GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אליסון אביב: זוהי סטירת לחי עבור אדם בעל תואר שני או דוקטורט, זהות מקצועית, שנים של ניסיון מקצועי ויכולת לעבוד בתחום בריאות הנפש בכל מקום בעולם מלבד המדינה שהם רוצים לחיות בה.
<אליסון אביב: התשובה שניתנת לאנשי המקצוע הללו שיקראו לעצמם מטפלים או תרפיסטים, זו אינה תשובה מתקבלת על הדעת.
<אליסון אביב: עבור אדם בעל ניסיון מקצועי מבוסס, לא קיימת רגולציה בארץ עבור המונח הזה של תרפיסט או מטפל.
<אליסון אביב: כלומר כל אחד שיושב פה היום יכול לצאת החוצה ולתלות שלט ולקרוא לעצמו תרפיסט או מטפל.
<אליסון אביב: כך שאין דרך לאנשים האלה לקבל את הזהות המקצועית שלהם.
<אליסון אביב: אנחנו רוצים להציע רעיון להקים ועדה של אנשי מקצוע מנוסים בתחום בריאות הנפש מחוץ לארץ, שיכולים לסייע לרשויות הרלבנטיות בארץ לזהות טווח רחב יותר של מקצועות בתחום בריאות הנפש, ולמצוא עבור האנשים האלה בית מקצועי כאן בישראל, אשר מכיר בתארים שלהם ובזהותם המקצועית, כך שיזכו לאותה הכרה שקיבלו במדינה שהם באו ממנה.
<אליסון אביב: הבירוקרטיה הנוכחיות הופכת את הדבר לבלתי אפשרי ואנחנו רואים צורך משמעותי בשבירת המחסומים הארגוניים הקיימים.
<אליסון אביב: בנוסף, אנו מעודדים את הוועדה למצוא דרכים לממן שירותים לבריאות הנפש עבור עולים חדשים דוברי אנגלית.
<אליסון אביב: משפחות רבות חוות קשיי קליטה משמעותיים בשנים הראשונות בארץ, ביחד עם ילדיהם שלא כולם רוצים או נלהבים למעבר הזה.
<אליסון אביב: נראה כי יש תחושה כי עולים דוברי אנגלית מסוגלים לממן את הצרכים האלה, אבל אנחנו יודעים שזה לא המצב, למרבית קופות החולים אין הסכמים עם מטפלים דוברי אנגלית ברמה של שפת אם.
<אליסון אביב: אנחנו רוצים שהאנשים האלה יוכלו לקבל את הטיפול בשפת אמם.
<אליסון אביב: אנחנו מבקשים למצוא דרך לסבסד את הטיפולים האלה לכל התרפיסטים, המטפלים דוברי האנגלית שנמצאים בארץ.
<אליסון אביב: קיים קשר בין שני העניינים, שאנחנו חושבים שאפשר למצוא דרכים לתת הכשרה מוכרת של המטפלים דוברי האנגלית בתחום בריאות הנפש היותר רחב, כדי שיהיו גם הרבה יותר אנשים שיוכלו גם לעבוד עם העולים שצריכים את השירותים שלנו.
אברהם נגוסה: מארגון Telfet דורון קליין.
אברהם נגוסה: Recognition of Services Needed Before Arrival to Israel Specifically for Those With Special Needs Senior Rights and Learning Disabilities.
אברהם נגוסה: תסביר לנו מה אתם עושים בתחום הזה.
<דורון קליין: תודה דוקטור נגוסה.
<דורון קליין: אני רוצה להתייחס לתחומים של קדם עליה, והעניין של מה עושים כשמקבלים הודעה מהשליח שהנה מגיעה משפחה שיש להם קשיים אם זה בתחום של לימודים, אם תחום של בריאות הנפש, ואיך מודדים אם זה קדם עליה.
<דורון קליין: ויש לנו כבר את המידע ביד, אנחנו יודעים שהם מגיעים, אבל מי יטפל בזה.
<דורון קליין: מי יתן את המידע שהם צריכים כדי שהם יגיעו ארצה והקליטה שלהם תהיה קליטה מוצלחת?
<דורון קליין: בפועל זה נופל על הכתפיים של ארגוני העולים.
<דורון קליין: אין לנו כתובת ברורה של קדם עליה, שהאנשים האלה יכולים לפנות בעצמם כדי לקבל את המידע שהם צריכים, הם כולם דוברי אנגלית, אין להם את העברית שהם צריכים, אז כל המידע נופל על ארגוני העולים.
אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחס למשרדי הממשלה וארגונים שאמרו לנו ומדווחים לנו שהם עושים הכנה לעליה והם עושים ירידים וכל זה, וכמו ארגון אופ"ק, כמו הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית והארגונים האחרים.
אברהם נגוסה: איך זה נופל רק עליכם?
אברהם נגוסה: האם אתם לא עובדים בשיתוף פעולה?
אברהם נגוסה: האם הם לא בזירה בכלל?
<דורון קליין: אני יכול לדבר מבחינת דרום אפריקה ואוסטרליה.
<דורון קליין: נכון שיש ירידי עליה, אנחנו מגיעים לירידים האלה, אבל מבחינת המידע היום יומי השוטף שהעולה צריך קדם עליה, הכתובת שלו בשפה האנגלית, הכתובת היא ארגון העולים, מבחינתנו Telfet.
