GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גלדיס ברזובסקי: לא פתחו אולפן כי הגיעו ארבע משפחות ביולי ועוד ארבע משפחות באוגוסט ואין מספיק עולים כדי לפתוח כיתה.
<גלדיס ברזובסקי: אנחנו מכירים בזה שמשרד החינוך לא יכול לפתוח כיתה עם ארבעה עולים, אז צריך לבוא ולתאם את הגעתם יחד עם משרד החינוך, לבוא בקבוצות.
<גלדיס ברזובסקי: אני מדברת לא רק על טבריה, יש בעיה כזאת גם במקומות אחרים, אבל במקומות אחרים יש עולים אחרים ממדינות אחרות שיכולים לבנות כיתה.
<גלדיס ברזובסקי: בטבריה, בגלל שרוב העולים שם הם מברזיל, כמו שאמרתי, טבריה לא הייתה עיר קליטת עולים - - -
אברהם נגוסה: אני מצטער, הזמינו אותי דחוף להצבעה ואין חבר כנסת שמחליף אותי.
<גלדיס ברזובסקי: אני סיימתי כאן.
אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך, נעשה הפסקה לכמה דקות, אני רץ, מצביע וחוזר ונמשיך את הדיון.
<גלדיס ברזובסקי: הצבעה טובה.
אברהם נגוסה: אלה החיים שלנו.
אברהם נגוסה: הפסקה בינתיים.
אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו נמשיך את הדיון.
אברהם נגוסה: אנחנו צריכים לסיים בזמן, אפילו לפני, אז אנחנו צריכים לשמוע את משרדי הממשלה, זה חשוב לנו.
אברהם נגוסה: אני חושב שהבעיות הוצגו ונמשיך לדבר.
אברהם נגוסה: אם מישהו חושב שיש בעיה שהדוברים הקודמים לא העלו את הבעיה הזו או הבעיות, אז אפשר לדבר ולהעלות את הבעיות ואז אנחנו ניתן למשרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: יש משרד הקליטה, יש משרד הבריאות, יש הסוכנות היהודית ואנחנו רוצים לשמוע מהם כדי להגיע לפתרון.
אברהם נגוסה: אני לא אקרא לפי הרשימה, אני מבקש סליחה, בשל קוצר הזמן, אני אתן רק למי שחושב שיש בעיות שלא עלו עד כה.
<מיכאל עבאדי: משהו מאוד קצר.
<מיכאל עבאדי: אני מיכאל עבאדי, נשיא 'בית ברזיל', ארגון של עולים מברזיל.
<מיכאל עבאדי: קודם כל רציתי להגיד, כמו שאושריה אמרה, לטובה, במשרד הקליטה עכשיו במענה הטלפוני הוסיפו אפשרות לשפה הפורטוגזית, זה טוב מאוד, חסר רק לתקן את התפריט הראשוני, שם כתוב 1 אנגלית, 2 צרפתית וכו', 5 ספרדית, לא אומרים פורטוגזית.
<מיכאל עבאדי: זה אותו בן אדם שמדבר ספרדית ופורטוגזית, אבל צריך להגיד ספרדית ופורטוגזית כי עכשיו בתפריט לא יודעים שיש.
<מיכאל עבאדי: אבל זה טוב.
<מיכאל עבאדי: והערה כללית, רציתי להגיד שבכל הנושאים האלה, כמו שראינו, במקצועות הרפואיים זה משהו מאוד ספציפי, אבל בגדול מה שהכי חסר, שאין לעולים הברזילאיים, הם לא כל כך שונים מכל העולים.
<מיכאל עבאדי: כל העולים, המדינה מתמודדת עם עלייה 70 שנה, זה אחד העיקרים של למה יש מדינה, זה כדי לקבל את כל העם היהודי כאן ומצאתם עם הזמן את הפתרונות לכל מיני דברים, לעולים הברזילאים יש כמה דברים מיוחדים, אבל אלה אותם הפתרונות.
<מיכאל עבאדי: מה שחסר, בגדול, זה הנגשה, שכל הפתרונות האלה יגיעו אליהם, כמו שמגיעים לעולים אחרים, אנחנו רק צריכים שזה יהיה באותו קו.
<מיכאל עבאדי: אנחנו רואים גם במקצועות התקדמות יפה עם העולים מצרפת, עם עולים אמריקאים, למה לא אותו דבר עם עולים ברזילאים?
<מיכאל עבאדי: זה מה שחסר, אני לא מבקש מעבר למה שמתקדמים עם האחרים.
<מיכאל עבאדי: ובכל מיני פתרונות, גם המעשיים ביום יום, אם זה ענייני תעסוקה, אם זה קורסים, העולים לא יודעים שזה קיים בכלל, חסר הנגשה.
<מיכאל עבאדי: יש את הפתרון, יש את העולים, אבל חסר הגשר ביניהם.
<מיכאל עבאדי: והגשר, ביקשנו פרויקטורים בשפה, התייחסות, עלייה קבוצתית עוזרת לזה, אני מבין את הבעיה, אם יש עולה פעם בחודש מכל מקום קשה להגיע למישהו שדובר בשפה ביום הנכון ובמקום הנכון.
<מיכאל עבאדי: אז זה גם שיתוף פעולה עם הסוכנות, עם הקרן לידידות, לעשות את העליות יותר מכווצות שיהיה לכם קל להנגיש את השירותים שכבר קיימים.
