה-36 בנות שהיום נמצאות, עולות מאתיופיה ומהודו ובת אחת מארצות הברית, זה הממוצעים שלהן, זה אחוזי הבגרות שלהן עד היום.
<דוד ונצובר: אני מאמין שזה יימשך כמו שעד היום ואז באמת 95%, 97% - - -
<ידידיה וולף: הלוואי שכל הישראלים במדינת ישראל יגיעו לאחוזים האלה.
<דוד ונצובר: בעזרת השם בשנה הבאה בביקורכם נוכל להציג את התוצאות הסופיות.
<ידידיה וולף: מי פה ידבר על השילוב החברתי בצה"ל.
<קריאה: הבנות.
<מרדכי קאפח: מילה אחת, חשוב לי שתדע, כל מה שדיברתי קודם על בית ומשפחה, שיש פה מנהג שנים רבות כבר, 25 שנה לפחות, שבנות שמתחתנות נוהגות לבוא אלינו עם החתן, להראות לנו אותו, מדברים איתו, נפגשים איתן.
<קריאה: הרב מחתן אותם.
<קריאה: מתאמים את החתונה לפי הלוח של הרב קאפח, מתי הוא זמין.
אברהם נגוסה: אמרת לי שאתה מירושלים.
<מרדכי קאפח: במקור.
אברהם נגוסה: אתה קשור לרב קאפח ולרבנית?
אברהם נגוסה: קרובים רחוקים.
אברהם נגוסה: בני דודים שלי - - - היינו באים לשמחות שלהם הם באו לשמחות שלנו.
אברהם נגוסה: איך אתה מכיר?
אברהם נגוסה: הייתי עובד סוציאלי בעירית ירושלים והייתי אחראי באזור נחלאות, נחלת אחים.
<מרדכי קאפח: הם קיבלו פרס ישראל.
אברהם נגוסה: איתה עבדתי צמוד.
אברהם נגוסה: כמה היא עזרה - - - (תלמידות האולפנה נכנסות לדיון)
<ידידיה וולף: בנות חביבות ויקרות, אני רוצה להציג בפניכם, נמצא פה חבר הכנסת ד"ר אברהם נגוסה, יו"ר ועדת העלייה של הכנסת.
<ידידיה וולף: תפקיד מכובד מאוד, שאנחנו גם במשרד החינוך וגם באולפנת מירון מאוד גאים שהוא נענה לבקשתנו לבוא לבקר פה.
<ידידיה וולף: נמצאים איתו כאן מנהלת הוועדה ועוד יועצים ועוד עוזרים ועוד מנהלת חשובה בסוכנות.
<ידידיה וולף: אנחנו מספרים לו הרבה דברים אבל הוא רוצה לראות שאנחנו באמת מספרים סיפורים אמתיים ולא מספרים סיפורים.
<ידידיה וולף: אני קודם כל מציע שכל אחת תציג את עצמה מאיפה היא בארץ וכמה שנים היא בארץ ומאיזו כיתה.
<מרדכי קאפח: אמרתי לך שאביבה בוגרת שלנו והיא מורה פה.
<קריאה: קוראים לי - - - אני גרה בחיפה, ואני - - - אני שש וחצי שנים בארץ.
<קריאה: קוראים לי - - - ואני גרה בקריות.
<קריאה: אני שבע וחצי שנים בארץ.
<קריאה: קוראים לי - - - אני גרה בצפת, אני שמונה חודשים בארץ.
<סקדה: קוראים לי סקדה.
<סקדה: אני גרה בצפת, אני שמונה חודשים בארץ.
<עידית: הם פגשו את חבר הכנסת נגוסה באתיופיה.
<עידית: נכון?
אברהם נגוסה: באדיס אבבה או בגונדר?
<קריאה: בגונדר.
<קריאה: קוראים לי - - - אני גרה במעלות, אני עכשיו כבר בארץ עוד מעט ארבע שנים.
<חנה: קוראים לי חנה אני גרה בעפולה עלית ואני מתחילה שנה חמישית.
<חנה: אני ב-יב'.
<תקוה: קוראים לי תקוה, אני גרה במגדל העמק, אני חמש שנים בארץ.
<תקוה: בכיתה יא'.
<קריאה: קוראים לי - - - ואני גרה בקריות, בכיתה י'.
<קריאה: אני שבע שנים בארץ.
<שרה: קוראים לי שרה ואני גרה בצפת.
<שרה: אני פה שש שנים ואני ביב'.
<שרה: עליתי מארצות הברית.
<מרדכי קאפח: היא מארגון נפש בנפש.
<ידידיה וולף: חבר הכנסת אתה רוצה לשאול אותן קצת?
