GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ענת אוזן: מהבחינה הזאת, החמש שנים האחרונות – שיא פעילות של להנגיש מידע ולעשות תיאום ציפיות, החל מפרטני ועד כללי עם האנשים.
<ענת אוזן: עדיין, אין ספק שכדי לגשר על שנים של תרבויות שונות, צריך יותר מאשר רק ערבי מידע, אבל ההנגשה הייתה מסיבית ועדיין נמשכת, כמו שיגאל אמר, ממש בימים האלה, בשיתוף פעולה מלא, אני חושבת, עם הגורמים כאן.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע מהרשויות המקומיות, לפחות נשמע מרשות מקומית אחת, כדי לקבל תמונה.
אברהם נגוסה: העולים, ההורים קובעים לאן לשלוח את הילדים שלהם, והם באים לעירייה, למחלקת החינוך, לרשום את הילדים שלהם לחינוך.
אברהם נגוסה: ואז הם באים ואומרים, הם כמובן קהילה מסורתית דתית, אז אומרים להם ההורים, ואני מצפה לתגובה מגב' דבורה, יועצת חינוכית בעיריית ירושלים, אני רוצה שתסבירי לנו איך זה הולך, כי יש טענות שהעירייה שולחת את הילדים, כשההורה אמר, 'אני רוצה שהילד שלי ילך למסגרת דתית', אז בלי להתייחס, בלי להסביר מה ההבדל בין חרדי לממלכתי דתי הם שולחים לחרדים, לחרד"לים ופתרו את הבעיה.
אברהם נגוסה: נוצרת בעיה שההורים, הבית, החיים בבית והחיים בבית הספר לא מתואמים ואז הילד נמצא בקונפליקט.
אברהם נגוסה: השאלה מה אתם עושים, האם אתם מסבירים להורים שכשהם דורשים לרשום אותם לממלכתי דתי או לחרדי, זכותם להחליט, אבל האם אתם מסבירים להם את ההבדלים?
<דבורה סגל: נראית לי שאלה טובה.
<דבורה סגל: אני חושבת שהעבודה מתחילה עם פרויקט הורים.
<דבורה סגל: אדוויג', שנמצאת לידי, היא פרויקטורית בעיריית ירושלים.
<דבורה סגל: העבודה מתחילה מהפרויקטורים כשהם פוגשים את המשפחות בחו"ל.
<דבורה סגל: יש שיחת היכרות בהתחלה ובתוך ההיכרות הזאת יש גם דיבור על המסגרות שבהן הם לומדים כרגע בצרפת.
<דבורה סגל: הפרויקטור הוא בעצמו עולה, הוא מכיר את הניואנסים של המוסדות בחו"ל והוא יכול להבין בדיוק מהו הפרופיל של המשפחה.
<דבורה סגל: השלב הראשון הוא לדעת את העובדות, השלב השני הוא לדעת מה הרצוי.
<דבורה סגל: הרבה משפחות שעולות רוצות לעלות בדרגת הדת לפעמים כשהן עולות לארץ והן מחפשות מסגרות שלא בהכרח מתאימות למצב העכשווי שלהן אלא למצב שהן שואפות אליו.
<דבורה סגל: פה העבודה של הפרויקטור, לראות מה הנתונים ומה השאיפות ולנסות למצוא מסגרת שתוכל להתאים לשני הצדדים האלה, בלי לפגוע כמובן בזהות של המשפחה.
<דבורה סגל: זו עבודה עדינה, אני חושבת שהפרויקטורים עובדים מצוין ומציגים באמת את כל האופציות, גם מההיכרות שלהם עם מערכות בחו"ל וגם עם ההיכרות שלהם את המערכות בישראל.
<דבורה סגל: הם גם מסבירים להם בפירוש שבישראל יש הלימה מאוד גדולה בין בית הספר לבית, שזה חשוב, שזה דבר שיפגוש אותם בהרבה צמתים.
<דבורה סגל: זהו, אולי אדוויג' תוסיף.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע מהפרויקטורית, בבקשה.
<אדוויג' שקרון: שלום.
<אדוויג' שקרון: שמי אדוויג' שקרון, אני פרויקטורית ברשות העירייה, עיריית ירושלים.
<אדוויג' שקרון: כפי שעכשיו דבורה הסבירה, זה תהליך עם המשפחה.
<אדוויג' שקרון: זאת אומרת שאנחנו בדרך כלל פוגשים אותה בהכנה לעלייה בצרפת, בירידים.
<אדוויג' שקרון: היום ליזה כהן שעובדת איתי נמצאת בדרך למרסיי לפגוש עוד משפחות.
<אדוויג' שקרון: בדרך כלל הצרפתים מגיעים למה שנקרא פיילוט טריפ, סיור גישוש, ואנחנו, גם בשיתוף פעולה עם מנהלי בתי הספר, עם כל מנהלי בתי הספר, אנחנו עושים סיבוב עם ההורים.
<אדוויג' שקרון: בדרך כלל מקבל אותנו גם הצוות של בית הספר ואנחנו מנסים, עד כמה שאפשר, לתאם בין הרצון של ההורים ליכולת הקליטה של בתי הספר וגם ההכנה לעלייה היא מאוד חשובה.
<אדוויג' שקרון: אנחנו עובדים בעיריית ירושלים בשיתוף פעולה עם מנח"י ועם כל בתי הספר קולטי העלייה.
