GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קסניה סבטלובה: הייתי רוצה להפנות כמה שאלות עוד לפני שנתחיל בדיון למשרדי הממשל כי בתוקף תפקידי כחברת הוועדה ועולה אמנם ותיקה, אבל עדיין עולה שעולים רבים מרגישים יותר בנוח לפנות אלי ולשאול אותי את השאלות שיש להם, כיצד קורה שבמשרדי ממשלה רבים, לרבות משרד העלייה והקליטה, חסרים פקידים שהם דוברי אנגלית.
קסניה סבטלובה: כביכול זו דרישה בסיסית וזו גם לא שפה נדירה כמו שאנחנו יודעים, אבל איך שהוא אני נמצאת בקשר גם עם ארגוני עולים אבל גם עם אנשים פרטיים שפונים אלי ואומרים לי 'אנחנו מגיעים ואנחנו לא יכולים לדבר, לא יכולים לתקשר עם הפקידים באותו משרד שאמור לטפל בנו' אז אומרים 'נביא לכם מישהו' אבל זה צריך להיות דבר שהוא בשגרה, כך היה נדמה לי לפחות עד עכשיו.
קסניה סבטלובה: זה לגבי השאלה של הנגשה לשונית, ואם כבר משרד העלייה והקליטה בוחר להשקיע סכומים רבים מאוד בעבודה משותפת עם מישהו שנחשב לכוכב של המדיה החברתית כמו ליאור סושרד, ולהפנות איזו שהיא התייחסות לעולים ועולות ממדינות צפון אמריקה, ומדינות דוברות אנגלית, זו פרסומת שרצה בערוצי טלוויזיה ישראליים שעד כמה שאני יודעת עולים חדשים לא בהכרח צופים בערוצים האלה, והכסף שהושקע הוא כאמור כסף רב מאוד, גם הפנינו שאילתה בנושא הזה כדי לברר כמה זה עולה.
קסניה סבטלובה: האם לא היה עדיף אולי להשתמש באותם הכספים על מנת לשפר את העניין של ההנגשה הלשונית מול אותם עולים במקומות הרלבנטיים?
קסניה סבטלובה: עוד נקודה שהייתי רוצה להעלות אותה, כמובן עניין של סעד ועזרה לעולים מבחינה פסיכולוגית.
קסניה סבטלובה: זה נושא כאוב, דנו פה לא מעט בעניין הזה.
קסניה סבטלובה: בינתיים לא נראה שיש איזה שהוא שיפור מאז שביקרנו במשרדי ער"ן, שזה היה לפני יותר משנה, מאז אנחנו מתבשרים שהתקציבים לא מועברים, בוודאי לא גדלים.
קסניה סבטלובה: זה המוקד היחיד שמאפשר עזרה פסיכולוגית לאנשים שהם דוברי שפות שונות ואנחנו מתבשרים על כך שיש מקרים מצערים ביותר גם בקרב אותה עליה שכן קיימות לגביה סטיגמות חיוביות, אבל זה עדיין סטיגמות, של עליה הכי מוצלחת, עליה הכי לא בעייתית, עליה שמסתדרת בעצמה, אבל יש מקרים של התאבדות, יש מקרים קשים מאוד של מחלות נפשיות, בדידות, דכאון, כל אותן הבעיות שהן רלבנטיות לכלל העולים, הנתק מהמשפחה ומהחוג החברתי, חוסר יכולת להבין את המציאות, לא מספיק כלים שמאפשרים להתחבר למנטליות.
קסניה סבטלובה: נכון שאלה דברים שלוקחים זמן ואני כעולה יכולה להעיד על כך בעצמי, אבל יש אנשים שקל להם יותר ויש אנשים שקשה להם יותר.
קסניה סבטלובה: ואם פשוט מלכתחילה מתייגים קבוצה מסוימת כ- בסדר, זה 'נו פרובלם', הכל בסדר איתם, הכל טוב, אז מתעלמים בעצם ממציאות שהיא מתחת לפני השטח, ועוד פעם, כיוון שיש פה ארגונים רבים של עולים שמטפלים הם בעצמם בדברים האלה, אנחנו יודעים היטב.
קסניה סבטלובה: יודעים היטב שיש פניות רבות, אפשר להיכנס לכל פורום של עולים ואני מחוברת לאחרונה עם פורום שלKeep Olim , ועוקבת אחרי מה שאנשים כותבים כדי להיות בקשר ולהתרשם ולקרוא, וכל פניה שניה נוגעת לעניין של סעד ועזרה בתחום הפסיכולוגי של הסתגלות לחיים במדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: הייתי רוצה לדעת כיצד, למרות שאנחנו העלינו בהקשרים שונים את הבעיות האלה פעם אחר פעם גם של הנגשה לשונית וגם של סיוע לאותם הארגונים שמטפלים במסירות בעולים החדשים ועוזרים להם במצבים הכי קשים שהם נקלעים אליהם, כיצד הבעיות האלה עדיין לא נפתרו ומה אתם מתכוונים לעשות כדי למצוא את הפתרונות הראויים?
אברהם נגוסה: הצטרף אלינו ממלא מקום יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית מר יעקב חגואל.
