GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טלי פלוסקוב: תודה אדוני היושב ראש, בוקר טוב לכולם.
טלי פלוסקוב: קודם כל אני רוצה להודות לך על הדיון הזה, ודנה אני יודעת עד כמה חשבנו איך נכון לעשות את הדיון הזה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם שהעלייה הגדולה התחילה בתחילת שנות התשעים, ואם אנחנו היום ננתח את המצב איך אנחנו כמדינה קולטת עליה קיבלנו את המיליון איש, האם הצלחנו בכל מה שהיינו צריכים לעשות, הייתי נותנת כמה ציונים שליליים לצערי הרב, אדוני, ואחד מהם זה הכרה בתארים של העולים שמגיעים.
טלי פלוסקוב: קודם כל עובדה.
טלי פלוסקוב: עובדה היא שאנחנו הפסדנו המון אנשים מושכלים.
טלי פלוסקוב: אנחנו זה המדינה.
טלי פלוסקוב: הפסדנו אותם במקצועות שהם למדנו במדינות לפני העלייה, כי לא ידענו לקבל אותם.
טלי פלוסקוב: לא צריך ללכת רחוק, אני בעלת תואר שני בפסיכולוגיה ויש לי תעודה ממשרד החינוך שאומרת שהם מכירים בתואר שני אך ורק לצורך השכר ולא מעבר לזה.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת אם הייתי רוצה עכשיו להמשיך ללמוד או להתקדם בנושא הזה, אני לא יודעת עם מה הייתי צריכה להתמודד.
טלי פלוסקוב: מאוד מהר הבנתי שיהיה לי קשה פה עם הדבר הזה והלכתי לכיוונים אחרים.
טלי פלוסקוב: אגב, אני לא מצטערת, אבל הלכתי.
טלי פלוסקוב: אני למדתי חמש שנים, אבל יש הרבה אנשים שלמדו עשר שנים והביאו איתם מקצועות שבאמת היו יכולים לנצל אותם לטובת המדינה ולטובת אותם האנשים ומיצוי של הפוטנציאל שיש באנשים האלה.
טלי פלוסקוב: ובגלל שהמדינה לא ידעה נכון לנתח את מה שהם הביאו, אני שוב משתמשת במילה קשה, אבל אנחנו את האנשים האלה הפסדנו.
טלי פלוסקוב: הפסדנו כמדינה.
טלי פלוסקוב: לא מעט רופאים לצורך העניין, ראינו אותם גם שומרים, מאבטחים וקופאיות בסופרים.
טלי פלוסקוב: כי אנשים לא ידעו לקחת את מה שיש להם ולהוציא מזה את המקסימום.
טלי פלוסקוב: שוב, למה?
טלי פלוסקוב: כי אנחנו לא ידענו לקבל אותם.
טלי פלוסקוב: לא ידענו להנגיש להם מידע בנושא, בשפה שהם מבינים.
טלי פלוסקוב: בעיני הדרך הייתה הפוך, היא הייתה יותר קשה ממה שהייתה צריכה להיות.
טלי פלוסקוב: לכן היום כשאנחנו עדיין ממשיכים לקלוט עליה, אם זה מארצות הברית, אם זה מצרפת ואם זה מאוקראינה ואם זה מרוסיה, לא חשוב, אני חושבת שאנחנו צריכים היום לנתח את הטעויות שעשינו בעבר, ולראות איך היום לא לחזור על אותן הטעויות אלא להיפך, לתת לאנשים האלה אפשרויות מימוש עצמי במדינה הזאת.
טלי פלוסקוב: המדינה רק תרוויח מזה.
טלי פלוסקוב: ואיך אנחנו עושים את זה נכון?
טלי פלוסקוב: יש פה כמה אנשים שהגיעו, ובאמת ביקשתי לקיים את הדיון בעקבות הפניות של האנשים, ואני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהגיד להם שאנחנו לא נוכל כרגע לפתור את הבעיות ולהחליט מי בעל תואר כזה או אחר, אבל אני חושבת שאם אנחנו נשמע מה הם עברו כדי לממש את עצמם, אנחנו נדע איפה אנחנו יכולים לחסוך את זה בעתיד לאנשים האחרים.
טלי פלוסקוב: לכן כן הייתי מבקשת ממך לתת לאנשים, גם אם זה סיפור אישי אבל בקצרה, לראות עם מה הבנאדם מתמודד.
טלי פלוסקוב: מה באמת לא נתן לו את האופציה לקבל את התואר כפי שהוא חשב לנכון ואיך אנחנו יכולים באמת בעתיד לחסוך את המצב של אי מימוש בגלל אי הנגשה, בגלל חוסר ידע, בגלל שמישהו מנצל אותם.
טלי פלוסקוב: איך אנחנו כמדינה מנגישים להם את כל המידע בנושא.
<דנה גורדון שושני: יש כאן מישהו מהאנשים שכאן לצרכי הכרה עבודה, נכון?
אברהם נגוסה: מישהו שיציג לנו את המקרה שלו, שמשרד החינוך לא הכיר בתואר.
אברהם נגוסה: הוא בא עם תואר והציג את זה למשרד החינוך, כשמשרד החינוך הוא המוסמך לבצע הערכה ולקבל ולהכיר בתואר.
אברהם נגוסה: כשהוא הביא תואר מאוניברסיטה מוכרת והוא הציג את זה למשרד החינוך ומשרד החינוך דחה את התואר.
