GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ג'ואנה דיאן: אני יודעת שבבלגיה היה קמפיין שלם עם סרטים כדי להעלות מודעות בקרב האנשים הסובבים כי הרבה פעמים הבנאדם לאו דווקא מגיע מיד למשטרה, הוא מגיע לאנשים שהוא מכיר או אפילו לפסיכולוגים.
<ג'ואנה דיאן: אני אפילו שאלתי פסיכולוגים האם הם מקבלים הכשרה על נושא של אלימות והתשובה הייתה 'לא, הנושא של אלימות הוא משהו אחר'.
<ג'ואנה דיאן: זאת אומרת שפסיכולוג שמקבל אצלו נשים, או אוכלוסייה אחרת שכתוצאה מאלימות הם מגיעים לפסיכולוגים לא קיבל על זה הדרכה ואז מגיעים למצב אבסורדי, שהסימפטום הוא בעצם תוצאה של אלימות אבל האדם שמטפל לא יודע על התופעה אפילו ולא יודע להפנות לגורמים כמו המשטרה, כמו המערכת המשפטית שהיא הרבה יותר רלבנטית במקרה הזה מאשר לתת לקרבן תרופה כדי להשתיק אותו בכאב שלו.
<ג'ואנה דיאן: אלה שתי הנקודות, רגישות בנושא של אלימות שהיא לא פיזית, והכשרה של פסיכולוגים, של אנשי מקצוע ומנהיגים בכלל כי איך זה שברבנות ואצל המורים בתיכונים, בבתי הספר גם אין מודעות לדבר הזה ואם העליתי את הנושא של הרבנות, נושא סרבנות הגט הוא דוגמה חברתית וכללית של אלימות שמתנהגת במדינה שלנו כלפי נשים, ועל זה יש שתיקה רועמת.
<ג'ואנה דיאן: ומה הרבנים אומרים?
<ג'ואנה דיאן: אין להם תשובה.
<ג'ואנה דיאן: מצער גם לראות שבוועדה הזאת הרוב הוא נשים.
<ג'ואנה דיאן: יש גם את הנושא שהרבנים הם גברים וגם את זה שלא נתנו פתרון לנושא של סרבנות גט שברור שזה לא רק מסתכם בזה שמונעים את הגט, אלא זה מלווה בכל מיני תופעות אחרות של אלימות ועל זה הייתי שמחה לשים את הדגש, גם בתוך זה שעולים חדשים הרבה פעמים לא מבינים שמדובר באלימות כי זה נראה אחרת, זה מתבטא אולי אחרת ועל כך היה צריך לשים פתרון של תרגום חברתי כדי שאנשים ידעו להבחין שפה מדובר לא על סימן של מצוקה נפשית אלא סימן של קרבן אלימות.
<ג'ואנה דיאן: וזה לאו דווקא פסיכולוגים, יכולים להיות מורים או אנשים אחרים, הם עדיין קורבנות.
<ג'ואנה דיאן: יש לאתר את הסימנים שיכולים להדאיג ולגרום במקרה הטוב לפעולה.
<ג'ואנה דיאן: תודה רבה.
אברהם נגוסה: נשמע את דינה חבלין דהן.
<דינה חבלין דהן: תודה.
<דינה חבלין דהן: אני מייצגת פה את פורום העמותות שמפעילות מקלטים לנשים נפגעות אלימות וילדיהן.
<דינה חבלין דהן: יש 14 מקלטים כאלה ואני רוצה להגיד שבאמת בזכות טיפול שניתן למקרים רבים של אלימות במשפחה במסגרות קהילתיות, בשנים האחרונות למקלטים לנשים נפגעות אלימות וילדיהן מגיעות נשים בעלות מאפיינים מורכבים וקשים יותר בהיבטים של נסיבות חיים, היבטים נפשיים ואישיותיים, ובנושא של נסיבות חיים נכנס הנושא של הגירה, של עלייה למדינת ישראל.
<דינה חבלין דהן: כולנו יודעים שהגירה יוצרת טלטלה במשפחה והקשיים המשפחתיים שנובעים מתהליך ההסתגלות המורכב לתרבות, לשפה, לחברה הישראלית, מייצרים סיר לחץ שלעתים מייצר ומגביר אלימות.
<דינה חבלין דהן: הבדידות, קשיי שפה, חוסר במערכות תמיכה משמעותיות ויציבות, עוני ואי הכרה של העולות החדשות את המערכת בישראל, גורם לכך שבמקרים רבים של אלימות במשפחה נגד נשים עולות הטיפול שמתאים לנו במסגרת מקלט, מקלט שמספק טיפול, ליווי ותמיכה 24/7, והוא עוסק במגוון רחב מאוד של תחומי חיים, תעסוקה, שפה, חינוך, הדרכה הורית, מיצוי זכויות וכולי.