<דורון קליין: גם באוסטרליה, גם בדרום אפריקה וגם בהולנד, שאלה שלוש הארצות שאנחנו מטפלים בהן.
<דורון קליין: כמובן אנחנו מברכים את הגעתם של אנשי המקצוע של משרדי הממשלה שמגיעים לירידים, מבחינת עובדת סוציאלית שהוא או היא מוקדש לנושא של לעזור לאנשים האלה שיש להם את ההתמודדויות האלה של קדם עליה, בפועל אנחנו רואים בשטח שהכתובת בשביל העולים בפועל זה ארגון העולים ולא המוסדות הרשמיים.
<דורון קליין: אני אומר שאפשר לעשות יותר בתחום הזה.
<דורון קליין: גם מה שקורה אצל עולים שמגיעים ארצה, בגלל שכשהם נמצאים בארצותיהם בקדם עליה, יש מערכת תומכת.
<דורון קליין: יש משפחה, שפה, תרבות, הכל מוכר.
<דורון קליין: יש פעמים שיש מחלות נפש שרק אחרי הגעתם ארצה פתאום זה פורץ החוצה בגלל הלחץ של קליטת העלייה.
<דורון קליין: המעבר ממדינה למדינה זה לחץ אדיר על משפחה או על יחידים.
<דורון קליין: כשהם מגיעים ארצה פתאום פה מגלים שמה שחשבו שם שזה רק עניין של אולי דכאון, אפשר לקחת תרופה קלה ולהתמודד, שם הם מצליחים להתמודד בגלל שיש מערכת שתומכת בהם, שם הם גדלו, מרגישים בנוח.
<דורון קליין: מגיעים לפה עם האתגר של הקליטה ופתאום זה פורץ החוצה.
<דורון קליין: גם פה אחרי הגעתם, אני רוצה להתייחס למה ששמענו עכשיו מ- Get Help Israel, שהרבה מאנשי המקצוע שהיינו מצפים שיטפלו בהם פה, הם לא נכנסים לתוך מערכת הבריאות הממשלתית הרגילה, קופות החולים, בגלל מה ששמעתם הרגע.
<דורון קליין: כל כך קשה לקבל את ההכרה של הפסיכולוג בתחום של בריאות הנפש, שאנשים פשוט עוברים לשוק הפרטי כי הם לא רוצים להתמודד עם התהליך המייגע הזה של לקבל הכרה על ידי קופות החולים והממשלה ופשוט עוזבים את זה בצד, ואז כשאנחנו סוף סוף מקבלים את החולה, אנחנו יודעים גם מה הוא צריך, ועכשיו אין את אנשי המקצוע לטפל בו בתוך מערכת הבריאות הממשלתית באנגלית.
<דורון קליין: כולם הלכו לשוק הפרטי בגלל שזה כל כך קשה לעבור את הויה דולורוזה של ההכרה, ששמעתם עכשיו מ-Get Help Israel.
<דורון קליין: ושוב אחרי שהעולה מגיע, לאן הוא פונה?
<דורון קליין: לעובדת הסוציאלית שהוא היה בקשר איתה במהלך הקדם עליה שלו.
<דורון קליין: ושוב זה מגיע לארגוני העולים.
<דורון קליין: בשביל זה אנחנו קיימים.
<דורון קליין: אנחנו נותנים את העזרה בשמחה רבה ורוצים רק לתת עוד, אבל אנחנו מרגישים שהמערכות הרשמיות יכולות לעשות הרבה יותר מבחינת שיהיו אנשים מוגדרים לטפול בכל התחום הזה של בריאות הנפש, עובדים סוציאליים רשמיים, גם בקדם עליה וגם אחרי קליטתם.
אברהם נגוסה: נשמע עוד ארגון ולאחר מכן את משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: YU Israel.
אברהם נגוסה: סטפני שטראוס.
<סטפני שטראוס: תודה רבה היושב ראש נגוסה, תודה על ההזדמנות הזאת.
אברהם נגוסה: Encouraging enforcing employers to hire a certain percentage of new immigrants, unnecessary bureaucratic strings for transferring of degrees תסבירי לנו בדיוק מה.
<סטפני שטראוס: אפשר לבטא פה כמה אתגרים וכמה יוזמות שא נחנו לוקחים או מצפים שהשותפים שלנו פה שיכולים לעזור לנו בכמה היוזמות האלה.
<סטפני שטראוס: לכל מי שחושב אולי לעשות עליה האתגר למצוא עבודה בתחום שלהם מאוד מאוד אתגרי וזה מכשול שמאוד קשה להתגבר עליו.
<סטפני שטראוס: כמו ששמענו קודם לפעמים מצריך את האנשים לחזור למקומות מהם הם באו.
<סטפני שטראוס: כחלק העבודה שלנו בישיבה יוניברסיטי בישראל אנחנו באמת בצומת של העולים הפוטנציאליים לעתיד ואלה מהקהילה שלנו, האוכלוסייה שלנו, הבוגרים של הישיבה יוניברסיטי, שמספרם מגיע ל-5,000.