אברהם נגוסה: המשפחה מגיעה והיא אומרת, האבא או האימא או שניהם, באים ואומרים: 'אנחנו רוצים לרשום את הילדים שלנו לבית ספר דתי', האם הם אומרים ממלכתי דתי או חרדי?
<אדוויג' שקרון: בדרך כלל הם שמעו על שם של בית ספר, זאת אומרת שהם שמעו על "חורב" או "מקור חיים" והם אפילו לא יודעים על איזו שכונה מדובר, באיזה בית ספר מדובר וחלק גדול מהתפקיד שלנו, כפי שדבורה הסבירה לפני כן, זה להציג להם את האפשרויות שבארץ וגם להתאים אותן למשפחה שבאה מחו"ל.
<אדוויג' שקרון: כפי שאריאל אמר, אנחנו מכירים גם את מערכת החינוך בצרפת וגם כל הזמן מתעדכנים במה שקורה בצרפת, על מנת להתאים את הרצון של ההורים לאפשרויות שיש בארץ.
אברהם נגוסה: מה את חושבת שיוצר את המצב שקיים היום, שתואר גם בכתבה, שהמשפחות, כשהן אמרו בית ספר דתי הן לא התכוונו לחרדי ואז פתאום מוצאים את הילדים שלהם בבית ספר חרדי.
אברהם נגוסה: אם ההורה רוצה אז זו ההחלטה שלו וזה בסדר, אבל מה שאנחנו מבינים זה שזה נעשה מחוסר ידע בנושא הזה, חוסר מודעות ואז נתקלים בבעיות, כשאין תיאום בין חיי המשפחה בבית לבין בית הספר.
אברהם נגוסה: איך זה נוצר, האם זה קורה לפי מה שאת מספרת לנו?
<אדוויג' שקרון: לבחור בית ספר זה שוק חופשי במדינת ישראל.
<אדוויג' שקרון: זאת אומרת יש גם הורים שאף פעם לא הגיעו ליריד עלייה בצרפת, אף פעם לא פגשו פרויקטור, את הסוכנות היהודית או מישהו שמוכן ויודע ללוות אותם, אז גם קורה שהורים פתאום מגיעים למסגרת שאף פעם לא שמעו עליה.
<אדוויג' שקרון: ההורים גם עושים את ההרשמה בכוחות עצמם ומנהל בית הספר לא אומר שעדיף לעבור דרך אנשי הצוות של מנח"י ושל עיריית ירושלים, אני מדברת על העירייה, אבל זה כנראה קורה גם בערים אחרות, ואנחנו פוגשים את הילדים האלה כמה חודשים או כמה שנים אחרי השיבוץ בבתי הספר וזה לא היה שיבוץ נכון ושומעים על זה כמה שנים אחרי כן.
אברהם נגוסה: מה שאת אומרת זה ש'הם הולכים בכוחות עצמם ולא באים דרכי', אבל מערכת החינוך שרושמת, העירייה, האם מי שבא אתם רושמים או דרך פרויקטורים?
<דבורה סגל: יש תפקיד חדש - - -
אברהם נגוסה: אם אתם לא יודעים להסביר, אם תפקידה להסביר אז איך אתם מקבלים את זה ישר?
<דבורה סגל: אז עד עכשיו זה היה באמת דרך הפרויקטורים, יש תפקיד חדש שנוצר לפני כמה חודשים, שהוא רכזת יישובית במנח"י, במינהל חינוך ירושלים, היא תהיה אחראית על השיבוץ של העולים.
<דבורה סגל: אני מוסיפה ואומרת שהנושא שנראה לי רגיש פה הוא מי לוקח את העולים לאן והמלחמות בין הגורמים.
<דבורה סגל: אני חושבת שכל איש מקצוע צריך שקיפות ואמינות, צריך לדעת שמצד אחד זה באמת שוק חופשי, שהעולים הם המחליטים, ומצד שני, לפני עיוור לא תיתן מכשול.
<דבורה סגל: זאת אומרת זו אוכלוסייה שלא מכירה את הניואנסים בישראל, זו אוכלוסייה שהיא חלשה בידיעה הזאת וכל אחד עם האמת שלו, צריך לעבוד ולנסות לכוון כמה שיותר נכון, כמה שיותר מתאים.
<דבורה סגל: אני חושבת שהמילה היא לא חמ"ד ולא חרדי אלא היא "הכי מתאים", הכי מתאים לכל משפחה.
<דבורה סגל: זה לא לכאן ולא לשם.
<דבורה סגל: המטרה היא למצוא את המקום הנכון.
אברהם נגוסה: אנחנו לא נגד אף מסגרת, כל אחד, מה שההורה מחליט זו זכותו, אבל השאלה פה היא האם זה נעשה במודעות.
אברהם נגוסה: אם זה נעשה במודעות אז הם אומרים, 'חשבנו ואז אנחנו נתקלנו בבעיה, בואו עכשיו אנחנו רוצים לשנות', זו זכותם - - -
<דבורה סגל: יש תמיד שינויים כי אין מה לעשות, עד שלא מגיעים לארץ לא מבינים ואפילו אם נמצאים כמה שנים בארץ, לא מבינים את כל הגוונים שיש במילה שאמרת "אני רוצה בית ספר דתי".