אברהם נגוסה: לפני שהגעת בירכתי את ההסתדרות הציונית העולמית על המאמצים שלכם ליצור שולחן עגול לעולים החדשים או הארגונים של עולים דוברי אנגלית, ואני חושב שזה ראוי לציון, מאוד חשוב לחזק את העולים ולהעצים אותם.
אברהם נגוסה: יישר כח, אנחנו רוצים לשמוע כמה דברים ממך.
<יעקב חגואל: בוקר טוב, סליחה על האיחור.
<יעקב חגואל: אדוני היושב ראש, הוועדה, חברת הכנסת וראשי הארגונים,.
<יעקב חגואל: יש פה ראשי ארגונים של עולים שאנחנו בשיח איתם בשנה האחרונה די הרבה מתוך ראייה שמי שעלה לארץ חושב הכי טוב שהמקום של כל היהודים שרוצים בכך הוא פה בבית.
<יעקב חגואל: אני חריג כאן בתוך החדר, יש פה עוד כמה אני רואה, אבל לי לא הייתה ולא תהיה הזכות אף פעם לעלות לישראל.
<יעקב חגואל: ואני אומר, הזכות הזאת היא זכות לא פשוטה היא זכות של לעזוב בית, לעזוב סביבה טבעית, לעזוב משפחה לפעמים, לעזוב מקום עבודה ולעשות מעשה, לעשות מעשה חשוב.
<יעקב חגואל: לעשות מעשה טבעי, לעשות מעשה ראוי.
<יעקב חגואל: אבל לא פשוט ואין ספק שאותם עולים שעלו לכאן לישראל, ואותם פעילים שבחלקם הגדול זה מתנדבים שרוצים להמשיך את אותו מפעל ציוני, את אותו רעיון ציוני שהבית של היהודים הוא כאן בארץ ישראל, צריך להוקיר את האנשים הנפלאים האלה אדוני, ואנחנו בהסתדרות הציונית העולמית באמת יצרנו איזה שהוא פורום של ארגוני עולים מתוך ראיה שאין ספק שהם מבינים את נושא העלייה הכי טוב מכולנו.
<יעקב חגואל: מתוך זה הגענו באמת לכל מיני חסמים שיש לאוכלוסיות שונות של עולים.
<יעקב חגואל: אני לא רוצה שתהיה אי הבנה, אנחנו בעד כל העולים.
<יעקב חגואל: אנחנו רוצים שכולם יעלו לישראל ואין ספק שישנם קהלים שצריך להמשיך את החיזוק של העלייה ואת האלמנטים המיוחדים שהם צריכים לקבל, אם זה עולים מאתיופיה ואם זה עולים דוברי רוסית ואם זה עולים מארצות אלה ואחרות, צריך להמשיך עם זה ביתר שאת.
<יעקב חגואל: אבל, אחרי שבעים שנה שיש לנו מדינה מפותחת, ואנחנו מגשימים פה את החזון של בנימין זאב הרצל גם ברמה הזאת של מדינה עברית בארץ ישראל, אבל גם ברמה הזאת שאנחנו רוצים לשאוף לחברת מופת בארץ ישראל.
<יעקב חגואל: וברמה הזאת ישנם היום עולים שרוצים לעלות לא רק ממניעים אנטישמיים, לא רק ממניעי מצוקה, אלא מתוך בחירה של רעיון ציוני.
<יעקב חגואל: אני אומר שוב, כולם פה רוצים לעלות ממניעים ציוניים.
<יעקב חגואל: אבל הטריגר הוא לא רק מצוקה.
<יעקב חגואל: הוא מתוך בחירה.
<יעקב חגואל: והקהל הזה כאן אומרים, 'אנחנו רוצים לעלות מתוך בחירה אבל יש לנו כמה חסמים בדרך.
<יעקב חגואל: גם לנו יש דברים ייחודיים שצריך לפתור אותם', ודרך אגב, לא כל דבר זה כסף.
<יעקב חגואל: לפעמים זה יחס, לפעמים זה אוזן קשובה, לפעמים זה קצת לראות איך אנחנו מתייחסים אל זה בצורה אחרת ובעניין הזה אנחנו גם בהסתדרות הציונית העולמית וגם ביחד עם ארגוני העולים, רוצים לראות איך אנחנו מייצרים שיח דרכך אדוני, ואני מאוד מברך על הישיבות האלה איתך, זה לא פעם ראשונה שאנחנו יושבים כאן עם הארגונים, אני חושב שהתהליך הזה צריך לייצר שיח מול משרדי הממשלה השונים, בראייה שכן גם ליהודים דוברי אנגלית, ישנם צרכים מיוחדים בעליה לישראל וזה לא אמור לפגוע בשאר העולים.
<יעקב חגואל: זו הנגיעה שלנו בראייה הזאת ואני באמת מברך את כל העוסקים במלאכה.
אברהם נגוסה: אני גם רוצה לציין את הרב ג'יי וויינסטין שבאמת דחף את הנושא ועזר לנו הרבה פה, אני מאוד מודה לך.
אברהם נגוסה: אני הכרתי אותו בניו ג'רסי כרב של קהילה ממש חזקה.
אברהם נגוסה: אחרי שהייתי שם בבית הכנסת שלו, ובביתו שם בשבת, הוא אמר לי 'עוד חודש אני עולה לישראל'.
