GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: אני מבקש שתתייחסי, כנציגת השלטון המקומי, לא בכובע הזה אמנם אבל כמי שקולט 45% עולים דוברי אנגלית, שמעת את הטענות שעלו פה 'אתם יכולים להסתדר', 'אני צריך תקציב לעולים אחרים, אתיופים, רוסים, צרפתים, אתם תסתדרו'.
אברהם נגוסה: שמעת את הטענות האלה.
אברהם נגוסה: אני מניח שהטענות האלה אולי נשמעו על ידי הרשויות המקומיות כי הן אלה שבשטח מבצעות את המדיניות.
אברהם נגוסה: לפני שאני שואל את משרד החינוך אני רוצה לשאול אם נתקלת בדברים כאלה.
<נטלי אטלן: אולי מאיה תיכף תענה על השאלה הזאת.
אברהם נגוסה: אנחנו נפנה גם אליה, אבל את כרשות מקומית, האם יש דבר כזה והאם לא קיבלתם מענה כדי להתמודד עם הבעיות האלה?
<נטלי אטלן: אני רוצה להגיד שאנחנו עושים מהלכים גם ברשות המקומית.
<נטלי אטלן: אני אתן דוגמה של השירות הפסיכולוגי, העלית את הנושא של הטיפול הפסיכולוגי, אני אתייחס רק לטיפול הפסיכולוגי של התלמיד העולה ושל המשפחות.
<נטלי אטלן: אנחנו עשינו מהלכים מול השפ"כ לתת מענים טיפוליים פסיכולוגיים לתלמידים ומשפחותיהם כשיש צורך, בשפת האם שלהם וקיבלנו לפני כמה חודשים אישור שאנחנו יכולים להפנות תלמידים והתחלנו במהלך הזה, אנחנו מפנים תלמידים עולים והם מקבלים טיפולים בתחנות של השפ"כ.
<נטלי אטלן: אנחנו מקבלים טיפולים בשפת האם שלהם וזה עובד טוב.
<נטלי אטלן: זו התחלה, אבל אנחנו מודעים לכך שיש צרכים ואנחנו מנסים לענות עליהם לאט לאט, זה מה שאנחנו מנסים לעשות.
<נטלי אטלן: זו דוגמה אחת.
<נטלי אטלן: כפי שאמרתי, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם עמותות ועם המשרדים הממשלתיים ומנסים להתקדם.
אברהם נגוסה: אני מבקש להגיע למשרדי הממשלה.
<ג'ייסון רוט: אם אפשר רק משהו קטן.
<ג'ייסון רוט: אנחנו בתור פרויקטורים של דוברי אנגלית בירושלים, אני וישראל, אנחנו עובדים הרבה בשיתוף עם ארגונים.
<ג'ייסון רוט: ACI, נפש בנפש, טלפט וכולי, גם קו לנוער.
<ג'ייסון רוט: ואנחנו לא עובדים רק עם אלה שאחרי עליה, זה גם טרום עליה.
<ג'ייסון רוט: מה שאנחנו מנסים לעשות לפני, אנחנו טסים לירידים בחו"ל, אנחנו מדברים לכל העולים שאנחנו כן יכולים להשיג אותם, מדברים איתם על מה צריכים לעשות, מה זה החיים בירושלים.
<ג'ייסון רוט: כמובן עכשיו עם נפש בנפש יש פיילוטים, כל עולה שמעוניין לשמוע על ירושלים בא למשרד שלנו מדבר עם ישראל או איתי, ואנחנו מדברים על החיים בירושלים.
<ג'ייסון רוט: מה הם צריכים לדעת לפני העלייה וגם כשהם עולים, וגם שנה אחרי ועשר שנים אחרי העלייה.
<ג'ייסון רוט: הכל כדי להסתדר פה בישראל, עם פחות בעיות.
<ג'ייסון רוט: אז מה שאנחנו מבקשים לעשות עם כולם כאן, לעשות שיתופים ביחד, או אם באירוע, או סתם איך אנחנו יכולים לעבוד ביחד, שנוכל לעזור לכל העולים לפני שיווצרו הבעיות.
<ג'ייסון רוט: אם נוכל לטפל בבעיות לפני שהם באים, אז לא מגיעות הבעיות.
<ג'ייסון רוט: תודה.
אברהם נגוסה: בגלל קוצר הזמן אני אתמקד במשרדים מסוימים.
אברהם נגוסה: כמובן אם משרדים אחרים ירצו להתייחס אני אאפשר.
<קריאה: לסוניה הייתה שאלה לעיריית ירושלים.
<סוניה גרהם: מדברת באנגלית, להלן תרגום חופשי של דבריה: אני עובדת עם ה-WZO , והמועצה שלה.
<סוניה גרהם: אחת הסיבות שהתחלנו את זה לגרום שהדברים יקרו במהירות לעולים החדשים והתקציב שאמור להיות מופנה לעולים דוברי אנגלית אכן יופנה אליהם.
<סוניה גרהם: השאלה שלי היא, לכם כעירייה יש כספים מוקצים, איך התקציב מגיע לעולים דוברי אנגלית בירושלים שאכן צריכים אותו?
אברהם נגוסה: כל רשות מקומית מקבלת תקציב פר עולה.
אברהם נגוסה: לכן אם אתם קיבלתם תקציב לעולים דוברי אנגלית, איך אתם אומרים 'אני צריך את הכסף לעולה אחר ואתם תסתדרו'.