<סטפני שטראוס: האחוזים של סטודנטים בכלל ובמיוחד בישיבה יונבירסיטי שרוצים אולי לעשות, בוחרים לעשות שירות לאומי או שירות בצבא אפילו לפני שהם מתחילים את הלימודים באוניברסיטה עולה כל שנה.
<סטפני שטראוס: החוויה הזאת מגיעה גם לצד הבא, הרצון לעשות עליה אפילו מיד אחרי סיום הלימודים באוניברסיטה.
<סטפני שטראוס: אבל למרות זאת, למרות ההיכרות עם החוויה הישראלית ביותר, ואפילו הם חמושים עם תואר מהאוניברסיטה, העולים האלה תמיד שואלים אותנו את אותן השאלות.
<סטפני שטראוס: האם יתקבלו התואר והתעודות שלנו מחו"ל, ואיך אנחנו נמצא עבודה.
<סטפני שטראוס: הרבה עולים בכלל וגם העולים שלנו במיוחד, הייתה להם ההזדמנות גם ללמוד את השפה העברית, לפחות חלקית, בחינוך שלהם.
<סטפני שטראוס: אבל כשהם מגיעים לכאן ומחפשים עבודה, הם תמיד שומעים מהמעסיקים שרמת העברית שלהם לא מספיקה עבורם, וגם או שהם לא מבינים את התרבות פה בארץ.
<סטפני שטראוס: העולים הצעירים יותר בדרך כלל, יש להם מטרות סבירות לקבל עבודה פה בארץ, יש להם את המוטיבציה ואת הרצון, את הגמישות, הם רוצים להתקבל לאוניברסיטאות הישראליות פה, הם מוכנים ללמוד כלים חדשים שיאפשרו להם להצליח פה ולתמוך במשפחות שלהם.
אברהם נגוסה: מה הבעיה למשל של עולה חדש שסיים את לימודיו נניח לתואר ראשון, ואז הוא עולה לישראל הוא רוצה להמשיך לתואר שני.
אברהם נגוסה: את אומרת שיש קושי להתקבל לאוניברסיטאות?
<סטפני שטראוס: או במסלול לקבל עבודה יש קושי בגלל שהרמה העברית לא מספיק גבוהה, או במסלול אוניברסיטאי להמשך הלימודים קשה להתקבל לאוניברסיטה פה בגלל קושי של שפה, אין מספיק מסלולים לדוברי אנגלית.
אברהם נגוסה: אבל בדרך כלל יש באוניברסיטאות, בעיקר לדוברי אנגלית תרגומים, מבחנים נותנים לשנה ראשונה, קיימנו דיון בנושא הזה עם ראשי האוניברסיטאות פה.
אברהם נגוסה: יש התייחסות לתת להם לאט לאט להשתלב לתוך האוניברסיטה תוך התחשבות בבעיית השפה.
אברהם נגוסה: את אומרת שזה לא קיים?
<סטפני שטראוס: אני אומרת שאין מספיק אופציות, אין מספיק בחירות.
<סטפני שטראוס: אני יודע תשיש התייחסות לזה וזה מצוין, אבל לא מספיק אני חושבת.
<סטפני שטראוס: לאלו שעושים עליה בגילאים יותר מבוגרים והם בעצם מגיעים מקצוענים, מאוד מומחים ומוכשרים, רופאים עורכי דין, מחנכים, עובדים בבריאות הנפש, גם להם יש ציפיות סבירות כדי להתקבל פה ויש להם גם את הגמישות, אבל אפילו כשהם מגיעים לכאן ואפילו עם הניסיונות שלהם הם גם מדווחים לפעמים על קושי לקבל עבודה ותפקידים שמתאימים לכלים שלהם.
<סטפני שטראוס: יש כאלה שממשיכים את העבודה שהייתה להם בחו"ל וגם יש כאלה שפשוט מוכרחים לנסוע לקבל עבודה לא בגבולות שלנו, ואני חושבת שזה גם מכשול לשילוב ואינטגרציה פה באוכלוסייה הישראלית.
<סטפני שטראוס: הדאגה עיקרית של העולים דוברי האנגלית, זה במיוחד הבירוקרטיה שהם מכירים פה ממשרדים ממשלתיים וגם ממעסיקים.
<סטפני שטראוס: אנחנו שומעים כמה פעמים, פעם אחר פעם, הרישיונות לא מכובדים או התארים מאוניברסיטאות מחו"ל לא מוכרות.
<סטפני שטראוס: רק אתמול קיבלתי טלפון ממישהו שעובד בעירית ירושלים שניסה אתמול לעזור לעולה אחד שדיווח שקיבל תואר שני מישיבה יוניברסיטי בעבודה סוציאלית ועכשיו, 20 שנים אחר כך, הם מבקשים ממנו לא רק להוציא את התואר, אלא להוציא את כל מסלול הלימודים שלו, כל הציונים שלו כל ה- - - שלו, רק כדי לקבל עבודה בתחום שיש לו כבר הרבה ניסיון בזה.
אברהם נגוסה: תנסי לסכם כי הזמן שלנו רץ.
<סטפני שטראוס: בסדר.
<סטפני שטראוס: גם הם מתקשים בעניינים האלה.