אברהם נגוסה: אם יש מקרים כאלה אני רוצה שיציגו לנו.
אברהם נגוסה: למי יש מקרה כזה?
<ג'נטה ויינברג: אני מנהלת ארגון מהנדסים ואדריכלים עולים וגם חברת ועד של מועצת ארגוני העולים.
<ג'נטה ויינברג: כארגון אנחנו מקבלים, וראיתי את הפניות מהעולים שסיימו גם ב--- גם מאסטר, ספציאליסט, ומקבלים רק ממשרד החינוך תואר ראשון, למרות שיש שתי דיפלומות.
<ג'נטה ויינברג: מדובר לגבי עולי אוקראינה.
<ג'נטה ויינברג: זו בעיה מפני שאנחנו רואים בזה כחסמים, גם מבחינת הלימוד הבא, גם מבחינת התקדמות בעבודה וקבלת שכר שמגיע לאנשים בתואר שני.
<ג'נטה ויינברג: יש מקרים שהעולים כבר נכנסו, למרות שזה שלוש שנים, מדובר בשלושה אנשים, נכנסו למערכת של משרדי הממשלה כעובדי מדינה ובגלל שמוכר להם רק תואר ראשון למרות שיש להם ספציאליסט, אנחנו רואים פשוט הרבה מקרים בין העולים מאוקראינה.
<ג'נטה ויינברג: יש עולים ממולדובה שבכלל לא מכירים בדיפלומה שלהם למרות שיש להם דיפלומה וסרטיפיקט.
טלי פלוסקוב: את יכולה לתת לי שם של המוסד שלא הוכר פה?
טלי פלוסקוב: איפה הם למדו במולדובה?
<ג'נטה ויינברג: אם צריך אני יכולה לציין כל מקרה ומקרה.
טלי פלוסקוב: אני פשוט רוצה לדעת מה המוסד שלא הכירו בו בישראל.
<ג'נטה ויינברג: הוא מהנדס אזרחי.
טלי פלוסקוב: את יכולה להגיד שם של המוסד שהוא למד?
טלי פלוסקוב: גם אם זה ברוסית.
<ג'נטה ויינברג: - - -
אברהם נגוסה: מה שהבנתי ממה שאמרת שאין דחיה אלא שעולה הגיע עם תואר שני וקיבל תואר ראשון.
<ג'נטה ויינברג: כן.
<ג'נטה ויינברג: הכרה רק בתואר ראשון.
אברהם נגוסה: יש כאלה שהגיעו עם תואר ובכלל לא הכירו?
<ג'נטה ויינברג: אלה מקרים ממולדובה.
אברהם נגוסה: באיזה מוסד?
<ג'נטה ויינברג: זה האוניברסיטה הממשלתית של מולדובה, בתחום ההנדסה האזרחית.
אברהם נגוסה: מה השם של המוסד?
<ג'נטה ויינברג: גסודרסה - - -
אברהם נגוסה: משרד החינוך תרשמו את השם בבקשה.
<ג'נטה ויינברג: משרד החינוך טוען שאין אקרדיטציה.
<ג'נטה ויינברג: אבל אצל האדם יש ביד, הוא שלח ביחד, אבל קיבל תשובה שלילית.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שאני מבינה מאיפה בא כזה אי אמון בתארים.
טלי פלוסקוב: פעם הגיעו באמת לישראל הרבה תארים מזוייפים.
טלי פלוסקוב: הייתה תופעה ששמענו את זה בתקשורת וכן הלאה, אבל גם אם זה היה אנחנו לא צריכים להכליל את זה על כולם.
טלי פלוסקוב: אם היו כמה מקרים כאלה זה לא אומר שעל כולם צריך לשים X, אני חושבת שאולי כן צריך יותר לבדוק, לדוגמה לקבל, אני יודעת שעם התעודה תמיד היו נותנים לנו ציונים של כל מקצוע וכמה שעות הוא עבד.
טלי פלוסקוב: לדרוש עוד קצת מסמכים שאי אפשר לזייף.
טלי פלוסקוב: אי אפשר למחוק את הכל בגלל כמה מקרים בודדים.
<ג'נטה ויינברג: מה שרציתי לציין שמשרד החינוך דורש גם דיפלומה וגם נספח ציונים, אז הכל ביחד.
<ג'נטה ויינברג: בלי ציונים לא מקבלים הכרה.
<ג'נטה ויינברג: אבל אנשים שמחזיקים דיפלומות של ברית המועצות לשעבר, הישנים אין בעיה, הם מקבלים ישר תואר שני.
<ג'נטה ויינברג: יש עוד נושא שכבר דורש טיפול מיידי, זה אנשים שלמדו, ברוסית זה נקרא 'זאוצ'נה'.
<ג'נטה ויינברג: פה אין דבר כזה זאוצ'נה, מפני שבמסמכים רושמים למידה מרחוק או דיסטנציוני.
<ג'נטה ויינברג: זה לא לימודים דיסטציוניים, ואני רוצה שתבינו שזה מסלול לעובדים, מפני שמתחתנים שם בגיל 18 וגיל 20, מתחילים לימודים - - -
טלי פלוסקוב: אז מי שלומד ככה לא מכירים בתואר שלו?
<ג'נטה ויינברג: יש בעיות שלא מכירים.
<ג'נטה ויינברג: גם במשרד החינוך, גם במשרד העבודה שזה יותר גרוע, מפני שאנשים צריכים לקבל למשל מהנדסי חשמל אחרי רישום, הם צריכים לקבל רישיון וזה גרוע מאוד לאנשים.
