GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורית חזן: משמאלי יושבת אפרת נתיב-רונן, שהיא אחראית על רישום וקבלה בטכניון, היא תספר על הנתונים, כמה באים, איך מקבלים, למה אנחנו מקפידים על סטנדרטים מסוימים.
<אורית חזן: דליה פלד היא ראש היחידה לקידום סטודנטים, שעוזרת לסטודנטים שנתקלים בקשיים.
<אורית חזן: אלה יכולים להיות סטודנטים נהדרים, אבל לבוא לטכניון זה קשה.
<אורית חזן: יש ארבעה תארים טכניונים, ארבעה.
<אורית חזן: קשה ללמוד פה.
<אורית חזן: אני אומרת לכם, קשה ללמוד פה, גם לטובים ביותר קשה ולכן יש את היחידה הזאת שעוזרת להתגבר על פערים ועל הלחצים.
<אורית חזן: ואפרת ברקאי שהיא ממונה על תכנית תקווה ישראלית.
<אורית חזן: אתם בטח יודעים מה זה, אני לא צריכה לספר לכם.
אברהם נגוסה: תקווה ישראלית?
<אורית חזן: כן, פרויקט של בית הנשיא, שמאחד את כולם, ההרכב הדמוגרפי בישראל משתנה.
<אורית חזן: נתחיל מבני.
<אורית חזן: עוד מספר דקות יבוא ההיי לייט של הביקור הזה, אנחנו תעזבו, הסטודנטים שלנו, עולים חדשים, יבואו חמישה עולים חדשים ממדינות שונות, הם גם יציגו את עצמם ודליה, במומחיות רבה תנחה פאנל שאתם תראו את הביצועים שלהם.
<אורית חזן: אז, בני, אני אקצר ואבקש מכולם לקצר ובסוף נשאיר מספר דקות לשאלות אם יש לכם וב-12:00 אנחנו צריכים ללכת לסיור למעבדות, כי מחכים לכם בשתי מעבדות מרתקות, מבטיחה לכם, רובוטיקה, אחת בתעשייה וניהול ואחת פה.
<אורית חזן: בני, בכמה דקות קצת, עליך כסטודנט ומה המשרד שלך עושה.
<בני נתן: פרופ' חזן ציינה שאני עולה חדש מיוון, הגעתי לארץ בתחילת שנות ה-70.
<בני נתן: כשבאתי קיבלתי תמיכה של מינהל הסטודנטים, לא ידעתי מילה בעברית, וזה מתקשר לאנשים שנכנסים ולא יודעים עברית.
<בני נתן: התקבלתי כי עשיתי בחינות מיון לטכניון בשגרירות ישראל ביוון, באתונה.
<בני נתן: נכנסתי לשיעור בכימיה והבנתי שתי מילים, את המילה מסה ואת המילה פאזה וכל היתר זה היה סתם באוויר.
<בני נתן: הסמסטר הראשון שלי היה כישלון מוחלט, סיימתי את הסמסטר בממוצע של 46.2, מיד במצב על תנאי ובאמת זה היה תסכול מאוד גדול.
<בני נתן: קיבלתי מכתב מאמא שלי שהיא כתבה לי איך היא יכולה לשאת הבושה הזאת.
<בני נתן: אבל בכל זאת הצלחתי, יחד עם חברים, להתגבר ובסופו של דבר, לקצר את הסיפור, כן סיימתי את התואר הראשון, תואר שני, תואר שלישי, פוסט דוק וחזרה לטכניון.
<בני נתן: והטכניון היה טוב אליי.
<בני נתן: למרות שאז לא היה מה שיש היום, כל המערכת של התמיכה שיש מסביב, המערכת הזאת לא הייתה קיימת בשנות ה-70 אבל היום הטכניון כן מסוגל לתת לסטודנטים ולעזור להם להצליח.
<בני נתן: באמת יש מערכת שהיא משומנת היטב, היא מערכת שיושבת בלשכת דיקן הסטודנטים ואנחנו אחראים גם בנושא של המעונות.
<בני נתן: יש המון מעונות, יש 5,000 מיטות בטכניון, שזה באמת בית המלון הכי גדול שיש היום בארץ.
<בני נתן: יש לנו מלגות, גם פנימיות, עם קריטריונים סוציואקונומיים, אני נותן מלגות על בסיס סוציואקונומי בלבד ואני לא מכניס קריטריונים אקדמיים.
<בני נתן: למרות שיש גם מלגות חיצוניות על בסיס מצוינות, אבל אני בתפקידי רוצה לעזור רק לאדם החלש.
<בני נתן: אני חושב שאם אנחנו לא תומכים בחלש אנחנו פוגעים ברקמה של החברה הישראלית.
<בני נתן: אתה עוזר לחלש, אתה מרים אותו, אתה מרים את כל הקהילה ואת כל החברה ביחד.
<בני נתן: זה המוטו שלי.
<בני נתן: ומכיוון שאני סבלתי מקשיים כלכליים כסטודנט, אפילו עשיתי הפסקה, לקחתי חופשה מהלימודים כדי ללכת לעבוד ולחזור ולממן את הלימודים שלי ומכאן להתקדם, אז אני רואה בזה חשיבות עליונה, התמיכה הכלכלית בחלש, כולל מעונות.