<מיכאל עבאדי: אתם יודעים לפתור את הפתרונות, יש לכם הרבה ניסיון בזה, זה לעבוד ביחד ולתאם דברים יותר טוב שהפתרונות שכבר קיימים פשוט יגיעו, הם פשוט לא מגיעים לכולם.
<מיכאל עבאדי: זה מאוד חשוב.
<מיכאל עבאדי: מה שאתם רואים בשנים האחרונות בעלייה מברזיל זה סוג של כדור שלג, מי שמגיע לכאן מושך עוד.
<מיכאל עבאדי: אם הניסיון שלו היה פה טוב אז באים עוד חמישה, כל עולה שמגיע לכאן מדבר עם חמישה חברים שלו שם להביא אותם, אבל זה גם עובד הפוך, מי שמגיע לפה וקשה לו, למשל הוא לא מתחיל אולפן, אומרים להם 'תגידו, מתי שתרצו תמיד יש אולפן', וזה לא נכון.
<מיכאל עבאדי: כשהם משדרים לשם את הניסיון הלא טוב זה גם מרתיע.
<מיכאל עבאדי: זו הבעיה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע, אני רוצה להתחיל בסוכנות וגם הקרן לידידות, דווקא בשאלה שהוא העלה על מנת למנוע את הבעיה הקיימת שלא מתחילים בזמן אולפנים בגלל מספר העולים, אז האם מבחינה טכנית ניתן להביא אותם כקבוצה.
אברהם נגוסה: האם יש שליטה בסוכנות או בקרן הידידות, מי שמטפל בעלייתם, האם יש אפשרות לעשות את זה כקבוצה ואז יהיה קל מאוד להתחיל גם אולפן בזמן.
אברהם נגוסה: מה הבעיה, כבודו?
<סידני שפירא: הבנתי.
<סידני שפירא: אני רופא, אבל מה שאני רוצה לומר, שאנחנו מבקשים בשנה אולפנים מקצועיים וגם אולפנים בערב, אבל בערב בישראל הם חושבים שחמש זה ערב וזה לא נכון, בחמש כולם הולכים הביתה והערב זה בשעה שבע, משהו כזה.
<סידני שפירא: אני יודע שיש בעיות גם למורים, אבל זה חשוב לדעת.
<סידני שפירא: זה אחת.
<סידני שפירא: מה שמיכאל אומר זה מה שאנחנו רוצים, אנחנו לא רוצים משהו אחר שלא בחוק, לא לכל העולים, מה שאנחנו מבקשים זה שיהיה שוויון.
אברהם נגוסה: כן, אנחנו לא מבקשים חוק מיוחד לברזילאים, רק אנחנו רוצים שיהיה שוויון כמו עולים אחרים.
אברהם נגוסה: אז אני רוצה קודם כל לשמוע, לפני משרדי הממשלה, את הארגונים שמטפלים בעלייתם.
אברהם נגוסה: אני צריך לחזור על השאלה?
<מאיר לופטינסקי: לא, זה בסדר.
אברהם נגוסה: מאיר לופטינסקי, בבקשה.
<מאיר לופטינסקי: תודה, אדוני היושב ראש.
<מאיר לופטינסקי: קודם כל יש רצוי ויש מצוי.
<מאיר לופטינסקי: בוודאי שהרצוי היה שהיינו יכולים לעודד קבוצות כדי שאנחנו נוכל לטפל בצורה טובה יותר, יסודית יותר, מגובשת יותר, מודרכת יותר, אבל זה לא המצוי, כי העולים, כל אחד בצורה אינדיבידואלית קובע את לוח הזמנים שלו, את דרכי הפעולה שלו וגם את לוח הזמנים של העלייה שלו.
<מאיר לופטינסקי: אולי כדי להביא את זה לידיעת המשתתפים פה, שלחנו לשטח כמה הצעות לעידוד עלייה קבוצתית, זה כולל תכנית מובנית שהתכלית שלה תעסוקתית עם קורס הכנה ואחר כך מקצוע מובטח שאחר כך מייעד לו גם עבודה מובטחת, אבל לצערנו הרב לא הייתה היענות, ולא בגלל שאנחנו לא עשינו את העבודה, אלא פשוט יש אחד או שניים, עם זה אי אפשר לבנות קבוצה.
<מאיר לופטינסקי: אז לגבי קבוצות, זה מאוד רצוי, אנחנו מאוד מעודדים את זה, אבל זה לא מצוי, זה קשה מאוד וזה לא השטח שנותן תשובה.
<מאיר לופטינסקי: אנחנו מבינים ומודעים לכאב של יוצאי ברזיל ואני בטוח שכל המשתתפים פה יודעים שהסוכנות היהודית, יחד עם כל הארגונים שפועלים לטובת העולים, וגם משרדי הממשלה, ששיתוף הפעולה הוא מלא, מנסים לעשות.
<מאיר לופטינסקי: נכון, היום הנקודה הכואבת והכאובה היא הנגשת המידע בשפה הפורטוגזית.
<מאיר לופטינסקי: זו הבעיה, חייבים לקרוא לילד בשמו.
<מאיר לופטינסקי: זו הנקודה בדיוק, אם היינו מקבלים ממשרדי הממשלה את המידע בשפה הפורטוגזית, אנחנו נדאג, יש לנו את כל הכלים לעשות את זה, להעביר את זה לעולה בצורה נכונה.
<מאיר לופטינסקי: לצערנו הרב זה לא קיים ועדיין אנחנו מחכים.