אברהם נגוסה: אני רוצה שנשמע את ארגוני העולים קודם ולאחר מכן נפנה למשרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: אני מבקש ממשרדי הממשלה להתאזר בסבלנות ולרשום את הנקודות לתגובה.
אברהם נגוסה: נשמע את ויקטוריה מרטינוב.
<ויקטוריה מרטינוב: תודה רבה לך אדוני היושב ראש.
<ויקטוריה מרטינוב: אני זוכרת את הפגישה האחרונה שלנו לפני כמה חודשים ואני גם מבקשת אישור להעביר חומר.
<ויקטוריה מרטינוב: זה לא רק תיק שלי, זה בעצם תיקים של כמה אנשים פה, יושבים אנשים עם הסיפור הזה.
<ויקטוריה מרטינוב: סיפור מאוד דרמטי.
<ויקטוריה מרטינוב: אני מבקשת להעביר לכולם את החומר.
<ויקטוריה מרטינוב: הסיפור הזה התחיל ב-2010, כי בר אילן פרסמה בתקשורת בשפה הרוסית באופן מסיבי מאוד מודעה שיש תכנית לעולם, תכנית לכתיבת דוקטורטים על הספרות הרוסית והתרבות הרוסית, בתחום ההדרכה, באוניברסיטת בר אילן.
<ויקטוריה מרטינוב: בעקבות המודעה הזאת הגיעו הרבה אנשים כי עדיין אנשים רוצים להתקדם, אנשים רוצים בתקופה שנשארה, שמדובר דווקא על נשים לא צעירים בגילאים 40, 45 פלוס, ובמודעה הודגש שאין הגבלות לגיל.
<ויקטוריה מרטינוב: זה היה מאוד אטרקטיבי לאנשים שהרגישו שזו הדרך והפתרון.
<ויקטוריה מרטינוב: גם אני הגעתי בתור מועמדת, אני בוגרת אוניברסיטה מאוד אליטיסטית, אוניברסיטת לנינגרד, סנט פטרסבורג.
אברהם נגוסה: זה התואר שלך.
טלי פלוסקוב: זה בדיוק מה שרציתי להגיד, תעודה וביד היא מחזיקה נייר עם כל הציונים והשעות.
אברהם נגוסה: זה תואר שני?
<ויקטוריה מרטינוב: זה תואר שני, ואתה זוכר שהבאתי לך גם אישור ממשרד החינוך שדווקא יש הכרה מלאה בדיפלומה שלי, תזה בהצטיינות, הכל יש, ובאוניברסיטה קיבלתי טופס לדוקטורט ושילמתי עבור, אני אראה לך, הנה טופס הרשמה לדוקטורט ויש גם קבלה ששילמתי.
טלי פלוסקוב: קיבלו אותך ללימודים עם הטופס הזה?
<ויקטוריה מרטינוב: קיבלו אותי ללימודים.
<ויקטוריה מרטינוב: זה היה ככה, פתאום התחילו טריקים, קודם הייתי בטוחה בדיפלומה שלי כי זו אוניברסיטה ברמה לאומית, אחת האוניברסיטאות המובילות בעולם.
<ויקטוריה מרטינוב: גם הייתי בטוחה בפרופסורית, דווקא היום דיברנו שלושתנו אותו סיפור שלעולים מברית המועצות יש כבוד מיוחד לאנשי אקדמיה.
<ויקטוריה מרטינוב: כשפרופסורית אומרת שזה תואר שלישי והכל בסדר, מאמינים לה.
<ויקטוריה מרטינוב: היא הביאה אותי, גם מרינה שומנוב, גם - - - לתכנית מאוד בעייתית, זו תכנית שהפכה להיות מפורסמת ב-2013, אחרי הסיפור של יאיר לפיד, תכנית - - - והתרבות, ורק אחרי כמה שנים הבנתי שהיא דילגה על כמה שלבים מאוד חשובים שהם בעצם שלבים מחויבים, השלבים הקריטיים הקיימים בכל המסגרות של אוניברסיטאות בארץ.
<ויקטוריה מרטינוב: זה נקרא שקילת תואר וועדה לתואר שלישי שחייבת לתת תכנית איזו השלמות אני עושה.
<ויקטוריה מרטינוב: כי אני אף פעם לא הייתי נגד השלמות, וודאי, הבנתי שמה שלמדתי לפני שלושים שנה צריך להיות מעודכן.
אברהם נגוסה: תצטרכי לתמצת כי אנחנו בדיון בוועדה.
<ויקטוריה מרטינוב: רק אחרי שהגשתי בתור תכנית, המנחה עזבה אותי מיד.
<ויקטוריה מרטינוב: בעזרת מנחה חדש, דווקא מאוד מוכשר, הכנתי הצעה לתואר שלישי, אמרו לי שאין לי זכות להגיש את זה כי אין לי תואר שני, אין לי כלום.
טלי פלוסקוב: זה בדיוק מה שאמרנו עכשיו.
אברהם נגוסה: בחומר שהעברת עכשיו יש אישור של משרד החינוך והתרבות שמכיר בתואר שלך כתואר שני אלא אם כן כתוב שאישור זה ניתן לצורך דירוג בשכר בלבד.
אברהם נגוסה: מה שאת אומרת שבגלל האישור הזה לא רצו להכיר לך ללימודי דוקטורט, למרות שאת אומרת שהבטיחו לך בהתחלה שאת לומדת לתואר שלישי, ובסוף אמרו זה תואר שני.