<בני נתן: כמובן ישנם אנשים שזקוקים גם לתמיכה אקדמית, לא בעניין המצוינות, אבל אנשים שנתקלים בקשיים, אם זה קשיי שפה, אם זה קשיים אישיים חברתיים, כל הקשיים האלה, ובאמת דליה פלד פה, היא ראש היחידה לקידום סטודנטים, שהם עושים עבודת קודש, שהם באמת לוקחים סטודנטים שהם היו במצב חמור ומצליחים להרים אותם והסטודנטים האלה מצליחים לסיים את הלימודים שלהם בהצלחה.
<בני נתן: יש לנו את היחידה לטיפול פסיכולוגי וגם שם מקבלים אנשים שיש להם בעיות אישיות יותר חמורות שהם יכולים לעזור להם.
<בני נתן: כמובן הכוון קריירה ויש את היחידה לתרבות.
<בני נתן: מנסים להביא גם את כל הסטודנטים ביחד, מכל המגזרים ומכל העדות.
<בני נתן: עכשיו בוטלה חגיגה שהייתה לחג הסיגד של האתיופים, אבל זה בגלל מזג האוויר ובוא נאמר שיש לנו שליטה בכול, אבל על מזג האוויר אנחנו לא שולטים עדיין מי יודע.
<בני נתן: אז אנחנו באמת מנסים לעזור גם לחלש וגם לתרבות וגם שהטכניון יהיה מקום מאוד נעים שהסטודנטים ילמדו בו ושייצא מפה עם זיכרון טוב.
<בני נתן: אני רוצה לחזור לעניין של הנשיא, שהוא דיבר על התמיכה במוסדות להשכלה גבוהה.
<בני נתן: אני לא מדבר רק על מלגות, אבל התמיכה הזו היא חיונית.
<בני נתן: יש שתי זכויות בסיסיות לאדם, זכות לביטוח רפואי חינם וגם הזכות להשכלה, לחינוך והשכלה.
<בני נתן: זה אולי תפקידכם, אני מעביר את הכדור אליכם, שאתם תעזרו שאדם יוכל להגשים את החלומות האלה.
<בני נתן: אז אני מודה לכם על ההקשבה.
<אורית חזן: תודה רבה, בני.
<אורית חזן: אפרת, ראש מדור רישום וקבלה, קווים כלליים לקבלה לטכניון, כמובן שלא נרד לפרטים של מועמדים ספציפיים, אבל כדי שתבינו את הדגשים שאנחנו שמים בקבלה לטכניון.
אברהם נגוסה: כן, בערך כמה עולים נמצאים פה?
<אורית חזן: 560 בערך בטכניון.
אברהם נגוסה: כן, כאלה דברים אנחנו - - -
<אפרת נתיב-רונן: כן.
<אפרת נתיב-רונן: העולים, נכון שאנחנו מתייחסים אליהם כסל אחד, אבל הם קבוצות מאוד מאוד מגוונות בתוך אוכלוסיות מתקבלים שמגיעים אלינו.
<אפרת נתיב-רונן: רוב העולים מגיעים בלי תעודת בגרות קבילה ולכן הם מגיעים דרך המכינה.
<אפרת נתיב-רונן: המכינה מבחינתנו היא אופציה מצוינת בשביל גם להתרגל לקצב הלימוד בטכניון, גם להשלים את הפערים במתמטיקה ובפיזיקה ובאנגלית שדרושים לרמת הלימודים בטכניון וגם בשבילם באמת להחליט אם זה המקום שהם רוצים ללמוד בו או לא.
<אפרת נתיב-רונן: יש לנו קבוצות שאנחנו מטפלים אחרת.
<אפרת נתיב-רונן: עלה הנושא של הפסיכומטרי, יש קבוצות שאנחנו מטפלים אחרת בהתייחסות למבחן הפסיכומטרי.
<אפרת נתיב-רונן: כמו שאתה אמרת, שאתה ניגשת לאוניברסיטה העברית, יש קבוצות שאנחנו מגדירים כחסרי שפת אם.
<אפרת נתיב-רונן: למשל יש קבוצה לא מבוטלת של נוער נעל"ה, של נוער עולה לפני הורים, יש לנו פרויקטים משותפים, למשל עם בית ספר אנייר, אם אתם מכירים, בנהלל, שלשם מגיעים בני נוער בגיל 14 ו-15 וברור לנו שברגע שמישהו כבר לא דובר רוסית בבית עד גילאי תיכון, אבל לא מדבר עברית מהבית, הוא לא יכול להיבחן בבחינה פסיכומטרית, לא בעברית ולא ברוסית.
<אפרת נתיב-רונן: אז אנשים כאלה שמוגדרים חסרי שפת אם מגיעים לדיון בוועדת חריגים.
<אפרת נתיב-רונן: יש לנו מנגנונים באמת לנסות, גם מועמדים מאוכלוסיית יוצאי אתיופיה, גם מועמדים, למשל הזכירו את החרדים מקודם, אנשים שאנחנו באמת מרגישים שתנאי הקבלה הרגילים שקבועים בטכניון לא יכולים לטפל בהם, יש לנו מנגנונים אחרים והיום לא יוצא מצב, כמו שאתה אומר, שאתה צריך לדפוק ולהתחנן ולהתחנן ולהתחנן, באמת הכול הרבה יותר מסודר היום.
<אפרת נתיב-רונן: הקבלה לטכניון היא עם דרישות מינימליות, דרישות של מצוינות.
<אפרת נתיב-רונן: הטכניון הוא לא מקום של ממוצעים.
