GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חני זוהר: יש לנו עכשיו הזכיינים שלנו, שנמצאים בכל הארץ.
<חני זוהר: אפשר לפנות לאנשים אצלנו במשרד, ולבקש מקומות ייעודיים אם שם זה נדרש.
<חני זוהר: אם יש מקומות שזקוקים, אפשר לפתוח שם קורסים, ולתת הכשרה מקצועית לאותם עולים שנמצאים באותו אזור, כלומר רק צריך לבקש, וההיענות מאוד-מאוד גבוהה אצלנו בתחומים האלה.
<חני זוהר: ושוב – רק תגידו, ואנחנו נותנים.
<חני זוהר: יש מקצוע חדש, למשל, שאנחנו מנסים מאוד לשווק – זה נקרא מטפל קהילתי.
<חני זוהר: הוא מסייע לקשיש להיקלט הן בקהילה, הן בתוך המוסדות, לעזור לו מבחינה רגשית, המון פעילויות תרבותיות.
<חני זוהר: יש שם גם נושא של סייעות, של החתלה ומקלחת, אבל זה מאוד נמוך שם בתוך אותו מקצוע.
<חני זוהר: לעזור לקשיש בכל העניין הרגשי, חברתי – פחות פיזי – גם זה יכול להיות מתאים.
<חני זוהר: אני זורקת, אבל זה מה ששמעתי פה בשיחות.
<חני זוהר: וכמובן, שוב – אם יש נושאים נוספים שקשורים אליי, אשמח לפתח.
אברהם נגוסה: שאלה לגב' ציפי וינברג.
אברהם נגוסה: למה יש בעיה להכיר בתארים אקדמאיים בתחום הכלכלה, כמו שהוצג?
<ציפי וינברג: אין בעיה כזאת.
אברהם נגוסה: אני שאלתי קודם באילו תחומים יש להם בעיית הכרה, אז הוא אמר: כלכלה, למשל.
אברהם נגוסה: את לא מכירה, אין מדיניות כזאת?
<ציפי וינברג: ממש לא.
<ציפי וינברג: ברגע שתואר מוכר ממוסד אקדמי מוכר בהודו, לצורך העניין, זה עומד בקריטריונים.
<ציפי וינברג: למדו שלוש שנים מלאות – אין סיבה לא להכיר בו.
קריאה: הוא לא צריך לעשות מבחנים וכאלה?
<ציפי וינברג: לכן אני אומרת שלדעתי, אנחנו מדברים בשני מישורים שונים.
<ציפי וינברג: אני לא חושבת שאתם מדברים עלינו.
<ציפי וינברג: אולי על השירות הציבורי.
אברהם נגוסה: אם יש דוגמה, תציגו להם או לנו.
אברהם נגוסה: תודה למשרדי הממשלה ולסוכנות היהודית.
אברהם נגוסה: לפני שאסכם את הדיון, אני רוצה לשמוע הערות, אבל אני לא פותח שוב את הדיון – הצגתם את זה.
אברהם נגוסה: רק אם יש שאלות.
<נסים מוזס: היה צריך להגיע היום בחור אחד, רובין ג'ראיי.
<נסים מוזס: הוא קיבל תעודת הנדסאי מכונות, בהודו, מוכר על-ידי ממשלת הודו, תואר ממוסד מוכר בממשלת הודו.
<נסים מוזס: הוא נשלח למשרד העבודה, וקיבל תשובה שלילית.
אברהם נגוסה: פה יכול להיות, שזה מוסד שהוא לא ברמה אקדמאית.
אברהם נגוסה: יכול להיות שזה לא תואר, דיפלומה.
<נסים מוזס: לא, ממשלת הודו.
אברהם נגוסה: יש לנו גם פה בישראל – למשל, לאורט, יש להם מכון, מוסד בתחום הטכנולוגיה.
אברהם נגוסה: זה מכשיר, אבל זה לא אקדמיה.
אברהם נגוסה: זה ברמת דיפלומה, וזה לא הולך למשרד החינוך.
אברהם נגוסה: אם זה היה תואר, היית הולך למשרד החינוך – עובדה שהלכת למשרד העבודה.
<נסים מוזס: הבנתי.
<בני בנימין: בבקשה, מכל מי שנמצאים כאן אנחנו רוצים את מספרי הטלפון, כדי שיהיה לנו קל להגיע אליהם.
אברהם נגוסה: נעשה את זה בסיכום.
<ריקי שי: לאדם הפשוט – אפילו לנו, ואנחנו נבחרי ציבור – אין לנו המידע.
<ריקי שי: יש כאלה שצריכים את התארים, את משרד הכלכלה.
<ריקי שי: יש המון גורמים.
<ריקי שי: הבירוקרטיה הזאת כל כך מתסכלת אדם פשוט, ועל אחת כמה וכמה אם מישהו עולה, וזו לא המדינה שלו, והוא לא יודע.
<ריקי שי: אדם אומר לנו פה – היחידה שמכירים בה זו אוניברסיטת מומביי, למרות שבהודו מכירים עוד הרבה אוניברסיטאות אחרות.
<ריקי שי: האם יש רשימה מסודרת, מה כן מוכר ומה לא?
<ריקי שי: הנושא של הנגישות – ודיבר פה קודם הבחור ואמר: הכול בגוגל.
<ריקי שי: האנשים המבוגרים הם לא בגוגל.