<מאיר לופטינסקי: קודם כל אני חייב להגיד, העלו פה כל מיני נקודות, אני מבקש שגם משרד הבריאות ייתן את התשובה, לא אני הגורם המקצועי לגבי מה קורה בין פיזיותרפיסטים מברזיל לפיזיותרפיסטים מישראל.
<מאיר לופטינסקי: אנחנו כן מודעים, כי אנחנו התייעצנו ובדקנו ואנחנו יודעים את התשובה ואני מעדיף שהתשובה תינתן על ידי משרד הבריאות.
<מאיר לופטינסקי: אני חייב להגיד, אם מישהו היה יושב לפני שנה וחצי והיה עושה בדיקה לגבי מה שקורה בעניין הנגשת המסמכים, קבלת תשובה למסמכים והתייחסות למסמכים, אז אני בטוח שהיו אומרים שזה עולם והיפוכו.
<מאיר לופטינסקי: היום יש הנגשה, יש התייחסות ממש טובה ויש גם כוונה לסייע.
<מאיר לופטינסקי: חייבים להגיד את הדברים.
<מאיר לופטינסקי: נכון, היום עדיין יש בעיה של הנגשת מידע בשפה הפורטוגזית וזו ממש בעיה שלא נפתרה.
<מאיר לופטינסקי: נקודה נוספת שהעלו לגבי האדריכלים.
<מאיר לופטינסקי: זה לא הנושא, אבל אני חייב להגיד, משרד הכלכלה, גם הם מקבלים עכשיו מסמכים מברזיל, לפני שעולים, דבר שלא היה קודם.
<מאיר לופטינסקי: אני לא יודע אם אתם יודעים את זה.
<מאיר לופטינסקי: משרד הכלכלה, דיברו פה והעלו פה נקודה אחת של אדריכל אחד, אני חייב להגיד, אני לא חושב ששמעתי אדריכל שמתלונן שאין עבודה בישראל.
אברהם נגוסה: יש עבודה?
<אושריה פריינוביץ: זו לא התלונה.
אברהם נגוסה: לא, אבל המבחן.
אברהם נגוסה: אתה יודע, הבעיה שעלתה פה זה לא חוסר עבודה, שעה נוספת למבחן.
<מאיר לופטינסקי: אני יודע ששלוש שנים התמחות, אני בכוונה, לא רציתי להגיד, שלוש שנים התמחות זה נכון לכולם, כולל גם ארצות הברית, כולל כל ארצות העולם, זה לא נכון רק לברזיל, זה לכולם.
<מאיר לופטינסקי: אנחנו בסוכנות היהודית חייבים לתת מענה לא לנקודה אחת מברזיל או נקודה אחת מברית המועצות, אלא לכלל העולים.
<מאיר לופטינסקי: אנחנו לא רואים - - -
אברהם נגוסה: השאלה לכולם, האם לא חשוב להוסיף להם את השעה?
<מאיר לופטינסקי: במאה אחוז כן, זו החלטה מקצועית, שהיא לא דרכנו, אבל אנחנו תמיד נהיה בעד כל הטבה לעולה.
<מאיר לופטינסקי: זה ברור.
<מאיר לופטינסקי: בסופו של דבר, אני רוצה לסיים בדבר אחד.
<מאיר לופטינסקי: דיברו פה על טבריה והעלו גם את הנושא של אולפן בערב.
<מאיר לופטינסקי: אדוני היושב ראש, בואו נדבר בעברית נכונה, קודם כל מי שמציע לעולה ללמוד בערב הוא גורם לו לעבוד ואחר כך לא ללמוד עברית ואז אנחנו נמצא את העולה, אחרי שנה, שהוא עובד, אבל הוא לא יודע עברית ואז זו טעות איומה.
אברהם נגוסה: אני אגיד להבנתי.
אברהם נגוסה: נגיד למשל יש משפחה אחת או שתיים בטבריה, אני זורק דוגמה, אז משרד החינוך לחינוך מבוגרים שמנהל את האולפנים, יחד עם משרד הקליטה והרשויות המקומיות, אומרים בואו נחכה עד שהמספר ימלא כיתה, אז בינתיים שלושה-ארבעה חודשים העולה מצא עבודה, לא נעים לשבת שלושה-ארבעה חודשים בבית.
אברהם נגוסה: הוא מוצא עבודה, אחרי שהוא התחיל לעבוד, להרוויח, אז האולפן נפתח, הוא עכשיו צריך לעזוב את העבודה כדי ללמוד?
אברהם נגוסה: או שאפשר לעזור לו, שהוא ימשיך לעבוד אבל בשעות הערב יעשו את האולפן?
אברהם נגוסה: מה תהיה הבעיה?
<מאיר לופטינסקי: אני הייתי בשבוע שעבר פעמיים בטבריה וביקרתי את כל העולים החדשים האלה שאתם מדברים עליהם.
<מאיר לופטינסקי: אז העולים קודם כל מאוד מרוצים, ואני חייב להגיד, לא בגלל שאנחנו פה בפורום, האוכלוסייה באמת מהטובות ביותר שיש.
<מאיר לופטינסקי: ממש, אני מאוד נהניתי לפגוש את האנשים.
<מאיר לופטינסקי: אני לא ראיתי שם מצוקה, אף אחד לא העלה את הנקודה.
<מאיר לופטינסקי: אני פגשתי אותם באולפן.