<אפרת נתיב-רונן: גם אם אתם מסתכלים על הממוצע הפסיכומטרי בטכניון, הוא הרבה יותר גבוה מהממוצע הכללי של האוכלוסייה.
<אפרת נתיב-רונן: אם מסתכלים על ממוצע בחינות הבגרות במתמטיקה או בפיזיקה הוא הרבה יותר גבוה מממוצע האוכלוסייה.
<אפרת נתיב-רונן: אנחנו מחפשים את המצטיינים ביותר.
<אפרת נתיב-רונן: מבחינתנו כל החומר התיכוני צריך להילמד בתיכון.
<אפרת נתיב-רונן: מה שפרופ' נתן הזכיר, לכישלון בשנה הראשונה יש משמעות מאוד מאוד מאוד קשה לגבי המועמד.
<אפרת נתיב-רונן: לקבל מישהו לטכניון זה נורא קל, להוציא מכתב קבלה, לחתום עליו, שלוש דקות, נגמרה העבודה.
<אפרת נתיב-רונן: אבל יש לנו אחריות מאוד מאוד גדולה והרבה מהאנשים שאין להם את קו האופי של פרופ' נתן, להישאר פה אחרי ציון 43 ממוצע - - -
<בני נתן: 46.2.
<אפרת נתיב-רונן: 46.2 והוא זוכר את זה, וללכת לאמא להגיד לה 'אמא, נכשלתי'.
<אפרת נתיב-רונן: רוב הפעמים אנחנו רואים פשוט אנשים שלוקחים את זה ואומרים 'רגע, אני כישלון' ולהגיד 'אני כישלון' מהסיבות הלא נכונות זו אחריות גדולה שלנו.
<אפרת נתיב-רונן: אנחנו בתור מוסד אקדמי שמתבסס על נתונים יודעים שאם מישהו לא יודע מתמטיקה, אם אנחנו היינו מאפשרים קבלה עם 3 יחידות מתמטיקה ומישהו היה נכשל פה בקורס חדו"ה, לא בגלל שהוא לא מתאים לטכניון, אלא בגלל שהוא לא הגיע מוכן לטכניון, זו אחריות שלנו.
<אפרת נתיב-רונן: אנחנו צריכים להגיד לו 'אתה מתאים לטכניון, כל אחד יכול ללמוד בטכניון, אבל חייבים להגיע עם הנתונים המתאימים', מתמטיקה, פיזיקה, רמת אנגלית, רמת עברית בשפה של הכניסה, כי אלה הדברים הבסיסיים שהתיכון צריך ללמד מבחינתנו, אם זה מתמטיקה, פיזיקה או אנגלית, ואם לא, אז יש דרכים להשלים את זה לפני.
<אפרת נתיב-רונן: באמת אני מאוד ממליצה, אם יש לכם, אם אתם מכירים אנשים שרוצים לעשות עלייה, רוב העולים מגיעים אלינו אחרי מכינה, זה עושה פלאים.
<אפרת נתיב-רונן: זה באמת עושה פלאים, גם אם הם באו עם רקע טוב במדעים, השנה הזאת של ההסתגלות, צורת הבחינות אפילו, אני שומעת לפעמים שיש מקומות בעולם שהבחינות הן בחינות בעל פה, שתלמידים לא רגילים, יש עולים חדשים שאומרים 'לי אף פעם לא נתנו בחינה אמריקאית, אני לא יודע בכלל על מה אתם מדברים'.
<אפרת נתיב-רונן: המעבר דרך המכינה והאפשרויות להתמודד עם שיטת הוראה שנהוגה בטכניון, זה עושה פלאים לכל מי שבא.
<אפרת נתיב-רונן: צריך לזכור שתלמידים שמתקבלים ולא מוכנים לגמרי לא מסיימים את הלימודים בארבע שנים ולכן כשבא אליי מועמד ואומר לי 'אבל מה, את מוסיפה לי עכשיו עוד שנה ובגלל זה אני אצטרך ללמוד חמש שנים את התואר', אז אני אומרת לו 'נכון', אבל מה שקרה לפרופ' נתן, למשל, שהוא היה צריך לחזור שוב על כל הסמסטר והמערכת היא חד שנתית אז אי אפשר להשתלב בקורסים של סמסטר ב' ואחר כך יצא עוד לחופש, הוא ממילא לא גמר תואר בארבע שנים כפי שתכננו.
<אפרת נתיב-רונן: אז המכינה היא לא בזבוז של זמן, ולצעירים, שיהיו בריאים, הם ייצאו לפנסיה בגיל 75, יש להם עוד 50 או 60 שנה בשוק העבודה, אז באמת אני אומרת, המכינה היא לא בזבוז של זמן.
יואל רזבוזוב: אפרת נתנה לי תשובה מדעית לשאלה שחיפשתי הרבה זמן, למה אין לי מושג, לא ברוסית ולא בעברית, אני חסר שפת אם.
<אפרת נתיב-רונן: נכון, כי זה באמת משהו שאנחנו יודעים שהוא קיים.
<אפרת נתיב-רונן: כשאנחנו רואים, עלה מקרואטיה, אין לנו באמת מבחן פסיכומטרי בקרואטית, אבל יש אנשים שגם אם יש מבחנים בשפה שלהם - - -
אברהם נגוסה: סטודנטים עולים מצרפת, הרבה דיברו איתנו, גם בוועדה, ויש גם נציג פה, נציג מהארגון שעוזר להם, כמה מהם נמצאים מהעלייה הצרפתית?
יואל רזבוזוב: היה עכשיו גל של עלייה, האם יש צרפתים?