אברהם נגוסה: קודם כל אני רוצה להגיד לכם שיש לכם מזל שאתן נמצאות במקום הזה, בטוח שאתן מסכימות איתי, זה מקום מאוד יפה.
אברהם נגוסה: אנחנו בכנסת כמובן, מופקדים על תחום העלייה הקליטה והתפוצות ואנחנו דנים הרבה בשלושה הנושאים האלה שציינתי.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע על השתלבות
אברהם נגוסה: כם פה בחינוך, אנחנו בכנסת השליחים ואנחנו עושים כמה שיותר.
אברהם נגוסה: אני ראיתי את התוצאות שאתן ממש, יש פה חינוך ברמה גבוהה, ואני אשמח מאוד לשמוע מכם במה אתן משתפות אותנו ויותר לקבל שיעורי בית, מה אני צריך לעשות כדי לעזור לאולפנה, כדי שיותר בנות ייכנסו לפה ותקבלנה הזדמנויות, מאוד חשוב, לקבל הזדמנות זה המפתח.
אברהם נגוסה: לקבל הזדמנות זה גם לא מספיק, ודרושה השקעה אישית שחשובה מאוד.
<מרדכי קאפח: יש פה תלמידה ותיקה מהארץ שהיא ביקשה להצטרף לדבר על זה.
אברהם נגוסה: קודם כל באמת אם יש משהו שאתן רוצות לשתף אותנו אני אשמח מאוד לשמוע או לשאול אותנו שאלות.
אברהם נגוסה: אני ומנהלת הוועדה דנה גורדון נמצאים פה, באנו כדי לראות אתכן.
אברהם נגוסה: תודה רבה לידידיה שממש תפס אותנו ואמר "אתם חייבים" כשהיינו בסיור במקווה ישראל "אתה צריך להגיע".
<דוד ונצובר: אין הרבה אנשים עם מסירות נפש בנושא העלייה כמו ידידיה.
אברהם נגוסה: יש לי הרבה ניסיון שנים רבות בחינוך ההתיישבותי.
אברהם נגוסה: עוד כשהיה יחיאל שילה, עבדנו ממש, באנו ואמרנו צריך לשלב את העולים החדשים בישיבות ובאולפנות איכותיות, יוקרתיות.
אברהם נגוסה: זה לא רק לשלוח אותם למלא את הפנימיות של עליית הנוער.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים שיהיו באולפנות ובישיבות, וברוך השם היום אלה שסיימו את הישיבות והאולפנות ברמה גבוהה, הם אלה שהיום נמצאים בכל המוסדות במערכת הממשלתית.
אברהם נגוסה: לכן אני מאוד גאה, עשינו שיתוף פעולה.
<ידידיה וולף: אני חייב לציין שהשנה הייתה לנו חוויה גדולה מאוד עם חבר הכנסת נגוסה, חשוב לי להגיד את זה לבנות, שהיינו מוזמנים לדינר במכון לב.
<ידידיה וולף: לא אני בתור תורם ולא הוא בתור תורם, אלא במלאת ח"י שנים לשילוב עולות ועולים במכון לב שזה אחד המוסדות הגבוהים בארץ וראינו שם מהנדסים ומהנדסות יוצאי העדה ובצבא קבע ודרגות גבוהות, אירוע ממש מרגש.
<מרדכי קאפח: בוגרת שלנו נבחרה, בדינרים שעושים בארצות לב במכון לב ומכון טל של הבנות, היא מייצגת אותם מטעם התלמידים.
<ידידיה וולף: תציגי את עצמך ותגידי למה רצית לבוא לפה.
<מעין קארו: אני מעין קארו, אני בת 17, לומדת באולפנת מירון.
<מעין קארו: קודם כל יצא לי השנה ממש להכיר חזק את העולות ולהבין את העוצמות המטורפות של כל אחת ואחת מהן.
<מעין קארו: באולפנה יש מקום של ביטוי עצמי, שכל אחת יכולה לבוא ולבטא את עצמה, אם זה כל אחת בנפרד או בקבוצות ובגלל זה גם כל שנה יש את חג הסיגד שהן מרימות פה מופע ענק ענק, גם באמהרית וגם בעברית, עברית לבנות האולפנה ואמהרית למשפחות שלהן.
<מרדכי קאפח: אתן לומדות את הטקסט פעמיים, פעם בעברית ופעם באמהרית.
<מרדכי קאפח: לא פשוט.
<מעין קארו: והן לא מתבלבלות, יוצא להן מופע מדהים ממש ממש יפה, ואני אישית אני חייבת לציין שכל פעם מחדש, כל שנה שהן מעלות את המופע של חג הסיגד אני ממש ממש מתרגשת.
<מעין קארו: מעבר לתוכן שהן מעבירות אתה מרגיש את העוצמות שהן מעבירות במופע שלהן.