<מאיר לופטינסקי: זאת אומרת היום לומדים, מי שצריך לעבוד אחר הצהריים, קודם כל אנחנו בשיתוף פעולה עם הרשות המקומית, הם יחד איתנו וביחד עם משרד הקליטה דואגים שאם עולה, המצוקה הכלכלית שלו היא גדולה, מחפשים לו עבודה אחרי הצהריים.
<מאיר לופטינסקי: עבודה אחרי הצהריים זה דבר אחד, על חשבון האולפן זה כבר משהו אחר.
<מאיר לופטינסקי: אגב, אני חייב לציין, יש אולפן כזה באילת ואני מציע לכולם לא להגיע לאולפן באילת בשעות הערב.
<מאיר לופטינסקי: העולה עובד במלונאות, אחרי - - -
אברהם נגוסה: הוא מגיע עייף.
<מאיר לופטינסקי: אחרי שנה עדיין הוא עובד והוא לא לומד עברית, הוא לא יודע עברית.
<מאיר לופטינסקי: אז חבל, לא להתעסק בדברים שהם לא נכונים.
אברהם נגוסה: אני לא הבנתי אותך.
אברהם נגוסה: זה נכון, אבל - - -
<מאיר לופטינסקי: העולה עובד, אבל הוא לא יודע עברית.
אברהם נגוסה: השאלה איך מתמודדים עם זה.
אברהם נגוסה: מצד אחד - - -
<מאיר לופטינסקי: הצעה אחת של משרד הקליטה ומשרד החינוך זה ללמוד בבוקר ויש להם סל קליטה.
אברהם נגוסה: הבנתי, לא צריכים למהר לעבודה.
<מאיר לופטינסקי: לא, אם זה אחר הצהריים ולא על חשבון אולפן כן, בוודאי שכן, אנחנו בעד, אבל אם זה על חשבון האולפן זאת טעות איומה, זו בכייה לדורות.
<גלדיס ברזובסקי: סליחה, אני יכולה לענות לנציג הסוכנות?
אברהם נגוסה: סליחה, אני חושב שהנקודה פה ברורה, וגם חוסר זמן.
אברהם נגוסה: מה שהוא אומר, משרד הקליטה או מדינת ישראל מקציבה תקציב של סל קליטה, המטרה של סל הקליטה, שהעולה ילמד עברית.
<גלדיס ברזובסקי: אבל אם אין לו איפה ללמוד עברית?
אברהם נגוסה: אוקיי, בסדר, הסברתי.
<מאיר לופטינסקי: זו הייתה נקודה אחת של טבריה.
<גלדיס ברזובסקי: סליחה, זה קורה במקומות אחרים, העניין הוא שהעולים מפחדים לדבר מול נציג סוכנות, מול נציג משרד הקליטה, העולים מפחדים, הם לא רגילים, הם לא באים ממדינה שמקיימת ועדות כאלה עם אזרחים והם מפחדים לדבר בנוכחות נציג.
אברהם נגוסה: גלדיס, אנחנו לא בורחים מהבעיה.
אברהם נגוסה: אנחנו נפנה את השאלה למשרד הקליטה, יכול להיות שלמשרד הקליטה יש רעיונות.
אברהם נגוסה: הוא הציג את העמדה מהניסיון שלו בנושא הזה.
אברהם נגוסה: אולי ממשרד הקליטה יבואו עם פתרון ונדבר.
אברהם נגוסה: אנחנו לא עוזבים את הבעיה.
אברהם נגוסה: בואי נתקדם.
<גלדיס ברזובסקי: מי שמארגן את הנסיעות זו הסוכנות היהודית, מי שנותן את הכרטיסים זו הסוכנות היהודית.
אברהם נגוסה: לאולפנים?
<גלדיס ברזובסקי: לישראל.
אברהם נגוסה: לא, אנחנו מדברים עכשיו על האולפנים, בשעות הערב או בשעות הבוקר.
אברהם נגוסה: על העניין של העלייה, הוא אמר 'זה לא בשליטה שלנו, כל עולה קובע את לוח הזמנים שלו'.
<גלדיס ברזובסקי: סליחה, יש לי זוג, חמי וחמותי, שהם ארגנטינאים, הם לא ברזילאים, הם עולים לארץ עכשיו והם סיפרו לנו שבארגנטינה, בבואנוס איירס, רוצים לשכנע אותם לבוא בקבוצות והם אמרו 'אנחנו לא צריכים לבוא בקבוצות כי אנחנו נוסעים לבית של הבן שלי ושל כלתי', 'לא, תיסעו בקבוצות, זה יהיה יותר טוב'.
<גלדיס ברזובסקי: אז מה ההבדל בין בואנוס איירס לסן פאולו או ברזיל?
<גלדיס ברזובסקי: למה שם קבוצות - - -
אברהם נגוסה: בסדר, אני חושב שאתם אומרים אותו דבר, הוא אומר 'אני לא יכול לכפות' - - -
<גלדיס ברזובסקי: אפשר לכפות.
<קריאה: הם לא מציעים את זה בכלל.
<מאיר לופטינסקי: הנקודה שהיא מעלה היא נקודה שפשוט אנחנו מציעים לבוא בטיסה מרוכזת, זה לא קבוצה, זה טיסה מרוכזת וזה בדיוק - - -
אברהם נגוסה: לא, השאלה פה, אתם לא מציעים לברזילאים כמו שאתם מציעים לארגנטינאים.