יואל רזבוזוב: לא, לא מרגישים את זה.
<אפרת נתיב-רונן: אנחנו חיכינו, לפני שנתיים התחילו לדבר על זה, היו ירידים בנתניה בזמנו ואמרו לנו 'הנה - - - ', אנחנו מארחים כל שנה - - -
יואל רזבוזוב: הם באים, אבל לא לטכניון.
<אפרת נתיב-רונן: נמצאת פה הנציגה של מרכז המבקרים, למשל בינואר יהיו פה המון סיורים של יריד כחול-לבן, אז יש פה באמת המון סיורים, לא היה לנו שינוי במספרים.
<אפרת נתיב-רונן: אנחנו מדברים על לא יותר מ-20 בשנה, כלומר זה לא שהייתה פה - - - גם בקצב הפניות, אני כן יכולה - - -
<אורן מלשינסקי: המינהל מממן ל-74 סטודנטים מצרפת.
<אפרת נתיב-רונן: בכל השנים?
<אורן מלשינסקי: לא, השנה.
<אורן מלשינסקי: רק השנה 74 סטודנטים - - -
<דליה פלד: אבל ה-74 האלה, בדקתי, הם מכל השנתונים.
<אורן מלשינסקי: כן, יש מכינה, יש - - -
<אפרת נתיב-רונן: כן, מכל השנתונים, הם לא חדשים של שנה א'.
<דליה פלד: בשנה א' יש לנו 54 סטודנטים שאנחנו יודעים לגביהם.
<דליה פלד: הם לא מצרפת.
<דליה פלד: הרשימה שיש לי של שנה א' שהתחילו עכשיו - - -
<אורן מלשינסקי: לא, אני מדבר על מימון המינהל, השנה, שכבר רשומים לשנה א', ב', ג' ו-ד', 74 סטודנטים צרפתים.
<אורן מלשינסקי: חדשים, אנחנו בדרך כלל - - -
<אפרת נתיב-רונן: זה על חמש שנים.
<אפרת נתיב-רונן: אז אני אומרת, זה לא יותר מ-20 לשנה, חדשים בשנה.
<יובל בן ארי: צריך להגיד שהחבר'ה הצרפתים הם בפקולטות מאוד כבדות.
<יובל בן ארי: אנחנו נרצה לעבוד איתם, אנחנו עובדים הרבה עם סטודנטים עולים ודווקא החבר'ה שעלו מצרפת הם נמצאים בפקולטות מאוד כבדות, חשמל, מדעי המחשב, הנדסה וניהול מערכות מידע, חבר'ה מאוד חזקים.
<דליה פלד: ההתפלגות של העולים היא בסך הכול, כל העולים, מרוכזים פחות או יותר באותן פקולטות, תיכף נדבר על זה.
<דליה פלד: קצת נדבר על שעות התעסוקה.
<אורית חזן: הנתונים, אני מציעה שאנחנו ניתן, בסדר?
<אורית חזן: כל נתון שתרצה אתה יכול לפנות אליי באופן אישי, תקבל נתונים מסודרים ומאורגנים, אנחנו המקור לנתונים.
<אורית חזן: אנחנו נעבור עכשיו לפאנל, אבל לפני כן, את רוצה להגיד משהו על היחידה שלך?
<דליה פלד: כן.
<דליה פלד: אני אגיד כמה מילים.
<אורית חזן: רק תראו את ההפתעה שמחכה לכם מאחור, לא שמתם לב, הסטודנטים שלנו.
<דליה פלד: אני דליה פלד ואני מנהלת את היחידה לקידום סטודנטים, שהיא יחידה בתוך לשכת דיקן הסטודנטים.
<דליה פלד: פגשתם את פרופ' בני נתן שהוא הדיקן.
<דליה פלד: בתוך הלשכה של דיקן הסטודנטים היחידה שלנו היא יחידת ייעוץ, אנחנו עובדים עם אנשים בתחילת הדרך שלהם, עם החלומות שלהם, אנחנו נותנים סיוע לאנשים צעירים בתחילת הדרך שמטפסים בסולם ההצלחה, שמה שמאפיין את כולם, מה שאנחנו רואים, זה באמת הרצון בסופו של דבר לקבל תואר, לצאת מהטכניון עם תחושת מסוגלות, עם תחושה שהם עשו את זה, למצוא עבודה ובעצם אם הם גם ימצאו אהבה פה, זה גם משהו שאנחנו נשמח מאוד שיקרה.
<דליה פלד: בתוך היחידה שלנו יש 12 יועצות, כשבעצם היועצות מכירות באופן אישי כל סטודנט, במיוחד בדגש על העולים החדשים בתוך היחידה, אם סיוע מאוד מסיבי של סדנאות לימוד, של חונך אישי, של סיוע רגשי שניתן בתוך היחידה ובעצם מערך תמיכה שלם, שתיכף אתם תראו שרוב הסטודנטים הם גם לומדים דרך תכניות מסוימות.
<דליה פלד: הם גם מוכרים, חלקם על ידי משרד הקליטה, לא כולם, חלקם, וגם חלקם דרך התכניות וכמעט, אני חושבת, שאנחנו מלווים אותם מהרגע שהם נכנסים עד הרגע שהם יוצאים, וגם כשהם יוצאים אנחנו בקשר איתם אחרי.
<דליה פלד: אז יש לנו כאן, הזמנו מספר סטודנטים, הייתי רוצה להכיר לכם, אני חושבת שהם מייצגים את הקמפוס ונתחיל אחד אחד.