<מעין קארו: החשיבות שלהן לעם ולארץ זה ממש אפשר להרגיש את העוצמות שלהן לעם ולארץ ואת האהבה הענקית שלהן וזה מדבק ברמה יוצאת דופן וכל העניין של השילוב ממש מרגישים אותן חלק מאתנו, הלוואי וזה רק ימשיך ויצאו מזה חברויות ענקיות ביחד.
<מעין קארו: אנחנו אוהבות אותן מאוד מאוד.
<ידידיה וולף: מי פה מ-יב'?
<ידידיה וולף: תגידו בבקשה מה התכניות שלכן לשנה הבאה ומה החלום שלכן אחרי השירות הלאומי.
<קריאה: שנה הבאה אני עושה שירות בקרית גת.
<קריאה: מה תעשי שם?
<קריאה: מדריכה לגן.
<ידידיה וולף: אחרי זה מה את חושבת לעשות?
<קריאה: אני רוצה ללמוד.
<קריאה: - - - להמשיך ללמוד.
<קריאה: בשנה הבאה אני הולכת להיות מדריכה בחינוך מיוחד בשילוב מדרשה ב- - - ולאחר השירות אני רוצה ללמוד רפואה.
<קריאה: בעזרת השם בשנה הבאה אני עושה שירות במעלות בבית ספר יסודי.
<קריאה: אחרי השירות אני ארצה ללמוד הנדסה.
<רבקה: אני גם סגרתי שירות במעלות ב"והדרת" ואחר כך בעזרת השם ללמוד רפואה גם.
<שרה: אני עוד לא סגרתי אבל כרגע הכיוון שלי זה להיות בגרעין בתל אביב ולהיות בבית ספר יסודי ביום.
<שרה: אחרי אני רוצה להמשיך ללמוד, עוד לא יודעת בדיוק מה.
<גילה מרציאנו: אני רוצה להגיד הערה, זה שחלק גדול מהבנות פה סגרו שירות זה לא דבר פשוט, עוד הרבה בנות לא סגרו שירות אבל כל כך מלווים אותן פה העובדות הסוציאליות וכל מי שצריך, ברוך השם כבר רובן סגרו.
<גילה מרציאנו: זה לא מובן מאליו.
<מרדכי קאפח: זה לא פשוט לסגור שירות.
<שרה: ביקשו שאני אגיד את התחושות שלי מהאולפנה.
<שרה: האולפנה זה כמו בית וכמו שאמרו כבר, באמת מרגישים חלק.
<שרה: זה לא שיש את הבנות ויש את העולות, באמת כולן ביחד וכל אחת גם לומדת מהשנייה, זה לא רק היא שונה ממני, בסדר, אולי אני אקבל אותה.
<שרה: זה ללמוד גם ממי שהוא אחר ממך.
<מרדכי קאפח: אני חייב לציין ששרה נמצאת כאן בארץ מתוך בחירה שלה להיות כאן בארץ ישראל, למרות שההורים רוב הזמן עדיין בחוץ לארץ, היא נמצאת פה ומתמודדת בצורה מדהימה ואתמול היא קיבלה ציון לשבח על העניין הזה.
<רבקה: אני רוצה להגיד שבאולפנה קיבלנו הכל, אני מאוד מפחדת לצאת מהאולפנה, אני מפחדת שיהיה לי קשה אפילו בלימודים.
<רבקה: לא רק בלימודים, גם חברה וכלכלה כי נתנו לנו הכל באולפנה ולא צריך לדאוג.
<רבקה: אז להמשיך - - -
<ידידיה וולף: מה את רוצה לבקש?
<רבקה: במיוחד בכלכלה.
אברהם נגוסה: מה שאני הבנתי שעכשיו כאן
אברהם נגוסה: באולפנה יש לך הכל ואת מקבלת הכל ולקראת הסוף את דואגת שכשאת יוצאת מכאן מצד אחד את רוצה ללמוד ומצד שני את דואגת האם יהיה לי סיוע ותמיכה כלכלית וחברתית להשיג מה שאני רוצה ללמוד.
אברהם נגוסה: האם זו השאלה?
<רבקה: כן.
אברהם נגוסה: אני אענה מה שאני שאומר לכולם.
אברהם נגוסה: קודם כל אחרי השירות הלאומי כשאת הולכת ללמוד באוניברסיטה או במכללה, ברגע שאת מסיימת את השירות הלאומי את פונה למינהל הסטודנטים במשרד הקליטה.
אברהם נגוסה: שם יש לך זכות לקבל סיוע ללימודים.
אברהם נגוסה: מה הסיוע הזה?
אברהם נגוסה: קודם כל, כל התשלום לאוניברסיטה, למכללה, ללימודים, הם משלמים.