<ריקי שי: וקשה מאוד להגיע למידע שאתה רוצה.
<ריקי שי: צריך שיהיה סנכרון בין הארגונים.
<ריקי שי: שאנחנו נבין, לפני שאנחנו נותנים את המידע לאנשים שלא יודעים, ואם אני אומרת, ואני מייצגת ציבור רחב, ואני עצמי מבינה – צריכים להגיש את זה למשרד הכלכלה?
<ריקי שי: למשרד החינוך?
<ריקי שי: לא יודעת.
<ריקי שי: האדם שלח את זה להערכת תארים, וזה בכלל לא שם; צריך להיות במקום אחר.
<ריקי שי: הדברים צריכים להיות פשוטים.
<ריקי שי: דברו בשפת העם.
<ריקי שי: הכי פשוט.
אברהם נגוסה: אתייחס לזה בסיכום, ושוב אני אומר – תביאו לנו דוגמאות של תארים שנדחו.
אברהם נגוסה: תביאו שוב.
<ריקי שי: זו אוכלוסייה משכילה שנופלת בין הכיסאות.
אברהם נגוסה: עדיף שתעבירו לציפי – אתם יכולים גם אלינו – ותחליפו מידע.
אברהם נגוסה: בני, בבקשה, בקיצור.
<בני פרץ: אני רק רוצה לתת רעיון – ואני חושב שזה קיים גם אצל העולים מרוסיה מעל גיל 50, עם מלא תארים – מהנדסים, כל אלה – משלבים אותם בחינוך ללמד מתמטיקה.
<בני פרץ: הרבה ברמת המתמטיקה והידע שלהם בו, זה עולה למעלה.
<בני פרץ: אולי הם בגיל הזה, בתארים שלהם, לשלב אותם בלימוד אנגלית.
<בני פרץ: אולי נשלב אותם במשרד החינוך.
<ציפי וינברג: יש במשרד החינוך מחלקה למורים עולים.
<בני פרץ: הם לא עולים אלא בעלי תארים.
<בני פרץ: אני מדבר על בעלי תארים.
<בני פרץ: קורה שמשלבים אותם.
אברהם נגוסה: הרעיון טוב, אבל גם כשרוצים ללמד, הם צריכים לעבור הכשרה, ואם הם עברו הכשרה, הם יכולים להיות מורים.
<בני פרץ: מידע שלי, אפילו דרך החמה של הבת שלי, שהוא מהנדס ידוע ועבד בהיי טק – התקבל באיזה מקום, והשתלב באחד מבתי הספר כמורה למתמטיקה.
<בני פרץ: לראות איך לשלב, לתת קורס.
<בני פרץ: אולי נחשוף את הסוד הזה של השפה האנגלית, שהיא ברמה גבוהה.
אברהם נגוסה: אני חושב ששמענו את כל הצדדים.
אברהם נגוסה: שמענו את נציגי העולים, בעצמם, וגם עולים שהגיעו בזמן האחרון – פחות משנה הבחור.
אברהם נגוסה: אנחנו שמענו.
אברהם נגוסה: אני חושב שפה, בדיון הזה הבנו שזה לא עניין של פגיעה בזכויות בכוונה; פה יש חוסר-מודעות.
אברהם נגוסה: יש חוסר-תקשורת.
אברהם נגוסה: יש ממש בעיית תקשורת.
אברהם נגוסה: אני חושב שזו הבעיה שמראה לנו בכל התחומים.
אברהם נגוסה: לכן אנחנו צריכים לחזק את העניין הזה.
אברהם נגוסה: אני לא אומר להם ללכת לגוגל.
אברהם נגוסה: כמובן, הוא מתכוון שבגלל שהיום כולנו התקדמנו, ובעיקר דוברי האנגלית – קל להם להיכנס, אבל מדינת ישראל לא אמרה את זה; מדינת ישראל הקימה מערכת שלמה, לקבל את העולה ולטפל ולעזור לו להיקלט במדינת ישראל.
אברהם נגוסה: המערכת הממשלתית – הטיפול הוא מערכתי.
אברהם נגוסה: יש משרד החינוך, יש משרד העבודה והרווחה, יש משרד הבריאות.
אברהם נגוסה: הכול מערכתי.
אברהם נגוסה: אז מדינת ישראל אמרה: אני רוצה להקים משרד מיוחד, שמקבל את העולים, מתכלל את נושא קליטת העלייה, מרכז את קליטת העלייה, וכך הוקם משרד הקליטה – משרד עלייה וקליטה.
אברהם נגוסה: כמובן, עובדים בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית, שכפי ששמענו, היא מרכזת לפחות שהעולה, עד שהוא מגיע ארצה, וגם אחרי שהגיע.
אברהם נגוסה: לכן אני רוצה להתמקד במשרד הקליטה.
אברהם נגוסה: זה המשרד שמתכלל את כל משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: אז אם אתה פונה למשרד החינוך, אם זה לא דרך משרד הקליטה או – אומרים שהם רוצים לבדוק את הזכאות שלך.
אברהם נגוסה: אז מי שמגדיר, למשל, בעניין הדיור, מי שמגדיר אם זכאי או לא, זה משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: אז אם הוא, משרד השיכון, מקבל את האוקיי, שזכאי, אז משרד השיכון מטפל בזה.