<דליה פלד: נתחיל בג'רמי הנסן שהוא עולה מקנדה.
<דליה פלד: יחסית מקנדה אין הרבה עולים, אבל ג'רמי הוא עולה חדש.
<דליה פלד: הוא עלה בשנת 2012, הוא לומד הנדסת חשמל, הוא בסמסטר שלישי, הוא שרד עד עכשיו, אז זה אומר שכנראה יש לו סיכוי ממש טוב לסיים את הלימודים.
<דליה פלד: כמו שאפרת אמרה, המנבא הגדול הוא הסמסטר הראשון, גמרנו את הסמסטר הראשון, נגמור גם את התואר.
<דליה פלד: ג'רמי, בוא תספר איך הגעת לטכניון.
<ג'רמי הנסן: זו שאלה ארוכה.
<ג'רמי הנסן: סיפור ארוך או קצר?
<דליה פלד: אני למדתי את המילה לאמלק, זה להגיד הכול קצר.
<ג'רמי הנסן: הסיפור הקצר הוא זה שאני רציתי לעלות לארץ תמיד, מגיל 13-14, באתי לפה עם המשפחה פעם ראשונה, בר מצווה, כמובן, התאהבתי בארץ, מקום שבו כולם מדברים בעברית - - - הרגשתי פשוט בבית, אז אמרתי נעלה לארץ ותוך כדי החלטתי גם להתגייס לצבא.
<ג'רמי הנסן: חשבתי שאחרי התיכון אני אעשה שנה אחת בארץ, החלטתי לשרת בצבא, לחזור משם ללימודים ואז לבוא לפה.
<ג'רמי הנסן: רציתי ללמוד ב-MIT בהתחלה והאמת שמבחינת שכר הלימוד העדפתי לעלות לארץ כי 30,000 דולר לשנה זה סיפור רציני ללימודים.
<ג'רמי הנסן: אז עליתי לארץ ואמרתי שאם אני רוצה ללמוד באוניברסיטה הכי טובה לטכנולוגיה ולהנדסה זה בטכניון.
<ג'רמי הנסן: היה לי סיפור לא קצר להגיע לפקולטה של הנדסת חשמל.
<ג'רמי הנסן: נכנסתי בהתחלה להנדסת מכונות, ניסיתי לעבור על סמך הציונים שהשגתי בסמסטר הראשון ולא השגתי ציונים מספיק טובים - - - בטכניון הוא לא קל בכלל.
<ג'רמי הנסן: אחרי עוד סמסטר שלמדתי קורסים של חשמל רשמית תחת הפקולטה של מכונות החלטתי שאני יכול לעבור לחשמל רשמית רק דרך השיפור של - - - אז לקחתי הפסקה של סמסטר, שיפרתי את הבגרויות שלי מקנדה ואז הגעתי להנדסת חשמל בסוף.
<דליה פלד: תספר לנו טיפה על הקשיים, איך התמודדת?
<דליה פלד: מה עזר לך?
אברהם נגוסה: תתחיל בתהליך הקבלה לפה.
אברהם נגוסה: מבחן יע"ל עשית?
<ג'רמי הנסן: מבחן יע"ל עשיתי, עשיתי אותו אחרי שעשיתי צבא.
<דליה פלד: הוא שירת בהנדסה קרבית.
<ג'רמי הנסן: הייתי שנתיים וחצי בהנדסה קרבית.
<ג'רמי הנסן: העברית במבחן יע"ל לא הייתה בעיה מבחינת העברית.
<ג'רמי הנסן: יצאתי עם אשתי שנה וחצי לפני המבחן, היא ישראלית, אז דיברנו בעברית, אני למדתי גם בבית ספר יהודי ביסודי ובתיכון אז למדתי עברית כל שנות הלימוד.
יואל רזבוזוב: מ-2012 הספיק הרבה בארץ.
<דליה פלד: הוא בן 24 והוא אבא לילד.
יואל רזבוזוב: קצב יפה.
אברהם נגוסה: כל הכבוד, אתה לא מבזבז זמן.
אברהם נגוסה: במקביל.
<דליה פלד: דרך אגב, ממוצע הסטודנטים אצלנו 24.
<ג'רמי הנסן: אז במבחן לא הייתה בעיה.
<ג'רמי הנסן: עשיתי מבחנים לפני שעשיתי צבא ב-2012 - - - ועם הציונים האלה יחד עם הציונים ששיפרתי בבגרויות התקבלתי להנדסת מכונות.
<דליה פלד: ומשם עברת לחשמל.
<דליה פלד: דרך ציונים?
<ג'רמי הנסן: דרך שיפור של - - -
<דליה פלד: זה מאוד מאוד נדיר לעשות מעבר מפקולטה לפקולטה, זה לא פשוט בכלל.
יואל רזבוזוב: כן, אבל זו הדרך לפעמים, כשלא מתקבלים.
יואל רזבוזוב: אני שומע, ניגשים לפקולטה שאפשר להתקבל ואז עם הציונים - - -
<דליה פלד: נכון, ואז לוקחים מקצועות שאתה רוצה ואז אתה עובר והיום הוא בחשמל.
<דליה פלד: אז קודם כל תודה.
<דליה פלד: רק מילה אחת לגבי החלום אחרי התואר, מה תרצה לעשות?
<ג'רמי הנסן: חלום?