אברהם נגוסה: זה הרעיון שלך?
<סוניה גרהם: אני הבנתי שרשויות מקומיות מקבלות תקציבים, איך זה מחולק לדוברי אנגלית בירושלים.
<ג'ייסון רוט: קודם כל אנחנו מבקשים כסף, יש לרשות הקליטה כסף, כל פרויקטור, גם ספרדית, צרפתית, רוסית ודוברי אנגלית, אנחנו מנסים לעשות מה שאנחנו רוצים לעשות, אם זה אירוע או סדנאות, מה שאנחנו חושבים שאנחנו צריכים לעשות עם התקציבים שלנו.
<ג'ייסון רוט: אנחנו מבקשים כסף ואז אנחנו מקבלים פחות או יותר מה שאנחנו מבקשים.
<ג'ייסון רוט: מה שאנחנו עושים כל שנה לילדים, נגיד, לילדים בירושלים – ואני לא יודע מה יש בעוד עיריות – אבל בירושלים כל קיץ יש מחנה קיץ, קייטנה לילדים.
<ג'ייסון רוט: מכיתה א' עד יב', שהם באים לשלושה שבועות והם לומדים עברית, הם מחפשים חברים שם וכולי.
<ג'ייסון רוט: שהם יוכלו להסתדר בשנה הבאה בלימודים לדוגמה.
<ג'ייסון רוט: זו דבר אחד.
<ג'ייסון רוט: יש גם יום עולה שאנחנו עושים, יש מסיבות, יש שיעורים לכלכלה נבונה, כי בארצות הברית כסף זה משהו אחד ובישראל זה משהו אחר.
<ג'ייסון רוט: יש גם סדנאות לשירות לאומי, לשירות, שאנחנו עושים וכולי וכולי.
<ג'ייסון רוט: אז אנחנו מנסים את הכסף שאנחנו מקבלים, היכן שאנחנו רואים שיש בעיות ומה הכי טוב לעולים שלנו.
<ג'ייסון רוט: אם את רוצה לדבר יותר בפרטי אפשר לעשות את זה גם, שאני יכול להראות את מה שעשינו.
<סוניה גרהם: כן.
<סוניה גרהם: אני רוצה להבין יותר לעומק.
<ג'ייסון רוט: בשמחה.
רחל עזריה: אני רוצה לומר, הרבה פעמים ואני מכירה את זה בהרבה עיריות, שיש נטייה ללכת על אירועים כי אירועים זה משהו שהוא גם קל יותר לניהול, גם לפוליטיקאים יש אינטרס שיהיו אירועים, אפשר לבוא לברך ויש בחירות עוד פחות משנה, ואני חושבת שמה שבסופו של דבר העולים צריכים הרבה פעמים זה ליווי הרבה פחות זוהר, הרבה פחות מגניב לאורך כל התקופה.
רחל עזריה: אירועים זה נעים, זה כאילו כולנו ביחד והכל בסדר, אבל בסוף ברגעי המשבר, השאלה אם מישהו נמצא, והשאלה אם יש ליווי פרטני שבסוף לא מגיעים לרגעי המשבר.
רחל עזריה: לצערי זה אני פחות - - -
אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול את נציג השירות הלאומי אזרחי, בעניין אלה שמשרתים בשירות לאומי.
אברהם נגוסה: עולים בודדים שמגיעים ומתנדבים.
אברהם נגוסה: יש גם מתנדבים לא עולים, אבל אנחנו נתמקד בעולים.
אברהם נגוסה: האם אתם רואים בהם כבודדים והאם יש התייחסות מסוימת בנושא הזה?
אברהם נגוסה: האם מענק חייל בודד מגיע להם?
<שלו ארגי וובו: בוקר טוב לכולם.
<שלו ארגי וובו: ברשות היושב ראש, אני מנהל את כל התחום של האוכלוסיות המיוחדות ברשות לשירות לאומי אזרחי.
<שלו ארגי וובו: בחצי משפט, הרשות לשירות לאומי אזרחי זה הרגולטור של כל השירות הלאומי היום בארץ ובחו"ל, מפעילים כ-18,000 תקנים כמעט כל שנה, בתוכם המתנדבים המאוד מאוד מיוחדים שלנו שזה כל המתנדבים הבודדים, העולים.
<שלו ארגי וובו: קודם כל ממש להצדיע פה לכל ארגון ועמותה שנמצאת פה.
<שלו ארגי וובו: אני נחשפתי לעולם הזה בזכות חמותי שתחיה שמנהלת את – מושבה מי שמכיר, בפנסילבניה, ואשתי שמנהלת את תכנית "עמישב" שמתייחס רק לתחום הזה ולדברים האלה.
<שלו ארגי וובו: אנחנו כבר בתהליך של שנה, אני שנה מתעסק בעיקר בתחום הזה.
<שלו ארגי וובו: אנחנו בתהליכים של להשוות את התנאים של העולים הבודדים, את התנאים שמגיעים להם לפי החוק לגבי המענקים וגם תוך כדי שירות.
<שלו ארגי וובו: אלה שני דברים שונים.
<שלו ארגי וובו: אנחנו בתהליך לקראת סגירה עם הסיפור של מתנדבים לאחר השירות שלהם, אחרי שהם מסיימים.