אברהם נגוסה: הוא עזב קהילה מפוארת ועלה למדינת ישראל, הוא מתגורר במעלה אדומים ועוזר לנו גם פה בכנסת לקדם את האינטרסים של העולים, ואני מאוד מודה לך, שאתה אמרת שעוזבים משפחה, עוזבים הכל לעליה ציונית, זו דוגמה שאני מכיר אישית בעניין, ותודה רבה על הדיון הזה שממש עזרת לנו.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע את רפאל כהן.
<רפאל כהן: שלום לכם.
<רפאל כהן: אני עובד בהסתדרות הציונית.
<רפאל כהן: אני קודם כל שמח וגאה להיות פה, אני גאה לייצג איזה שהוא שיח שהתקיים בחצי השנה האחרונה, עם למעלה מנציגים של 20 ארגונים שמייצגים עולים שהגיעו ממדינות דוברות אנגלית, רק לסדר, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, אנגליה, דרום אפריקה.
<רפאל כהן: הנגיעה האישית שלי לדבר היא שחייתי שש שנים בחו"ל בשתי שליחויות, שלוש שנים חייתי באוסטרליה ויצא לי לפגוש קהילה מדהימה בסידני, ושלוש שנים הייתי שליח עליה מרכזי בארצות הברית.
<רפאל כהן: החיבור שלי האישי לנקודה הזאת, שיצא לי שבמשרד עלו 6,000 עולים שהגיעו בשנים 2011-2014 מארצות הברית, מהחוף המזרחי.
<רפאל כהן: כל פעם שמעתי את הסיפור מחדש.
<רפאל כהן: חבר'ה, מתייחסים אלינו כעולים שהם רק עולים עשירים.
<רפאל כהן: התמונה היא יותר מורכבת.
<רפאל כהן: יש פה צרכים אחרים, יש פה דברים מורכבים.
<רפאל כהן: יש עולים שמגיעים באמת עם הרבה כסף, וגם לאלה שמגיעים עם כסף, גם להם יש אתגרים ודברים שצריכים התייחסות.
<רפאל כהן: כדי כן להיות אטרקטיביים יעקב חגואל דיבר על הרצון היום להפוך את הנושא של העלייה, את מה שקוראים אופציית החיים בישראל להזדמנות בישראל, לחשוב איך אנשים רוצים צעירים, באים, יש להם הזדמנות להגיע לישראל ואנחנו כמדינה קולטת צריכים לחשוב איך אנחנו מייצרים הזדמנות ולא מייצרים קשיים.
<רפאל כהן: איך אנחנו פותחים את הראש ואיך אנחנו עושים עליה שהיא יותר מקצועית ויותר איכותית.
<רפאל כהן: למעשה ההסתדרות הציונית היום יש לה את המנדט להתעסק בנושא של הסרת חסמים ואנחנו מדברים, מבחינתנו כשעולה מגיע ויש לו קשיים זה חסם שמקשה עליו שאותו אחרי זה הוא מדברר ומספר בפייסבוק ובוואטס אפ לחברים שלו ולמשפחה שלו שם וזה מקשה.
<רפאל כהן: לא אוהבים לדבר על המספרים של אנשים שחוזרים אחרי עליה.
<רפאל כהן: אני שנים התעסקתי בעננה הזאת של המספרים, אבל אין לנו ספק שאים נסיר את החסמים, אם אנחנו נהיה יותר מקצועיים בקליטה אנחנו גם נביא למספר יותר קטן של אנשים שחוזרים הביתה, למספר יותר גדול של אנשים שמספרים לחברים שלהם ולמשפחה שלהם בחו"ל, במדינה שלהם, שקל להיקלט פה ושמבינים ורוצים לקלוט אותם.
<רפאל כהן: דיברת במחקר שלך על מיומנויות העסקה גבוהות יותר.
<רפאל כהן: נכון, יש המון אנשים שבאים עם תארים, עליה מאוד איכותית ועם תארים, אבל זה מאתגר אותנו להבין שעברו שבעים שנה, אנחנו קולטים חומר אנושי שונה ושצריך להתאים את עצמנו.
<רפאל כהן: כמו שיעקב חגואל אמר, לא בהכרח תקציבים, חברים.
<רפאל כהן: כשמגיע עולה ויש לו תואר שהוא למד בארצות הברית, שהיא לא מדינה שאנחנו יודעים שהיא מדינה שאנחנו לא יכולים להתעלם ממנה, למד תואר בארצות הברית אבל לא מכירים את התואר בארץ.
<רפאל כהן: זה מחייב אותנו לעשות איזו שהיא עליית מדרגה כדי לפתוח את הראש, כדי להקשיב.
<רפאל כהן: יש פה הזדמנויות שאנחנו יכולים לעשות.
<רפאל כהן: המטרה של כל השיח הזה היא למעשה לבוא ולדבר עם כל הארגונים, עם כל המנהלים שלהם יש את החכמה של הטראסט—
<רפאל כהן: הם נמצאים בשטח, הם שומעים את האנשים שלהם, ומה שאני מבקש ממשרדי הממשלה, נכון להגיד שדוברי אנגלית הם לא שונים.
<רפאל כהן: כל עליה שונה מכל מקום.