אברהם נגוסה: לכן משרד הקליטה הוא הגוף המתכלל.
אברהם נגוסה: כל עולה חדש צריך להיות בקשר עם משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: אם אין קשר עם משרד הקליטה, פה הבעיה שזיהיתי בדיון הזה – העולים נפלו בין הכיסאות, שאפילו לא קיבל סל קליטה.
אברהם נגוסה: ברגע שנוחת בשדה התעופה, כשמקבל תעודת זהות, תעודת עולה – משרד הקליטה צריך לכוון את העולים האלה למשרד השיכון, למשרד החינוך, למשרד הבריאות, לפי הזכאות שלהם, יחד עם הסוכנות היהודית.
אברהם נגוסה: אני חושב שזה לא תקין, ואני לא מאשים את העולים שלא ידעו ולא הבינו.
אברהם נגוסה: מה שאני לא הבינו, קרובי המשפחה הוותיקים שלהם, איך הם לא – למשל, הילדים שלו, שהוא גר עם הילדים שם, הם לא יודעים שעולה חדש, יש לו זכות לקבל סל קליטה?
אברהם נגוסה: למה לא באו למשרד הקליטה?
אברהם נגוסה: הם חיו בארץ.
אברהם נגוסה: לכן אני אומר – יש פה אי-הבנה בסיסית, שאנחנו צריכים לחזק את זה, בלי לחפש אשמים.
אברהם נגוסה: יש פה – ואני לא מצאתי שמשהו נעשה בכוונה.
אברהם נגוסה: יש פה בעיה של תקשורת בין משרדי הממשלה לבין העולים האלה.
אברהם נגוסה: לכן אני אומר שמשרדי הממשלה, משרד הקליטה, הם אומרים שיש חומרי המידע באנגלית, אז איך לא הגיע אליכם?
אברהם נגוסה: ויש הרשויות המקומיות, יש רשות הקליטה, יש מחלקת חינוך, רווחה ברשויות המקומיות.
אברהם נגוסה: האנשים האלה באים ונקלטים אצל המשפחה בקליטה ישירה.
אברהם נגוסה: יש מערכת קליטה ישירה, ולכן אני מבקש גם מהפעילים, מהארגונים יוצאי הודו להיות מודעים לזה ולפעול לשילובם וקליטתם של העולים החדשים מול משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: משרדי הממשלה צריכים להיות רגישים, שלא צריך לשים לב רק למי שעושה הפגנות.
אברהם נגוסה: אז אנשים שבאים תמימים – לא צריך לשכוח אותם.
אברהם נגוסה: אני מברך על הדיון הזה.
אברהם נגוסה: נעשה מעקב, עוד דיון, ואני מבקש ממשרדי הממשלה לבדוק את המקרים האלה – מה קרה, איך קרה דבר כזה, וגם מה התיקון שנעשה בכל התחומים.
אברהם נגוסה: תודה רבה לכל המשתתפים, הישיבה נעולה.
טלי פלוסקוב: היום ה-5 ביוני 2017, אני פותחת את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
טלי פלוסקוב: שלום למנהלת הוועדה ויושב ראש הסוכנות, נתן שרנסקי, וכל האורחים שנמצאים יחד איתנו.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שיש לי זכות מאוד גדולה היום למלא את מקומו של יושב ראש הוועדה, הוא היה בנסיעת עבודה בליבריה יחד עם ראש הממשלה וכעת מגיע לארץ, הוא ביקש ממני לנהל את הישיבה ואני רואה את זה כזכות מאוד גדולה.
טלי פלוסקוב: בישיבות הוועדה כאן אנחנו הרבה פעמים מדברים על ההצלחות, אנחנו מדברים הרבה על הדברים שאנחנו כאומה יכולים להיות גאים בהם ואחד מהם זה נושא שהיום אנחנו מדברים, הנושא הוא כמובן הצגת הפעילות של קרן פרס בראשית.
טלי פלוסקוב: הכרתי את הפעילות גם קודם, אבל נחשפתי לפעילות לאחרונה ושמעתי על האנשים שזכו בפרסים והתחושה שלי שיותר ויותר אנשים, כרגע אני מדברת על אזרחי מדינת ישראל, צריכים לדעת על הפעילות שאתם עושים.
טלי פלוסקוב: הישיבה היום היא בדיוק המטרה, אנחנו רוצים להכיר מה קורה בקרן, מה עושים, לחשוף את הפעילות ובעיניי בסיום הישיבה היום לא רק אני אגיד לכם תודה, אלא עוד הרבה אנשים שישמעו את הדיון, שישתתפו בדיון ואני מקווה מאוד שיהיו עוד חברי כנסת שיצטרפו אלינו.
טלי פלוסקוב: אני אגלה לכם סוד, חברי כנסת לא תמיד נמצאים, אבל הם תמיד רואים טלוויזיה ששם רואים את כל הדיונים שקורים בוועדות ולכן אני רוצה להתחיל ומי ששומע אותי, אתם מוזמנים להגיע לכאן כי אני חושבת שהדיון יהיה מאוד מעניין ומרתק.
טלי פלוסקוב: אני מתכבדת לתת זכות דיבור ליושב ראש הסוכנות, מר נתן שרנסקי, שיספר לנו פחות או יותר מה קורה כאן.