<שלו ארגי וובו: השלב הבא שהוא היותר קריטי, זה שאנחנו רוצים להשוות את התנאים שלהם תוך כדי שירות, שאנחנו מדברים פה על תקציבים מאוד גדולים, זה בתהליך לקראת התקציב הבא מול האוצר.
<שלו ארגי וובו: מבחינתנו כל מתנדב כזה שמגיע, מעבר לאתגרים שיש למתנדב רגיל ואני לא צריך להגיד, אנשים כאן מכירים את כל האתגרים הנוספים שיש, אנחנו בתהליך מול הדבר הזה, מול השעות שלהם, מול השעות שהם יכולים, ימי החופש המוגדלים שהם מקבלים לטובת לטוס לחו"ל לראות את המשפחה, לטובת זה שהמשפחה מגיעה, יש פה התייחסות והוצאנו על זה נוהל מאוד מסודר.
<שלו ארגי וובו: את כל מה שאני אומר עכשיו אפשר לשלוח בצורה מסודרת לכולם.
<שלו ארגי וובו: כמובן באתי היום ממש ללמוד ולשמוע, כתבתי לי כאן עוד הרבה נקודות שאנחנו צריכים לעבוד עליהן ולהתקדם איתן, ואני מזמין את כולכם בשמחה לכל דבר.
אברהם נגוסה: יש לי שתי שאלות.
אברהם נגוסה: כשאתה אומר שאתם דנים על התקציב, אתה מדבר על תקציב 2019-2020, והאם רוצים להשוות את המענקים לחיילים בודדים?
<שלו ארגי וובו: כמובן שאנחנו רוצים להשוות את זה לחיילים בודדים.
<שלו ארגי וובו: זה לא חיילים, לכן זה דירוג שהוא טיפה יותר למטה.
<שלו ארגי וובו: אנחנו רוצים להשוות את זה כמה שיותר קרוב.
<שלו ארגי וובו: כמה שאפשר וכמה שמאפשרת המדינה.
<שלו ארגי וובו: מבחינתנו כל מתנדב כזה, אני אומר שוב, חיילים קרביים זה חיילים קרביים אבל מתנדב בודד כזה שעובר את כל מה שהוא עובר בלי המשפחה שלו וכל התהליכים שהוא עובר- - -
אברהם נגוסה: לא מתנדב, שירות לאומי.
<שלו ארגי וובו: כשאני אומר מתנדב, אני מתכוון למתנדב בשירות הלאומי.
<שלו ארגי וובו: מבחינתנו הוא ממש באותו לבל, הוא לוחם בתחום שלו במה שהוא עושה, ומבחינתנו שוב בשאיפה זה בתקציב הקרוב להשוות את התנאים שלהם, ממש כמו שנותנים לחיילים בודדים.
אברהם נגוסה: לאיזו שנת תקציב אתה מתייחס?
<שלו ארגי וובו: לשנה הקרובה.
אברהם נגוסה: 2018?
<שלו ארגי וובו: לשם אנחנו רוצים לשאוף ולשם אנחנו עושים את התהליכים.
<שלו ארגי וובו: תודה.
אברהם נגוסה: נשמע את נציגת משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: אני מבקש שתתייחסי.
אברהם נגוסה: אני בטוח שרשמת את כל מה שעלה פה.
<דוריס קריאף: רשמתי ואני אתייחס לכל מה שעלה.
אברהם נגוסה: אני מבקש לשאול לגבי הקריטריונים לקביעה שקבוצות עולים ספציפיות כמו דוברי אנגלית, ויש להם דרישות בהתייחסות מיוחדת.
<דוריס קריאף: אני ממונה על הזכאות במשרד העלייה והקליטה.
<דוריס קריאף: אני אתחיל עם הסיפור של הפרויקטורים.
<דוריס קריאף: הפרויקטורים ברשויות ממומנים ב-75% על ידי משרד העלייה והקליטה.
<דוריס קריאף: יש כ-90 פרויקטורים בכל רחבי הארץ.
<דוריס קריאף: 40 מהם דוברי אנגלית, גם אם זה לא בשפת האם הראשונה שלהם, כלומר גם דובר רוסית יכול להיות דובר אנגלית.
<דוריס קריאף: יש רשימה שאפשר להעביר לכם אותה של דוברי אנגלית.
<דוריס קריאף: כלומר, כמחצית הם דוברי אנגלית.
<דוריס קריאף: אז מהבחינה הזאת עברנו את המכשול, שינינו את התבחינים, אני לא יודעת אותם בעל פה אבל הם נמצאים באתר האינטרנט.
<דוריס קריאף: שינינו את התבחינים לפני שנתיים, הם יותר מקלים ולכן איפשרו לקלוט ולממן יותר פרויקטורים ברשויות.
<דוריס קריאף: מבחינת יועצי הקליטה דוברי אנגלית, שוב, בדיוק באותה רמה של הפרויקטורים אם זו לא שפת האם שלהם, כלומר גם דובר רוסית יכול להיות דובר אנגלית, יש לנו בכל מרחב דוברי אנגלית וגם אם אין יועץ קליטה ספציפי שהוא דובר אנגלית שהוא זמין, תמיד נעזרים, יש לנו סטודנטים דוברי אנגלית, יש לנו בני שירות שאנחנו מעסיקים שהם דוברי אנגלית ותמיד אפשר לקרוא למישהו שיתרגם.