<רפאל כהן: ואנחנו כמדינה חכמה צריכה לקלוט כל קליטה, מכל מדינה בצורה חכמה שראוייה לה, כדי להביא כמה שיותר עולים.
<רפאל כהן: עלו המון נושאים בדיון שעשינו בכל הארגונים, כל הנושאים הגיעו בסוף לחבר הכנסת דוקטור נגוסה ובשותפות איתו נבחרו חמישה נושאים שיועלו היום אחרי מחשבה שאלה נושאים שהם הכי רחבים, הכי מקיפים והכי רלבנטיים למירב האנשים ולא משהו אזטורי, וגם משהו שיש להם אולי היבט פרקטי.
<רפאל כהן: הבקשה שלי מהארגונים הייתה '
<רפאל כהן: בואו נביא משהו פרקטי' ומה שנצליח לשנות, גם אם בחמישה הדברים האלה, עשינו את השליחות שלנו.
<רפאל כהן: דבר אחרון, אני רוצה מאוד להודות גם ליעקב חגואל וגם לדוקטור נגוסה שמובילים את התהליך, תודה רבה.
<רפאל כהן: גם לחברים המשותפים ג'יי ויינשטיין, יונתן רובין, סוניה, תודה רבה לכם, חבר'ה, שיהיה לנו בהצלחה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו מארגון 'נפש בנפש' ליזי מרטין בבקשה.
<ליזי מרטין: ברשות כל היושבים בוועדה, אני ליזי מרטין, אני מנהלת את המחלקה לקשרי ממשלה בנפש בנפש, וכמובן גם מברכת על היוזמה הזאת ואנחנו שותפים, היינו ונהיה.
<ליזי מרטין: אני רוצה להעלות שתי נקודות מרכזיות.
<ליזי מרטין: אחת היא שבעבודה שלנו במחלקה אנחנו עובדים כדי לפתור בעיות לעולים מארצות הברית, קנדה ואנגליה ברמת המקרו וברמת המיקרו, באופן יום יומי מול משרדי הממשלה, וכלל הארגונים הציבוריים שיש.
<ליזי מרטין: אני רוצה להגיד על השולחן הזה שאנחנו מרגישים שיש מענה בצד השני, שיש עם מי לדבר, שאנחנו באים עם יוזמות שאנחנו רוצים לקדם, אנחנו מרגישים והרבה פעמים העולים מופתעים מהתובנה הזאת, אנחנו מרגישים שיש לנו עם מי לדבר כל עוד אנחנו עושים את זה בצורה כזאת שאנחנו יכולים לייצג את המשרדים בפני העולים ולייצג העולים בפני המשרדים.
<ליזי מרטין: בנקודה הזאת אני רוצה גם להכיר בנציגי משרדי הממשלה שיושבים פה, משרד הקליטה, משרד החינוך, משרד הפנים כמובן וגם ה-WZO והסוכנות, אנחנו כן מרגישים מאוד שיש לנו עם מי לעבוד.
<ליזי מרטין: ברור שיש עוד הרבה עבודה לעשות.
<ליזי מרטין: אין לנו סדר יום משעמם.
<ליזי מרטין: אני רוצה להגיד בהקשר הזה חוץ מהנושאים שעלו פה באופן ספציפי שהרבה פעמים יש יוזמות של המשרדים כדי לקדם ולעזור לעולים מכלל המדינות, ואני כן חושבת שבהקשר הזה, ואני חושבת שזה נאמר, אפשר להכניס גם את העולים דוברי האנגלית לתוך התכניות והקול קורא שיוצא הרבה פעמים.
<ליזי מרטין: יש תכנית לסיוע לעולים ממדינה מסוימת, הרבה פעמים העולים מארצות הברית, מקנדה, מאנגליה, מניו זילנד, מאיפה שזה יהיה, הם נדחקים הצידה ולא מכניסים אותם ליוזמות האלה ואני חושבת שישיבה מסוג כזה כן מעלה שוב על סדר היום את החשיבות של לעזור לעולים האלה.
<ליזי מרטין: אני רוצה לציין באופן ספציפי שעולים בעלי צרכים מיוחדים שיש לא מעט כאלה, ואנחנו נתקלים בזה יותר ויותר, אנחנו מרגישים שכן צריך לעשות איזו שהיא תכנית אב כדי לסייע לעולים האלה, שלדעתנו הכלב טמון בזה שאנחנו נתחיל את כל התהליך של ההכרה מול ביטוח לאומי ומול הרווחה טרום עליה.
<ליזי מרטין: כמו שעשינו לגבי בעלי מקצועות רפואיים, שפעם היה לוקח להם שנה בערך לקבל את הרישיון הישראלי לעסוק ברפואה ובמקצועות אחרים, היום הם יכולים להתחיל את זה מבעוד מועד, עוד שישה חודשים לפני שהם מגיעים לארץ.
<ליזי מרטין: אפשר לעשות דברים דומים בתחומים אחרים.
<ליזי מרטין: אז מי שיש לו צרכים מיוחדים, אם נוכל לייצר מצב שיהיה אפשר לפנות על סמך מספר דרכון למשל לפני מספר זהות, ויהיה אפשר לפנות לרשויות ולמסור מסמכים שמעידים על מצב מסוים טרום עליה, אני חושבת ששם אנחנו נוכל לפתור הרבה בעיות, ולתת לאנשים הכרה במעמד שלהם איך שהם מגיעים לארץ, במקום להגיד להם 'טוב, בואו תתחילו את התהליך רק אחרי שאתם תנחתו בנתב"ג'.