<דבורה סגל: דתי בישראל זו המילה הכי הכי ניתנת למחלוקת, לצערנו או לטובתנו, אני לא יודעת, אבל זו מילה מסובכת.
אברהם נגוסה: אני אמרתי בהתחלה, שמהניסיון שלי בקליטת עולי אתיופיה, כשהם הולכים ואומרים במחלקת החינוך בעירייה, 'אני רוצה לשלוח את הילד שלי לבית ספר דתי' אז אוטומטית הם מתכוונים לממלכתי דתי.
<דבורה סגל: הם לא יודעים למה הם מתכוונים, הם מתכוונים למה שהם הכירו שם, הם לא יודעים לְמה זה שווה פה ואני אגיד לך, אין משהו שווה פה, אין אותו דבר, אין.
אברהם נגוסה: אני מכיר שהעירייה שמה את הילדים בבית ספר חרדי, לבית ספר חרד"לי ואז יש פער גדול בין תנאי בית הספר לחיים של המשפחה.
<דבורה סגל: אני לא חושבת שזה נכון.
<דבורה סגל: העירייה מנסה, כמו שאמרתי, לשדך את הדבר הכי מתאים למשפחה לפי המצב ולפי איך שהיא - - -
אברהם נגוסה: אני מדבר על קליטת עולי אתיופיה, מהניסיון שלי, אבל כשקראתי את הכתבה זה דומה, מבחינת עולי צרפת אנחנו מבררים, האם זה יכול להיות שזה קרה - - -
<דבורה סגל: אני חושבת שהרוב מקבל מענה פחות או יותר הולם לרצונות שלו ולמצב שלו.
<דבורה סגל: יכול להיות שבכתבה העלו מצבים שבהם קרו טעויות ולחצים מכל מיני כיוונים.
<דבורה סגל: אני חושבת שבעירייה הרוב מקבל את הדבר המתאים.
<אורית לסר: אם אפשר משפט, אנחנו מתעסקים הרבה בבירוקרטיה ואני בטוחה שיש עוד מה לשפר שם, אבל אי אפשר להתעלם מזה שיש ניצול לא כמו ההגינות המקצועיות שדבורה דיברה עליה, אלא יש ניצול של גורמים מסוימים את התמימות ואת חוסר הידע ואת חוסר ההבנה של העולים.
<אריאל קנדל: זה לא ניצול - - -
<אורית לסר: כשאומרים להם, 'תבואו לבית ספר חרדי כי אם תלכו לממלכתי דתי אתם תהיו חילונים', זה סוג של ניצול, של הפחדה של העולים, כבר בשלב הירידים של העלייה, אפילו עד כדי תשלום כספים לטובת צהרונים או הסעות או כל מיני שוחד אחר, שמאוד מתאים למשפחות ומאוד נחמד להם לקבל את חבילת הסיוע אקסטרה הזאת, כדי שהם ילכו לבתי ספר חרדים, שממש לא מתאימים להם.
<דבורה סגל: אורית, זה מחזיק מהזמן.
<דבורה סגל: אני חושבת שזה מחזיק מעט זמן, אני חושבת המשפחות האלו חוזרות לממ"ד וחוזרות - - -
<אורית לסר: אולי הן חוזרות אבל הילד כבר חווה חוויה של כישלון.
<דבורה סגל: בהחלט, אבל הוא חוזר, הוא חוזר, ואני אומרת לָך שההסעות והאוכל זה לא מה שההורים מחפשים.
<דבורה סגל: אחרי כמה שנים הם מתפכחים והם מבינים שחסר להם משהו והם חוזרים למסלול שלרוב הוא ממ"ד.
<אורית לסר: אבל תסכימי איתי שמלכתחילה עדיף שהוא יותאם, שהוא ייכנס למסגרת שמתאימה לו כבר מההתחלה ולא יחווה - - -
<דבורה סגל: הלוואי, אבל אין לנו שליטה על כל הגופים.
<אורית לסר: לכן זה מה אני שואלת את הוועדה.
אברהם נגוסה: הבנתי שיש גורמים ושיש תחרות, אבל אני מתמקד עכשיו במערכת הממלכתית.
אברהם נגוסה: זה מה שאני אומר, האם נפל פגם בהתנהלות של מערכת החינוך מרישום הילדים בעירייה במחלקת החינוך, עד המערכת של משרד החינוך.
אברהם נגוסה: זה מה שאני חושב שאנחנו צריכים, למצוא את הפגם.
אברהם נגוסה: אם ההורה בעצמו מחליט, משיקולים של צהרונים או משיקולים של הסעות או משיקולים של חיזוק לימודי הקודש, הוא מחליט וזו זכותו של ההורה, אנחנו לא מתערבים בהחלטה של ההורה.
אברהם נגוסה: השאלה פה ומה שאנחנו רוצים להבין פה, הוא האם יש פה מצב שהעולים נפלו בין הכיסאות ולא נָתַּנו להם את מה שהם צריכים לקבל כמערכת.
אברהם נגוסה: זו הנקודה שאנחנו צריכים לברר.
אברהם נגוסה: לכן אני רוצה לפנות עכשיו, לאחר שביררנו וקיבלנו אינפורמציה מגורמים אחרים, למי שאחראי במערכת החינוך, וזה משרד החינוך, לחינוך פורמלי.