<ג'רמי הנסן: להיות מהנדס חשמל, כמובן לעבוד בחברה, לרכוש את הניסיון וכמו כל ישראלי להתחיל סטארט אפ של עצמי ולהתחיל עסק - - -
<דליה פלד: לעשות אקזיט.
<ג'רמי הנסן: לא, לפתח טכנולוגיה חדשה - - -
יואל רזבוזוב: 50 מיליון רק.
<ג'רמי הנסן: לא, בלי שום קשר לכסף.
<ג'רמי הנסן: טכנולוגיה, ללמוד לבנות דברים בידיים, זה מה שמעניין אותי.
<דליה פלד: איך זה להיות גם אבא וגם סטודנט?
<ג'רמי הנסן: קשה מאוד.
<ג'רמי הנסן: למצוא את הזמן גם לפרנס את המשפחה, גם ללמוד ולקבל ציונים ו - - - ולהמשיך עם התואר זה סיפור רציני.
<דליה פלד: זה קשה מאוד.
<דליה פלד: הילד במעון בטכניון?
<ג'רמי הנסן: הוא במעון בטכניון.
<דליה פלד: יש לנו פה מעון בטכניון לילדי עובדים, לילדי סטודנטים, לילדי מרצים, משותף ביחד, מעון מצוין.
<ג'רמי הנסן: כן, הוא במעון משבע עד ארבע, אני מספיק טיפה ללמוד משהו לפני שאני חוזר הביתה ואז שוב, כשהוא הולך לישון, אני מנסה לצבור כמה שעות של - - -
<דליה פלד: ומינהל הסטודנטים מסייע לך?
<ג'רמי הנסן: כן.
<ג'רמי הנסן: בכל זאת מחפשים עבודה, לעבוד תוך כדי, כי מינהל הסטודנטים מממן כל שכר הלימוד, אבל - - -
<דליה פלד: אבל גם צריך להוסיף.
<ג'רמי הנסן: כן, אבל צריך עוד כמה אלפים טובים בחודש, אז צריכים גם לעבוד תוך כדי.
<דליה פלד: זה משהו שמאפיין את כולם, הצורך בעבודה וכשתשמעו בסוף את אלכסיי אתם תראו איך זה מתחבר ממש להתחלה, הצורך בסיוע כלכלי, שזה קו מוביל אצל כולם.
<דליה פלד: אז קודם, תודה, ג'רמי.
<דליה פלד: ועכשיו אנחנו נעבור לשי אביג.
<דליה פלד: לפני שנמשיך אני מציעה שתגיד מילה על השם.
<שי אביג: שלי, שי זה השם - - -
<דליה פלד: אבל סיפרת לי על המילה אביג.
<דליה פלד: יש סיפור.
<שי אביג: זה לא באמת שם, כעיקרון זה אמור אבל, זה השם של הסבא, אבל אני לא יודע איך זה קרה, אבל זה עבר מאבל לאביג בתהליך הקליטה, איך שהם רשמו את זה בתעודת הזהות, אז זה נשאר אביג.
<דליה פלד: שי הוא בן 21, ואחד הדברים שמעניינים זה שהוא בעצם עשה את המסלול של עתידים צעירים, שמגיעים דרך הצבא והוא יספר טיפה על עצמו.
<שי אביג: אני מיבנה, בן 21, כמו שהיא אמרה, אני עתודאי.
<שי אביג: היא הזכירה את עתידים, שזו הדרך שהגעתי לטכניון.
<שי אביג: זה התחיל בכיתה ח'-ט', אני חושב, שלחו אותי, הייתה לנו תכנית בשם ניצוצות מדע, שם כל פעם היו מתגברים אותנו במקצועות מדע, חשבון, אנגלית ודברים כאלה.
<שי אביג: אז תגברו אותנו ובכל שנה היו מביאים נציג מעתידים שהיה בא והיה מספר על התכנית.
<שי אביג: ואז, לא מכיתה ט', אבל בתחילת ט'-י', בתהליך של הצו הראשון הייתי צריך להתחיל לבחור כיוון ומה אני הולך לעשות בצה"ל.
<שי אביג: אני ידעתי שהחוזק שלי, אני לא ידעתי בדיוק מה הכיוון שלי, אבל ידעתי שהחוזק שלי זה התחום הלימודי, אז כל פעם שבאו והסבירו יותר ויותר על עתידים אז הבנתי שזה יותר ויותר הכיוון שלי ואז בי"ב באמת הייתי צריך לבחור ובחרתי ללכת לעתידים.
<שי אביג: הלכתי לעתידים, שנה ראשונה - - -
<דליה פלד: תספר אולי על המשפחה, כמה אחים אתם.
<שי אביג: בטח.
<שי אביג: אז אנחנו במשפחה 8 אחים, שני ההורים שלי בבית.
<שי אביג: ההורים שלי עלו מאתיופיה, גם רוב המשפחה שלי הייתה באתיופיה - - -
אברהם נגוסה: אתה נולדת פה?
<שי אביג: כן, רק אני ועוד אחות נולדנו פה בארץ, רוב המשפחה עלתה מאתיופיה, רובם גם עלו בגיל מבוגר.
<שי אביג: ההורים שלי עלו בגיל 40-50, הם היו במבוגרים כשהם הגיעו לארץ.
<דליה פלד: דור ראשון להשכלה.
<שי אביג: כן.