אברהם נגוסה: זה מה שאני זוכר מהפגישה שלנו.
אברהם נגוסה: אולי תסכמי ואני דווקא בנקודה הזאת רוצה לשאול את מ שרד החינוך.
<ויקטוריה מרטינוב: זו נקודה מאוד חשוב וגם אמרתי תודה בפעם שעברה ואומרת גם עכשיו.
<ויקטוריה מרטינוב: קודם כל קיבלתי את הטופס להרשמה לתואר שלישי, אבל מה שהכי חשוב, אברהם, זה הכי חשוב, שהפרופסורית דילגה על תהליכים חשובים, תהליך של שקילת דיפלומה ותהליך של ועדה בתואר שלישי.
<ויקטוריה מרטינוב: התהליכים האלה מקובלים בכל אוניברסיטה אחרת.
<ויקטוריה מרטינוב: עכשיו כשאני כבר הפכתי להיות חכמה, הגעתי לאוניברסיטת תל אביב ותוך שבועיים קיבלתי - - -
אברהם נגוסה: אני רוצה בנקודה הזאת לבקש תגובה והסבר גם ממשרד החינוך וגם מנציגת אוניברסיטת בר אילן.
אברהם נגוסה: יש לי כאן מסמכים שהגברת העבירה לכולם, אתם יכולים לראות את זה אצלכם, יש פה הכרה שלה לתואר שני למרות שכתוב לצורך דירוג שכר, אבל משרד החינוך הכיר בתעודה של תואר שני.
אברהם נגוסה: עוד מסמכים שאני רואה פה, שהיא התבקשה להגיש בקשה ולמלא טופס לדוקטורט.
אברהם נגוסה: יש פה טופס מאוניברסיטת בר אילן למסלול רגיל, והיא הגישה את זה.
אברהם נגוסה: אז יש פה אישור של אוניברסיטת בר אילן "הנ"ל שילמה סך של 350 דמי פניה לתואר שלישי" עם מספר שובר.
אברהם נגוסה: היא טוענת שגם שילמה יותר מזה, אני זוכר מהפגישה שהייתה לנו, ללימודים.
<ויקטוריה מרטינוב: אני אסביר, זה סיפור די מסובך.
אברהם נגוסה: עכשיו נעסוק בעניין ההכרה.
אברהם נגוסה: אני מבקש ממשרד החינוך להסביר לנו מה המשמעות של הכרה בתואר שני ולהגיד שזה רק ניתן לצורך דירוג בשכר בלבד.
טלי פלוסקוב: ושאלה שאני שואלת, אז מה לא?
<ציפורה ויינברג: אני מנהלת אגף להערכת תארים אקדמיים מחו"ל במשרד החינוך.
טלי פלוסקוב: כמה שנים את עובדת שם, ציפי?
<ציפורה ויינברג: תשע שנים.
<ציפורה ויינברג: אגף להערכת תארים קם בשנת 1974 מתוקף הסכמים קיבוציים שבין מדינת ישראל לארגוני העובדים.
<ציפורה ויינברג: המטרה של האגף הייתה מלכתחילה, מיומו הראשון, להכיר בתארים אקדמיים מחו"ל כדי לקלוט את העולים שהגיעו, והגיעו במהלך כל השנים, לקלוט אותם לשוק העבודה במגזר הציבורי ולתת להם שכר בהתאם לתואר שלהם.
<ציפורה ויינברג: כי הרי במגזר הציבורי ישנן דרגות שכר שהולכות לפי תארים, לכן היה צריך גוף שיכיר בתארים לצרכי דירוג ושכר, וזו הסמכות שלנו ואין בלתה.
<ציפורה ויינברג: זאת אומרת אנחנו אך ורק מכירים לצרכי דירוג בשכר.
טלי פלוסקוב: אז מי מטפל בנושאים האחרים?
<קריאה: אף אחד.
<ציפורה ויינברג: לא.
<ציפורה ויינברג: זה לא נכון.
<ציפורה ויינברג: כדי להכיר לצרכים אקדמיים, זאת אומרת לצורך המשך לימודים במוסדות האקדמיים, אלה המוסדות האקדמיים בעצמם.
<ציפורה ויינברג: יש להם חופש אקדמי במדינת ישראל לקבל החלטות אקדמיות על כל אדם ואדם שמגיע אליהם.
טלי פלוסקוב: בעיני זו בעיה מאוד גדולה, סליחה.
טלי פלוסקוב: מאוד גדולה.
טלי פלוסקוב: מה זאת אומרת?
טלי פלוסקוב: איפה אנחנו במדינה?
טלי פלוסקוב: כל אחד יחליט מה שהוא רוצה, מה שאת אומרת לי עכשיו?
<ציפורה ויינברג: באופן עקרוני זה המצב.
<ציפורה ויינברג: אני חושבת שהיה כדאי לקרוא למועצה להשכלה גבוהה כדי שהם יסבירו את זה.
טלי פלוסקוב: לדעתי זו בעיה מאוד גדולה.
<ציפורה ויינברג: הסמכות שלנו היא רק לצרכי דירוג ושכר וההכרה שלנו היא לא הכרה אקדמית.
<דנה גורדון שושני: יש פה שתי נציגות מהמועצה להשכלה גבוהה.
<ציפורה ויינברג: דבר נוסף שאנחנו לא, זה לצרכי רישוי עיסוק.