אברהם נגוסה: לחינוך לא פורמלי אני אעבור למשרד הקליטה ולכן, בואו, תנו לי עכשיו לפנות למאיה שריר, אחראית על קליטת העולים במערכת החינוך.
אברהם נגוסה: את שמעת, כמו שכולנו שמענו ואני רוצה לציין כמה דברים שאני רוצה שתתייחסי אליהם.
אברהם נגוסה: אחד, בעניין הסברה לעולים לפני שהם מקבלים החלטה לאן לשלוח.
אברהם נגוסה: הדבר השני, אחרי שהילדים נקלטים במערכת החינוך שמענו ממנהלי בתי הספר, שיש להם את הכלים שהם בעצמם עושים את זה, עולים ותיקים הם מודל לחיקוי והתמודדו עם הבעיות האלו.
אברהם נגוסה: יחד עם זאת הם מוגבלים ומשרד החינוך צריך לתת להם חיזוק, כמו רכז קליטה, כמו הגדלת זמן האולפן משנה לשנתיים, כמו הגדלת תקציבים, מגשרים ומורים מצרפים, כל אלה הדברים שאני רוצה שתתייחסי אליהם.
<מאיה שריר: טוב, אני אתחיל ברשותך עם כמה נתונים.
<מאיה שריר: בחמש השנים האחרונות הגיעו כ-6,000 תלמידים עולים מצרפת.
<מאיה שריר: אם אתם רוצים מדויק זה 5,935 ילדים מגיל הגן ועד סוף י"ב.
<מאיה שריר: החלוקה לפי המגזרים היא שהרוב המוחלט לומדים בחינוך הממלכתי דתי, 3,389 תלמידים.
<מאיה שריר: 1,285 תלמידים בחינוך החרדי ו-1,261 בממלכתי.
<מאיה שריר: כלומר, בהחלט רואים כאן רוב ממש מוחלט של ילדים שלומדים בחינוך הממלכתי דתי והבחירה היא אכן בחירה של ההורים.
<מאיה שריר: על פי חוק במדינת ישראל ההורים הם אלה שמחליטים לאיזה זרם ילכו הילדים.
<מאיה שריר: לפני העלייה, בירידים בחו"ל, אנחנו שותפים ל"אופק ישראלי", לסוכנות היהודית, גם היום ביריד שמתקיים היום במרסיי יש נציגה שלנו, אנחנו שותפים לכל הירידים האלה.
<מאיה שריר: יש לנו דפי מידע, גם לאנשים שאחראים שם על קליטה בעברית ויש לנו ברושורים, גם בצרפתית, גם ברוסית, גם באנגלית.
<מאיה שריר: הברושורים האלה נכתבו עם הלשכה המשפטית, יש שם פירוט של זרמי עלייה, יש את כל המידע והם ניתנים גם לעולים.
<מאיה שריר: לאחר העלייה לארץ מתקיימים כנסים בארץ ואנחנו שותפים גם להם.
<מאיה שריר: כנס להורים, מידע להורים.
<מאיה שריר: יש לנו מדריכות ארציות, אצלי באגף יש שתי מדריכות שבעצמן עלו מצרפת.
<מאיה שריר: יש גם של עוד מדינות, אנחנו מדברים עכשיו על צרפת.
<מאיה שריר: שתיהן עלו מצרפת, שתיהן נוסעות גם לירידים, הן מקיימות כאן מפגשים עם ההורים וגם כמובן למורים בבתי הספר.
<מאיה שריר: אני מסכימה איתכם, אתם התפרצתם לדלת פתוחה.
<מאיה שריר: יש לנו תכנית של כשירות תרבותית שבתי הספר שותפים לה.
<מאיה שריר: יש לנו תכניות של השתלמויות לצוותי המורים, אנחנו עושים את זה.
<מאיה שריר: מדריכה ארצית שלי נוסעת, נמצאת הרבה מאוד בבתי ספר.
<מאיה שריר: התכנית של המגשרים החינוכיים הבין תרבותיים היא תכנית של משרד החינוך, היא במצ'ינג עם הרשויות.
<מאיה שריר: דבורה כאן היא דוגמה טובה מאוד לאחת מן המגשרים שיש לנו.
<מאיה שריר: יש כאלה ברוסית, בצרפתית, בספרדית, בפורטוגלית, בלשונות של בני מנשה, יש שפות של בני מנשה, וכמובן לעולים מאתיופיה.
<מאיה שריר: במסגרת זו נעשית עבודה גם עם המשפחות, גם עם צוותי החינוך וגם עם התלמידים העולים.
<מאיה שריר: אני חושבת שדבורה כאן סיפרה יפה מאוד ואנחנו מאוד שמחים על התכנית הזאת.
<מאיה שריר: היא גם הוערכה על ידי הראמ"ה, הרשות הארצית למדידה והערכה, והתברר שהיא אחד המפתחות והמנופים להצלחה של השתלבות בארץ.
<מאיה שריר: גם בתכנית של בני עקיבא, "עמישב", היינו שותפים בתחילת הדרך להכשרת המגשרים.
<מאיה שריר: משרד החינוך לא אומר, 'אנחנו רק בפורמלי ולא מתייחסים למה שלאחר שעות הלימודים'.
<מאיה שריר: אנחנו עובדים ורואים את הילד בכל שעות היום, אם זה עידוד השתתפות בתנועות נוער, אם זו הכנה לצה"ל שמינהל חברה ונוער אחראי עליה, אם זו עבודה של קב"סים, קציני ביקור סדיר, כמובן.