<סטפני שטראוס: יש עוד אתגר מבחינת אפליה בגיל, אני חושבת, שהרבה מה-HUBS והסטארט-אפס מנוהלים על ידי אנשים בגיל 28 ולא כל כך מוכנים לקבל אנשים לתפקיד בגיל 50 ומעלה, למרות שזה יכול להיות משהו טוב.
<סטפני שטראוס: אצלנו, אנחנו עושים את הכל כפי יכולתנו לעשות ביוזמות כמו לאפשר להם לקבל תעודת הוראה על ידי משרד החינוך, אנחנו עושים גישורים עם אוניברסיטאות פה כדי לאפשר לסטודנטים שלנו לקבל תואר שני ושלישי פה בארץ, ויש לנו נטוורק מאוד מורכב על ידי פלטפורמות באינטרנט ואנחנו רוצים מאוד מאוד לאפשר לעוד להגיע לכאן, לקבל עוד יוזמות לדוגמה להביא אולי חברות ישראליות אפילו לחוץ לארץ לעשות ראיונות אפילו בקמפוסים בארצות הברית, כדי לאפשר לסטודנטים שרוצים כבר לסיים לימודים לעשות עליה מיד כדי להגיע לכאן עם תפקידים מוכנים שמחכים להם כשהם מגיעים.
<סטפני שטראוס: אני חושבת שאם אנחנו מסתכלים ככה על כל האפשרויות שזה להקל על אישורי התעודות, להקל על הקשיים בעבודה, אפשר לראות הרבה יותר הצלחה מכל הצדדים, מהתרומה שהעולים האלה יכולים לתת לנו פה בארץ.
רחל עזריה: אני רק רוצה לשאול אם אנחנו חושבים שמדינות דוברות אנגלית זה רק אלסקה או משהו.
רחל עזריה: כי קור כלבים פה.
רחל עזריה: אני אשמח להתייחס אבל אני אשמע עוד קצת.
אברהם נגוסה: בואו נשמע את הרב שאול פרבר ממכון עתים.
<שאול פרבר: מפגש של העולה מארצות דוברי אנגלית עם הממסד הדתי הוא לא רק מרתיע, הוא מרחיק.
<שאול פרבר: לצערי, במקום לבוא ולהבין את הצרכים של עולים מארצות הברית ומקנדה, ניו זילנד, דרום אפריקה ואוסטרליה, הרבנות שוב ושוב טומנת ראשה בחול.
<שאול פרבר: מה ששולט שם זה כאוס.
<שאול פרבר: אנחנו עומדים עכשיו שנה וחצי לאחר שהרבנות פסלה את הרב לוקשטיין מניו יורק, אנחנו למעלה משנה מאז שהרב הראשי בא ואמר 'אנחנו מקימים ועדה לפתור את הבעיות של עולים מארצות הברית במיוחד וקנדה', לצערי שום דבר לא זז.
<שאול פרבר: כאן חבר הכנסת נגוסה, יושב ראש הוועדה, הפתרון הוא לא כסף, הפתרון הוא לא משהו מורכב, זה פשוט לחץ.
<שאול פרבר: לצערי, בדו"ח של הממ"מ לא הייתה בקשה אפילו למשרד הדתות איך הם מתייחסים לעולים מארצות דוברות אנגלית, אבל אני יכול כבר להגיד לכם את התשובה.
<שאול פרבר: 'אין לנו התייחסות'.
<שאול פרבר: וזה משהו שכל עולה, כל עולה צריך להיתקל בו אם בשעת הנישואין, אם בשעת הקבורה, עם בשעת הגירושים, לפעמים נושא הגיור זה גם כן נושא שמרחיק יותר ויותר את יהדות ארצות הברית, במיוחד יהדות ארצות דוברות אנגלית ממדינת ישראל, הנושא הדתי.
<שאול פרבר: אינני אומר שזה לא נושא מורכב.
<שאול פרבר: הנושא מורכב, אבל הפתרונות הם מאוד מאוד פשוטים וכל מה שאנחנו צריכים זה לחץ.
<שאול פרבר: משום כך אני פונה לשלושת הגופים שנמצאים כאן
<שאול פרבר: מסביב לשולחן: אחד – לוועדה, אני אשמח שהוועדה גם כן תפנה לממ"מ להתייחס בנושא הזה של משרד הדתות והרבנות ביחס לסוגיות האלה, וגם כן לפנות ישירות לרבנות ולשאול אותם איך הם מתייחסים.
<שאול פרבר: מה צורת ההתייחסות, מה המספרים, מה התסכול שאנשים מרגישים שוב ושוב ושוב.
<שאול פרבר: שנית, אני רוצה לפנות ל-WZO, אני מברך אתכם על היוזמה הזאת.
<שאול פרבר: אני רוצה להגיד לכם, אל תפחדו מהנושא הדתי.
<שאול פרבר: אני יודע שזה מאוד מורכב, זה מאוד עדין, זה מאוד רגיש, אני מכיר את זה.
אברהם נגוסה: אתה יודע שאנחנו קיימנו דיון לא מזמן בנושא הזה, גם כשיצא הפרסום על 160 רבנים מהרשימה, קיימנו דיון ומנכ"ל הרבנות הראשית היה פה וגם בעניין הגיור קיימנו דיון.