<ציפורה ויינברג: אם למשל יש תארים שדורשים גם רישוי עיסוק, ההכרה שלנו היא לא לצורך זה, אלא זה נתון בכל משרד ממשלתי לגופו.
<ציפורה ויינברג: סתם לדוגמה, אדם שיש לו תואר בפסיכולוגיה, רוצה להיות פסיכולוג בישראל, צריך ללכת לרשם הפסיכולוגים במשרד הבריאות ולקבל מהם את ה - - -
טלי פלוסקוב: זה בדיוק הבעיה שלנו.
טלי פלוסקוב: אני 27 שנה בארץ ואני לא יודעת את זה.
טלי פלוסקוב: אף אחד כאן לא יודע את מה שאת מספרת פה, אף אחד.
<ציפורה ויינברג: אני חושבת ש- - -
טלי פלוסקוב: איפה משרד הקליטה?
טלי פלוסקוב: לדוגמה, אני חושבת שאתם צריכים להנגיש את המידע הזה קודם כל, במיוחד לאנשים עם תארים שמגיעים לכאן.
טלי פלוסקוב: איך יכול להיות שאנשים לא יודעים את הדברים האלה?
טלי פלוסקוב: אני שלחתי את זה, הייתי בטוחה שזה מה שאני צריכה כדי שיכירו בתואר שלי, ואני מבינה שכל מי שכאן זה מה שהוא עשה, ומתברר שזה כלום, הנייר הזה.
<ציפורה ויינברג: הנייר הזה הוא לצורך תעודה במגזר הציבורי.
טלי פלוסקוב: אני הבנתי, אבל זה כלום.
אברהם נגוסה: משרד החינוך אומר שהוא עושה הערכת תארים והכרה רק לצורך דירוג בשכר ולא בתחום האקדמיה.
אברהם נגוסה: בתחום האקדמיה לכל אוניברסיטה יש אוטונומיה להחליט מה לעשות בעניין.
אברהם נגוסה: נשמע גם את נציגת אוניברסיטת בר אילן על אותו מקרה ולאחר מכן נשמע גם מנציגי המועצה להשכלה גבוהה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לברך תלמידים שנמצאים כאן איתנו, חיילים ותלמידים בפרויקט להשלמת 12 שנות לימוד בשיתוף משרד הביטחון ועירית תל אביב.
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על חינוך, חינוך הוא המפתח להצלחה בחיים.
אברהם נגוסה: אני מאחל לכם הצלחה בשירות ובלימודים שלכם, תודה שהצטרפתם.
אברהם נגוסה: קיבלנו את תגובת משרד החינוך ספציפית למקרה של גברת ויקטוריה לגבי אוניברסיטת בר אילן.
טלי פלוסקוב: אם הם נתנו את האישור הזה, זה אומר שהם הכירו ואם זה סמכותם כמו שהבנתי עכשיו, לפי המסמכים שיש פה, מתברר שהם הכירו בתואר.
אברהם נגוסה: אני רוצה לברר לגבי המקרה שלה ולאחר מכן נפנה למועצה להשכלה גבוהה באופן כללי.
אברהם נגוסה: נציגת אוניברסיטת בר אילן בבקשה.
אברהם נגוסה: אנחנו רואים פה טופס של הגברת ויקטוריה שהגישה את זה למסלול רגיל, יש אישור שהיא נרשמה ושמעת מה היא אמרה, שהיא למדה ולאחר מכן נאמר לה 'למדת לתואר שני ולא לדוקטורט'.
טלי פלוסקוב: ויקטוריה כמה זמן למדת?
<ויקטוריה מרטינוב: אני למדתי שנתיים.
<ויקטוריה מרטינוב: המנחה עזבה ואני ביקשתי, כשהתרגלתי למסלול כי הוא קשה מאוד, מרינה גם יכולה להגיד את זה, מסלול 100% פילוסופיה מודרנית.
<ויקטוריה מרטינוב: אחרי שהתרגלתי, באתי לראש החוג רוני מירון, היא הייתה רק שנה לצערי ראש חוג, והיא המליצה על מנחה, חזקי שחם לתואר שלישי.
<ויקטוריה מרטינוב: זה מצחיק מאוד איך מקבלים, איך עושים את ההכרה ב- - - במרץ 2017 גברת בשם רינה לפידוס, פרופסור, שבעצם ארגנה את התכנית, כותבת ברצינות לרקטורית שיש לי תואר מרוסיה בתחום שפה וספרות רוסית.
<ויקטוריה מרטינוב: חבר'ה, בדיפלומה שלי, בכל המסמכים של האוניברסיטה כתוב שהתואר שלי הוא בתחום אחר, בתחום עיתונות.
<ויקטוריה מרטינוב: מדוע זה נעשה?
<ויקטוריה מרטינוב: כדי להוכיח שהתחום הזה לא מתאים לתכנית, ואין לי שום זכות לעשות דוקטורט.
אברהם נגוסה: בטופס אנחנו רואים בקשה להתקבל כתלמיד ללימודי תואר שלישי ובסוגריים דוקטור לפילוסופיה PHD.
אברהם נגוסה: יש למלא בשני העתקים.
אברהם נגוסה: היא מילאה, קיבלתם את הבקשה והיא שילמה דמי רישום.
אברהם נגוסה: כפי שהיא טענה, היא למדה שנתיים.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לדעת אם התואר שלה לא היה שווה, למה התקבלה מלכתחילה לדוקטורט.