<מאיה שריר: חברה קולטת, אני שמחה שאמרת חברה קולטת.
<מאיה שריר: יש לנו שבוע עליות שהרב יצחק דעי סיפר עליו ואני זכיתי לבקר בבית הספר שלך, גם באולפנת "חורב".
<מאיה שריר: יושב כאן המפקח הארצי האחראי על מינהל החינוך הדתי בעיר ירושלים, בשיתוף פעולה, בתי הספר הכינו עבודה מאוד מרשימה למידע וחוויה.
<מאיה שריר: לא נעים לי בשמך להזמין את הוועדה, אבל הייתי רוצה להזמין את הוועדה לבוא לבית הספר ולראות את הנעשה בשטח.
אברהם נגוסה: מתוך 5,935 תלמידים מגן ילדים ועד י"ב, כמו שציינת, כמה מהם נשרו ממערכת החינוך ונמצאים ברחוב?
<מאיה שריר: בקשר לנשירה, המשרד עשה איזשהו מהלך בנשירה, כדי לא לראות את אלה שיצאו מן המשרד ומצאו מקום אחר כנושרים צריך פה לעשות עבודה נכונה.
<מאיה שריר: אנחנו יודעים שהעולים, בקבוצת העולים, המספר של הנושרים הוא קטן יותר מאשר במגזר היהודי בכל האוכלוסייה האחרת, אבל אין לנו פילוח של רק העולים מצרפת לעומת עולים אחרים.
<מאיה שריר: אני ביקשתי לעשות את זה, אני מקווה שזה יתאפשר.
<מאיה שריר: בכלל, העולים לא נושרים הרבה.
<מאיה שריר: עוד דרך שיש לעולים מצרפת זה כמובן הנתיב הצרפתי שמתקיים בחמישה מוסדות ואנחנו רואים בזה דווקא מקום שמאפשר להם, שוב, על פי בחירה שלהם, להמשיך וללמוד לבגרות הצרפתית והם עושים - - - ולא את הבגרות הישראלית.
<מאיה שריר: אז יש כאלה שרואים את זה כנשירה אבל זו לא נשירה, זה המשך לימודים של הילדים.
אברהם נגוסה: אין לכם את הנתונים.
<מאיה שריר: של עולים מצרפת.
אברהם נגוסה: הנושרים.
<מאיה שריר: של עולים מצרפת ביחס לאחרים, לא.
<מאיה שריר: אבל באופן כללי, העולים נושרים הרבה פחות.
אברהם נגוסה: מתי להערכתך זה יהיה?
אברהם נגוסה: האם אתם עובדים על זה?
<מאיה שריר: אנחנו ביקשנו לעבוד על זה אבל באופן כללי כל העולים נושרים הרבה פחות מאשר כלל האוכלוסייה.
אברהם נגוסה: זה בסדר, אבל אנחנו מדברים עכשיו על העולים מצרפת, שאנחנו יודעים שיש נשירה, אין מחלוקת אבל לא יודעים באמת כמה נושרים, מה הסיבה לנשירה, וזה חמור מאוד שאנחנו לא מטפלים בתחום הזה, איך נחזיר אותם למערכת החינוך, זה כל העניין.
אברהם נגוסה: ואני גם שאלתי ארגונים של עולים והם גם עובדים על זה, אין להם ובמשרד החינוך גם אין.
<מאיה שריר: אנחנו עובדים על זה.
אברהם נגוסה: אנחנו כושלים, אנחנו נכשלים בהתמודדות עם המצב או לפחות אנחנו לא עושים מאמץ כדי להגיע ולדעת את הילדים שמסתובבים ברחובות.
אברהם נגוסה: אנחנו לא יודעים כמה מהם ומה הסיבה, איך אנחנו יכולים באמת להחזיר אותם, אין ניסיון, זה המצב.
<מאיה שריר: זה לא כך.
<מאיה שריר: כפי שאמרתי, יש לנו נתונים על נשירה והנשירה של העולים היא קטנה הרבה יותר מאשר של כולם.
<מאיה שריר: אין לנו נתון ופילוח של העולים מצרפת.
<מאיה שריר: במערכת החינוך לומדים עולים מ-131 מדינות אז אנחנו לא תמיד עושים פילוח לפי ארץ מוצא.
אברהם נגוסה: אנחנו מאוד רוצים פה בוועדה לקבל את הנתונים האלה ואת הסיבות לנשירה.
אברהם נגוסה: זה חשוב מאוד, לא רק מצרפת, גם עולים אחרים, אבל פה, לצורך הזה של הדיון הזה אנחנו מתמקדים בעולי צרפת.
אברהם נגוסה: זה מה שחשוב לדעתי.
אברהם נגוסה: מי שנפלט, מי שנשר, אם אנחנו לא מתייחסים אליו, זה פשוט שאנחנו - - -
<מאיה שריר: אנחנו מתייחסים, יש קב"סים, יש קציני ביקור סדיר - - -
אברהם נגוסה: אם את לא יודעת איפה וכמה ומה התנאים, ואיפה נמצאים אז אנחנו לא יכולים לטפל.
<מאיה שריר: אני יודעת באופן כללי, אני לא יודעת בפילוח של העולים מצרפת.