<מאיר לופטינסקי: לכולם אותו דבר.
אברהם נגוסה: אוקיי, טוב.
אברהם נגוסה: עופר, יש לך מה להוסיף על מה שנציג הסוכנות אמר?
<עופר דהן: כן, בשמחה.
אברהם נגוסה: אולי תענה לנו גם על אותה השאלה.
<עופר דהן: אני אענה בקצרה, אני לא אאריך, אבל אני רוצה לומר שזה קודם כל מחמם את הלב ומרשים לראות כל כך הרבה אנשים וארגונים שמתגייסים למען העלייה מברזיל.
<עופר דהן: זו לא תופעה שנמצאת בכל העליות האחרות וכל הכבוד לכל מי שנמצא פה, פשוט שאפו לכם, למרות ששאפו זה בשפה אחרת.
<עופר דהן: לגבי הקרן לידידות, אנחנו פעילים בברזיל בשנתיים האחרונות, זה לא שנתיים, קצת פחות, ואנחנו מסייעים לעולים טרום ופוסט עלייה, לפני ואחרי העלייה.
<עופר דהן: אנחנו נמצאים במקום של מסייעים.
<עופר דהן: אני בכוונה מדגיש את זה ובגלל שאנחנו נותנים סיוע, סיוע שעולה לנו די הרבה, אנחנו נמצאים במקום שבו אנחנו גם אומרים לעולים 'עולה לא יעלה לבד, עולה יעלה אך ורק בקבוצה', זאת אומרת אנחנו קובעים.
<עופר דהן: ויש לנו עכשיו, מי שרוצה מוזמן לעיין, תאריכי עלייה מתחילת ינואר ועד סוף דצמבר 2018, בכל חודש יש תאריך פיקס, תאריך קבוע, עולה שרוצה לקבל את הסיוע של הקרן לידידות מוזמן להצטרף לתאריך הטיסה הזה.
<עופר דהן: לא רוצה?
<עופר דהן: הוא יכול לעלות עם הסוכנות היהודית או לבד, או איך שהוא רוצה, זה בסדר גמור, אנחנו לא אומרים לאף אחד איך לעלות, אבל אם הוא רוצה את הסיוע של הקרן לידידות בתאריך שקבענו, מתוך מחשבה שהתאריך הזה יאסוף אליו כמה שיותר אנשים והם יוכלו להגיע כקבוצה.
<עופר דהן: זה תנאי.
<עופר דהן: מותר לנו לעשות את זה, זה הכסף שלנו, אנחנו יכולים לעשות איתו מה שאנחנו רוצים ומי שרוצה את הסיוע הזה מסתדר עם התנאי הזה.
אברהם נגוסה: השאלה, אני רוצה לשאול אותך, בגלל שאתה ארגון, כמובן גם הסוכנות היא ארגון, אבל היא יותר - - -
<מאיר לופטינסקי: ממשלתית.
אברהם נגוסה: סמי, חצי או רבע ממשלתית.
אברהם נגוסה: אז אני אומר שאולי יש לך את המנדט 'אתה רוצה את העזרה שלי?
אברהם נגוסה: אלה התנאים שלי'.
<עופר דהן: נכון.
אברהם נגוסה: אני לא יודע אם הסוכנות יכולה לעשות את זה.
<עופר דהן: אני לא נמצא במקום ששופט אף אחד פה.
<מאיר לופטינסקי: הם יכולים לה - - -
<עופר דהן: אנחנו רוצים לעזור לעולים, זה הכול.
<ורה אופיר: שאלה קטנה בנושא.
<ורה אופיר: הפיזור שלהם בארץ במקומות שונים?
<ורה אופיר: זאת אומרת הם באים כקבוצה, אבל פה הם מתפזרים, כל אחד במקום אחר, זה לא פותר את הבעיה של האולפנים.
<עופר דהן: נכון מאוד, בוודאי.
<קריאה: אבל זה עוזר, יכול להיות שכמה יגיעו לאותם המקומות.
אברהם נגוסה: מועצת הארגונים, בבקשה.
<מאיר לב: מאיר לב, ממועצת הארגונים.
<מאיר לב: הבעיה הרצינית היא שבאים במטוס 50 איש, מגיעים ל -15 ערים, אז בכל מקום מגיעים ארבעה-חמישה.
<מאיר לב: אני הייתי בחופשה עכשיו בארגנטינה, חופשה פרטית, אבל אם אני כבר שם למה לא להגיע לסוכנות, הייתי בסוכנות והייתה מסיבת פרידה לעולים.
<מאיר לב: 16 עולים, כל זוג במקום אחר.
אברהם נגוסה: זה הרצון שלהם, זו הבחירה שלהם.
<מאיר לב: כן, כל אחד מחליט איפה הוא רוצה לגור, אז זה מאוד קשה.
<מאיר לב: בקשר לרופאים, לפיזיותרפיסטים, לכל הרפואה האלטרנטיבית, אני מבקש ממשרד הבריאות, אני חושב שכבר לפני חמש שנים העלינו את הנושא של היתר מוגבל, שלא רוצים להבין או לא רוצים לקדם אותו, או לא רוצים לא יודע מה.