<ליזי מרטין: אז שם אנחנו נשמח לקדם משהו ספציפי עם ביטוח לאומי ועם הרווחה.
אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך לשמוע את הארגונים, ולאחר מכן נפנה למשרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: כדאי שקודם נשמע את הארגונים כדי שהם יוכלו להתייחס ספציפית לבעיות שתועלנה על ידי הארגונים.
אברהם נגוסה: קודם כל נשמע מ-YTA ואני אקרא את שם הארגונים באנגלית: Raby Bezalel Borstein – Bounding for Extracurricular Activities and Tutoring for Children of Anglo Immigrants.
<בצלאל בורנשטין: רציתי קודם כל לאפיין, אם מחפשים אפיון מיוחד של הילדים שהם יוצאי ארצות הרווחה ובמיוחד דוברי אנגלית, ואנחנו ב-YTA, שמנו לב שיש אפיונים מובהקים לילדים האלה.
<בצלאל בורנשטין: אחד הדברים, יש לנו בתוך המוסד כ-30% מהתלמידים שההורים שלהם עובדים בחוץ לארץ, דווקא בגלל שהם מגיעים מארצות הברית ויכולת ההשתכרות בארץ נמוכה יותר מארצות הברית, אז ההורים, 30% מתוך כל האוכלוסייה, ההורים לא נמצאים, או האבא או האמא או לפעמים גם שניהם, ואפשר פשוט לראות על הילד מתי האבא נמצא, מי האבא לא נמצא, או האמא נמצאת.
<בצלאל בורנשטין: יחד עם זה, הרבה מהתלמידים שהם לא ב-30%, הסיבה שהם עלו ארצה עקב קשיים כלכליים, כך שהרבה, מעניין מאוד לדעת מתוך ה-4,000 עולים האלה כמה מהם באמת מרמה סוציו אקונומית גבוהה וכמה פחות.
<בצלאל בורנשטין: דבר שני, דווקא בגלל שהם באו מארצות רווחה, הרצון שלהם להשתתף בתנועות הנוער המקומיות, זה נחשב כאילו פחות ממה שהם רגילים אליו, ולכן ההשתלבות שלהם בחברה היא קשה יותר.
<בצלאל בורנשטין: גם ממחקרים בכל העולם, ראו למשל שמקסיקנים שמגיעים לאמריקה, יש להם יותר רצון להשתלב בחברה מאשר אמריקנים שנוסעים למקסיקו, והילדים הם בערך כמו אמריקאים שנוסעים למקסיקו והרבה מהם עלו נגד רצונם, נגד דעתם, הוציאו אותם מתנועות הנוער, מהחברים, ולכן היכולת שלהם להשתלב ולהיטמע בחברה היא קשה יותר ולא קלה יותר.
אברהם נגוסה: אני רוצה שתבהיר שני דברים.
אברהם נגוסה: אחד – 30% שאחד מההורים שעובדים בחו"ל, האם זה מרצונם החופשי או בגלל שלא מצאו עבודה פה בארץ?
אברהם נגוסה: אם זה מרצונם החופשי, בסדר.
אברהם נגוסה: האם פה לא נתנו להם פתרון כמדינה, האם נכשלנו בקליטה, זה מה שאני רוצה לדעת.
אברהם נגוסה: סוגיה שניה שציינת עכשיו ונתת לדוגמה גם את מקסיקו, האם הילדים האלה שלא ממהרים להשתלב בחברה מתוך הרגשה שהם יותר והחברה היא פחות, ואז יש הרגשה של עליונות?
אברהם נגוסה: אני רוצה שתבהיר לנו את שני הדברים.
<בצלאל בורנשטין: קודם כל זה מחוץ לתחום שלי, אני עובד עם הנוער.
<בצלאל בורנשטין: אני מכיר את הילדים.
אברהם נגוסה: אני עדיין בנוער.
<בצלאל בורנשטין: הם לא בוחרים, ההורים שלהם.
<בצלאל בורנשטין: אני אסביר, לגבי ההורים אני לא יודע, אני מנחש כמו כל אחד אחר שזה מתוך רצון ובחירה.
<בצלאל בורנשטין: יכולת ההשתכרות שלהם גבוהה יותר, והם בוחרים.
<בצלאל בורנשטין: התלמידים שאצלנו לא היו בוחרים.
<בצלאל בורנשטין: אם היו שואלים אותם אם הם מעדיפים אבא ואמא או כסף מחוץ לארץ, אני מתאר לעצמי שהם היו בוחרים באבא ואמא, אבל לא שואלים אותם.
<בצלאל בורנשטין: ולכן מצד התלמידים יש פה אפיון מובהק של יוצאי ארצות הרווחה שמצריך תשומת לב.
<בצלאל בורנשטין: דבר שני, היכולת שלהם להשתלב בחברה וכן מתוך המוסד, אנחנו מאוד דוחפים להשתלבות בתוך תנועות הנוער, ולא רוב, אני לא חושב שאני יכול להגיד שהרוב משתלבים.