טלי פלוסקוב: יש לנו פה סדר יום שביקשו ממני לשמור עליו כדי באמת להספיק בזמן שיש לנו שנוכל באמת בסוף הישיבה לדעת ולהכיר לעומק את הנושאים שאנחנו מדברים עליהם.
טלי פלוסקוב: הצטרפה אלינו חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.
טלי פלוסקוב: אני רציתי להשתמש דווקא במשימות וחזון שיש לכם באתר, אבל אני רואה שלקחתם את זה גם כעמוד במצגת, לכן אני לא אפתח בזה, אנחנו נשמע את זה כולנו ביחד.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שיש פה אמירה מאוד מאוד חזקה, אז בהצלחה לכולם ושתהיה לנו ישיבה מעניינת.
טלי פלוסקוב: אדוני, בבקשה.
נתן שרנסקי: תודה רבה, כבוד יושבת הראש או סגנית יושבת הראש.
טלי פלוסקוב: ממלאת מקום.
נתן שרנסקי: אבל ידידה של הסוכנות היהודית וכל הדברים שאתם קשורים בהם.
נתן שרנסקי: ביקשת שאני אגיד כמה מילים על מה שקורה.
נתן שרנסקי: מה שקורה היום סביב פרס Genesis, יש לנו מספר אנשים שמנהלים את כל הפרויקט ובטח שהם יכולים לספר אפילו יותר טוב ממני, אני אגיד מה קרה, איך נולד הרעיון.
נתן שרנסקי: היו כמה שנים של דיונים בין המייסדים של Genesis, מייקל פרידמן ושותפיו, ואני השתתפתי בדיונים האלה.
נתן שרנסקי: הרעיון היה איך למצוא עוד דרך לחזק את הזהות היהודית, כי אין ספק שאחת הבעיות, אולי הבעיה של העם היהודי היום זה התבוללות ואין מספיק קשר, אין מספיק התעניינות בקשר עם ההיסטוריה, עם הקהילה, עם העם, עם מדינת ישראל.
נתן שרנסקי: לפני כבר כמעט 20 שנה אנחנו מצאנו דרך מאוד חזקה לחזק את הזהות היהודית, דרך החוויה בישראל, יושב כאן המנכ"ל של 'תגלית', אז היו דיונים איך אפשר להשתמש בביקור בישראל בשביל לחזק את הקשר וזה עובד ועובד יפה.
נתן שרנסקי: אבל הבעיה קיימת ומחפשים עוד דרכים לחיזוק והרעיון היה שצריך להראות לדור החדש מספר אנשים שיש להם הישגים מאוד משמעותיים בתחומים שונים שהדור הצעיר מעוניין גם להתקדם בתחומים האלה, שעשו תרומה מאוד משמעותית, אם זה בכלכלה, אם זה בפוליטיקה ואם זה באמנות ואם זה בספורט, שזה מעורר רצון באנשים 'גם אני רוצה להצליח'.
נתן שרנסקי: אבל זה לא מספיק, יש הרבה פרסים, הכי גדול זה פרס נובל, שנותנים לאנשים שיש להם הישגים מאוד משמעותיים לטובת אנשים, אבל עם זה הוא גם מוכן לדבר על החשיבות של הזהות היהודית, של הקשר שלו עם העם היהודי, עם ההיסטוריה, עם המסורת, עם הערכים, בשביל ההתקדמות המקצועית, עד כמה זה עזר לו להצליח בתחומים שלו.
נתן שרנסקי: חשבנו שהשיחה הזו יכולה להיות מאוד מעניינת וחשובה דווקא בשביל הדור הצעיר, אלה שפחות חושבים על הקשר ויותר חושבים איך להצליח מקצועית ופתאום אנשים שהם בשבילם דוגמה, או שהם רוצים גם להצליח כמוהם, האנשים האלה מדברים איתם על זהות יהודית, על קשר שהיה או שלא היה ועד כמה זה היה חסר להם, או כמה זה היה טוב להם.
נתן שרנסקי: ככה נולד הרעיון.
נתן שרנסקי: אני חייב להגיד לזכותם של המייסדים, אנשי Genesis, שהם מהתחלה חשבו, 'טוב, יש לנו כסף, אבל אנחנו רוצים שזה יהיה מוכר כפרס של העם היהודי כולו' ואין אוטוריטה שהעם היהודי יכול לקבל חוץ ממדינת ישראל ולכן הם רצו שזה יהיה פרטנר, עסק משותף, עם מדינת ישראל ואז הם היו במשא ומתן איך לעשות את זה, האם לעשות את זה דרך משרד ראש הממשלה, דרך כנסת ישראל, דרך משרד הנשיא.
נתן שרנסקי: היו כמה אופציות, היו כמה ויכוחים בין יועצים משפטיים, בסוף הוקם פרס Genesis ואז צריך להבין, לבחור מועמד לפרס זה רק שלב ראשון, מי שמקבל פרס למעשה הוא מתחייב, הוא מסכים במשך שנה שלמה לעבוד לטובת חיזוק הזהות היהודית.
נתן שרנסקי: טוב, יספרו בדיוק איך זה קרה עם הראשונים שקיבלו את הפרס, גם כל הכסף הולך אחר כך לפרויקטים של חיזוק הזהות של העם היהודי, אבל גם הזמן האישי שלהם, שהוא כל כך יקר, הם משקיעים אחר כך בשביל הפעילות.