אברהם נגוסה: אז בואו תשיגו את הדבר הזה, תעבדו, כדי לתקן את המצב.
אברהם נגוסה: אני לא מחפש אשמים, אני מחפש איך אנחנו מתקנים את המצב.
אברהם נגוסה: הדרך לתקן את המצב היא לזהות את הבעיה וכדי לזהות את הבעיה צריך לעבוד.
<מאיה שריר: אוקיי.
אברהם נגוסה: כך אני מבין.
אברהם נגוסה: מה בעניין מה שאמרו, גם בעניין של הכשרת מורים, רב תרבותיות, גם העניין של רכז קליטה וגם הגדלת זמן האולפן?
<מאיה שריר: אני אסביר.
<מאיה שריר: בקשר למורים, יש לנו את המגשרים החינוכיים הבין-תרבותיים.
<מאיה שריר: אני לא שמעתי על מורה מצרֶפת, אליי לא הגעתם, לא דיברתם, לא שמעתי על התכנית הזאת.
<מאיה שריר: אנחנו עובדים עם המגשרים החינוכיים הבין תרבותיים והתפקיד שלהם מאוד מאוד חשוב.
<מאיה שריר: לגבי האולפן, זה לא שנה אחת, זה שנה אחת ביסודי ושנתיים בעל יסודי, כאשר אז השעות הן ספציפיות להוראת עברית כשפה שנייה, אבל בזה לא הפסקנו, יש תכניות המשך.
<מאיה שריר: יש לנו את "משעולים" ויש לנו את "שעל" ויש לנו את "עוגן" שהיא תכנית למניעת נשירה של עולים ויש לנו תכניות לאחר הלימודים, כמו למשל התכנית החדשה שלנו, בשיתוף פעולה מלא עם משרד העלייה והקליטה, תכנית יע"ל, אחרי שעות הלמודים.
<מאיה שריר: אנחנו יודעים שתלמידים עולים הולכים הביתה, אין להם במי להיעזר להכנת שיעורי בית וגם ללמידה מטרימה לקראת מבחנים, אז אנחנו, יחד עם משרד העלייה והקליטה, בשיתוף פעולה, פועלים בחינוך היסודי.
<מאיה שריר: תכנית דומה יש למשרד העלייה והקליטה בעל יסודי, תכנית פל"א, ולנו יש תכנית חדשה עכשיו גם לגני ילדים, הכול בשיתוף פעולה ובראיית רצף שלם.
<מאיה שריר: לגבי מורים עולים, אתם יודעים, יש לנו אתר, יש אחראית על קליטת מורים עולים, האתר גם בצרפתית ואתם מוזמנים לפנות.
<מאיה שריר: אם צריך את העזרה שלי אני אשמח - - -
<ללי דרעי: אני אשמח מאוד להציג לך את התכנית ולראות איך זה עובד בבתי הספר.
<מאיה שריר: אז אני אפנה אותך למי שאחראית במשרד על קליטת מורים, שרה זילברשטרום - - -
<ללי דרעי: אני בקשר עם ציפי קוריצקי - - -
<מאיה שריר: מעולה, היא הכתובת.
<ללי דרעי: אבל בתוך בתי הספר, זה הצעד הראשון - - -
<מאיה שריר: היא הכתובת, אנחנו נדבר, אין בעיה.
<ללי דרעי: אני אשמח מאוד להציג לך את התכנית, תודה רבה.
<מאיה שריר: אני אשמח גם.
אברהם נגוסה: מנהל בית הספר, יצחק, אני רוצה לשאול אותך שאלה.
אברהם נגוסה: אם אתה תתבקש להכין תכנית למניעת נשירה, מה אתה היית יכול לעשות, להערכתך?
אברהם נגוסה: מה אתה מציע למשרד החינוך לא רק בבית הספר שלך אלא בכלל במערכת החינוך, כדי למנוע את הנשירה בקרב העולים החדשים?
<יצחק דעי: טוב, אני, כפי שאמרתי, אני חושב שצריך להעמיק בנושא של ההיכרות עם התרבות.
<יצחק דעי: אני לא יודע מה נעשה, באמת, אני לא בקי במה שנעשה בחוץ לארץ, בצרפת אבל מהעולים שמגיעים אליי, אני לא מרגיש שהם באמת מבינים מה זה חינוך ממלכתי דתי ולדעתי יש מקום להשקיע בזה יותר.
<יצחק דעי: אם להורים בצרפת יש "דתי" או "יהודי", אני לא יודע איך הם קוראים לזה שם, אז המערכות, שוב, אני לא מכיר מספיק, אבל אני חושב שיש מקום, כשהם נמצאים שם, לתת יותר כלים להורים להבין מה זאת מערכת החינוך.
<יצחק דעי: להבין יותר כדי שהילדים יחוו, לא שנתיים או שלוש של כניסה למערכת לא נכונה, ואז הקליטה ואז פערים לימודיים ואז סחרחורת שיכולה להביא לאחר מכן לזה.
<יצחק דעי: אני חושב שזה הדבר הראשון שהייתי מאוד מקדיש לו הוא כבר בתהליך הקליטה, שבתהליך הקליטה יהיה ברור לגמרי, שהורים שרוצים, שלא מבינים וטועים ואחרי זה מגיעים למסגרות לא נכונות, שזה יקרה במינימום.
<יצחק דעי: היום כנראה זה קורה יותר מדי.