<דוריס קריאף: באמת שאין איזו שהיא עוצמתיות בקשיים של לטפל במישהו שהוא לא דובר עברית.
<דוריס קריאף: לגבי ארגון נפש בנפש, זהו ארגון שנתמך על ידי משרד העלייה והקליטה בכ-18 מיליון שקלים בשנה, על מנת לתפעל אותנו ולעזור לנו בתפעול של הטרום עליה ואחרי העלייה.
<דוריס קריאף: כמובן שיש תבחינים לארגונים האלה, יכולים להיקלט כמה שיותר ארגונים שעומדים בתבחינים האלה, לעזור לנו להתמודד עם טרום עליה ואחר כך.
אברהם נגוסה: את יודעת שארגון נפש בנפש מטפל רק בצפון אמריקה ובאנגליה.
אברהם נגוסה: ומה עם מדינות אחרות דוברות אנגלית?
<דוריס קריאף: גם מוזמנים להגיש בקשות לתמיכה מהמשרד.
<דוריס קריאף: יש תבחינים שלא רק אנחנו קובעים אותם, גם משרד המשפטים.
<דוריס קריאף: מי שעונה לתבחינים האלה יכול להצטרף ולהיות ארגון נתמך על ידי המשרד.
<דוריס קריאף: יש לנו מוקד מידע שנפתח ביוני השנה, ומחצית מהם דוברי אנגלית.
<דוריס קריאף: אנחנו כן מודעים לזה שגם לפעמים יש יותר צורך לאנגלית, אין תכניות שמיועדות לאוכלוסייה כזאת או אחרת.
<דוריס קריאף: לכל התכניות יכולים להצטרף כל העולים, כולל נגב גליל עכשיו שאנחנו מכינים, תכנית עליה לנגב ולגליל.
<דוריס קריאף: כמובן שעדיין יש אוכלוסיות ייחודיות שלא אנחנו קבענו אלא הממשלה שהם יהיו אוכלוסיות ייחודיות לכן אני לא יכולה להתייחס להחלטות ממשלה, ולכן אין להשוות.
<דוריס קריאף: אבל התכניות הן לכלל האוכלוסייה מכל העולם.
<דוריס קריאף: טרום עליה – גם הגלובל סנטר של הסוכנות היהודית, היום אנחנו תומכים בו על מנת שהוא יתגבר, שם יש הרבה דוברי אנגלית, כלומר יש מידע טרום עליה, יש כנסים, אנחנו מביאים אנשי מקצוע ועושים אותם בשיתוף פעולה גם עם הסוכנות היהודית וגם עם ארגון נפש בנפש, במקרה הזה זה בצפון אמריקה.
<דוריס קריאף: יחד עם ההסתדרות הציונית אנחנו מפעילים שיעורי עברית טרום עליה, כדי שאנשים יהיו כמה שיותר מוכנים לארץ עם השפה העברית.
אברהם נגוסה: פה מדברים על צרכים מיוחדים.
אברהם נגוסה: עולים שצריכים התייחסות לצרכים מיוחדים.
אברהם נגוסה: האם משרד הקליטה השתחרר מהעניין של אלה שבאים מארצות הרווחה הם יסתדרו וזה בסדר, נותנים סל קליטה וזהו?
<דוריס קריאף: בוודאי שהוא השתחרר.
<דוריס קריאף: לדעתי הוא לא היה מחובר לסיפור הזה.
אברהם נגוסה: את שמעת כמוני את ההתייחסות של הארגונים.
<דוריס קריאף: נכון אבל הרבה פעמים גם דובר שפה רוסית יכול להגיד את זה.
<דוריס קריאף: יש לנו עובדות סוציאליות שאנחנו מעסיקים במשרד, שהן בעלות תקן, כולם דוברי אנגלית, כלומר אם יש משפחה בעלי צרכים מסוימים הפרויקטור יודע לחבר לעו"סית של המשרד, שתלווה מול המוסדות, מול ביטוח לאומי וכדומה, וזה לכלל האוכלוסייה, לא רק לדוברי אנגלית.
אברהם נגוסה: את שמעת על הבעיות של אלה שסיימו תואר ראשון או שני ומגיעים לפה עם מקצוע ולא נותנים להם עבודה מכיוון שרמת העברית שלהם לא מספיקה, ודבר שני השתלבות הצעירים באוניברסיטאות.
אברהם נגוסה: עלו כאן נושאים, האם למשרד הקליטה יש תכנית מפורטת להתערב בדברים האלה?
<דוריס קריאף: אין תכנית מפורטת, אבל יש לנו מימון כמובן, אתה יודע שיש לנו מימון לצעירים ללמוד את התואר שלהם, לצערי רוב האוכלוסייה האנגלית בוחרת ללמוד בבינתחומי בשפה האנגלית, ולכן הם לא עוברים - - -
אברהם נגוסה: אולי לא הבנתי.
אברהם נגוסה: זה לא העניין הכספי.
<דוריס קריאף: אני מדברת על השפה העברית.
אברהם נגוסה: הם צריכים התערבות.
<דוריס קריאף: הם מדלגים על השלב - - -
אברהם נגוסה: מול האוניברסיטאות, מול המוסדות.
אברהם נגוסה: האם אתם מכינים אותם מול מקומות התעסוקה?
אברהם נגוסה: אלה דברים של התערבות.