אברהם נגוסה: את לא משלמת.
אברהם נגוסה: דבר שני, הם נותנים דמי כיס, 600 שקל.
אברהם נגוסה: זה לא הרבה, אבל זה עוזר.
אברהם נגוסה: זה מה שיש מהמדינה, מה שאת מקבלת מהמדינה, לא משנה כמה שנים את כאן, יש לך את הזכויות.
אברהם נגוסה: מה שמדינת ישראל עושה לקלוט ולתת הזדמנות של חינוך, השכלה גבוהה לעולים חדשים, בעיקר יוצאי אתיופיה, גם הילדים שנולדו כאן מקבלים חינוך והשכלה גבוהה שמינהל הסטודנטים מסייע להם, וגם לכם מבני מנשה.
אברהם נגוסה: אני אומר מה שיש לפי הנוהל.
אברהם נגוסה: נכון לעכשיו אולי נשווה בעתיד, כי קיימנו גם דיון, לעולים אחרים שבאו ממדינות אחרות זה 10 שנים.
אברהם נגוסה: אבל בגלל שקיבלנו החלטה להשוות, עולים מבני מנשה יהיו כמו יוצאי אתיופיה, הם יכולים לקבל סיוע גם ל-15 שנים.
אברהם נגוסה: לכן אני רוצה להרגיע אותך שלא תדאגי, אני חושב שמדינת ישראל נמצאת בשביל כל העולים החדשים שמגיעים לכאן.
<ידידיה וולף: יש עוד בנות שרוצות לשאול?
<קריאה: אם אפשר באמהרית.
אברהם נגוסה: היינו עכשיו במרכז קליטה צה"ל 9 וגם בכנען עם העולים החדשים, אנחנו מגיעים לכאן מצפת.
אברהם נגוסה: היינו גם בחניתה בחיפה.
אברהם נגוסה: מהבוקר אנחנו עובדים.
אברהם נגוסה: תשאלו אותנו מה שאתן רוצות.
<קריאה: למדתי בבני עקיבא בגונדר.
<קריאה: בבית התקווה.
אברהם נגוסה: היא אומרת שאין לה שאלות, היא מאוד שמחה שהיא כאן.
<ידידיה וולף: אני רוצה לשאול שאלה.
<ידידיה וולף: יש היום הרבה שתוקפים ואומרים למה אתם שולחים תלמידות ותלמידים לפנימיות.
<ידידיה וולף: שיישארו בבית.
<ידידיה וולף: למה אתן באות לאולפנה, תישארו בבית.
<ידידיה וולף: אני רוצה לשמוע יחד עם חבר הכנסת נגוסה מה דעתכן, זה נכון שהלכתן לפנימייה או היה טוב אם הייתן נשארות בתיכון בעיר.
<ידידיה וולף: אנחנו רוצים ללמוד, אנחנו רוצים לעשות לכן טוב.
<קריאה: זה טוב, אני אומרת שכולם יבואו גם לאולפנות וגם לישיבות.
<קריאה: אנחנו מקבלים חינוך טוב וגם אם היינו בתיכון, בבית מה שהולך בחוץ זה לא טוב, כי אנחנו לומדים דברים לא טובים.
<קריאה: אבל פה אנחנו יוצאים פעם בשבועיים, פעם בשבוע, רק לשבת אז אין לנו זמן לצאת ולשחק עם חברים וחברות.
<קריאה: אז רק עם המשפחה.
<קריאה: אני אומרת שכולם יבואו לאולפנות ולישיבות ללמוד.
<קריאה: אם אפשר להוסיף, אני בראייה מהצד, אבל אצלנו בשכבה משולבות גם בנות מנשה בכיתה משולבת, ואפשר לראות איך בגלל הפנימיה נוצרות חברויות.
<קריאה: גם מבחינה חברתית ולימודים זה הרבה יותר פותח אותן והרבה יותר כיף ביחד מאשר בית ספר רגיל שאחרי הלימודים עפים הביתה.
<קריאה: הרבה יותר מרגישים את החיבור וכל אחת פותחת את עצמה.
<עידית: אולי נשמע את תקוה שהייתה בכיתה.
<תקוה: כשאני בפנימייה אז טוב לי כי אני מסתדרת יותר עם הבנות ואני מבינה את התרבות הישראלית יותר.
<תקוה: אם הייתי בבית זה משהו אחר כי גם אם אני אלמד בבית הספר, אני אהיה הרבה יותר בבית ואני לא יוצאת הרבה כי קשה לי לתקשר עם אנשים בחוץ.
<תקוה: אני לא יכולה פשוט ללכת ולדבר איתם כי אני מתביישת וחסרה לי השפה.