<בצלאל בורנשטין: אני לא יודע את הנתונים בכלל האוכלוסייה כמה משתלבים, אני מנחש שזה פחות מחצי שמשתלבים בתנועות הנוער.
<בצלאל בורנשטין: אני רוצה להודות גם למשרד החינוך, גם לעירית ירושלים, ששמים לב, ובאמת מבינים שיש פה צורך ותומכים בנו, וגם כן כמובן שיש מקום לעוד, ולהרחבה.
<בצלאל בורנשטין: אבל בוודאי ששמים לב לדבר הזה.
<בצלאל בורנשטין: יש דבר מיוחד בחינוך הבלתי פורמלי והמחקרים מראים שתקשורת רגשית מתבצעת בשפת האם בלבד.
<בצלאל בורנשטין: כלומר, שאם רוצים לדבר עם הילד בצורה משמעותית, זה החינוך הבלתי פורמלי, לא שקליטת תכנים אינטלקטואליים שהוא ידע חומר, אלא שהוא יגדל בתור בנאדם, התקשורת הזאת מתבצעת בשפת האם ולכן האנשים האלה חייבים תקשורת באנגלית.
<בצלאל בורנשטין: חלק גדול ממה שאנחנו עושים, אנחנו מתקשרים עם התלמידים בשפת האם.
<בצלאל בורנשטין: יש לנו במוסד שלנו חינוך בלתי פורמלי בנוי בתוך המערכת, כלומר עד השעה 13:00 חינוך פורמלי, מהשעה 13:00 חינוך בלתי פורמלי.
<בצלאל בורנשטין: כדי לאפשר לתלמידים את שיעורי העזר, את התגבורים שצריכים בכל המקצועות.
<בצלאל בורנשטין: אולפן מוגבר, וגם כן פעילות חברתית כדי שיהיה להם חברה, שיוכלו להשתייך לחברה.
<בצלאל בורנשטין: אני חייב לציין שכמו שאמרו, שבאיזה שהוא מקום חושבים שהעולים דוברי אנגלית הם יסתדרו.
<בצלאל בורנשטין: כמה פעמים אני באתי אל המפקח הישיר ואמרתי שאנחנו חייבים הקצאה של שעות.
<בצלאל בורנשטין: אז הוא אמר "תשמע, את האמת אני חושב שיותר קל לך לגייס את הכספים בחוץ לארץ מאשר שאני אשיג לך את השעות".
<בצלאל בורנשטין: אנחנו עונים על קריטריונים של חינוך מיוחד.
<בצלאל בורנשטין: כל הקריטריונים, ממש, עונים על הקריטריונים, ישבנו עם האחראי על חינוך מיוחד, הקצאת כיתות, הוא אמר לנו בפנים 'הכסף שלי מיועד לילדי השכונות.
<בצלאל בורנשטין: אתם רחוקים מלהיות ילדי שכונות, אני לא יכול לתת לכם את הכסף'.
<בצלאל בורנשטין: אני מתאר לעצמי שאם הייתי הולך לבג"צ הייתי זוכה, אבל אני לא שם.
<בצלאל בורנשטין: יש לנו מורה שהוא זכאי לפי כל הקריטריונים לשעות מורים עולים והמפקחת אמרה לנו בצורה פשוטה 'אין לי מספיק שעות, אפילו שלפי חוק המורה הזה מתוקצב, אני חייבת לתת את השעות למורים העולים מאתיופיה'.
<בצלאל בורנשטין: אז אין, אז כאילו יש רצון, ויש לנו הקצאה של שעות עולים מעירית ירושלים, יש לנו שעות נוספות באמת, ויחד עם זה ברגע שצריך משהו אומרים 'תראה, אתם תסתדרו.
<בצלאל בורנשטין: זה בסדר, יש לנו פה אוכלוסיות אחרות שצריכות את זה' ולכן אנחנו נאבקים, ממש נאבקים, מול המשרדים כאשר התלמידים יש להם את האפיונים המובהקים האלה, ייחודיים שאין לאוכלוסיות אחרות, שא.
<בצלאל בורנשטין: אין להם אבא, וב.
<בצלאל בורנשטין: הרצון של הנוער להשתלב בחברה הוא פחות בהתחלה.
<בצלאל בורנשטין: אני חייב לציין שכעבור התהליך הזה התלמידים האלה משתלבים.
<בצלאל בורנשטין: בצבא, בישיבות ההסדר, בחברה, ואחר כך הם כן נכנסים כתוצאה מהטיפול והשילוב הבלתי פורמלי שנעשית בתוך המוסד.
<בצלאל בורנשטין: תודה.
אברהם נגוסה: אני רוצה שראשי הארגונים, תנסו להציג לנו בתמצית כדי שנקבל פתרון או הצעות ממשרדי הממשלה להתמודד עם הבעיות שאתם מעלים.
אברהם נגוסה: נשמע מ-AACI, ג'וסי ארבל.
אברהם נגוסה: הנגשה תרבותית לשונית.
<ג'וסי ארבל: AACI, אחד הוותיקים מארגוני העולים ואנחנו מטפלים ופוגשים ורואים גם את העולים החדשים וגם את הוותיקים.