אברהם נגוסה: אני מסכים איתך, אנחנו צריכים להמשיך ללחוץ בעקביות, אבל - - -
<שאול פרבר: לצערי שפרסמנו את הרשימה של ה-163 רבנים מחוץ לארץ שנכנסו לרשימות השחורות של הרבנות, מאז לצערי הרבנות לא קידמה דבר.
<שאול פרבר: כל מה שאני יכול להגיד לכם באחריות זה שהרשימה רק התרחבה בחצי השנה האחרונה, ועוד חזון למועד.
אברהם נגוסה: אני אבקש מהממ"מ לחקור את הנושא הזה ולהציג לנו את הממצאים.
<שאול פרבר: שוב, אני שמח חבר הכנסת נגוסה שאתה באמת לקחת את זה לידיך, גם כן אני חושב שיש הרבה מקום לשיתוף פעולה.
<שאול פרבר: עתים הוא לא גוף של עולים, אנחנו לא ארגון עולים אבל הנושא הזה נפל בחלקנו ואנחנו נשמח לעזור.
<שאול פרבר: הנושא השלישי, מאוד התרשמתי מהפעילות והפרזנטציות של הגופים העולים כאן שדיווחו הבוקר על הפעילות שלהם.
<שאול פרבר: אני חושב שהדרך ללחוץ על הרבנות בנושא הזה שהוא מאוד רגיש, לעבוד בשיתוף פעולה, כולנו, בנושא הזה.
<שאול פרבר: אנחנו יזמנו יחד עם 'נפש בנפש' איזה שהוא הליך ראשוני בסיפור הזה לעזור לעולים כדי שהם יבינו את זכויותיהם כשהם עולים ארצה, שיבינו מה קורה כשהם נפגשים עם הממסד הדתי, אני פשוט פונה לגוף השלישי שנמצא כאן, כל הארגונים כמוני, כל העמותות, ואני אומר בואו נעבוד בשיתוף פעולה כדי לפתור את הבעיות האלה, כדי שהדברים האלה לא יחזרו על עצמם ואנחנו לא נצטרך לשבת כאן בעוד חמש שנים עם אותן בעיות ועם אותם אתגרים.
<שאול פרבר: תודה.
אברהם נגוסה: כדי שנוכל לשמוע התייחסות ממשרדי הממשלה אנא תקצרו בהעברת עמדתכם.
אברהם נגוסה: אני מבקש שתתחשבו בזמן ולא תחזרו על דברים שכבר נאמרו.
אברהם נגוסה: דוקטור אילנה היידמן, מנכ"לית Israel Forever.
<אילנה היידמן: ב- Israel Forever, אנחנו עובדים על הכנת תוכן ותכניות בלתי פורמליות בשביל יהודי התפוצות להתחבר באופן אישי עם ישראל, אבל אנחנו גם מעורבים בכל מיני זרמים פה בארץ, דווקא עם התוכניות לטובת דוברי אנגלית.
<אילנה היידמן: למשל, עבדתי בשנה האחרונה עם המועצה הציונית על קיום האירוע של כ"ט בנובמבר, היו לנו 250 אנשים, אנחנו גם שש שנים אחראים על טקס יום השואה באנגלית לאוכלוסייה הצעירה יותר בתל אביב, יותר מ-600 אנשים כל שנה, ואנחנו בונים את כל התכניות.
<אילנה היידמן: אני יושבת עם כל הקבוצה על הפרויקטים החברתיים שמאוד מאוד חשוב, כי אחת מהבעיות של כל דוברי האנגלית היא שהם מרגישים שמאוד מאוד קשה להתאקלם, לא רק לאקלים אבל גם לחברה וגם לאוכלוסייה וגם להרגיש חלק מהקהילה.
<אילנה היידמן: אנחנו מציעים שיהיו כמה זרמים של אירועים שאפשר להקים לא רק בתל אביב או בירושלים, גם באזורים האחרים.
<אילנה היידמן: עם מי שדיברנו הרגשנו את הצורך, גם ליומן שנתי שכל ארגון, כשיש אירועים יכול להוסיף את האירוע שלהם, שכל דוברי האנגלית יכולים ללמוד מהם, לדעת שיש אפשרות להגיע ולדעתי זה לא צריך להיות לדוברי אנגלית.
<אילנה היידמן: אני חושבת שאם יהיה באנגלית, יש גם אנשים אחרים, יש לי למשל סטאז'רית עכשיו מגרמניה והיא דוברת אנגלית והיא אומרת שהיא הייתה רוצה להגיע לאירוע בחנוכה באנגלית, והיא חיפשה באינטרנט ולא היה שום דבר.
<אילנה היידמן: זו רק דוגמה למה לוח זמנים שנתי על האירועים שקיימים יכול לעזור לכולם.
<אילנה היידמן: אנחנו חושבים שיש אירועים שנתיים בארץ כמו יום השואה שציינתי, לא היה לנו תקציב.
<אילנה היידמן: עשינו הכל בכמה שקלים, ואני חושבת שאם יהיה תקציב לאירועים למשל כמו יום השואה, ואנחנו השנה מאוד מעוניינים לבנות טקס מעבר לדוברי אנגלית בארץ ששוב, לדעתי, לא יהיה רק לדוברי אנגלית, טקס מעבר בין יום הזיכרון ליום העצמאות.