<מאיר לב: לפני השולחן העגול שאנחנו מקיימים, הפעם האחרונה או בפעם הקודמת המנכ"ל ביקש להביא בחזרה את הנושא, לא יודע אם לקדם משהו או לא, אבל זה יכול להיות הפתרון, לתת לעולים היתר מוגבל להיכנס לבית חולים כמו כל, לא עולה, כמו כל לא יהודי שמגיע לארץ עם ויזה מיוחדת ועובד בבית החולים במקום שלושה חודשים ארבע שנים, שלוש שנים, שנתיים, ואף אחד לא מגרש אותו והוא מקבל משכורת והוא עושה משמרות.
<מאיר לב: למה לא לתת את זה לעולים?
<מאיר לב: היינו פותרים את הבעיה של 90% מהרופאים או הפרמדיקים.
אברהם נגוסה: השאלה הבאה שלי למשרד הקליטה.
אברהם נגוסה: משרד הבריאות, לאחר מכן אני אעבור אליכם.
אברהם נגוסה: במשרד הקליטה, הבעיה של האולפן וגם העניין של הפרויקטורים וגם הנושא של העולים שמגיעים למרכז קליטה וכמובן הם מחליטים, אבל האם יש להם השפעה על הצורך להביא אותם כקבוצה, ללמד אותם ואחר כך הם יקבעו, לא מרכז קליטה, אבל ברשויות המקומיות.
אברהם נגוסה: תסבירו לנו בדיוק, שמעתם את הבעיות, מה הבעיה?
אברהם נגוסה: למה אין מגשרים בשפה הפורטוגזית בבתי הספר שהילדים לומדים?
אברהם נגוסה: למה לא מתחשבים בצרכים המיוחדים שלהם, שהם התחילו לעבוד ולאחר מכן לפתוח להם אולפן אחר הצהריים או בערב?
אברהם נגוסה: למה אתם לא באים לקראתם והדבר נוצר בגלל המציאות שקורית שלא מתחילים אולפן מיד לאחר עלייתם.
<אידה בן שטרית: יש כמה נושאים מקצועיים שוורה תתחיל.
אברהם נגוסה: אתם תבחרו לחלק את הנושאים.
<ורה אופיר: יש כמה נושאים מקצועיים, נגיע כמובן לכל הנושאים שאנחנו דיברנו עליהם.
<ורה אופיר: שמי ורה אופיר, אגף תעסוקה במשרד העלייה והקליטה.
<ורה אופיר: אגף התעסוקה פועל בכמה כיוונים על מנת להקל את העלייה של העולים, לתת להם את האופציות, גם לעבוד במקצוע, ללמוד קודם כל, אבל אגף התעסוקה עוסק רק אחרי אולפן א', אבל אנחנו בהחלט מכירים את הבעיה של אולפן א'.
<ורה אופיר: אני לא רציתי להתחיל דווקא מאולפן א', אבל זה הנושא האחרון אז אני כן אתחיל מהאולפן.
<ורה אופיר: אנחנו מכירים את הבעיה, ההגעה של העולים בקבוצות והכול ואגף התעסוקה דווקא מוצא את הפתרונות.
<ורה אופיר: אגף התעסוקה שלנו, אחרי חצי שנה, זאת אומרת הם מסיימים לקבל סל קליטה אחרי שישה חודשים, התשלום האחרון מגיע בחודש השביעי אבל בעצם מבחינתם - - -
אברהם נגוסה: שישה חודשים מיום שהוא התחיל אולפן.
<ורה אופיר: לא, סל קליטה - - -
אברהם נגוסה: מה קורה, נאמר פה - - -
<ורה אופיר: רגע, זה מה שאני רוצה להסביר.
<ורה אופיר: נכון שאולפן א' וסל קליטה זה לא במסגרת של אגף התעסוקה, אבל מכיוון שאנחנו מכירים את הבעיה שמהחודש השביעי עולה חדש כבר לא יכול לקבל סל קליטה, אז יש לו שתי אפשרויות, או לעזוב את האולפן, אם הוא התחיל אותו, במקרה הטוב, יש מקרים שהוא אפילו לא התחיל אותו, או לעזוב את האולפן וללכת לעבודה.
<ורה אופיר: פעם עולה היה צריך ללכת לשירות תעסוקה ולהתייצב ובביטוח לאומי לקבל את הכסף, אז אנחנו לקחנו את חצי השנה השני, שהוא מאוד קריטי לעולה חדש, אלינו, מה זאת אומרת?
<ורה אופיר: שהעולה החדש יכול להמשיך ללמוד באולפן, יש לו תנאי אחד, שהוא צריך לבוא למשרד שלנו, למשרד הקליטה ולהגיד 'אני ממשיך את לימודי האולפן', אולפן בוקר זה צריך להיות, למה?
<ורה אופיר: כי אולפן הבוקר הוא בדרך כלל על בסיס יומיומי, אז זה במקום עבודה, הוא צריך להגיד 'אני לא עובד', או אפילו עובד, זה חדש יחסית, יש אופציה לקבל איזה שהיא השלמה למשכורת שהוא כבר מקבל, מסתכלים על הכנסה משפחתית, כל הסכומים, הוא צריך לבדוק לפני, לפני סיום סל הקליטה, כדאי לו לבוא, אנחנו מזמינים בדרך כלל אפילו את הבן אדם לבוא - - -
אברהם נגוסה: הסכום זה אותו דבר?
<ורה אופיר: לא, זה משתנה, זה דמי קיום משפחתי וזה משתנה בהתאם - - -
אברהם נגוסה: פחות מסל הקליטה או יותר מסל הקליטה?
<ורה אופיר: גם סל הקליטה משתנה בהתאם להרכב המשפחתי.