אברהם נגוסה: הבעיה היא לא בעיית המלגה אלא שלא מקבלים אותם לתוך המוסד בגלל העברית שלא מתאימה לרמת ההשכלה הגבוהה.
<דוריס קריאף: זה לא שלא מקבלים אותו.
<דוריס קריאף: יש מכינת עולים, הוא פשוט צריך לעבור מכינת עולים אם רמת העברית שלו לא טובה, וזה תנאי של האוניברסיטה.
<דוריס קריאף: אי אפשר ללמוד באוניברסיטה בלי השפה העברית.
אברהם נגוסה: מה לגבי ההכרה בתארים?
<דוריס קריאף: אני לא - - - משרד הבריאות - - -
אברהם נגוסה: משרד הבריאות זה בעניין הרופאים ועוד, יש לנו דיון ושם נעלה את זה.
אברהם נגוסה: אין לי זמן עכשיו להיכנס לזה, אבל מקצועות כמו למשל פסיכולוגים, עורכי דין ומקצועות אחרים.
<דוריס קריאף: אנחנו עוזרים.
<דוריס קריאף: אתם יודעים שכל מקצועות הרישוי, משרד העלייה והקליטה עוזר לכל האוכלוסייה.
אברהם נגוסה: מה התכנית?
<דוריס קריאף: אני לא יודעת להגיד לך על התכנית.
אברהם נגוסה: האם יש מחלקה שמטפלת בזה?
אברהם נגוסה: האם הארגונים האלה, האם עולים יודעים למי לפנות לקבל עזרה?
<דוריס קריאף: יש יועצי תעסוקה, יש אגף תעסוקה שהוא מתעסק עם כל ההכרה בתעודות, תרגום של מסמכים נוטריוניים שקשורים למקצוע שלו.
אברהם נגוסה: אנחנו בלחץ של זמן.
אברהם נגוסה: בבקשה נציגת משרד החינוך, מנהלת אגף קליטת תלמידים.
אברהם נגוסה: אני מבקש שתתייחסי למה שנאמר פה בעניין שילוב הילדים במערכת החינוך הפורמלי והלא פורמלי.
אברהם נגוסה: תמיכה נפשית בעיקר.
<מאיה שריר: בשנת 2017 הגיעו 978 תלמידים מארצות הברית למערכת החינוך, 51 מאוסטרליה, 2 מאירלנד, 170 מבריטניה, 3 מניו זילנד, 113 מקנדה שחלקם בכלל דוברי צרפתית.
<מאיה שריר: מה שכתוב בחוזר מנכ"ל על שעות הוא באופן שוויוני לכלל האוכלוסיות.
<מאיה שריר: כל העולים שמגיעים אלינו מ-130 מדינות צריכים ללמוד עברית, כולם בלי יוצא מן הכלל צריכים להשלים פערים במקצועות הלימוד השונים ואפילו במתמטיקה סדר הדברים שנלמד במערכת החינוך בישראל שונה ממה שנלמד בארצות הברית, כך שבכל מקצועות הלימוד צריך להשלים פערים.
<מאיה שריר: יש שלושה נושאים שבהם יש התייחסות שפת ארץ המוצא.
<מאיה שריר: הנושא הראשון הוא בגרות.
<מאיה שריר: יש לעולים החדשים, במיוחד אלה שהגיעו בגיל 15, בגיל מבוגר יותר, אפשרות להבחן גם במבחן דו לשוני.
<מאיה שריר: בעברית ובשפת האם ויש מבחנים כאלה באנגלית כמובן.
<מאיה שריר: הנושא השני הוא ברושור עם מידע להורים.
<מאיה שריר: יש לנו מידע להורים על מערכת החינוך בישראל שהיא מאוד שונה מכל מערכות החינוך בעולם, וגם את זה יש באנגלית.
<מאיה שריר: הנושא השלישי הוא המגשרים החינוכיים הבין תרבותיים שזה מצ'ינג שלנו עם הרשויות, שוב, כמו משרד העלייה והקליטה אנחנו מתקצבים בערך 75% והרשות צריכה להגיד שהיא רוצה לתקצב את זה ולהשתתף בתכנית ואז אנחנו מפעילים.
<מאיה שריר: עד היום לא היו לנו דוברי אנגלית.
<מאיה שריר: אני אבדוק אפשרות במשרד להרחיב את הקול קורא שצריך להתפרסם השבוע או בשבוע הבא, להרחיב אותו גם לדוברי אנגלית.
<מאיה שריר: לגבי מורים, נשמח לקלוט במיוחד מורים לאנגלית שמאוד חסרים במערכת, אבל לכל המורים, אני יודעת שיש שעות עולים, נברר נקודתית מה קרה שם ונשמח שתפנה אלי את הבעיה ונבדוק.
<מאיה שריר: לגבי תלמידים בעלי צרכים מיוחדים, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרד העלייה והקליטה, עם הסוכנות היהודית, עם נפש בנפש, כל הארגונים האלה שמפנים אלינו, משפחות שהם טרום עליה יודעים שהילדים יזדקקו לאיזה שהוא טיפול של חינוך מיוחד – טיפלנו.
<מאיה שריר: טיפלנו בעולים כאלה מכל המדינות, לא ביקשנו תרגום לעברית.
<מאיה שריר: כמה שאפשר לסייע פה אנחנו בהחלט ערוכים ומוכנים.