<יצחק דעי: דבר שני, שוב, אני לא מכיר מספיק, אני באמת לא חי את - - -
אברהם נגוסה: אני שואל אותך כמנהל, תיקח את המודל שבבית הספר שלך, אתה כמנהל, אני רוצה להבין בדיוק.
אברהם נגוסה: האם אתה מזהה את הפוטנציאל לנשירה אצל התלמידים שלך?
<יצחק דעי: אני אמרתי את זה ושוב, היו לנו בתחילת הדרך קשיים מאוד גדולים.
<יצחק דעי: היו התפרצויות וכעסים והורים שלא הבינו בכלל מה רוצים מהם.
<יצחק דעי: תהליך של תקשורת נכונה בין בית הספר לבין משפחות העולים, עם כל הגורמים המתווכים הוא קריטי בעיניי.
אברהם נגוסה: לכן רכז הקליטה יכול - - -
<יצחק דעי: רכז קליטת עלייה הוא לא רק - - -
<קריאה: יש כזה, יש כזה.
<יצחק דעי: הוא איש שצריך להוליך את כל התקשורת.
<יצחק דעי: זה יותר מורכב ממה שזה נראה.
<יצחק דעי: זה דורש גם התייחסות לקבוצת ההורים, זה דורש התייחסות לתלמידים, זה דורש התייחסות לקשר של המורים בכיתות עם התלמידים ועם ההורים.
<יצחק דעי: צריך כל הזמן להיות מישהו שיניע את התהליכים.
<יצחק דעי: אני אומר שוב, זה לא הרבה כסף, יש המון כסף במערכת.
אברהם נגוסה: מאיה, מה הבעיה לעשות את זה?
<מאיה שריר: יש היום רכז חדש.
<מאיה שריר: זו לא עבודה רק של משרד החינוך, זה שיתוף פעולה עם ארגוני המורים, גם ארגון המורים וגם הסתדרות המורים, ורכז השתלבות שנכנס היום למערכת הוא זה שאמור לעשות את העבודה.
<מאיה שריר: יש לנו רכז השתלבות חדש, השנה.
אברהם נגוסה: איך השם נקרא?
<מאיה שריר: רכז השתלבות.
אברהם נגוסה: במקום רכז קליטה?
<מאיה שריר: הוא אמור לעשות השתלבות.
אברהם נגוסה: אבל למעשה, האם הוא עושה מה שהמנהל מצפה, שירכז את העניין של הקשר בין בית הספר להורים ולבין התלמידים?
אברהם נגוסה: זה התפקיד שלו?
<מאיה שריר: זה חלק מהתפקיד שלו.
<מאיה שריר: יש לו תפקידים הרבה יותר רחבים מזה, כי הוא גם אחראי על ההשתלבות שבין החינוך המיוחד לחינוך המשלב, אבל רכז ההשתלבות, אחד הדברים שלו יהיה גם לדעת את - - -
<אריאל קנדל: ברשותך, אשמח להתייחס.
<אריאל קנדל: אני רוצה להתייחס לשאלה שלך - - -
<גיל ברדוגו: שלום לך, שמי גיל ברדוגו, אני המפקח על החינוך הדתי בירושלים, משרד החינוך.
<גיל ברדוגו: אני רוצה רגע לחזור לנקודה הזאת, כי בעצם חמ"ד קולט את כולם.
<גיל ברדוגו: כלומר הרבה פעמים אנחנו קולטים אותם, כפי ששמענו כאן, אחרי שהם נפלו ממערכות של המגזר החרדי.
<גיל ברדוגו: זה מחזיר אותי בחזרה לירידים בחו"ל.
<גיל ברדוגו: אני טוען שבירידים בחו"ל אין מספיק הדרכה על ההבדל הגדול שיש בין מערכות חינוך בתוך הארץ עצמה.
<גיל ברדוגו: המשרד ואני נמצא בתוכו, נותן את מה שצריך, את ההדרכות ואת ההבחנות, אבל בשם הדמוקרטיה וזה חשוב מאוד, זה מאוד פרווה, לא מציגים את זה, זה כך וזה כך, וההורה צריך לבחור בעצמו ובדרך כלל הנפילות קורות אחר כך כשהוא מגיע לארץ.
<גיל ברדוגו: מה שאני טוען הוא שיש להיות יותר אקטיביים, מבחינתי.
<גיל ברדוגו: הזרם של הממלכתי דתי, קרי, נציגי המשרד שהם מתוך הממלכתי דתי, הם בעצמם צריכים להיות שם כדי לתת הסבר יותר מדויק על מה שקורה.
<גיל ברדוגו: כשאנחנו נותנים הסבר שהוא 'יש לך גם את זה וגם את זה וגם את זה' הוא לא יודע מה לאכול אז הבעיות קורות אחר כך.
<גיל ברדוגו: לכן אני ממליץ וחושב שנכון יותר שהמשרד, שחלק מהנציגים של המשרד יהיו מהזרם הממלכתי דתי והם יבואו ויסבירו על מה מדובר, כדי לא להשאיר את הזירה פתוחה, "פתוחה למה שאתה רוצה".
אברהם נגוסה: זו הצעה טובה.
אברהם נגוסה: מאיה, מה - - -
<מאיה שריר: הנציגה שלנו היא נציגה של החמ"ד.