נתן שרנסקי: זה היה הרעיון של הפרס ואנחנו עכשיו בשנים הראשונות של הביצוע של הרעיון.
טלי פלוסקוב: אין ספק שהסיפור הזה הוא גם שווה הפצה.
טלי פלוסקוב: אני מבינה שהכינו לנו מצגת, מי יציג אותה?
טלי פלוסקוב: אהרון ביחד עם סאנה.
טלי פלוסקוב: בבקשה, אני רק רוצה לפרוטוקול שתגידו לנו מה התפקיד שלכם בקרן.
<אהרון אברמוביץ': אני סגן יושב ראש של קרן פרס בראשית, אני אדבר במידה מסוימת גם על מה שנתן דיבר בקצרה, על החזון והמשימה, וקצת על ההתארגנות שלנו המאוד בסיסית.
<אהרון אברמוביץ': האתגר המרכזי זה הנושא של זהות היהודית ועמיות יהודית.
<אהרון אברמוביץ': כולנו מכירים את הסוגיה של הזהות היהודית בתפוצות וה-Jewish peoplehood והסוגיה הזאת של ההתבוללות זו סוגיה שמלווה את העם היהודי כבר הרבה מאוד שנים.
<אהרון אברמוביץ': מנסים בכל מיני דרכים להתמודד עם הסוגיה של הזהות היהודית ולמצוא קשר בין צעירים יהודים, בין יהודים בתפוצות לבין מדינת ישראל והעם היהודי כאשר ברור שכאשר הדברים האלה מתחברים למדינת ישראל, אז גם הזהות היהודית שלהם הולכת וגוברת, כשהמגמה של התורמים שעומדים מאחורי הרעיון של הפרס בעיקר הייתה לגעת בדור הצעיר, לנסות להגיע לדור הצעיר, כדי לחבר את הדור הצעיר לזהות היהודית שלו ולקשר שלו עם מדינת ישראל.
<אהרון אברמוביץ': הרעיון היה, באמצעות מתן פרס, שהוא יהיה למעשה מעין פרס הנובל של העם היהודי, לתת אותו לאדם אחד בשנה, אדם אחד שהוא משלב בעשייה שלו, באישיות שלו, במורשת שלו גם הצלחה בתחום הספציפי שלו, אם זה קולנוע, כפי שיש אנשים, אם זה עסקים, אם זה דברים אחרים, וגם מחובר מאוד לזהות היהודית שלו, כדי להראות ששני הדברים האלה יכולים ללכת יחדיו.
<אהרון אברמוביץ': כלומר אדם יכול להצליח מאוד בתחום העסקי ובתחום האישי, אבל הוא יכול באותה מידה לקדם גם את הזהות היהודית שלו ואת הקשר שלו עם מדינת ישראל ועם עם ישראל.
<אהרון אברמוביץ': דרך הדבר הזה והצגת המודל הזה לאנשים צעירים, ככל שהם יכירו את הדמויות האלה והדמויות האלה גם יסתובבו וגם ייצרו קשר עם צעירים יהודים, השיח סביב העם היהודי והקשר עם הזהות היהודית והקשר למדינת ישראל יילך ויגבר בקרב הצעירים ובדרך הזו נחבר אותם לעם היהודי ולמדינת ישראל.
<אהרון אברמוביץ': המייסדים של הפרס, כפי שאמר נתן, זה מייקל פרידמן ועוד אנשים שהצטרפו אליו ותרמו, בעיקר פיוטר אוון, ג'רמן חאן ועוד אחרים והם למעשה כבר פעילים בתחום של זהות יהודית הרבה שנים.
<אהרון אברמוביץ': מאז 2007 הם פעילים באמצעות הקרן הפילנתרופית של Genesis שפעילה גם בארץ ופעילה גם בתפוצות, והיא עוסקת בעיקר בהעצמת הזהות היהודית של יהודים דוברי רוסית, גם בארץ וגם בעולם, ולמעשה הפרס הזה הוא עוד שלב אחר שהוא פונה לא רק לצעירים יהודים וליהודים מברית המועצות לשעבר או דוברי רוסית, אלא גם לעם היהודי בכללותו.
<אהרון אברמוביץ': כפי שנתן תיאר אז הייתה התארגנות לקראת הפרס, השותפים שעמדו מאחורי היוזמה הזאת היו שלושה שותפים, קרן פרס בראשית, עם המייסדים שלה, שהם דחפו את העניין הזה, משרד ראש הממשלה, כיוון שהוא מייצג בעניין הזה את מדינת ישראל, והסוכנות היהודית ובעיקר יושב ראש הסוכנות היהודית, נתן שרנסקי, שמקדמים קשר עם התפוצות ועם העם היהודי.
<אהרון אברמוביץ': על פי ההתחייבות הראשונית הפרס היה אמור להיות 50 מיליון דולר, אבל התורמים הגדילו כבר מעבר לזה והיום ההון של הפרס 160 מיליון דולר, שהוא ישמש גם למתן הפרס, הפרס ניתן אחת לשנה, אבל גם לפעולות של זהות יהודית וקשר של זוכי הפרס וגם פעולות אחרות שקשורות לזה, אנחנו נשמע על דברים שנעשים, כדי לחבר את הזהות היהודית באמצעות הרעיון הזה של פרס בראשית.
<אהרון אברמוביץ': איך הדבר מתבצע?