<תקוה: אבל פה הבנות מדברות איתנו והמורות ונעים לי לדבר כי הן מבינות שחסר לנו העברית אבל הן מתנהגות כרגיל וזה ממש מחזק את הכוח שלנו לא להתבייש.
<תקוה: זה נותן לנו להתחזק גם בחברה עם הכל וזה ממש נותן לנו כוח להיות בפנימייה.
אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד לך, אלה שאומרים את זה, תשלח אותם אלי.
אברהם נגוסה: אני יודע את הדברים האלה ותמיד אמרתי והתמודדתי מול אנשים כאלה.
אברהם נגוסה: אני חושב שקודם כל, כל אחד מחליט וזכותו להחליט איפה ללמוד, אם זה מהבית ואם זה בפנימייה.
אברהם נגוסה: אבל אם אנחנו מסתכלים מה טוב, בעיקר מה שאני מכיר יותר על משפחות יוצאי אתיופיה והסביבה איפה שהם חיים, אני לא אומר שפנימייה ברמה נמוכה, אני חושב שאולפנות וישיבות זה מקום מאוד מאוד חשוב ללכת וללמוד, יש גם פנימיות כמו מקווה ישראל שביקרנו שם וראינו שהבחורים ממש הידרדרו עד נשירה וממש הביאו אותם לפנימיית מקווה ישראל והפכו אותם להישגים של 100% בבגרות.
אברהם נגוסה: לכן אין תחליף לפנימייה.
אברהם נגוסה: אם יש למשפחה כל האמצעים שבאמת יכולים לעמוד בזה, זו החלטה שלהם, אבל למשפחות שאני מכיר, אני חושב שבפנימייה כמו שאת אמרת, יש עולים חדשים וגם ותיקים, אתם פה כמו משפחה.
אברהם נגוסה: בשכונות חוזרים מבית הספר ונסגרים בבית כי לא מרגישים חופשי בסביבה.
אברהם נגוסה: אבל כל אחד לפי החלטתו.
אברהם נגוסה: לאלה שאומרים, אני מוכן להסביר להם.
<ידידיה וולף: אולי חבר הכנסת נגוסה תסכם את הביקור.
אברהם נגוסה: אנחנו צריכים להגיע גם לירושלים.
אברהם נגוסה: קודם כל אני מעריך את כל העבודה.
<מרדכי קאפח: אילנית רוצה להגיד משהו.
<אילנית: ראשית כל תודה שבאתם ונכחתם.
<אילנית: לא רק לראות אותך בעיתונות או בטלוויזיה.
<אילנית: אני חושבת שכשנער מתבגר שרואה דמות כזאת, לא תהיה לו נפילה.
<אילנית: ההיפך.
<אילנית: אתה בא ומעודד, הנה, אפשר הכל, אפשר להגיע רק אם אתה רוצה.
<אילנית: אני חושבת שאם אתה מגיע, את כל אחד אפשר להרים.
<אילנית: ואני הרבה פעמים פגשתי חבר'ה צעירים ילדי רחוב, קראו להם ילדי רחוב, זה היה לי קצת מוזר ולא הסתדרתי עם ההגדרה.
<אילנית: אבל כשישבתי איתם, כאלה הם מתוקים כדבש.
<אילנית: רק המפגש נתן לי לראות ולהרגיש את זה.
<אילנית: יכולתי לסכם לעצמי כפי שאמרו, ילדי רחוב.
<אילנית: באמת אין להם בית כפי שנשמע, יכולתי גם לתרגם כך לעצמי.
<אילנית: אני למזלי הטוב נולדתי בכפר, גרתי בכרמיאל וכשלמדתי באולפנה זה גם חממה.
<אילנית: זה נתן לי להמשיך את הדרך, וכשזכיתי להמשיך עם הבנות באולפנה להמשיך המתיקות שפה והכוחות שההורים נותנים, נותן לך רק לצמוח.
<אילנית: ושוב תודה.
<אילנית: אני מהשיחות ומהמפגשים שההורים באים, שבתות שבאים, טלפונים, מעצימים ברמות שאני אישית לא ציפיתי, ומהבוגרות.
<אילנית: אני מאוד לא הייתי - - - המושג "פלשמורה" היה לי מאוד קשה להתחבר אליו, בעליה שלי לא היה.
<אילנית: הכרתי מושג אחר, פלשמורה, אני חייבת להודות, וכשהגעתי שמרתי מרחק איך שאומרים, ואני חייבת לציין, הרב קאפח הכריח אותנו להגיע לפה וטוב שהרב הכריח.
<אילנית: זה היה טוב.
<אילנית: כשראיתי מקרוב את הבנות נתן לי - - -ומכל הקצוות וכל הכיוונים אני נהנית ושמחה לראות.