<מאיה שריר: אותו דבר עם השפ"כ, עשינו מהלך מאוד מקצועי להכשיר את המגשרים לעבודה עם אוכלוסיות של עולים.
<מאיה שריר: יש נוהל עבודה והכשרה שלהם.
אברהם נגוסה: אנחנו חייבים לסיים, אני יודע שלא הספקנו לשמוע את משרד הרווחה.
אברהם נגוסה: מה שהשגנו היום הוא הבאת המודעות של הנושא הזה.
אברהם נגוסה: משרדי הממשלה שמעו וגם הארגונים.
אברהם נגוסה: אנחנו נעקוב ונקיים דיון המשך בעניין הזה כדי לשמוע.
אברהם נגוסה: אני מציע למשרדי הממשלה, אחרי ששמעתם את הטענות האלה תעשו שיעורי בית במשרד שלכם ותבדקו את עצמכם ולאחר מכן תבואו אלינו עם רעיונות איך לשתף פעולה על מנת למגר את התופעות האלה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לתת ליהונתן לסכם בקיצור.
<יהונתן רובין: מדבר באנגלית, להלן תרגום חופשי של דבריו: תודה רבה חבר הכנסת נגוסה, אני רוצה להודות לכולכם על שהגעתם, העבודה שאנחנו עושים היום תעזור לעולים שיבואו והעולים שכבר כאן.
<יהונתן רובין: תודה מיוחדת לרפאל ג'יי וסוניה שעזרו לכל זה לקרות.
<יהונתן רובין: אני רוצה לסכם במהירות ולומר בשם ה-WZO, אנחנו נעזור לתאם בכל מה שיקרה בהמשך, הצעדים העתידיים וכולי.
<יהונתן רובין: כמו כן אני מבקש לציין, וזה מה שהרבה מהארגונים העלו אבל אף אחד לא ממש חידד את זה, שמאז קום מדינת ישראל 700,000 ישראלים עזבו ולא חזרו, וזאת לפי נתוני הלמ"ס.
<יהונתן רובין: זה בערך 10,000 כל שנה.
<יהונתן רובין: 54% היו אנשים שלא נולדו בישראל.
<יהונתן רובין: יש עולים רבים שחוזרים לארצם.
<יהונתן רובין: אנחנו מקווים שהיוזמות האלה ימשיכו ויעזרו לעולים החדשים להשתלב.
אברהם נגוסה: אנחנו נקיים דיון נוסף בקרוב ונזמן אתכם.
אברהם נגוסה: אני שוב רוצה לומר למשרדי הממשלה, שמעתם את הדברים, תתכננו, תבדקו ותבואו אלינו.
<דפני רות מושיוב: אני רק רוצה להגיד שהיה דיון אצל המנכ"ל אצלנו לנושא של קדם הכנה של אנשים עם צרכים מיוחדים.
<דפני רות מושיוב: אני ממליצה לארגונים דוברי האנגלית, בואו למנכ"ל ותדברו כי זו בעיה רוחבית, זו לא בעיה מארץ אחת.
<דפני רות מושיוב: צריך לדעת איך עושים את זה כשאדם לא מוכר כאזרח המדינה.
<דפני רות מושיוב: מהגלובל סנטר לא קיבלנו אף פניה לגבי אנשים עם צרכים מיוחדים.
אברהם נגוסה: אני שוב קורא למשרדי הממשלה להשתחרר מההבנה שדוברי אנגלית מארצות רווחה הכל בסדר, בואו נצא מזה ונתייחס לעולה בצורה פרטנית.
אברהם נגוסה: נמצא איתנו חבר הכנסת נחמן שי וחברי כנסת נוספים יצטרפו בהמשך, נמצא גם מזכ"ל הסוכנות היהודית ומנכ"ל בית התפוצות וכמובן נציגי קרן היסוד ונציגים אחרים.
אברהם נגוסה: אני שמח לפתוח את הדיון המיוחד הזה.
אברהם נגוסה: היום אנחנו מקיימים בכנסת את יום התפוצות.
אברהם נגוסה: חשוב לנו לחזק את הקשר בין התפוצות למדינת ישראל.
אברהם נגוסה: כמובן שמדינת ישראל רואה בתפוצות כאסטרטגיה בכל התחומים: הכלכלי, חברתי, תרבותי וכמובן דיפלומטי.
אברהם נגוסה: לכן מדינת ישראל הקימה משרד ברמה מיניסטריאלית לענייני תפוצות על מנת לעבוד בשיתוף פעולה עם המוסדות הלאומיים של מדינת ישראל כמו הסוכנות היהודית, קרן היסוד, ההסתדרות הציונית העולמית ומוסדות אחרים.
אברהם נגוסה: בקומה 2 מוצגת תערוכה של בית התפוצות ומי שלא הספיק כמוני, יכול לראות אותה אחרי הדיון.
אברהם נגוסה: בית התפוצות מביא את תפוצות העולם.
אברהם נגוסה: ביקרנו שם כמה פעמים.
אברהם נגוסה: יישר כח על העבודה הטובה שאתם עושים ושומרים ומראים את המסורת היהודית העתיקה והמודרנית.
אברהם נגוסה: נשמע קודם את מנכ"ל משרד התפוצות מר דביר כהנא ולאחר מכן נשמע גם מכובדים אחרים.
אברהם נגוסה: כמובן מי שירצה להתייחס יוכל להירשם וניתן לכל מי שרוצה להביא את דעתו בנושא עד כמה שאפשר.