אברהם נגוסה: זה ברור לי, אבל אם הבן אדם - - -
<ורה אופיר: אם זה רק דמי קיום אז זה פחות, אבל יש לו גם - - -
אברהם נגוסה: אז הוא מפסיד.
<ורה אופיר: אבל יש לו גם אפשרות לקבל השלמה אם הוא עובד, לקבל את אותו כסף וגם יש לו אפשרות לעבוד עד סכום מסוים.
<ורה אופיר: לא השלמה, סליחה, דמי קיום הוא מקבל אצלנו ויש לו זכות לעבוד עד סכום מסוים, אז זה כן כבר מגיע לסכומים פחות או יותר של סל הקליטה.
<ורה אופיר: אני לא רוצה להיכנס לסכומים, זו לא המטרה - - -
אברהם נגוסה: תראי, העולה מפסיד פעמיים - - -
<ורה אופיר: לא, הוא לא מפסיד, למה הוא מפסיד?
אברהם נגוסה: פעם אחת שהוא לא התחיל ללמוד בזמן, ואז הוא ישב בבית והשתמש ובזבז את הזמן שלו, אחרי ארבעה חודשים הוא מתחיל ללמוד ואז אחרי חודשיים סל הקליטה נגמר.
אברהם נגוסה: עכשיו, סל הקליטה, שהוא היה אמור לקבל את זה בזמן הלימודים, אז הסכום יורד, נכון?
אברהם נגוסה: אם האולפן היה מתחיל בזמן אז - - -
<ורה אופיר: אני לא רוצה להסתכל בצורה של מפסיד או מרוויח, למה?
<ורה אופיר: כי אנחנו, אגף התעסוקה, אנחנו חושבים שידיעת השפה זה הדבר הכי חשוב לעולה חדש, הוא צריך ללמוד.
<ורה אופיר: קודם כל אם הוא הולך לעבוד, אפילו במשרה חלקית, אז זה כבר פותר את הבעיה הכספית, אבל אנחנו קודם כל מסתכלים על זה - - - עכשיו, יש גם עוד אופציות.
<ורה אופיר: הוא צריך להתייצב אצלנו, אבל יש עוד אפשרות.
<ורה אופיר: אם הוא אפילו למד, סיים את אולפן א', אבל עדיין אין לו כלים למצוא מקום עבודה, אז יש לנו מרכזי הכוונה, שהוא מקבל את כל הכלים.
<ורה אופיר: יש לנו עברית תעסוקתית, בשעות הערב, אנחנו כבר מבינים שהבן אדם, יכול להיות שהוא כבר עובד חלקית, אבל אנחנו רוצים לתת לו את כל הכלים על מנת שהוא יחפש את מקום העבודה הכי מתאים לו, קורות חיים, זה כבר משהו שיותר קשור לעולם העבודה, לא לימודי השפה העברית.
אברהם נגוסה: השאלה האם אתם ניסיתם בשיתוף פעולה עם משרד החינוך לחינוך מבוגרים, זו האחריות בעניין האולפן, האם ניסיתם למצוא פתרון - - -
<ורה אופיר: בנושא של עברית תעסוקתית כן.
אברהם נגוסה: כדי שהעולים האלה יתחילו בזמן ואז זה פותר להם את הבעיה.
<ורה אופיר: על מנת שהם יתחילו בזמן, קודם כל אני יודעת, נגיד עכשיו בספטמבר כבר פתחו ברעננה חמש כיתות מתחילת ספטמבר, בחיים זה לא היה.
<ורה אופיר: זאת אומרת אם יש עלייה מבורכת אז פותחים כיתות, כיתות מלאות של 30 איש.
<ורה אופיר: לדוגמה אני אומרת.
<ורה אופיר: אז אם יש בעיה נקודתית, אז אני חושבת שצריך לפתור את הבעיה נקודתית, אז אפשר לפנות ולבקש אולי אישור לפתוח את הכיתה.
<ורה אופיר: עוד פעם, מישהו צריך לפעול בזה, לפתוח את הכיתה.
<ורה אופיר: זה מה שאנחנו עושים אצלנו באגף תעסוקה.
<ורה אופיר: נגיד יש לי קבוצה של שמונה אנשים ואני מעוניינת לפתוח, נכון שהתקן אומר 15 לפתיחת כיתה, אז אני אומרת, אני צריכה להביא סיבות למה אני רוצה לפתוח את הכיתה הזאת למרות שהיא לא עומדת בתקן, שזה תקן של משרד החינוך, אז אני אומרת 'אני רוצה לפתוח כיתה גם עם שמונה איש'.
<ורה אופיר: נגיד זה רופאים, או שזה רוקחים, או אחיות, שהיה לנו סיפור, אנחנו התחלנו עם חמישה ואני אפשרתי את זה למרות כל ההתנגדויות.
<ורה אופיר: משרד החינוך עצמו התנגד ואני לחצתי ואמרתי 'לא, אנחנו נפתח' כי פה הם מקבלים כבר עברית מקצועית, זה לא אולפן א'.
<ורה אופיר: אז לכן אני אומרת שתמיד אפשר למצוא פתרון, אבל זה יהיה נקודתית, כי אם בעיר אחת נפתחו חמש כיתות כבר מתחילת שנת הלימודים, בעיר אחרת יכול להיות ש עוד לא נפתחה כיתה.
<ורה אופיר: לכן אי אפשר לקחת את זה כחוק או משהו כזה לשנות, אלא לפעול נקודתית.