<אילנית: היה לנו פרויקט, כל פעם נפגשות בוגרות בבית של תלמידה, הרב נותן שיחה והשיחה שהרב נותן, הבנות מתחרות "אצלי בבית", "אצלי בבית".
<מרדכי קאפח: היא מתכוונת שבחופשות היינו הולכים, אוספים בנות שגרות באותו אזור בבית של מישהי והן היו מחליטות בבית של מי עושים את זה, הייתי נותן להם שיעור, היא הייתה באה איתי, מביאים דברים טובים.
<מרדכי קאפח: גם בחנוכה עשינו והבאנו סופגניות.
<ידידיה וולף: יישר כח גדול.
אברהם נגוסה: אנחנו באמת היינו רוצים להמשיך ולשמוע, כיף לנו להיות פה ולשמוע, אבל הזמן שלנו מוגבל לכן אני רוצה לסכם את הדיון פה באולפנת מירון.
אברהם נגוסה: ברשות הרב קאפח והצוות פה, הצוות המחנך.
אברהם נגוסה: קודם כל, קליטת עליה היא משימה לאומית שהקב"ה נתן לנו את ארץ ישראל.
אברהם נגוסה: ארץ ישראל איפה שאנחנו יכולים לבוא מארבע כנפות הארץ ולהיות משפחה אחת.
אברהם נגוסה: אנחנו פה בגלל שיש לנו את מדינת ישראל בארץ ישראל.
אברהם נגוסה: המשימה של כולנו.
אברהם נגוסה: זה לא רק משרד הקליטה ולא רק הסוכנות, זה משימה של כולנו.
אברהם נגוסה: לכן האנשים שאתם רואים פה שמשקיעים יום ולילה כדי שאתן תיקלטו טוב פה, תשתלבו טוב, החינוך הוא המפתח.
אברהם נגוסה: החינוך הוא מפתח להתקדמות ולהשתלבות של העולים החדשים שחוזרים למדינתנו לארצנו מארבע כנפות הארץ.
אברהם נגוסה: לכן קודם כל, לא כל אחד נבחר לעשות את זה.
אברהם נגוסה: אנשים נבחרו.
אברהם נגוסה: מי בחר אותם, אני מאמין שכל אחד גורלו נבחר על ידי הקב"ה במה הוא יעסוק, מתי הוא יעסוק ואיך הוא יעשה.
אברהם נגוסה: לכן האנשים האלה עושים מצווה וחשוב מאוד בקליטת עליה.
אברהם נגוסה: יש הזדמנות שהמדינה נותנת ואנחנו כעולים חדשים, אני אומר לכם מתוך הניסיון שלי, גם אני עליתי, עליתי בגיל מבוגר.
אברהם נגוסה: אבל המדינה נתנה לי את ההזדמנות ואני השתמשתי ולא בזבזתי אותה.
אברהם נגוסה: לכן החינוך הוא זה שנתן לי את האפשרות להיות היום אחד המחוקקים של מדינת ישראל.
אברהם נגוסה: אתם יכולים להגיע גם לזה.
אברהם נגוסה: אבל אני אומר לכם, הזדמנות פלוס השקעה אישית שווה הצלחה.
אברהם נגוסה: זו הנוסחה.
<מרדכי קאפח: אני רוצה להגיד לבנות הנפלאות האלה תודה מקרב לב, שמעתי אתכן והתרגשתי כמו אורח.
<מרדכי קאפח: אפילו שאני יודע את הדברים, התרגשתי כמו אורח.
<מרדכי קאפח: הביקור שלך פה היה סוג של ערך מוסף לעשיה היום יומית שלנו רק בשביל לשבת עם כולן ולשמוע, פשוט התרגשתי והייתי יכול לבכות כמוך מעיין, אבל לגברים אסור לבכות.
אברהם נגוסה: תודה רבה לידידה שהוא דחף שיתקיים הדיון הזה פה.
אברהם נגוסה: אנחנו מתחילים את הדיון בנושא פתרון דיור לבודדים ולקשישים, דיירי מרכזי קליטה.
אברהם נגוסה: אנחנו קיימנו בעבר מספר דיונים בנושא, והדיון שאנחנו מקיימים הוא בהמשך לדיונים שקיימנו בעבר.
אברהם נגוסה: אנחנו קוראים בוועדה כי אין להפלות עולים בודדים.
אברהם נגוסה: להיות בודד לא צריך להיראות כפשע ולהעניש אותם בגלל שהם בודדים, אז לא נותנים להם זכויות כמו לעולים אחרים.
אברהם נגוסה: הוועדה קוראת בעבר וגם היום להעניק לעולים בודדים מענק, כשם שניתן למשפחות ולזוגות עולים.