<דליה פלד: ההורים עובדים בעבודות - - -
<שי אביג: רגילות, להורים לא היה, הם הגיעו בגיל מאוחר מדי בשביל להתחיל להתפתח כנראה, אז הם עבדו בעבודות רגילות, מזדמנות, אבל מה שכן, אם את מזכירה את זה, אני יודע מה שתמיד היה חשוב להם זה לכוון אותי וגם את האחים שלי, זה לכיוון של הלימודים.
<שי אביג: הם כנראה ראו, אני לא יודע איך, אבל הם הבינו שזה הכיוון שהם צריכים ללמד ואני תמיד זוכר שהם דחפו אותי לשם.
<שי אביג: אז הכול מתחבר, בסוף הלכתי לשם.
<שי אביג: זה על המשפחה.
<דליה פלד: הגעת למכינה בטכניון.
<דליה פלד: עשית מכינה וסיימת.
<שי אביג: כן, סיימתי אותה - - -
<דליה פלד: כמה ילדים מהכיתה שלך הגיעו למכינה?
<דליה פלד: כמה ילדים אתיופים הגיעו?
<שי אביג: מיבנה?
<שי אביג: אף אחד חוץ ממני.
יואל רזבוזוב: איך העברית של ההורים?
<שי אביג: לא משהו.
יואל רזבוזוב: כי דווקא אנחנו מחפשים הרבה, פוגשים, שבגלל העברית החלשה של ההורים אז הילדים מאבדים את עצמם.
יואל רזבוזוב: אין מי שיכוון כי ההורים לא מצליחים לתקשר במערכת החינוך.
<שי אביג: נכון, ההורים לא הצליחו אולי לתקשר עם מערכת החינוך, אני יכול גם להגיד את זה, היא לא יכלה לדבר באמת כשהיא הייתה באסיפת הורים, אבל לי היא הצליחה להעביר את המסר, הצליחה לכוון אותי כמו שצריך.
<שי אביג: זה אני אתן את זה לזכותה.
<דליה פלד: ובמכינה למדת במסגרת קבוצת עתידים הצעירים, יחד עם כל הצעירים - - -
<שי אביג: כן, היינו בעתידים - - -
<דליה פלד: ואיך ידעת מה לבחור?
<שי אביג: זה עתידים, זה אני נותן לעתידים.
<שי אביג: הם כל פעם במכינה הביאו אנשים מכל פקולטה וכל אחד היה בא ומרצה ומספר על הפקולטה שלו, ומתי שהוא במהלך המכינה התחלתי להבין שחשמל זה הכיוון שלי, הנדסת חשמל.
<שי אביג: אז באמת כשסיימתי את המכינה, במהלך המכינה, עברתי שם תהליך, זה שינה אותי.
<שי אביג: כל פעם לא הייתי סגור על עצמי, לא הייתי באמת רציני עד הסוף, אבל במהלך המכינה הבנתי שאני חייב לעשות את המעבר הזה, לתת כמה שאני יכול, ואז באמת אחרי שסיימתי את המכינה התקבלתי להנדסת חשמל והתחלתי ללמוד.
<שי אביג: עכשיו אני בשנה שלישית.
<דליה פלד: שנה שלישית בהנדסת חשמל.
<דליה פלד: באמת כל הכבוד, אנחנו ממש מסירים את הכובע כי זה לא מובן מאליו ויש גם לציין שאחוז הנשירה בקרב הסטודנטים האתיופים בטכניון הוא נמוך מאוד כי כבר כשהם מגיעים ומצליחים ומחזיקים אנחנו מחזיקים אותם גם אצלנו בתוך היחידה.
<דליה פלד: כולם בייעוץ פרטני, כולם אצלנו במערך תמיכה, חונכים, סדנאות, כל מה שרק אפשר כדי להשאיר אותם בתוך המסגרת.
אברהם נגוסה: מה אתה חושב האתגרים שקיימים לסטודנטים כדי שימשיכו, שנגיע לאפס נשירה?
אברהם נגוסה: מה האתגרים שהם פוגשים, הסטודנטים?
<קריאה: אינפי?
<דליה פלד: אינפי זה קורס יסוד בהנדסת חשמל, במדעי החשמל, קורס מאוד קשה, קורס שמאתגר אותם.
יואל רזבוזוב: צריך לבטל אותו.
אברהם נגוסה: השאלה, כדי להתמודד עם הקורס הזה, מה אתה חושב שצריך לעשות?
<שי אביג: צריך לתת כלים באמת להתמודד עם קשיים.
אברהם נגוסה: סיוע בשיעורי עזר?
<שי אביג: כן, זה חשוב מאוד.
<שי אביג: לי היה, אני הייתי בעתידים, אז אנחנו קיבלנו חונך שיעזור בזה.
<שי אביג: הוא היה מסביר לנו כל דבר שלא היינו מבינים, כל דבר היינו שואלים והוא היה עוזר.
<שי אביג: זה עוזר.
<שי אביג: דברים כאלה זה מאוד עוזר כי זה באמת קורסים קשים וזה בהתחלה, אתה לא יודע באמת איך זה הולך להיות וזה עוזר מאוד שיש את החונכים האלה שיודעים לכוון אותך.
<שי אביג: היה גם חונך ממש של הקורסים, של המקצועות הקשים, והיה גם חונך חברתי, שהוא כל פעם דואג לחבר אותך כל פעם שאתה - - -
אברהם נגוסה: נקודה אחת קודם שכחתי לציין בנוסף למה שאמרתי בעניין מדע וטכנולוגיה, באוגוסט ועדת השרים העבירה החלטה של המועצה להשכלה גבוהה כדי לעזור לסטודנטים שנמצאים במדעים וטכנולוגיה בתחומים שהם לומדים פה וההשכלה הגבוהה תיתן סיוע, כלומר מעטפת לסטודנטים שנמצאים במסגרת וגם לכוון את הסטודנטים לכיוון של מדעים וטכנולוגיה.