<רחל לוי דרומר: תודה רבה כבוד היושב ראש, חברת הכנסת.
<רחל לוי דרומר: אני המזכירה האקדמית של אוניברסיטת בר אילן מזה שלוש שנים.
<רחל לוי דרומר: אני רוצה לומר שבאוניברסיטת בר אילן הליך ההכרה בתארים מחו"ל הוא מאוד מאוד מסודר, אנחנו בודקים את המוסד לפי רשימות מקובלות בעולם, קיימות רשימות של אונסק"ו שמקובלות בעולם של מוסדות, אנחנו בודקים את המוסד ממנו הגיע הבוגר, אנחנו בודקים באופן מאוד יסודי את הקורסים, את הציונים, הכל נעשה במזכירות האקדמית ובוועדה ללימודים מתקדמים.
<רחל לוי דרומר: ההליך מאוד מסודר ומאוד מובנה, והעובדה שיש לנו סטודנטים רבים שמגיעים ומתקבלים ולומדים, ואני מוכרחה לומר שבכל תקופתי כמזכיר אקדמי, לא נתקלתי באיזו שהיא בעיה או פניה למעט הפניה של הגברת כאן, שיש בעיה בהליך הקבלה.
<רחל לוי דרומר: ושוב, ההליך הוא מסודר.
<רחל לוי דרומר: הוא לא עובר דרך אישיות מסוימת, הוא עובר באופן מסודר, בית ספר ללימודים מתקדמים ומזכירות אקדמית.
<רחל לוי דרומר: כך שמבחינת המוסד אנחנו מתנהלים באופן מאוד מסודר, אנחנו מאוד שמחים לקבל את הבוגרים מחו"ל, בדרך כלל הם מעשירים את המוסד, הם מביאים איתם הרבה מאוד ידע עשיר ורחב מעולמות אחרים ואני חושבת שזה טוב לנו וטוב למדינה.
<רחל לוי דרומר: קיימות תכניות מסוימות כמו התכנית בפרשנות לתרבות, שבגלל שהיא תכנית מיוחדת שהיא רב תחומית, היא מחייבת הליך הכשרה לפני קבלה לדוקטורט ולכל אחד, לא חשוב מאיזו השכלה הוא מגיע, מכיוון שזה לא תואר שקיים כזה תואר ראשון, זה תואר שני ושלישי, קיים הליך מסודר לקבלה לתואר שלישי והוא מחייב עבודה קודמת שמשיקה לנושאים של תואר שני.
אברהם נגוסה: השלמה?
<רחל לוי דרומר: ספציפית אני מבקשת לא לדון כרגע במקרה הפרטי מכיוון שהגברת פנתה כבר לאוניברסיטת בר אילן, הנושא נמצא תחת דיון.
<רחל לוי דרומר: אתם פניתם, העברתם חומרים, קיבלתם תשובות, יש תכתובת ואני חושבת שאין זה מן הראוי כרגע, כשהנושא נמצא בהליך - - -
אברהם נגוסה: אבל הנושא לא בבית משפט?
<רחל לוי דרומר: לא.
אברהם נגוסה: אם זה לא בבית משפט אנחנו - - -
<רחל לוי דרומר: עדיין, עם זאת אנחנו בהחלט מצויים בהליך מגעים ואני חושבת שאין זה מן המקום פה להכנס באמצע בהליך הזה, גם אם זה - - - הייתה פניה של עורך דין, הנושא מטופל באוניברסיטת בר אילן ונעשו מגעים לשני הכיוונים, ואני חושבת שזה - - -
אברהם נגוסה: את אומרת שהייתה פניה דרך עורך דין.
אברהם נגוסה: אבל אני מבין שהנושא לא בדיון בבית משפט.
<רחל לוי דרומר: אבל עדיין אנחנו מצויים במגעים.
<רחל לוי דרומר: הנה, הגברת קיבלה - - -
אברהם נגוסה: אם זה לא בדיון בבית משפט, אנחנו רוצים הסבר.
<רחל לוי דרומר: עדיין, הגברת קיבלה מכתב, היא ציטטה ממכתב, ואנחנו כרגע במגעים עם הגברת ואני חושבת שאין זה מן הראוי לקיים פה דיון על נושא שכרגע בהליך.
טלי פלוסקוב: אז בואי ניקח נושא אחר.
טלי פלוסקוב: יש פה גברת עם מקרה דומה.
אברהם נגוסה: מה אתה רוצה לשאול?
<אהרון לסוביי: אני עורך הדין של הגברת ויקטוריה.
<אהרון לסוביי: אתם מתנהלים עכשיו במגעים.
<אהרון לסוביי: כבוד היושב ראש, תודה רבה שאני פה, היום 20 שנה שאני בארץ.
טלי פלוסקוב: אחרי 20 שנה להגיע לכנסת.
אברהם נגוסה: מכיוון שאתה עורך דין, היא אמרה לנו שהנושא בדיון ואתם במשא ומתן.
<אהרון לסוביי: לא, אנחנו לא במשא ומתן.
<אהרון לסוביי: 4 חודשים אנחנו מצפים לתשובה מהאוניברסיטה ועדיין לא קיבלנו.
<אהרון לסוביי: כל המסמכים שויקטוריה הציגה פה זה תשובות לעיתונות.
<אהרון לסוביי: זה לא תשובות אליה.