אברהם נגוסה: מה שקרה, המצב הנוכחי הוא שבגלל שהם הופלו לרעה, כשהמשפחות מקבלות מענק והבודדים והקשישים לא קיבלו וגם לא ניתן פתרון חלופי למצב הזה, ולכן היום בודדים וקשישים תקועים במרכזי קליטה בכל הארץ.
אברהם נגוסה: אנחנו לא מדברים רק על מבשרת ציון אלא על כל מרכזי הקליטה בכל הארץ.
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על כל העולים.
אברהם נגוסה: לכן אנחנו היום מקיימים דיון בנושא ונקבל החלטה להביא פתרון אחת ולתמיד בנושא הזה.
אברהם נגוסה: נמצאים פה חבר הכנסת יוסי יונה וחברת הכנסת יוליה מלינובסקי וכמובן מנכ"ל משרד העליה והקליטה וסמנכ"ל משרד העליה והקליטה וכן נציגת הסוכנות היהודית.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים קודם כל להתחיל שהמנכ"ל ייתן לנו סקירה כיצד הם מתכוננים לפתור את הבעיה, כי אנחנו לא מוותרים בנושא הזה.
אברהם נגוסה: אני רוצה גם להביע מחאה חריפה על היעדרות נציג האוצר ועל זילות הוועדה והכנסת בכך ששלח את עמדתו כחצי שעה לפני תחילת הדיון והודיע כי נבצר ממנו להגיע בשל יום תכניות עבודה של האגף.
אברהם נגוסה: זאת כאשר אתמול פנתה הוועדה פעמים רבות לבקש שישלח נציג לדיון.
אברהם נגוסה: אני אפנה בנושא הזה ליושב ראש הכנסת כדי לפעול על פי תקנון הכנסת.
אברהם נגוסה: משרדי הממשלה מחויבים לכבד ולהגיע ולדווח ולהציג את עמדות המשרד לוועדה.
אברהם נגוסה: אני רואה שמשרד האוצר מזלזל בעבודת הכנסת.
אברהם נגוסה: אני פונה למנכ"ל משרד העליה והקליטה מר קושנר בבקשה.
אלכס קושנר: בוקר טוב כבוד היושב ראש, חברי הכנסת.
אלכס קושנר: אני רוצה לתת תמונה כללית על המצב היום ואני אחזיר אתכם טיפה לעבר.
אלכס קושנר: נכון להיום במרכזי הקליטה מתגוררים 619 עולים בודדים, כאשר רק 134 מהם הם עד שלוש שנים בארץ.
אלכס קושנר: כל השאר הם מעל שלוש שנים בארץ.
אלכס קושנר: רק לסבר את האוזן, מעל עשר שנים יש 169 עולים, שהם מעל עשר שנים בארץ, ומתגוררים במרכזי הקליטה.
אלכס קושנר: מבחינת הקשישים יש 103 קשישים שמתגוררים במרכזי הקליטה, 35 מהם עד שלוש שנים בארץ, כל השאר הם מעל שלוש שנים בארץ.
אלכס קושנר: אני רוצה להזכיר לכולם שמרכז הקליטה הוא מקום מגורים זמני, הוא לא מקום קבע והמדינה מתמרצת עולים שמתגוררים במרכזי קליטה לרכוש דירה בדמות מענקים.
אלכס קושנר: זה לא קורה עם בודדים ולא קורה עם קשישים.
אלכס קושנר: המדיניות שלנו, של המשרד, היא שאנחנו לא נפנה קשישים כמובן, ולגבי בודדים, בודד שיוצא ממרכז קליטה מקבל סיוע תוספתי בשכר דירה בסכום של 1,500 שקלים בחודש.
אברהם נגוסה: למשך כמה זמן?
אלכס קושנר: למשך חמש שנים.
אברהם נגוסה: אחרי חמש שנים?
אלכס קושנר: אחרי חמש שנים הוא לא מקבל, כמו כל העולים האחרים.
אלכס קושנר: אני יודע שאתה, כבוד היושב ראש, פנית לא פעם ולא פעמיים למשרד האוצר וביקשת מהם להגדיל את המענק, או בכלל להחיל את המענק גם על בודדים, ופשוט לקחת את הכסף של סיוע בשכר דירה ולהוון אותו לסכום התחלתי, אני לא יודע אם המשא ומתן הזה שלך כן צלח או לא צלח.
אלכס קושנר: נכון להיום המענק הזה לא קיים, אבל עוד פעם חשוב לי להזכיר כאן ולהשתמש בבמה המכובדת הזאת של הוועדה ולהזכיר לכולם שמרכז הקליטה הוא מקום מגורים זמני.
אלכס קושנר: הוא לא מקום קבע.