<אילנה היידמן: אני חושבת שזה יכול לגרום לדוברי אנגלית בארץ להרגיש שהם חלק מהאוכלוסייה ,שאנחנו לא שוכחים מהם.
<אילנה היידמן: כשמר חגואל עשה את ה-120 שנה לציונות, חלק מהתוכן של התכנית היה באנגלית ואני שמעתי אחר כך כמה טוב זה היה, כמה זה נתן להם להרגיש שכן, אחרי העלייה הם עדיין חלק מהציונות.
<אילנה היידמן: פעולות כאלה לא צריכות תקציב ענק, זה כן צריך את התמיכה.
<אילנה היידמן: שהמועצה הציונית, סוניה גרהם למשל שהיא פה והנציגה של המועצה הציונית ורפאל ויונתן שאני עובדת איתם כל כך הרבה, יש את האנשים שכבר מעוניינים בזה.
<אילנה היידמן: זה קצת פחות מסובך לדעתי מלהכנס למערכת החינוך.
<אילנה היידמן: זו המערכת החברותית.
<אילנה היידמן: עם רעיונות טובים מסוימים ותקציב קטן, אנחנו יכולים להגשים הרבה.
אברהם נגוסה: עו"ד צביקה גרייבר, יו"ר ומייסד של Keepolim in Israel.
<צביקה גרייבר: שלום לכולם, שלום ליושב ראש, אני אעשה את זה ממש קצר כי כולם פה רוויי ניסיון, כולם חכמים, כולם נבונים.
<צביקה גרייבר: אני חושב שהבעיה, והצגתי את זה גם לפני שנתיים כשהייתה ישיבה דומה והגיעו באמת הרבה מראשי הארגונים, הבעיה היא הרבה יותר גלובלית מדוברי אנגלית ספציפית, זה טוב שהתכנסנו פה היום לדבר גם על דוברי האנגלית, אנחנו רואים ש-4,000 עולים בסך הכל הגיעו משם בשנה האחרונה, אבל הבעיה היא הרבה יותר גלובלית ואני אשמח להשוות אותה לבעיית ההתחממות הגלובלית שקורית.
<צביקה גרייבר: למה אני רוצה להשוות את זה?
<צביקה גרייבר: כי בעצם ההרגשה שלי כמי שמייצג 37,000 עולים חדשים מכל העולם, מהודו ועד מיאמי, זה לא משנה לנו, שהבעיה היא בעיה שפשוט נוח לדבר עליה, פחות נוח לפתור את הבעיות ולשנות.
<צביקה גרייבר: אנחנו רואים שכמו ההתחממות הגלובלית, שהמצב נהיה גרוע וגרוע יותר מכל שנה שעוברת, לצערנו השנה אני חושב שזו הפעם הראשונה שהתהפכו היוצרות ויותר עולים עוזבים את הארץ מאשר מגיעים לארץ, וכשאני אומר עולים, לא רק עולים חדשים, גם ישראלים שעוזבים את הארץ, אז ביחד עם מצרפים את המספרים כבר עברנו את כמות העולים שמגיעים לארץ.
<צביקה גרייבר: לכן הייתי שמח לבוא ולאמר ליושב ראש, שגם שמע מחברת הכנסת קסניה סבטלובה שביקשנו להקים שדולה שתתעסק אך ורק בשמירה של עולים שיישארו בארץ ישראל ולא משנה מהיכן הם הגיעו.
<צביקה גרייבר: שוב, אני חושב שאנחנו מהמחקר שעשינו, זה לא משנה מאיפה הגעת, זה לא משנה מאיפה הגעת, לכל העולים יש אותן בעיות של שפה, תעסוקה, תמיכה נפשית ותמיכה חברתית.
<צביקה גרייבר: שמחתי לשמוע ששיתוף הפעולה של נפש בנפש עם הרשויות הוא נהדר, אני יכול להגיד ששיתוף הפעולה שלנו קצת פחות טוב.
<צביקה גרייבר: לצערי הרב הייתה כאן ישיבת חירום בשבוע שעבר שדיברו על התאבדויות בקרב עולים חדשים, השנה היו לנו כבר ארבעה מקרים של עולים דוברי אנגלית, שגם אני הייתי בטוח דרך אגב שהם עולים הרבה יותר מוצלחים ועולים שהרבה יותר קל להם להיקלט בישראל, ומסתבר שטעיתי, כי השנה שלחנו ארבעה עולים חדשים שהגיעו לפה, שלושה מתוכם היו חיילים בודדים, באו, התנדבו, נתנו את הזמן שלהם ואת החיים שלהם למדינה, ולצערי הרב חזרו בארונות קבורה חזרה לארצות הברית במין טקסים כאלה, אפילו לא טקס רשמי מצד המדינה, משהו קטן שלאף אחד לא נעים לדבר, כי בסופו של דבר אותו עולה התאבד מחוסר תמיכה נפשית.
<צביקה גרייבר: לכן הייתי שמח שתתקיים ועדה.
<צביקה גרייבר: אז ביקשנו להפריד בין קליטה ועליה, זה התקבל מאוד לא בברכה, אף אחד לא רוצה שעכשיו נתחיל לקחת לו תקציבים.
<צביקה גרייבר: אז אם לא להפריד בין קליטה ועליה, אז לפחות לשים הרבה יותר דגש על קליטה מכל המדינות ולא רק דוברי אנגלית.