<ג'וסי ארבל: אני רוצה להעלות את הרעיון ואת המחשבה שאין תאריך פג תוקף לתהליך של קליטה, יש תמיד ברצף של החיים של עולה ומי שבא ממקום אחר, נקודות מפגש עם משרד אחר, עם מצב משפחתי חדש ואחר, עם בעיות חדשות שמחייבות את העולים להתמודד שוב עם משהו חדש.
<ג'וסי ארבל: הכי מעניין, פעם עשינו סדנה על מה זה בגרות.
<ג'וסי ארבל: ההנחה של המרצה הייתה שכולם עולים.
<ג'וסי ארבל: האנשים בחדר הזה לא היו עולים, הם עלו לפני הרבה שנים.
<ג'וסי ארבל: אבל הילד הראשון היה לקראת תיכון ורצו להבין את המערכת בשפת אם, למרות שהם בעצמם לא היו זכאים לשום הטבות ושום זכויות, אבל הצורך, ודיברנו על זה, ההנגשה התרבותית והלשונית לא נגמרת בתאריך מסוים.
<ג'וסי ארבל: ותמיד פוגשים בביטוח לאומי, פתאום יש איזה מצב בריאותי, הצורך שמישהו יבין אותך הוא חשוב.
<ג'וסי ארבל: במחקר אמרת את הטענה שכל אחד שיש לו בגרות מדבר אנגלית, זה פשוט קשה כי יכול להיות שכל אחד שעובד במשרדים עבר בגרות בזמנו, ונכנס לאוניברסיטה בזמנו וזה לא אומר שהוא מוכן לתקשר עם דובר האנגלית באנגלית.
<ג'וסי ארבל: אני פשוט חושבת שהנגשה לשונית והנגשה תרבותית, אפשר להגיד את זה יותר ויותר, צריכים באמת להפנים את זה וכל משרד וכל גוף צריך לעשות את החשיבה הפנימית, מי יש לנו שיוכל לענות על הצרכים לעולה, אם הוא עולה ממש חדש וגם אם הוא עולה יותר ותיק.
אברהם נגוסה: אני מקווה שמשרדי הממשלה לוקחים נקודות שמועלות כאן, זה מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: אני משתדל גם לציין את זה, אבל אני רוצה להציע לכם שתרשמו את הדברים כדי שתתייחסו לאחר מכן.
אברהם נגוסה: קו לנוער, עקיבא הרו – Implementing Mental Health Clinics Sessions
<עקיבא הרו: בוקר טוב ותודה לכולכם על היוזמה, וממש דחיפה קדימה של נושא מאוד חשוב.
<עקיבא הרו: כעמותה שעובדת עם עולים בעיקר, גם עם ישראלים אבל בעיקר עם עולים דוברי צרפתית ואנגלית, ונוסדה לפני 13 שנה, בעיקר לטובת דוברי אנגלית בזמנו, נכנסנו לוואקום מאוד גדול של המון המון משפחות עם קרייסיס, ממש קרייסיס, של משברים של בני הנוער שלהם, ילדים בני 12, 13 וכן הלאה, שמתקשים להשתלב.
<עקיבא הרו: דיברו פה נציגי YTA ורואים את זה כל יום, והם בעיקר רואים את זה מהתלמידים שנמצאים אצלם.
<עקיבא הרו: יש את כל הרצף, אלה שלא משתלבים בכלל, אפילו לא אצלם, ויש את אלה שמשתלבים אבל לא משתלבים, מעין נשירה סמויה בבתי ספר אחרים, זקוקים למענה רגשי, מענה רגשי שלא באמת קיים בפורמט גם, סמסון דיבר על היכולת לקבל מענה רגשי בשפת האם שהוא קריטי ואני חושב שלא צריך להכביר במילים, כל אחד יכול להבין את זה שברגע שצריך להתעסק עם שפה שהיא לא שלך, תרבות שהיא לא שלך, מאוד קשה להתנהל.
<עקיבא הרו: העמותה נוסדה אז בזמנו מאותו ואקום וההורים חיפשו מענה ומי שהקים את העמותה, ד"ר --- הקים אותה מתוך המצוקה בקהילה.
<עקיבא הרו: הוא דיבר עם המון הורים, המון הורים פנו אליו כפסיכולוג חינוכי הרבה שנים, והוא הבין שצריך למלא את החסך הזה.
<עקיבא הרו: החסך הזה, חשוב לי מאוד מאוד להדגיש, כשמדברים על נוער בסיכון, קודם כל נוער כגיל זה משהו שהוא סיכון.
<עקיבא הרו: ילד בגדול, הוא עדיין מקבל החלטות לרוב, בגיל 6, 7, 8, הוא לא מקבל הרבה החלטות.
<עקיבא הרו: ההורים מקבלים את ההחלטות עבורו.
<עקיבא הרו: מגיעים לגיל 12, הילד מתחיל לקבל החלטות בשביל עצמו, בחלקן החלטות מאוד מאוד מסוכנות וזה גיל שהילד גם בונה זהות, ואם בגיל הזה השייכות שלו לחברה, השייכות שלו לחברים בבית הספר, השייכות שלו לתרבות, הסביבה שמעצבת אותו לא מאפשרת השתלבות, הוא ימצא את עצמו במקום הכי מסוכן שאפשר להיות בו, הוא ימצא את עצמו ברחוב ובאחוזים גבוהים, בגלל המענה שחסר.