<אהרון אברמוביץ': אז יש ועדות פרס שקמו, ועדות הפרס מורכבות מנציגים גם של משרד ראש הממשלה, יהדות התפוצות, בית המשפט העליון וקרן פרס בראשית.
<אהרון אברמוביץ': למעשה המנגנונים של הפרס נועדו כדי באמת לבחור בדרך טובה, שקופה וראויה את הזוכים בפרס כדי שיהיו אנשים שמשקפים את האידיאלים ואת הרעיון שמאחורי הפרס, כאשר האידיאלים, קצת דיברת עליהם, זה מצוינות והוקרה בינלאומית בגין תרומתם בתחום המקצועי שלהם ותרומתם גם להתקדמות האנושית והיכולת שלהם גם להיות מודל וחיקוי לצעירים וגם הם מתחייבים, ברגע שהם מוכנים לקבל את הפרס ומקבלים את הפרס, לפעילות.
<אהרון אברמוביץ': כל אחד מזוכי הפרס, ברגע שמסכמים איתו שהוא מקבל את הפרס הוא גם מתחייב לשנה של פעילות בתחום הזה של זהות יהודית וקשר עם מדינת ישראל.
<אהרון אברמוביץ': איך זה נעשה?
<אהרון אברמוביץ': יש איסוף מועמדויות על ידי ועדת הבחירה ממאות מוסדות בעולם.
<אהרון אברמוביץ': למעשה כיום כ-800 גופים מעבירים אלינו שמות, אבל הרשימה הזאת לא סגורה, כל גורם שיפנה יתקבל.
<אהרון אברמוביץ': ועדת הבחירה מצמצמת את הפרס ומעבירה המלצת שמות לוועדת הפרס.
<אהרון אברמוביץ': ותיכף אני אומר מה זה ועדת הפרס ומה זה ועדת הבחירה, ואז בעקבות זה נבחר פרס בראשית.
<אהרון אברמוביץ': ועדת הבחירה ב-2016, כפי שאמרתי, קיבלנו בערך 850 הצעות שכללו כ-200 שמות של אנשים שונים.
<אהרון אברמוביץ': הרכב ועדת הבחירה, כפי שאתם רואים, הוא לפניכם.
<אהרון אברמוביץ': נתן שרנסקי, מוכר לכולנו, יושב ראש הוועדה, יש נציגות של משרד ראש הממשלה על ידי מנכ"ל משרד ראש הממשלה והיועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה, יש נציגים של קרן פרס בראשית, שזה פיוטר אוון, ונמצאת פה אולי גם פיאמה נירנשטיין?
<אהרון אברמוביץ': צריכה להגיע, ג'ק רוזן, אנדרס ספויקוני ודוד חתואל, שהם חברי ועדת הבחירה, שהיא למעשה מקבלת את הרשימה הגדולה של מעל 200 שמות והיא מקטינה את הרשימה בערך ל-20 שמות.
<אהרון אברמוביץ': ואז זה עובר לוועדת הפרס, שיושב ראש ועדת הפרס זה יושב ראש הכנסת, שזה יולי אדלשטיין, שני שופטי בית המשפט העליון לשעבר, מאיר שמגר וטובה שטרסברג כהן, אלי ויזל היה נציג של ראש הממשלה, הוא נפטר, יצטרכו לבחור מישהו אחר במקומו, וג'יל סמית', שהיא הנשיאה של Jewish Foundation for Education of Women, שהיא מייצגת את התורמים.
<אהרון אברמוביץ': כתוצאה מכך נבחרו אנשים שזכו בפרס.
<אהרון אברמוביץ': סאנה, את תמשיכי הלאה.
טלי פלוסקוב: לפני שסאנה ממשיכה, הצטרפו אלינו עוד חברי כנסת ואני רוצה לציין את זה, חברת הכנסת שרן השכל מהליכוד, חבר הכנסת עודד פורר מ'ישראל ביתנו', חבר הכנסת יואל רזבוזוב מ'יש עתיד'.
טלי פלוסקוב: יש פה באמת פריסה, מה שנקרא, מכל הקשת הפוליטית.
<סאנה בריטבסקי: אני סמנכ"לית של קרן פרס בראשית ומנכ"לית של קרן פרס בראשית בישראל.
<סאנה בריטבסקי: שמי סאנה בריטבסקי.
<סאנה בריטבסקי: קודם כל אני רוצה להודות לוועדה על ההזמנה הזאת, אנחנו מרגישים שזה לא רק כבוד גדול להיות מוזמנים על ידי הוועדה אלא גם אנחנו מאוד שמחים כולנו מההרכב הכול כך מכובד של האנשים שהגיעו.
<סאנה בריטבסקי: אז תודה רבה לכם שבאתם כולכם.
<סאנה בריטבסקי: אני אדבר על חתני פרס בראשית, יש לנו בינתיים חתנים של פרס בראשית.
<סאנה בריטבסקי: אנחנו בתקווה מאוד גדולה להגיע לכלות של קרן פרס בראשית, אבל אנחנו נגיע.
<סאנה בריטבסקי: נתחיל ממייקל בלומברג, בוודאי שכולם מכירים אותו, אני לא צריכה לדבר עליו יותר מדי, אני רק יכולה להגיד שבאותו חודש שהוא קיבל את פרס Genesis הוא הגיע שוב פעם לישראל במבצע 'צוק איתן'.