אלכס קושנר: אם אנחנו נשווה את התנאים שמקבלים עולי אתיופיה לעולים אחרים כולל עולים שמגיעים מבני מנשה, אז אנחנו נצטרך, כל הזמן צריך להשוות ולראות האם אנחנו לא חוטאים בתפקידנו ואני יכול להגיד שהיום התנאים הם - - -
אברהם נגוסה: אל תלך במקום שלא - - - אנחנו יודעים את ההבדל.
אברהם נגוסה: למה זה ככה.
אברהם נגוסה: אז למה אתה פתאום עכשיו משווה?
אלכס קושנר: מה שאני בא להגיד שעמדתו של המשרד היא, אנחנו בעד להוון את הכסף ולתת את המענק, אבל זה לא במגרש שלנו, בוא נגיד כך.
אברהם נגוסה: כשאתה אומר שזה עד שלוש שנים, זה יותר משלוש שנים, אני מבין מה הכוונה שלך להציג בצורה כזאת, אבל העולים האלה לא אשמים שהם נשארים יותר משלוש שנים, כי אם אין פתרון הם יכולים גם להישאר יותר.
חביב קצב: למה לא אשמים?
חביב קצב: הם אשמים.
אברהם נגוסה: לא, אני אומר שפה אם המשרד היה נותן להם את הזכויות כמו למשפחות, דהיינו המענק, הם היו יוצאים.
אברהם נגוסה: הם לא רוצים להישאר במרכז קליטה.
חביב קצב: אדוני היושב ראש, אתה לא צודק.
חביב קצב: יש להם זכות מיוחדת.
חביב קצב: יש להם זכות ל-1,500 שקל שאין לאף אחד אחר, סליחה.
חביב קצב: זו זכות שלהם, זו הזכות היחידה שניתנת, אף עולה אחר לא מקבל.
חביב קצב: גם עולים יחידים מאתיופיה, אתה יודע אדוני היושב ראש - - -
אברהם נגוסה: אני יודע, לכן - - -
אלכס קושנר: אבל גם להציג את התמונה כאילו העולים אשמים זה לא נכון.
חביב קצב: להציג את התמונה שכאילו אין להם פתרון, זה לא נכון.
אלכס קושנר: אבל אם הם מופלים אז הם מופלים לטובה ולא לרעה.
אברהם נגוסה: אני אסביר לך, אני אומר את זה גם עכשיו, הם מופלים לרעה.
אלכס קושנר: הם מופלים לטובה.
אלכס קושנר: בהשוואה למי?
אברהם נגוסה: בהשוואה למשפחות.
חביב קצב: אבל הם לא מופלים לרעה, אדוני היושב ראש.
אברהם נגוסה: רגע, משפחות מקבלות מענקים, ואז בגלל שאת הזכות הם לא מקבלים בגלל שהם בודדים.
אלכס קושנר: אדוני היושב ראש, אתה יכול להצביע לי היום על צבר רווק שיודע לקנות דירה?
אלכס קושנר: היום.
אלכס קושנר: לא נראה לי.
אברהם נגוסה: לא, אז אתה קודם כל תן לו את הזכויות באופן שווה, ואחר כך היתר הוא ידאג.
חביב קצב: אנחנו נותנים לו זכויות.
אלכס קושנר: אנחנו נותנים לו מעבר לשווה.
אברהם נגוסה: אני רוצה שתבין, במשפחה של עשר נפשות ומשפחה של שלוש נפשות לא מקבלות אותו דבר, זה אנחנו יודעים.
אברהם נגוסה: אבל מבחינת הזכויות יש להם את הזכויות.
אברהם נגוסה: אבל מבחינת גודל הזכויות, זה הולך לפי גודל המשפחה.
אברהם נגוסה: אני טוען פה, איפה האפליה?
אברהם נגוסה: כשזוג, או זוג פלוס אחד או לא משנה, אפילו זוג פלוס עשרה, שמקבלים את הזכות לקבל מענק מהמדינה, זה שבודד הוא לא מקבל את הזכות.
אברהם נגוסה: 1,500 שאתם אומרים זה פתרון זמני כדי להוציא אותם ממרכז הקליטה.
אברהם נגוסה: אני אומר שזו פגיעה בזכויות של העולים, קודם כל בסיסי, כזכויות.
חביב קצב: אני אסביר לך אדוני היושב ראש משהו.
חביב קצב: בוא נתחיל מהסוף.
יוליה מלינובסקי: אפשר לקבל את זכות הדיבור?
יוליה מלינובסקי: תן לנו.
אברהם נגוסה: בסדר, אני רוצה שסמנכ"ל משרד הקליטה ישלים ואז אני אתן לחברי הכנסת.
חביב קצב: אני אגיד לך את הנקודה.
חביב קצב: בוא נתחיל מהסוף, אמר המנכ"ל, אנחנו בעד לתת להם מענק 90,000 שקל.