<עקיבא הרו: ההורים באים, מנסים, והגיל הזה שהוא סיכון גם בלי עליה, גם בלי עליה הוא גיל של סיכון, מוסיפים על זה כמו שאמרתי את הקושי של העלייה וקושי של ההשתלבות, ויש לך ממש מציאות של סיכון כפול שלא רואים אותו, כמו שנאמר פה, כי זה דוברי אנגלית, כי זה משפחות עשירות.
<עקיבא הרו: א.
<עקיבא הרו: רוב מוחלט של המשפחות הן לא כאלה, משפחות, כמו כל משפחה אחרת שכן משתלבת, 30% הם אלה שכביכול מתפרנסים יותר טוב, וזה גם מאוד קשה לאותו ילד.
<עקיבא הרו: אבל ה-70% שמשתלבים פה ומנסים להשתלב עם ירידה ברמה הכלכלית, עם משבר יום יומי של התנהלות מול מערכת שהוא לא מכיר, ומשברים אישיים בזוגיות ובבית ובעבודה, והילד עכשיו בתוך בית כזה צריך להרגיש יציבות, הוא לא מרגיש אותה, וזה לא משנה מאיפה אתה עולה, זה קיים.
<עקיבא הרו: העולים, ואני חושב שזה עלה פה גם לא מעט, העולים מארצות דוברות אנגלית, שם יש את החסך הכי גדול מבחינת ליווי.
<עקיבא הרו: ליזי דיברה מקודם על הקול הקורא שלא קיים לדוברי אנגלית.
<עקיבא הרו: מה שאני מנסה, אני חושב שהדגש שאני רוצה לשים היום, זה באמת היכולת לקבל מענה בין אם זה כלכלי לארגונים, או בין אם זה עם עיריות, אנחנו עובדים בשיתוף עם עירית ירושלים באגף החינוך והקליטה, ג'ייסון, ישראל ונטלי שיושבים פה, ומקבלים מענה מסוים.
<עקיבא הרו: אבל כולנו מרגישים שהוא טיפה בים, הוא ממש טיפה בים.
<עקיבא הרו: רוב אלה שפונים אנחנו לא מצליחים לתת להם, וזה בעלויות הרבה יותר גבוהות ממה שהם יכולים לעמוד, וממה שאנחנו יכולים לסבסד.
<עקיבא הרו: זה לא רק אנחנו, יש עוד ארגונים כמונו שלא מצליחים לתת מענה רגשי.
<עקיבא הרו: דיברנו על הצד היישומי ובזה אני אסיים, הדוגמאות הן ליווי של הורים, בין אם זה טיפול משפחתי, טיפול זוגי, בין ליווי הנערים עצמם, טיפול נפשי לילד – זה לא תמיד קל, הם לא תמיד רוצים לבוא.
<עקיבא הרו: אבל דברים פחות פורמליים, טיפול לא פורמלי כמו חונכות פרטנית רגשית עם ליווי מקצועי, אלה כלים שעובדים, רואים אותם בגיל צעיר במיוחד, מונעים את זה בגיל 11, 12, 13, 14, אלה גילאים שהילדים עדיין משתפים עם זה פעולה, מקבלים מענה ומצליחים לעבור את התקופה של המעברים האלה בתחילת ההתבגרות בצורה הרבה יותר בריאה ונכונה.
אברהם נגוסה: Get Help Israel, אליסון אביב בבקשה.
<אליסון אביב: בוקר טוב.
<אליסון אביב: שוב תודה על היוזמה.
<אליסון אביב: אני פסיכולוגית קלינית ואני פה מארגון Get Help Israel, אנחנו מערכת מקצועית שמחברת כמעט 200 מטפלים מכל מקצועות בריאות הנפש.
<אליסון אביב: אנחנו ארגון בן שנתיים, והארגון שלנו הוא מערכת בשביל אנשי המקצוע ללכת ביחד, ויותר מזה דרך שעולים דוברי אנגלית יכולים למצוא אנשים מקצועיים בתחום שיכולים לעבוד איתם.
<אליסון אביב: אנחנו זיהינו בעיה חשובה עבור בעלי מקצועות מתחום בריאות הנפש שעולים לישראל, שאנחנו רוצים לתת את הדעה שלנו.
<אליסון אביב: בארצות דוברות אנגלית קיימות הכשרות רבות בתחום בריאות הנפש המוכרות על ידי ועדות מקצועיות.
<אליסון אביב: לדוגמה תואר שני ושלישי בפסיכולוגיה ייעוצית, תואר שני בטיפול זוגי ומשפחתי, כך שעולים חדשים בעלי תארים האלה עושים עליה, הם עוברים משבר בזהות המקצועית שלהם.
<אליסון אביב: התארים האלה אינם מוכרים בארץ.
<אליסון אביב: אין מטריה ארגונית דרכה יוכלו האנשים האלה לקבל הכרה.
<אליסון אביב: עבור פסיכולוגים ייעוציים, התואר שלהם פשוט אינו נופל תחת שום רובריקה של מערכת הבריאות, של משרד הבריאות, לכן הם אינם יכולים לקרוא לעצמם פסיכולוגים בארץ, והם מתבקשים פשוט לעשות התמחות מחדש כדי שהם יפלו מתחת קטגוריה קיימת.