<סאנה בריטבסקי: כאשר היה איסור של הממשל האמריקני על טיסות לישראל, הוא עלה על טיסה של אל-על והגיע לישראל.
<סאנה בריטבסקי: הם אסרו את האיסור הזה, הוא אמר שכן אפשר ורצוי וראוי להגיע לישראל.
<סאנה בריטבסקי: מה שאני רוצה להגיד, כעיקרון, שכל אחד ואחד מאלה שאנחנו בחרנו אותם, הוועדות בחרו אותם, מאלה שהגיעו לישראל, הם לא סיימו את הדרך היהודית שלהם, זה לא רגע של קבלת הפרס ומנוחה, זה באמת התחלת העבודה למצ'ינג של כל השנה.
<סאנה בריטבסקי: מייקל בלומברג כמובן תרם את כל הכספים של הפרס, הוא לא רק תרם את הכספים שהגיעו ביחד עם הפרס, שזה מיליון דולר, הוא גם הוסיף לשם עוד כ-9 מיליון דולר שלו ועד היום יש לנו פרויקטים בכל העולם שפועלים כדי לשנות את החיים של בני האדם במקומות שאי אפשר לשנות אותם אחרת מאשר להביא לשם טכנולוגיה עם כסף.
<סאנה בריטבסקי: וזה נורא מעניין, כי בעצם אנחנו ביחד איתו עשינו פרויקטים Genesis generation challenge, אחר כך, בעוד כמה דקות, אנחנו נראה את הסרטון ואתם תראו גם מי זכה בכספים האלה, אבל אנחנו התחלנו מזה שבחרנו קבוצה של 100 אנשי מדע שבחרו פרויקטים עולמיים שכן יכולים לשנות את החיים של בני אדם, אחר כך חיברנו אותם בעוד כמה ועדות עד שהגענו ל-9 ארגונים שקיבלו כל אחד 100,000 דולר מהכסף של הפרס ועוד הבטחה מבלומברג, וזה נורא מעניין, לתת אפילו אם ה-100,000 דולר לא יהיה מספיק, אם הם לא יוכלו להקים את הפרויקט, הוא יהיה איתם, הוא ו- Bloomberg philanthropies יהיו איתם עד הרגע של ההשקה של הפרויקט.
<סאנה בריטבסקי: אנחנו מכירים את הפרויקטים האלה, אנחנו גם ממשיכים לעבוד איתם ורואים מה שהם עושים וחלק מהם באמת גם פרצו דרך בענייני רפואה וחלק מהפרויקטים, היום למשל, נכנסו אפילו לסל הבריאות בישראל ויש חלק מהפרויקטים שנכנסו לסל הבריאות האמריקני.
<סאנה בריטבסקי: זה מה שעשו בכסף של בלומברג.
<סאנה בריטבסקי: מה שמעניין, כמעט בכל דבר שאפשר אפשר להזמין אותו, כי הוא איש שיש לו המון עיסוקים משלו, אבל בכל זאת הוא תמיד נענה לפרויקטים שקשורים לקהילה היהודית והקהילה היהודית האמריקנית.
<סאנה בריטבסקי: הוא גם אמר בעצמו ש'כשאני קיבלתי את פרס Genesis אני תמיד הרגשתי יהודי, אני נולדתי כיהודי, אני חונכתי כיהודי, אבל אני מרגיש גם יהודי גאה'.
<סאנה בריטבסקי: זאת אומרת הפרס הזה גם משנה משהו גם אצל האנשים שמקבלים אותו, אבל הכי הרבה, בעיניי, זה קרה לחתן הפרס הבא, מייקל דגלאס.
<סאנה בריטבסקי: אני אלך אחרי נתן ואני אספר לכם משהו מאחורי הקלעים.
<סאנה בריטבסקי: כשאנחנו הגענו למייקל דאלגס כשהוא נבחר, הבן של קירק דאגלס, משפחה יהודית ידועה מאוד, מישהו שבאמת היה אייקון של קולנוע אמריקני והבן שלו נהיה אייקון של הקולנוע האמריקני, אנחנו באנו אליו, התיישבנו בבית שלו בניו יורק, אמרנו לו שאנחנו מבשרים לו שהוא נבחר להיות החתן של פרס Genesis, הוא הסתכל עלינו ואמר לנו 'טעיתם'.
<סאנה בריטבסקי: למה טעינו?
<סאנה בריטבסקי: 'אתם טעיתם', 'למה?', 'כי אני הרבה פעמים ניסיתי להיכנס לקהילות יהודיות ואמרו לי שאני לא שייך.
<סאנה בריטבסקי: אני רוצה להיות שייך, אבל אני לא שייך'.
<סאנה בריטבסקי: אז אמרנו לו, 'אתה יודע מה?
<סאנה בריטבסקי: זה נורא חשוב שאתה רוצה להיות שייך כי גם איתך ביחד אנחנו מביאים עוד נושא אחד מאוד חשוב, בני אדם שבאו ממשפחות מעורבות וכן רוצים להיות חלק מה-tribe', הוא קרא לזה, 'אני חלק מהשבט'.
<סאנה בריטבסקי: הוא גם קרא לזה בירושלים, כשהוא עמד על הבמה הוא אמר, 'אני חלק מה- 'tribeוזה נורא חשוב לתת לזה גם משמעות, 'אני גם מאוד רוצה להשתתף בפעילות'.