<דינה חבלין דהן: אפשר לראות שמתוך הנשים ששהו במקלטים בשנת 2016 24% היו עולות.
<דינה חבלין דהן: חלק גדול מהן, מרביתן, למעלה מ-70% עלו לישראל לפני למעלה מ-10 שנים.
<דינה חבלין דהן: 12% מהנשים במקלטים היו ילידות אתיופיה.
<דינה חבלין דהן: 9% היו ילידות מזרח אירופה.
<דינה חבלין דהן: זה המון.
<דינה חבלין דהן: ו-8% מהנשים במקלטים היו ילידות ברית המועצות לשעבר.
<שרה כהן: 9% מזרח אירופה ו-8% חבר העמים?
<דינה חבלין דהן: כן.
<דינה חבלין דהן: אלה שני נתונים נפרדים.
<דינה חבלין דהן: 8% ממדינות מזרח אירופה, 9% מדינות חבר העמים.
<שרה כהן: מה את כוללת במזרח אירופה?
<דינה חבלין דהן: אני לא כוללת, כי הנתונים האלה נאספים על ידי משרד הרווחה והם מפרידים את ברית המועצות.
<סאיד תלי: יש אפשרויות שונות של פילוח, אבל אלה הנתונים שהיא מביאה, אני לא רוצה להתווכח עם זה, אבל אפשר גם לגזור נתונים אחרת.
<סאיד תלי: תלוי מה אתה מבקש להוציא משם.
<סאיד תלי: אבל אכן לא מעט עולות יוצאות חבר העמים או בעיקר אתיופיה נמצאות במקלטים בשנים האחרונות.
<דינה חבלין דהן: רציתי להציג בפני הוועדה את תמונת המצב הזאת, להגיד שבעצם המקלטים פה מוצאים את עצמם מטפלים בבעיות שהן לא בעיות אלימות קלאסיות.
<דינה חבלין דהן: יש פה סקאלה רחבה מאוד של שירותים שהנשים האלה צריכות לקבל ומקבלות.
אברהם נגוסה: אבל הן מגיעות כתוצאה מאלימות, לא?
<דינה חבלין דהן: כן אבל לפעמים האלימות לכשעצמה היא לא מרכז הבעיה.
<דינה חבלין דהן: זאת אומרת, לפעמים יש שם אלימות שאם הייתה לה מערכת תמיכה מספקת בקהילה ואם היא לא הייתה מספיק עניה היא הייתה יכולה להתמודד עם זה בכלים אחרים.
<דינה חבלין דהן: זה לא בהכרח היה מחייב שהות במקלט.
<דינה חבלין דהן: התוספת של הבעיות הנוספות, של העוני, של החוסר בשפה, חוסר יכולת למצות את הזכויות, מאפשרות לה להגיע למקלט ולקבל טיפול הרבה יותר מקיף וכולל בכלל הבעיות שלה.
<דינה חבלין דהן: אני גם שמחה להגיד שנשים כאלה ששוהות במקלט חצי שנה, שמונה חודשים, שנה, הרבה פעמים יוצאות לקהילה עם סל כלים מאוד גדול ופוטנציאל השיקום שלהם הוא מצוין.
אברהם נגוסה: אני רוצה שיהיה ברור, כדי שמשרדי הממשלה יתייחסו.
אברהם נגוסה: הסיבה שהן מגיעות למקלט זו לא בעיה כלכלית, זו יותר בעיה של אלימות, בגלל שבן הזוג מפעיל אלימות, היא צריכה להציל את עצמה ומגיעה למקלט.
אברהם נגוסה: זה נכון?
<דינה חבלין דהן: זה נכון בהחלט.
<דינה חבלין דהן: ייתכן שאם היו מתייחסים במקרה של אותה אישה רק לבעיית האלימות, היו אומרים שאולי זה לא אלימות ברמה מסכנת חיים וניתן היה להשתמש במענים אחרים.
<דינה חבלין דהן: אבל בעצם לאותה אישה יש חסרים בכל כך הרבה תחומים אחרים של החיים שזה כן הופך את המצב שלה למצב של סיכון מאוד גבוה והיא מגיעה למקלט.
אברהם נגוסה: מי ששולח אותה זו המערכת, למשל עובדת סוציאלית של השכונה רואה את הסכנה ואז היא זו שמפנה אותה.
<דינה חבלין דהן: נכון.