<גיל ברדוגו: כן אבל מה - - -
אברהם נגוסה: השאלה אם אתם שולחים מהממלכתי דתי, זה כמובן - - -
<גיל ברדוגו: מאיה, זו נציגה של המשרד, לא של חמ"ד.
אברהם נגוסה: הרוב הגדול של העלייה הזו הוא עלייה דתית, במשלחת שאתם שולחים, האם מצרפים נציגים של ממלכתי דתי?
<מאיה שריר: הנציגה שכרגע נמצאת ביריד בצרפת והיא ברוב הירידים, שתי הנציגות הן שתיהן עובדות, מלמדות והיא מדריכה בחינוך הממלכתי דתי, בוודאי שכן.
אברהם נגוסה: טוב, תראו, הנושא, אנחנו יכולים להמשיך ולדון, אבל הזמן שלנו מוגבל.
אברהם נגוסה: אני רוצה לפנות למשרד הקליטה, כי אנחנו רוצים לשמוע גם על החינוך הלא פורמלי וגם, יש להם תפקיד גם בעניין של הירידים או בהסברה שלפני עלייה.
אברהם נגוסה: לכן אני רוצה לפנות לנציגה.
אברהם נגוסה: אני יודע שאתה רוצה לדבר, אבל - - -
<ג'רמי קורשיה: בקשר לנשירה, זה משפט.
<ג'רמי קורשיה: צריך להבין שקורה גם שתלמידים עולים מצרפת, גם כשהם היו בצרפת הם לא היו מתאימים למסלול הכללי של החינוך, אוקיי?
<ג'רמי קורשיה: לבגרות הכללית.
<ג'רמי קורשיה: וכשהם נושרים מבית הספר זה לא תמיד כי בית הספר לא ידע, כי הילד, גם יכול להיות שבצרפת הוא היה הולך למסלול מקצועי ולא כללי.
<ג'רמי קורשיה: כשמדברים על נשירה צריך גם לדבר ולחזק את הלימוד המקצועי, בתי ספר מקצועיים, שגם המסגרות האלו ידעו לקלוט עלייה, עם איזה מקצוע מתאים להם, איך מלמדים אותם, שגם שם יהיו משאבים.
<ג'רמי קורשיה: בשלב שלפני, שאלת איך בוחרים ההורים, לפעמים זה מאוד פשוט, קורה בבתי ספר שיש ריכוז של עולים והמשאבים נמצאים גם שם, אז ההורה יודע שגם השכן וההוא מבית הספר שלח את הילדים לשם, ובגלל שיש ריכוז של תלמידים יש הרבה שעות של עולים, כי זה עובד כך, לפי שעות, ויש מגשר ויש הכול ואז הולכים לכיוון הזה.
<ג'רמי קורשיה: יש שֵם של בית ספר - - -
אברהם נגוסה: בסדר אבל יש לי גם הצעה.
אברהם נגוסה: אני הייתי במקום שלך בארגונים ואני חושב שפה, גם אתם צריכים לפעול ולהביא את הנתונים.
<ג'רמי קורשיה: בהחלט.
אברהם נגוסה: אם אין לך נתונים אתה לא יכול להשפיע.
אברהם נגוסה: זה שאתם לא יודעים עכשיו כמה נושרים, זה כישלון של ארגונים, לא רק של המערכת.
אברהם נגוסה: לכן אני אומר, אני לא צריך להכתיב למישהו, זו עבודה שלכם, אבל לדעתי אתם, כארגונים, אתם צריכים להיות בשטח, להביא את הנתונים ועם הנתונים להתמודד מול המערכת הממשלתית.
אברהם נגוסה: זו צריכה להיות השיטה של העבודה של הארגונים שלכם.
אברהם נגוסה: ברגע שאתה מביא להם את הנתונים ואחר כך כשאתה מביא להם את הסיבות, אין להם לאן לברוח.
<ג'רמי קורשיה: אני מסכים אתך.
<ג'רמי קורשיה: כמו שאריאל אמר, אנחנו מגבשים, זה לא פשוט.
אברהם נגוסה: אני רוצה לקבל את הנתונים לוועדה ואז אנחנו נפנה למקבלי ההחלטות, כדי לתקן את המצב ולהחזיר את הילדים שמסתובבים היום ברחובות.
אברהם נגוסה: זו צריכה להיות העבודה לדעתי.
<ג'רמי קורשיה: תודה.
אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחסי כמשרד עלייה וקליטה, זה הפה של העולים.
אברהם נגוסה: את שומעת מה שקורה פה.
אברהם נגוסה: איך אתם יכולים לתקן את המצב הזה?
אברהם נגוסה: מה אתם עושים באמת לילדים אחרי בית הספר, כשהם מסתובבים ברחוב?
אברהם נגוסה: האם יש לכם את הנתונים כמה ילדים נשרו ממערכת החינוך ומסתובבים ברחובות?
<שרי פייר: שמי ד"ר שרי פייר, אני מנהלת תחום בכיר לחינוך במשרד העלייה והקליטה.
<שרי פייר: לגבי נשירה, מי שאוסף את הנתונים זה משרד החינוך.
<שרי פייר: אני תיכף אגיד מה אנחנו כן עושים כדי למנוע נשירה ועם הילדים שאנחנו רואים בשטח כנושרים.
<שרי פייר: אני רוצה להתחיל להתייחס - - -