<אהרון לסוביי: מישהו כל הזמן מטעם האוניברסיטה נותן תשובה לעיתון כזה או לעיתון אחר.
<אהרון לסוביי: אני לא רואה כרגע שהאוניברסיטה מנהלת איתנו שום משא ומתן.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול את הגברת ויקטוריה.
אברהם נגוסה: שמעת את דבריה של נציגת האוניברסיטה, שהנושא נמצא בהידברות.
אברהם נגוסה: האם את מאשרת שאכן זה כך?
<ויקטוריה מרטינוב: אני כן מסכימה שאוניברסיטת בר אילן קיימים תהליכים שחייבים להיות בכל האוניברסיטאות בארץ.
אברהם נגוסה: לא, אני שואל על המקרה שלך.
<ויקטוריה מרטינוב: אני לא קיבלתי שום דבר, וגם לא עורך הדין שלי.
<ויקטוריה מרטינוב: לא קיבלנו שום דבר, שום מכתב רשמי.
<ויקטוריה מרטינוב: לפני יומיים עיתון וסטי, העיתון המוביל בשפה הרוסית, מידיעות אחרות, שלח בקשה לתגובה.
<ויקטוריה מרטינוב: לא, אין הידברות.
טלי פלוסקוב: אני רוצה רק תשובה לשאלה.
<ויקטוריה מרטינוב: אין הידברות.
<ויקטוריה מרטינוב: חד משמעי.
טלי פלוסקוב: אז איך את רואה את ההידברות?
טלי פלוסקוב: באיזו צורה?
<רחל לוי דרומר: קיבלנו פניה, הנושא נדון באוניברסיטה והיו תשובות, היו תגובות ויהיו תגובות.
טלי פלוסקוב: שאלה לי אליך.
טלי פלוסקוב: את לא חושבת שזה שהגברת שאתם מטפלים בה לא יודעת על התהליכים האלה, זה בסדר?
טלי פלוסקוב: אם היא אומרת שארבעה חודשים אין קשר איתכם ואין תשובות, זה בסדר?
טלי פלוסקוב: זה תהליכים?
<רחל לוי דרומר: ההליך הזה נמשך הרבה יותר מארבעה חודשים.
טלי פלוסקוב: זאת השאלה.
טלי פלוסקוב: למה.
<רחל לוי דרומר: ההליך הזה יקבל תשובה מסודרת.
טלי פלוסקוב: מתי?
<רחל לוי דרומר: בזמן הקרוב.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לדעת מתי זה בזמן הקרוב.
<אהרון לסוביי: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד.
אברהם נגוסה: חכה.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים להגיע לאיזה שהוא כיוון.
אברהם נגוסה: הגברת אומרת שהנושא נמצא בדיון האוניברסיטה בהליך הידברות והם יתנו תשובה בעניין בקרוב.
אברהם נגוסה: נכון?
טלי פלוסקוב: אדוני הייתי מציעה להגביל אותם בזמן.
טלי פלוסקוב: מה זה בזמן הקרוב?
טלי פלוסקוב: זה יכול להיות בשנה הקרובה גם.
<רחל לוי דרומר: הליכים נמשכים, גם במערכות המשפט, הליכים נמשכים.
<רחל לוי דרומר: יש לדון, יש לבחון, יש ללמוד את החומר, יש מערכות שונות באוניברסיטה - - -
טלי פלוסקוב: רגע, אז יש או אין משפט?
טלי פלוסקוב: אומרים שאין משפט?
<רחל לוי דרומר: לא, לא אמרתי שיש משפט.
<רחל לוי דרומר: אמרתי שהליכים כאלה במערכות גדולות נמשכים לעתים - - -
אברהם נגוסה: מה זה 'בקרוב'?
אברהם נגוסה: אמרת שבקרוב תתנו תשובה.
<רחל לוי דרומר: אני לא יכולה לומר - - -
טלי פלוסקוב: אדוני, זה לא מקובל עליי.
אברהם נגוסה: אנחנו נקבל החלטה לחייב אתכם.
אברהם נגוסה: אני חושב שיש גבול לכל דבר.
אברהם נגוסה: אנחנו לא מתערבים באוטונומיה שלכם לקבוע מבחינת הערכה אקדמית, אבל יש פה משהו לא כל כך תקין, אם קיבלתם אותה וראיתם שהיא מתאימה למסלול הזה, והיא למדה שנתיים, אתם צריכים לתת תשובה בנושא הזה.
<רחל לוי דרומר: התשובה תינתן על פי קריטריונים אקדמיים מסודרים.
אברהם נגוסה: שבועיים?
אברהם נגוסה: חודש?
<רחל לוי דרומר: תרשה לנו בבקשה את הזכות ואת האוטונומיה לתהליכים הפנימיים שלנו.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להפנות את תשומת ליבך למכתב שיצא לא מזמן, ב-3.5.2017, תשובה לחבר הכנסת עודד פורר, כנראה שהוא גם ניסה לטפל בזה.
טלי פלוסקוב: "טענותיה של הגברת מרטינוב אינן מדויקות.
טלי פלוסקוב: היא התקבלה לתואר שני וכל ההתכתבויות עמה מעידות על כך".
טלי פלוסקוב: אבל כאן מדובר על תואר שלישי.
טלי פלוסקוב: גם כאן הוא אומר דברים מלא מדויקים, אני מצטערת.
<רחל לוי דרומר: אני חוזרת ואומרת, אני מבקשת לא לדון כאן בפורום הזה מכיוון שההליך נמצא בדיון.