אברהם נגוסה: לכן אני אומר, זה מאוד חשוב להיות בקשר עם המועצה להשכלה גבוהה.
<דליה פלד: אנחנו בקשר איתם.
אברהם נגוסה: כן, יש תכנית של חמש שנים.
אברהם נגוסה: עד עכשיו תכנית החומש הייתה חרדים, ערבים ובדואים ודרוזים, עכשיו פעם ראשונה זה כולל את יוצאי אתיופיה.
<דליה פלד: הגשנו את התכנית הזו לאישור והגשנו ממש את כל הנושאים שחשבנו שמן הראוי שיהיו בתוך תכנית כזו וכרגע אנחנו מחכים לתשובה של המועצה להשכלה גבוהה לגבי אם זה אושר או לא אושר.
<דליה פלד: אין לי מושג, אבל הגשנו כבר את ההצעה, כולל מיפוי של מצב הסטודנטים האתיופים.
<דליה פלד: אם תרצה אני גם אשלח לך את התכנית שכתבנו.
אברהם נגוסה: זה מאוד חשוב כי הכול אושר באוגוסט, כי היו אמורים להתחיל בהתחלת שנת הלימודים הנוכחית ולכן מאוד חשוב להיות בקשר איתם.
<דליה פלד: אני רוצה שתדע שבכל מקרה אין סטודנט אתיופי שלא לומד דרך איזה שהיא תכנית, זאת אומרת הם כולם מסודרים דרך תכניות מצוינות שנותנות מעטפת מלאה לקשיים ולבעיות שלהם, אם זה עתידים הצעירים, עתידים לתעשייה, הישגים להייטק.
<דליה פלד: כמעט כל הפרויקטים תומכים בהם, ומינהל הסטודנטים כמובן, שאנחנו נפגשנו בשבוע שעבר איתם.
אברהם נגוסה: לא, מה שמינהל הסטודנטים נותן זה ידוע לכולם, זה שכר לימוד פלוס 600 דמי - - -
<קריאה: דמי קיום וגם שיעורי עזר.
אברהם נגוסה: כן, אבל פה מדברים על הרבה יותר כדי לתת להם מעטפת, גם של שיעורי עזר וגם סיוע כלכלי ואם צריך גם ספרים, מחשבים והדברים האלה.
<דליה פלד: נכון, ובמיוחד סיוע כלכלי, כי כמעט כל הסטודנטים האתיופים, ולא משנה מה, הרבה פעמים את הכסף שהם מקבלים מהמלגות, ולא משנה, הם מחזירים את זה להורים שלהם.
<דליה פלד: אתה יודע את זה.
אברהם נגוסה: טוב, זו החלטה שלהם.
<דליה פלד: כי המצב בבית הוא הרבה פעמים מאוד קשה.
אברהם נגוסה: המטרה היא באמת לעזור להם כדי שלא יחפשו לעבוד, אז אם הם יילכו לחפש עבודה אז לא יהיה להם זמן להתמקד בלימודים.
אברהם נגוסה: המטרה זה לתת להם את הפתרון כדי שלא יילכו לחפש עבודה, אם הם מחליטים לתת להורים, אז זו החלטה שלהם, אבל המערכת רוצה לעזור להם כדי שהם לא ייכשלו בלימודים שלהם.
<דליה פלד: נכון.
<דליה פלד: אני רק רוצה להזכיר שבסופו של דבר גם הרעיון של עתידים זה שהוא יחזור ליבנה והוא יהיה מודל לחיקוי לסטודנטים הבאים שיבואו אחריו לטכניון.
<דליה פלד: זה בעצם הרעיון, הוא חוליה בשרשרת ונורא חשוב לחזק את זה.
<דליה פלד: רק מילה על החלום שלך, כי ג'רמי כבר אמר לנו, הוא רוצה להיות מהנדס חשמל, מה החלום שלך?
<שי אביג: אולי מה שהייתי רוצה לעשות זה, בהקשר למה שאמרת, הייתי רוצה לעשות משהו - - - איך אני אגיד את זה?
<שי אביג: הייתי רוצה יותר להגביר אולי את המודעות בקרב כל מי שהיה בסביבה שלי.
<שי אביג: אני הייתי בסביבה של אתיופים וכמו שאמרתי, עד כיתה ט' לא היה לי מושג מה זה בכלל, על מה מדובר, כל הסיפור הזה.
<שי אביג: הייתי שמח, הייתי רוצה לדאוג שכבר בכיתה ב' או ג' אנשים יוכלו לחשוב על זה, כי לי זה לא היה בראש.
יואל רזבוזוב: אתה צריך להיות הדוגמה לכך, אתה צריך להיכנס לאותם המקומות ולתת הרצאות - - -
אברהם נגוסה: הוא רוצה להיות שגריר ולהגיע ולתת הסברה, אם זה ביסודי ובתיכון, כדי שהסטודנטים או התלמידים - - -
<דליה פלד: כמה מרגש.
<דליה פלד: זו הדרך היחידה.
<דליה פלד: כי זה בדיוק צוואר הבקבוק הזה, הדרך למכינה - - -