אברהם נגוסה: לכן אני רוצה להבין בדיוק מה יכול להיות שנגיד אותה עובדת סוציאלית, מה יכולה לעשות כדי לא לשלוח אותה למקלט ולתת לה פתרון בסביבה.
אברהם נגוסה: מה יכול להיות?
<דינה חבלין דהן: אני חושבת שעל זה יוכלו לתת מענה במשרד הרווחה.
אברהם נגוסה: יש נציג משרד הרווחה?
<סאיד תלי: כן.
<סאיד תלי: אתה רוצה שנתייחס או שנשמע עוד אם יש עוד?
אברהם נגוסה: אולי נשמע עוד, אבל תרשמו את זה.
אברהם נגוסה: נשמע את יוליה שינדל.
<יוליה שינדל: שלום.
<יוליה שינדל: אני בדיוק העולה החדשה הזאת שהייתה במקלט, הייתי בשנת 2004 וחוויתי אלימות ואני בדיוק מבינה על מה מדברת דינה.
<יוליה שינדל: כן, זה חוסר בשפה, חוסר בהרבה דברים וזה גם חוסר מודעות.
<יוליה שינדל: נגיד אחד הדברים שחשובים לי היום ואני רואה שיש את החוסר בדוברות רוסית בעולות חדשות, כשהן מגיעות, אין שלטים, אין מודעות אין שום דבר.
<יוליה שינדל: נכנסתי עכשיו לשירותים בכנסת ישראל, אני רוצה לראות את השלטים כנגד הטרדה מינית עם הקו החם בכל השפות.
<יוליה שינדל: ברוסית, באתיופית, בהרבה שפות.
<יוליה שינדל: כי עולות מגיעות והן אפילו לא יודעות איך ולאן לפנות, לא ידעתי שיש קו חם.
<יוליה שינדל: בעקיפין איכשהוא, מעובדת בעבודה, גם עולות בדיוק כמוני שלא דוברות עברית, אפילו לשאול מה עושים במקרה של אלימות, אין תשובה, אין מענה כי גם הן לא יודעות.
יצחק הרצוג: אבל במקלט לא נותנים לכן הסבר אפילו בכתב או בעל פה?
<יוליה שינדל: אחר כך, אבל צריך להגיע.
יצחק הרצוג: רק במקלט.
יצחק הרצוג: אבל לפני המקלט כלום.
<יוליה שינדל: לפני המקלט כשאת במצוקה, את שואלת את החברה בעבודה מה בדרך כלל עושים כי את צעירה, בעצם את לא יודעת, את חושבת שככה זה נישואים, אם מתחתנים זה ככה.
אברהם נגוסה: את אומרת שאין מודעות ואין הסברה בשפות לעולים החדשים שאומרת אם את במצוקה נא לפנות למקום הזה והזה.
אברהם נגוסה: כי אני בטוח שלמקלט לא הגעת בכוחות עצמך והגעת דרך המערכת הקיימת שם.
<יוליה שינדל: נכון.
<יוליה שינדל: אמרה לי חברה שבדרך כלל פונים למשטרה.
<יוליה שינדל: אז בזמן אמת קיבלתי החלטה כי איך שהוא קלטתי שבפעם הבאה מישהו ימות בסיטואציה הזאת, ולילד בפועל לא משנה מי יהרוג את מי, האמא את אבא או האבא את אמא, כי בשבילו זה חיים מרוסקים לגמרי מאותו הרגע.
<יוליה שינדל: זה היה צחוק, אבל זה היה יום העצמאות, כשכל מדינת ישראל הייתה במנגל, לקחתי את הילד שלי והלכתי למשטרה, וכן, במשטרה בקושי דיברתי עברית, הם בקושי הבינו מה אני מספרת, אבל הוא כן נתן לי מספר טלפון שלהרווחה, למחרת הגעתי לרווחה והיא נתנה לי אופציה להיכנס למקלט.
יצחק הרצוג: באיזו עיר זה היה?
יצחק הרצוג: הרווחה?
<יוליה שינדל: זה היה באשדוד, ובדרך כלל הולכים לעיר אחרת, ואסור להגיד באיזו עיר.
אברהם נגוסה: אל תגידו את זה ואל תנקבו בשמות.
אברהם נגוסה: זה דיון שמשדרים אותו בשידור ישיר.
אברהם נגוסה: בסדר, תדברי, אבל רק אמרתי שכיוון שזה משודר לא לנקוב בשמות וגם לא בכתובת של המקלט.
<יוליה שינדל: הסטטיסטיקה זה מצוין, אבל אני חושבת שעדיין הרבה עולות לא פונות לעזרה, כי הן לא יודעות מה זו אלימות, שהן חוות ולא יודעות.