<סאנה בריטבסקי: והפעילות שלו, אני יכולה להגיד שיש לה שלוש רגליים כרגע.
<סאנה בריטבסקי: אחת, הוא נלחם נגד אנטישמיות, גם באירופה וגם בכל העולם.
<סאנה בריטבסקי: הוא כותב על זה, יש לו בלוג על זה, הוא מדבר גם בהוליווד, הוא מדבר גם במקומות אחרים על אנטישמיות, גם גלויה וגם סמויה.
<סאנה בריטבסקי: דבר שני, הוא, ביחד עם נתן שרנסקי, ופה אני חייבת להגיד שוב פעם, לפנות אליך, נסעו לשלוש אוניברסיטאות אמריקאיות שיש שם די הרבה פריצות אנטישמיות ואנטי ישראליות והוא לא פחד לעמוד על הבמה ולהגיד שהוא לא רק יהודי גאה, אלא גם אוהב ישראל.
<סאנה בריטבסקי: ובנוסף לכך, כל הכסף שלו ביחד עם עוד תורם אחד שהגיע לעזור לו ועוד בן אדם נוסף, אמריקאי שתרם גם את הכסף, הגענו בסוף לכמעט 3.2 מיליון דולר.
<סאנה בריטבסקי: הם תרמו את הכסף כדי לאפשר לקבוצות של משפחות מעורבות כן להשתתף בחיים היהודיים.
<סאנה בריטבסקי: יש לנו פרויקטים, ופה אני יכולה להגיד לכם, למשל אחד הפרויקטים הגדולים ביותר בקייב בשנה שעברה היה בר מצווה המונית לילדים ממשפחות יהודיות.
<סאנה בריטבסקי: עשו את זה מעין טקס בר מצווה, לתת להם תחושה שיש להם גם חלק בעם היהודי, והפרויקט הזה מומן על ידי מייקל דאגלס.
<סאנה בריטבסקי: יש לו פרויקטים כמעט בכל העולם, בצפון, יש פרויקט בקנדה, יש בגרמניה, בהרבה מאוד מקומות, הוא מחפש קבוצות של אנשים וארגונים שכן רוצים ומדברים ופונים לארגונים יהודיים וישראלים, רוצים להיות חלק מאיתנו וכיום יש להם אפשרות וזכות.
<סאנה בריטבסקי: הבן אדם השלישי, שפה אני יכולה להגיד שהוא היה הכי אהוב, היו כאלה שהיו הכי נוצצים והיו כאלה שהיו הכי אהובים, חתן הפרס הישראלי היחיד עד עכשיו, יצחק פרלמן.
<סאנה בריטבסקי: אצל יצחק פרלמן הסיפור היה קצת אחר.
<סאנה בריטבסקי: אנחנו הגענו אליו לדבר איתו על זה, הוא שאל אותנו מי אנחנו, אנחנו התחלנו לדבר איתו אנגלית כמובן ואז הוא אמר משהו שאף אחד חוץ ממני בחדר לא הבין, כי הוא אמר בעברית, הוא אמר, 'אני?
<סאנה בריטבסקי: אני יכול?', אז אמרנו לו, 'כן, אתה, אתה יכול להגיע לישראל' והוא מגיע כל שנה, 'לא רק ככנר ומורה וכל מה שאתה עושה, אלא גם כחתן פרס בראשית'.
<סאנה בריטבסקי: אני במיוחד לא רוצה לדבר עליו יותר מדי כי לידי יושבת גם הקולגה שלי וחברתי הרבה מאוד שנים, מנהלת קרן מתן-משקיעים בקהילה, שכן הייתה הזרוע המבצעת של פרויקטים של יצחק פרלמן וכמובן היא תדבר ותספר איזה הרכב מיוחד מאוד יצא כאשר מצד אחד בן אדם נורא אוהב מוזיקה קלאסית ואמנות קלאסית ומצד שני מאוד דואג לאלה שיש להם צרכים מיוחדים.
<סאנה בריטבסקי: ומה אתה עושה כשיש בך את שתי האהבות האלה?
<סאנה בריטבסקי: מצד אחד אתה מרגיש, והוא תמיד אמר את זה, 'אני מרגיש שיש אנשים שרוצים לנגוע בתרבות גבוהה ולא יכולים ומצד שני אני מרגיש שהתרבות הגבוהה כל כך רוצה להגיע אליהם, שאנחנו צריכים לפתוח את הדרך'.
<סאנה בריטבסקי: הרעיון מה לעשות ואיך לעשות היה של אהובה, לכן אני אתן לה לדבר על זה.
<סאנה בריטבסקי: האחרון כרגע, אנחנו כרגע מדברים על פסל ואדריכל בריטי ואנגלי, יהודי, שנולד בבומביי, אבל אמא שלו הגיעה מעירק לבומביי, אניש קאפור.
<סאנה בריטבסקי: הוא הזוכה האחרון.
<סאנה בריטבסקי: האיש נורא דואג לעניינים הומניטריים בעולם.
<סאנה בריטבסקי: אחד הרעיונות הגדולים שלו במהלך של שנת עבודה איתו היה הטרגדיה של אלה שאיבדו את ביתם, איבדו את החיים, איבדו את הכול ונאלצו לברוח מסוריה ולמצוא מקום בעולם.