<דביר כהנא: ברשות חבר הכנסת נגוסה, חבר הכנסת נחמן שי, ידידי, עמיתיי, חבריי, באמת אנחנו מתרגשים היום לחגוג או לייסד חג שבערב חג החנוכה ישנו חג נוסף שבו נחגוג את חיזוק הקשר בין אזרחי ישראל, כנסת ישראל, ממשלת ישראל לבין יהדות העולם.
<דביר כהנא: באמת אין מה להכביר במילים עד כמה משמעותי חיזוק הקשר הזה דווקא בימים אלה, דווקא במקום שבו מחד אנחנו רואים קטסטרופה עולמית שבה העם היהודי מצטמק, שפחות ופחות יהודים רואים קשר וזיקה גם ליהדותם וגם למדינת ישראל כמרכז העם היהודי.
<דביר כהנא: מנגד הרבה עסקנים וגם הפוליטיקה הישראלית חוטאת בזה, מחפשת כותרות, מחפשת לעסוק בהרבה תדמיות, מחפשת פתרונות לטווח הקצר, מחפשת כביכול לפתור דברים בהבזק וברגע על אף שדרושה עבודה תשתיתית ועמוקה רבת שנים והשקעה.
<דביר כהנא: אומרים על נרות החנוכה שאפשר להדליק מנר לנר.
<דביר כהנא: ואומרים הנר דולק וחברו אינו חסר.
<דביר כהנא: ובאמת הגיע הזמן שהנר הזה של מדינת ישראל, אולי כבר אבוקה גדולה שמתעצמת והולכת אחרי שבעים שנה, אותה אבוקה תיקח אחריות ותעצים מאורה גם כלפי חוץ, תבוא ותגיד ממשלת ישראל, כפי שאומרת היום, מתבטא במשרד ממשלתי, בתקציב, בהבנה מערכתית, שמדינת ישראל באה ואומרת 'אנחנו לוקחים אחריות, אנחנו מרגישים חלק', אנחנו אומרים 'עתיד העם היהודי בלי שום אינטרס ישראל מה יתרום לנו כמדינת ישראל, עדיין אנחנו מחויבים לכל יהודי ויהודי בעולם'.
<דביר כהנא: אותה אחריות באמת מתבטאת בדוגמה המדהימה, המרהיבה בארגון שעוד רגע תיחשפו אליו, שנקרא Momentum JWRP, שבאמת לקחו את אותה אחריות של עבודה סיזיפית וקשה להדליק מנר לנר, מנשמה לנשמה, מאדם לאדם, עבודה שלא נמצאת כל יום בכותרות העיתונים אבל אין חשוב ממנה.
<דביר כהנא: אני גאה להיות שותף גם בפרויקט הזה, גם בפרויקטים אחרים.
<דביר כהנא: הפרויקט הזה הוא באמת דוגמה וסמל למצליחנות, לרעיון של אישה אחת שחלחל ומהדהד בכל העולם כולו, מחבר יחד את ישראל ואת יהדות העולם, ואני חושב שאת אותה קריאה שקראנו 'את אחיי אנוכי מבקש' אנחנו צריכים לבדוק היטב בערב החנוכה.
<דביר כהנא: ללמוד מהתקדים ההיסטורי של ריבונות ישראלית, ריבונות יהודית שהייתה כאן כבר, הייתה ונעלמה.
<דביר כהנא: במקום לעסוק בפכים קטנים, במקום לעסוק בתדמיות, צריך לעסוק בעיקר, צריך לבנות קשר צריך לבנות מהות, צריך להכיר, צריך לדעת, צריך לייצר קשר אמיתי שהוא קשר בל הינתק.
<דביר כהנא: תודה לוועדה שהקדישה היום את המושב לדון בנושא החשוב הזה.
<דביר כהנא: אני שמח להעביר את המיקרופון לידידיי בפרויקט Momentum.
אברהם נגוסה: אתה מדבר על JAWISH WOMAN RENECENCE PROJECT, זה פרויקט מאוד חשוב שעובד איתכם בשיתוף פעולה, אנחנו רוצים לשמוע את בן פרי, מנכ"ל JWRP.
<בן פרי: שלום ובוקר טוב לכולם.
<בן פרי: תודה לוועדה, תודה ליו"ר הוועדה חבר ה כנסת אברהם נגוסה, חבר הכנסת נחמן שי.
<בן פרי: כבוד גדול בשבילנו להיות כאן היום.
<בן פרי: השותפים שלנו דן תדמור, מנכ"ל בית התפוצות ש אנחנו מביאים לשם מאות ואלפי נשים ושנביא בשנה הבאה.
<בן פרי: אני רוצה להתחיל בסיפור אם אפשר שאולי ייתן קצת מסגרת למה שאנחנו ב-JWRP מנסים לעשות, וזה אולי סיפור רקע.
<בן פרי: זה סיפור על משפחה וזה סיפור על משפחה של פסנתרנים.
<בן פרי: דמיינו לעצמכם משפחה שעברה מאירופה לארצות הברית ובמשך דורי דורות כולם מנגנים בפסנתר, יש פסנתר בבית והם יודעים שמאוד חשוב לנגן בפסנתר, והם עוברים לארצות הברית, ויודעים שדורי דורות סבי סבים ניגנו בפסנתר הזה, אבל החיים נהיים עסוקים ולחוצים, ובמהלך הדורות מנגנים בפסנתר פחות ופחות.