<יוליה שינדל: דבר שני, גם לפנות זה די קשה, צריך אומץ ובדרך כלל החברה היא בצד של האדם האלים.
<יוליה שינדל: זו בושה גדולה לפנות.
אברהם נגוסה: החברה או המערכת?
<יוליה שינדל: החברה אני חושבת וגם המערכת, וגם קרובי משפחה.
<יוליה שינדל: אין תמיכה כמעט, חוץ מהעובדות הסוציאליות, וזו החלטה מאוד קשה.
<יוליה שינדל: הכי גרוע כשאת יוצאת מהמקלט ואת צריכה להתחיל את החיים החדשים מאפס.
<יוליה שינדל: את צריכה לבחור עיר אחרת ולהתחיל, ואין לך כלום.
<יוליה שינדל: את בעצם ברחת עם כמה דברים, אין לך כלום, ואת צריכה להתחיל מאפס, עם ילד שהוא גם חווה אלימות, אמנם לא במישרין אלא בעקיפין כצד ג', אין לו חברים.
<יוליה שינדל: את צריכה לשקם את עצמך וגם את הילד.
<יוליה שינדל: הגעתי לנעמ"ת הם אמרו 'כן את יכולה לקבל עזרה אבל את לא יכולה לקחת את הילד לטיפול', ואיפה אני אשים את הילד?
<יוליה שינדל: אז מוותרים על הרבה דברים.
<אירינה גרסימוב: אני כאן כנציגת פרויקט קשר ומייסדת פרויקט משלי,wings project .
<אירינה גרסימוב: אני בטוחה שאני עובדת עם נושא טאבו, שזה ניצול מיני במשפחה.
<אירינה גרסימוב: , אני בעצמי אישה שעברה ניצול מיני במשפחה במשך שנים, ואני פונה לאנשים כאן, אני בטוחה שאתם יכולים להבין במה מדובר, כי זה מאוד דומה ללאבד כנפיים.
<אירינה גרסימוב: ולכל אחד יש סיפור שמאבדים בו כנפיים.
<אירינה גרסימוב: כל אחד יודע כמה זה יקר ערך וכמה חשוב להחזיר את הכנפיים.
<אירינה גרסימוב: אני רוצה לספר לכם קצת, היו פה כל מיני סטטיסטיקות אבל סטטיסטיקות בעניין של ניצול מיני במשפחה קצת בעייתי כי את רוב הסיפורים אנחנו לא יודעים.
<אירינה גרסימוב: יש פער של המספרים, אנחנו יודעים שעד 68% של אלימות מינית זה מהסביבה הקרובה, אנשים שאנחנו מכירים.
<אירינה גרסימוב: גם חשוב לדעת שמ-10% עד 30% של ילדים הם קורבנות של ניצול מיני במשפחה.
<אירינה גרסימוב: אלה המספרים.
<אירינה גרסימוב: תמיד אני אוהבת להעביר את המספרים לאנשים.
<אירינה גרסימוב: זאת אומרת שאם יש לכם ילד או שהייתם פעם בבית ספר והייתה לכם כיתה של 30 אנשים ונגיד שאנחנו מדינה אחלה, אנחנו לא 30%, אנחנו רק 10%, זה אומר ששלושה ילדים, כשהלכתם הביתה מבית הספר, שלושה ילדים היו חוזרים לגיהינום האישי שלהם.
<אירינה גרסימוב: וזה ממשיך והולך כי זה נושא כמו שאמרתי טאבו, למרות שטאבו מה זה בסך הכל, זו מילה.
יצחק הרצוג: לא, אבל עוד הלך ונפתח בכל הקבוצות בחברה הישראלית ולכן השאלה אצל ציבור העולים האם יש משהו שונה בהקשר הזה, הרי זו מכה שקיימת בהרבה קבוצות, למעשה היכן שיש בני אדם.
יצחק הרצוג: השאלה אם משהו שאת חושבת שציבור העולים יש לו אקסטרה התייחסות לדבר הזה?
<אירינה גרסימוב: בגלל שהנושא טאבו, הוא טאבו גם בחברה הישראלית, וגם - - - אני אגיד לך איך אפשר לראות מבחינה סטטיסטית, למה אצל עולים מחבר העמים זה הרבה יותר בעייתי, לך תראה את הסיפורים שעולים עכשיו במדיה, עם כל הפלאש מובים, עם ה-ME TOO, תסתכל מה האחוזים של האנשים דוברי רוסית יוצאים עם הסיפורים שלהם ומה אחוז של נשים ישראליות שלא דוברות רוסית מדברות על זה.
<אירינה גרסימוב: ואתה תראה.