אברהם נגוסה: האם אתם עושים אולפן אזורי שנביא עולים מכמה ערים?
<ורה אופיר: אם זה אולפן מקצועי אז אנחנו כן - - -
אברהם נגוסה: לא, אני מדבר על א'.
<ורה אופיר: א' מקצועי, כן.
אברהם נגוסה: אני אומר למשל, אם יש עולה חדש מאור יהודה, אחד מיהוד ואחד מפתח תקווה, האם אתם למשל - - -
<ורה אופיר: הוא יכול לבחור.
<ורה אופיר: העולה קודם כל יכול לבחור - - -
אברהם נגוסה: למשל לתת להם הסעות ואז לרכז את העולים.
<ורה אופיר: אנחנו יכולים, כן.
<דבורה צימרמן: אבל לא מקצועי זה הבעייתי.
<ורה אופיר: זה גם המקצועי וגם אם בן אדם יגיד 'אני רוצה לנסוע לתל אביב', למה?
<ורה אופיר: כי שם נפתחת כיתה, הוא יכול לקחת את האופציה הזו.
אברהם נגוסה: בסדר, אני מדבר על שלב א'.
<דבורה צימרמן: אפשר להוסיף משהו?
<דבורה צימרמן: משהו ממש קטן.
<דבורה צימרמן: אני פניתי למשרד הקליטה, לא נתנו לי אולפן רפואי שאני חיפשתי, לא היה מקום ובזמן שהיה מקום אני התחלתי לעבוד - - -
אברהם נגוסה: את מדברת על האולפן המקצועי.
<דבורה צימרמן: כן, אני תזונאית.
<דבורה צימרמן: אני חיפשתי, לא נתנו לי סל קליטה, אני הצטרכתי למצוא עבודה, עבדתי בסופרפארם וזו לא עבודה קלה, זה מינימום וזה לא מפרנס אף אחד.
אברהם נגוסה: תודה, בואי נקצר, הנקודה ברורה.
<דבורה צימרמן: לא קיבלתי את מה שאת אמרת.
<ורה אופיר: אני לא יודעת למה לא קיבלת סל קליטה, זה - - -
<דבורה צימרמן: לא, קיבלתי סל קליטה, לא קיבלתי בהמשך.
<דבורה צימרמן: סיימתי סל קליטה, רציתי לעשות אולפן רפואי, לא נתנו לי, לא הייתה כיתה, בסדר, לא הייתה כיתה, בזמן שהייתה כיתה לא קיבלתי סל קליטה, הצטרכתי לעבוד.
<ורה אופיר: בתל אביב נפתח כל - - - אולפן רפואי.
<קריאה: אבל כולם גרים בתל אביב?
<ורה אופיר: לא, יש אזורים.
<קריאה: אבל גם בבוקר זה לא - - -
<ורה אופיר: בבוקר, בטח, בהחלט.
<קריאה: כולם עובדים בבוקר.
<דבורה צימרמן: נכון, צריכים לעבוד.
אברהם נגוסה: אם אנחנו נמשיך ככה, הדיון זה ככה, אני נתתי קודם להציג את הבעיות, עכשיו שהם ייתנו.
אברהם נגוסה: הם לא יכולים לתת תשובה לכל פרט ופרט ברמה פרטנית.
<ורה אופיר: נכון, אי אפשר, לכל אחד יש בעיה.
אברהם נגוסה: הם לא מכירים את הפרטים.
אברהם נגוסה: באופן כללי, אנחנו שואלים שאלה כללית והם ייתנו מבחינת המדיניות.
<דבורה צימרמן: אבל יש אולפן רפואי, אבל לא נותנים בזמן של האולפן הרפואי בבוקר סל קליטה.
<דבורה צימרמן: לא נותנים כלום.
<ורה אופיר: אני לא מבינה על מה את מדברת.
אברהם נגוסה: בואו נחלק.
<ורה אופיר: סל קליטה זה לא קשור, סל קליטה הוא - - -
<דבורה צימרמן: לא, את אמרת שאפשר להמשיך את סל הקליטה אחרי - - -
<ורה אופיר: לא, אני לא אמרתי - - - זה לא מה שאני אמרתי.
<ורה אופיר: דמי קיום.
אברהם נגוסה: זה לא ככה.
אברהם נגוסה: סל קליטה זה אולפן א', בדרך כלל.
<דבורה צימרמן: אחרי סל הקליטה.
אברהם נגוסה: אחר כך ההמשך זה דמי קיום.
<דבורה צימרמן: רציתי ללמוד ולא נתנו לי שום דבר.
אברהם נגוסה: דמי הקיום זה יכול להיות מביטוח לאומי, יכול להיות ממשרד הקליטה.
<דבורה צימרמן: לא נתנו לי שום דבר, הייתי שם.
אברהם נגוסה: אנחנו לא ניכנס לפרטים, כל אחד, זה לא יהיה סוף.
אברהם נגוסה: בואו ניתן לבעיות שהוצגו פה, שהמשרדים יתייחסו.
אברהם נגוסה: אני מבקש, זה לא דיון אחרון, אנחנו נמשיך לקיים, אבל בואו נקבל לפחות את הכיוונים מעכשיו.
אברהם נגוסה: אני רשמתי את השאלות ואני שואל אותך.
<ורה אופיר: אני עכשיו אעבור לנושא שבטח עונה לשאלות גם שלך.