אברהם נגוסה: הדובר האחרון מטעם הארגונים, יונתן יאבור מנכ"ל TLV Internationals , בבקשה.
<יונתן יאבור: אני מנכ"ל ארגון TLV International ארגון העולים הקהילתי הגדול ביותר במדינת ישראל שמונה כ-60,000 חברים.
<יונתן יאבור: אנחנו מנהלים כ-10 פרויקטים שונים שמתוכם הם מבוססים על חיים יהודיים בתל אביב, תרבות, ספורט, התנדבות ואפילו גם פוליטיקה.
<יונתן יאבור: יחד איתך וכמובן גם עם שרת העלייה והקליטה כתבנו ביחד ויזמנו את חוק יום העלייה, שאני שמח שהשנה חגגנו את השנה השניה של החוק הזה.
<יונתן יאבור: בואו נודה על האמת, מצבם של העולים דוברי אנגלית יחסית טוב.
<יונתן יאבור: והאמת היא שזה בגלל שהמדינה לא מתערבת, או יותר נכון לא מתייחסת לדוברי אנגלית, וזה חייב אותנו הארגונים לעשות את העבודה לבד, וכשאנחנו עובדים לבד אנחנו מאד מוצלחים.
<יונתן יאבור: הקמנו ארגונים, בנינו קהילות ודאגנו לעולים לייצר בית בישראל, וכפי שאתה רואה אדוני יושב הראש, אנחנו מתוך הקהילה הרחבה הזאת שנקראת דוברי אנגלית, מנסים לתת מענה על כל הצרכים.
אברהם נגוסה: כשאתה אומר שהמדינה לא מתייחסת, העולים דוברי אנגלית לא מקבלים את הזכויות שלהם כמו עולים אחרים?
<יונתן יאבור: אני אתן לך את הדוגמה הכי פשוטה שניתן, לפני כשלוש, שלוש שנים וחצי יזמנו עם עירית תל אביב את הנושא הזה שבמרחב תל אביב במשרד הקליטה לא היה יועץ קליטה דובר אנגלית.
<יונתן יאבור: כל מרחב תל אביב, ועד לפני שלוש שנים, ואנחנו מדברים על 20,000 דוברי אנגלית רק בתל אביב.
<יונתן יאבור: לא כולל את תל אביב רבתי, לא כולל את רמת גן וגבעתיים וכל האזור, רק תל אביב.
<יונתן יאבור: לפני שלוש–ארבע שנים דיברנו על 20,000 דוברי אנגלית, ורק כי זה בא מהשטח, ועוד משרד הקליטה לא ראה צורך ביועץ דובר אנגלית.
<יונתן יאבור: אלה הנושאים שאני מדבר עליהם.
<יונתן יאבור: אז כן, אני מדבר על לא מעורבות.
<יונתן יאבור: עד לפני שלוש וחצי שנים, שוב, בתל אביב לא היו פרויקטורים.
<יונתן יאבור: וכשביקשנו פרויקטורים לקליטה אז מה קיבלנו?
<יונתן יאבור: חייבו אותנו לקבל שלושה פרויקטורים דוברי רוסית, אחת דוברת צרפתית ואחת דוברת אנגלית.
<יונתן יאבור: זאת אומרת לא יכולנו לקבל פרויקטור דובר אנגלית ללא התוספת של דוברי הרוסית.
<יונתן יאבור: שוב, אני לא בא ואומר שהקהילות דוברי רוסית לא צריכות את זה, להיפך.
<יונתן יאבור: אבל העובדה היא שלא מתייחסים לדוברי אנגלית אם לא נתייחס לקהילות אחרות, קצת מצחיקה וקצת עצובה.
<יונתן יאבור: אני יודע שאתה לוקח את הדברים האלה מאוד ברצינות, אני יודע שאתה מוביל שינוי אדיר, אנחנו רואים את זה בכל המעשים, אנחנו יודעים שגם השרה וגם מנכ"ל משרד הקליטה מאוד מובילים שינויים, מודעים לדברים האלה.
<יונתן יאבור: כמו שחגגנו לפני חודשיים את יום העלייה, אני חושב שזה צריך להיות מקפצה לשינוי בתפיסה וגם במעשים.
<יונתן יאבור: תודה רבה.
אברהם נגוסה: לפני שאפנה למשרדי הממשלה חברת כנסת רחל עזריה רוצה להתייחס.
רחל עזריה: קודם כל יישר כח על הדיון הזה.
רחל עזריה: אולי זה גם עלה לא מעט שבדרך כלל העולים ממדינות דוברות אנגלית פחות מקבלים התייחסות כי כאילו הנחת העבודה שהיא שהכל בסדר, ואנחנו רואים שזה לא כך, עדיין צריך התייחסות.
רחל עזריה: אמנם הם עושים עבודה מדהימה וגם הארגונים והכל, אבל עדיין צריך את ההתייחסות.
רחל עזריה: כשהייתי סגנית ראש העיר בעירית ירושלים עסקתי המון בנושא של קליטת עליה ועלו כמה נקודות מאוד חשובות.
רחל עזריה: אני רוצה לספר איזה שהוא סיפור, ישבנו ועשינו קבוצת מיקוד ואמרנו 'בואו נשמע מה הדברים' ואחד הדברים שדיברו עליהם זה פשוט היום יום השונה.