<בן פרי: בבית יש פסנתר יפהפה, הוא עומד, והילדים הולכים לשיעורי פסנתר, מוציאים הרבה מאוד כסף על שיעורי הפסנתר האלה, וההורים מצפים שהילדים ידעו לנגן בפסנתר.
<בן פרי: רק דבר אחד חסר, בבית אין מוזיקה.
<בן פרי: אף אחד לא מנגן יותר בפסנתר הזה.
<בן פרי: יש פסנתר בבית, משקיעים המון כסף בלימוד שיעורי פסנתר, אבל אין מוזיקה בבית ואף אחד לא מנגן בפסנתר הזה.
<בן פרי: השאלה היא לא שאלה של משאבים ולא שאלה של ההבנה והצורך בחשיבות של להמשיך וללמוד, השאלה היא שאלה של רלבנטיות.
<בן פרי: הפסנתר נהיה פחות רלבנטי בחיים שלהם, לא מתקרבים אליו יותר.
<בן פרי: הדוגמה הזאת בעיני היא דוגמה שלפני שבוע כשעשינו אירוע גדול באטלנטה, מנכ"ל הפדרציה היהודית סיפר את הסיפור הזה על הרלבנטיות של חינוך יהודי ושל חיים וערכים יהודיים בקהילה היהודית האמריקאית.
<בן פרי: משקיעים הרבה מאוד כסף, כולם יודעים שזה חשוב, אבל איפה שהוא בדרך נעלמה הרלבנטיות מחיי היום יום של אנשים לדעת למה זה עדיין חשוב להמשיך להיות פעיל ומחויב בחיים היהודיים המודרניים בחברה האמריקאית.
<בן פרי: זאת אחת השאלות העיקריות שאנחנו בפרויקט שלנו Momentum של JWRP מנסים להכניס ולהחזיר לחיים בקהילות בתפוצות.
<בן פרי: שאלת הרלבנטיות של החיים היהודיים.
<בן פרי: לא כי צריך ולא כי ככה זה היה ולא כי דורי דורות היו ככה, אלא מה הרלבנטיות לחיים שלנו, של היום יום, של כל דבר שאנחנו עושים בו, להמשיך ולשמור את הזהות היהודית שלנו.
<בן פרי: אני מבקש להציג לכם סרט קצר שיראה לכם מה אנחנו עושים ואיך זה נראה, אבל נתחיל קודם עם המצגת שתספר על הפרויקט.
<בן פרי: פרויקט Momentum של JWRP שאנחנו עמותה שהוקמה בשנת 2008, קבוצה של נשים מארצות הברית, התחילו שמונה נשים עם חזון שחשבו איך אפשר לחזק את הזהות היהודית בתפוצות, הן היו קבוצה של שמונה נשים, אני חייב להגיד שהן לא עשו פרויקט של נשים או לנשים בגלל שהן קבוצה של נשים .
<בן פרי: הן עשו פרויקט שמתרכז בנשים מכיוון שזה הדבר הכי נכון לעשות מבחינת אימפקט וסוכני שינוי בחברה.
<בן פרי: אנחנו מאמינים שאם נשפיע ונעצים נשים, הן אלה שייקחו את הערכים ויחזירו אותם למשפחה שלהן ולקהילות שלהן, ובסופו של דבר ישנו את העולם.
<בן פרי: פרויקט Momentum היום ב-26 מדינות בעולם ואנחנו הבאנו עד היום כ-15,000 נשים במשלחת מסובסדת בשיתוף עם משרד התפוצות שמגיעות לארץ לשמונה ימים, ובהם הן נחשפות לישראל ולתוכן לימוד יהודי שונה, רלבנטי, אמיתי, מעניין, מסעיר שאולי הן לא נחשפו אליו בעבר.
<בן פרי: אבל הדבר הכי מרתק בתכנית הזאת הוא שאנחנו לא רק תכנית שמביאה אנשים לישראל אלא שיש מערכת שלמה, יש תשתית, רשת של כ-190 ארגונים שותפים בעולם שאיתם אנחנו עובדים ביחד.
<בן פרי: אנחנו מאמינים שאם אנחנו עובדים ביחד עם ארגונים שותפים אחרים, אנחנו נעשה יותר.
<בן פרי: יש רשת אדירה של ארגונים יהודיים מוצלחים עם אנשים ואנשי צוות נהדרים בכל רחבי העולם ויש הרבה סגמנטציה.
<בן פרי: עובדים לבד.
<בן פרי: אנחנו מאמינים שאם נביא את כולם ביחד, מאמינים בכוח של החיבור שיש נשים טובות בכוח הזה, אם אנחנו מביאים אותן ביחד יהיה יותר טוב לכל הקהילה כולה.
<בן פרי: השותפות מתחילה עם הארגון השותף עוד הרבה חודשים לפני שהמשלחת מגיעה לארץ.
<בן פרי: אנחנו עושים תהליך של הכנה דרך הארגון השותף, איתור משתתפות, הכנה שלהן, חומר לימודי, פעילות עוד לפני שהן מגיעות לארץ בונים קבוצות.
<בן פרי: קבוצות-קבוצות עם מנהיגות שמגיעות ועובדות ומכירות עוד לפני המשלחת בארץ.