<רחל לוי דרומר: אני לא אתייחס ספציפית לנושא, אני חוזרת ואומרת שהכל ייבחן על פי קריטריונים ואמות מידה אקדמיות מקובלות ובאינסטנציות הפנימיות המקובלות שלנו.
אברהם נגוסה: לא ניתקע בנושא אחד.
אברהם נגוסה: הנושא ברור, אנחנו נתייחס לכך בסיכום שלנו בהחלטת הוועדה.
<מרינה שומונוב: אני יכולה לספר שהגעתי בדיוק לתכנית דומה לפי מודעה שהייתה בעיתון בשפה הרוסית, אותה תכנית.
<מרינה שומונוב: כאן היה כתוב שאנשים דוברי רוסית מוזמנים לאוניברסיטת בר אילן ללמוד לתואר שלישי, לקבל דוקטורט.
<מרינה שומונוב: כשראיתי את המודעה הזאת מאוד שמחתי ובאמת התקשרתי, דיברתי עם הפרופסורית דוברת רוסית ושאלתי אם אני באמת יכולה לסמוך עליה, 'כן, אני מייצגת את אוניברסיטת בר אילן'.
<מרינה שומונוב: כשאני שומעת 'אוניברסיטת בר אילן' אני מאמינה.
אברהם נגוסה: את מילאת את הבקשה ועל פי המודעה, כמו הגברת ויקטוריה.
<מרינה שומונוב: בדיוק.
<מרינה שומונוב: וזה לא רק אני.
<מרינה שומונוב: נורא חבל שאוניברסיטת בר אילן אומרת שזה מקרה יחיד.
<מרינה שומונוב: זה לא מקרה יחיד.
טלי פלוסקוב: מי הוציא את המודעה הזאת לעתונות?
טלי פלוסקוב: האוניברסיטה?
<מרינה שומונוב: אוניברסיטת בר אילן הוציאה את המודעה הזאת בעיתונות הרוסית, שדוברי רוסית מוזמנים.
<מרינה שומונוב: אני לא לבד, ואנחנו לא שתיים ולא שלושה, אנחנו הרבה יותר אנשים שהגיעו לתכנית הזאת וחלבו אותנו, הוציאו מאיתנו עשרות אלפי שקלים ולא נתנו לנו כלום בסוף.
<רחל לוי דרומר: אני חוזרת ואומרת, מכיוון שהנושאים האלה הם בדיון כרגע, אני חושבת שאין זה מן הראוי ולא לכבודה של הוועדה לדון במקרים הפרטניים.
<רחל לוי דרומר: כמו שאמרתי, אני חושבת שאוניברסיטת בר אילן - - -
אברהם נגוסה: גברתי, אנחנו עושים את עבודתנו במסגרת המנדט שלנו, אל תדאגי לזה.
אברהם נגוסה: אנחנו יודעים להפריד בין הדברים.
אברהם נגוסה: אתם הוצאתם את המודעה, המודעה לפנינו, בשפה הרוסית.
<רחל לוי דרומר: שוב, אני חוזרת, ספציפית לנושא הזה אנחנו נתייחס באופן מסודר.
<רחל לוי דרומר: אין זה נכון לבחון את התהליך שנמצא באמצעו.
אברהם נגוסה: תפקידנו להקשיב ולשמוע את העולים החדשים שנפגעו מהתהליך, אנחנו נתייחס לכך בסיכום שלנו.
<רחל לוי דרומר: שוב, ברגע שאתה אומר 'נפגעים', אתה כבר שם כותרת מסוימת.
אברהם נגוסה: הם הגישו.
<רחל לוי דרומר: אתה יודע, הרבה אנשים מרגישים נפגעים וצריך לבחון את הנושא באופן מסודר.
אברהם נגוסה: הם שילמו כסף והשקיעו מזמנם גם.
טלי פלוסקוב: אפשר לשאול כמה כסף הם שילמו?
<מרינה שומונוב: במשך שש שנים, כמעט שבע שנים, כל שנה קיבלתי הזמנה לשלם, לפחות 50,000 שקלים.
<מרינה שומונוב: אבל לא זה מה שפוגע.
טלי פלוסקוב: 50,000 שילמת ולא קיבלת תואר?
<מרינה שומונוב: כן.
<מרינה שומונוב: כלום.
<מרינה שומונוב: וזה לא מה שפוגע.
אברהם נגוסה: כמה שנים למדת?
<מרינה שומונוב: כמעט שבע שנים.
<מרינה שומונוב: שנתיים ראשונות לא עבדתי, הייתי צריכה לקחת הלוואות כדי ללמוד.
אברהם נגוסה: בסוף איזה תואר קיבלת?
<רחל לוי דרומר: אני חושבת שלא מתאים לנהל את הדיון באופן הזה.
<קריאה: זה כבר רמאות.
<רחל לוי דרומר: באקדמיה יש - - -
טלי פלוסקוב: מותר להם להגיד מה הם עברו ואנחנו רוצים לשמוע אותם ולפתור את הבעיות האלה.
טלי פלוסקוב: מותר להם להגיד.
טלי פלוסקוב: אנחנו כן רוצים לשמוע מה קורה במדינה שלנו עם התארים, לשם כך התכנסנו כאן.
טלי פלוסקוב: תסתכלי, הגברת כמעט, הבכי פה עומד לה.
טלי פלוסקוב: אני מתארת לעצמי מה היא עברה.