רחל עזריה: אני אתן דוגמה מעולם הרפואה, אמא לתינוק מגיעה לרופא ואז היא שואלת 'מה עם החיסונים' והרופא אומר 'לכי לטיפת חלב' והיא אומרת 'אז הסתובבתי ברחוב ושאלתי את עצמי Where is that drop of milk?
רחל עזריה: , איפה יש פה טיפה של חלב שבו אני אמורה לגשת ולקבל חיסון.
רחל עזריה: החברה הישראלית מבוססת על מידע שעובר, נניח איפה לרשום את הילדים לגני ילדים, איך נרשמים לצהרון, זה כאילו מידע, וגם אני בעצמי הרגשתי את זה עם הילד הראשון, שכאילו אין מניואל, אין דפי מידע לאיך מתנהלים החיים בישראל.
רחל עזריה: כאילו אמורים לדעת איך שהוא.
רחל עזריה: אז כשעולים בצורה מרוכזת ומאורגנת, יכול להיות שיש יותר עשיה בנושא, כשכאילו עולים לבד והנחת העבודה היא שכולם מסתדרים, לא מקבלים את המידע.
רחל עזריה: נושא אחד שעלה זה באמת נושא הרפואה שאני חושבת שיכול להיות שכדאי לתת לזה דגש על הפערים בין איך העולם הרפואי בארצות הברית ואיך נושא הרפואה בישראל, ואני חושבת ששווה לחשוב על זה.
רחל עזריה: נושא שני מאוד חשוב זה עניין החינוך.
רחל עזריה: יש רשויות שבהן אפשר להירשם בחו"ל, לפני שבאים אפשר לקבל הרבה מידע, הרבה מאוד רשויות מקומיות, בסוף הרישום לבתי הספר נעשה דרך רשויות מקומיות, דרך רשתות בתיכונים וביסודי זה הרשויות המקומיות.
רחל עזריה: בירושלים, אני לא יודעת אם זה קרה מאז, אבל ברעננה יש בתי ספר שיש בהם כיתות ייעודיות לעולים ממדינות דוברות אנגלית.
רחל עזריה: בירושלים לא היה את זה, ובעצם מה שקרה זה שכל תהליך העלייה, מגיע הילד, אין שום דבר שמנוהל סביב זה.
רחל עזריה: אני לא אומרת שבהכרח חייבים לשלוח את הילדים דווקא לבתי ספר שיש בהם את המסלול, אבל אין ספק שהרבה יותר קל התהליך הזה.
רחל עזריה: נושא התעסוקה הוא נושא קריטי, אמר לי אחד העולים 'זה שאני מדבר עם מבטא לא אומר שאני פחות אינטליגנטי' ואני חושבת שבראיונות עבודה זה מאוד בולט, יכולת הביטוי היא שונה.
רחל עזריה: אני לא יודעת איך אפשר לסייע שם, אבל אלה שלושת הנושאים שעלו בצורה דרמתית, כמובן חוץ מהנושאים של דת ומדינה – הרב פרבר כבר לא פה – אבל הם חוזרים על עצמם.
רחל עזריה: אני אשמח אם נדון אולי בכמה מהנושאים האלה ונראה איך אפשר לסייע.
אברהם נגוסה: ציינת את עירית ירושלים וגם כמה ארגונים ציינו את העניין של הקליטה, 45% דוברי אנגלית.
רחל עזריה: אחוזים מאוד גבוהים.
אברהם נגוסה: 45% נמצאים בירושלים, אני רוצה לשמוע מהפרויקטור, וג'ייסון רוט.
אברהם נגוסה: אחד מהם.
אברהם נגוסה: אני רואה שפיני לא נמצא.
אברהם נגוסה: תחליטו מי יציג מה אתם עושים ואיזה אתגרים יש לכם ואם יש שיתוף פעולה עם משרדי הממשלה.
<נטלי אטלן: אני רכזת תלמידים עולים בעיריית ירושלים, זה תפקיד די חדש.
<נטלי אטלן: אני רוצה לציין שההתייחסות שלנו בעירית ירושלים לעולים דוברי אנגלית היא אותה התייחסות כמו לכלל העולים.
<נטלי אטלן: זה לא שאנחנו מתייחסים ספציפית, מלבד הצורך הרגשי כפי שדיברתם, יש צורך שצריך להתבטא בשפת האם, זה נכון שכמו שעקיבא אמר, יש קבוצות בבתי הספר, לא בכל בתי הספר כי זה תקציב מאוד גבוה ואי אפשר.
<נטלי אטלן: אבל אנחנו מנסים בבתי ספר שמוגדרים כקולטי עליה, בית ספר שיש ריכוז עולים עם שעות אולפן ושעות תגבור לעולים, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם משרד החינוך ומשרד הקליטה ומנסים לתת מענה גם בפרטני וגם במערכתי.
<נטלי אטלן: גם להכניס קבוצות או תמיכה או שעות לעולים וגם בפרטני במקרים הספציפיים שיש צורך בליווי למשפחה ספציפית אנחנו מלווים אותה מול בית הספר.
<נטלי אטלן: יש צורך בעוד, תמיד יש צורך בעוד.