GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל רזבוזוב: יכול להיות שיש – תתקנו - אבל אם אנחנו מדינת עלייה, גם יש לכך השלכות תקציביות, וצריך לנצל את זה.
עודד פורר: אשתדל להיות קצר בדברים.
עודד פורר: ראשית, הדיון הזה הוא דיון חשוב.
עודד פורר: אני חושב שמי שלא ראה את המבט של הילדים כשפתאום אתה משחרר אותם אחרי שמחזיקים אותם לילה במעצר, לא מבין מה המשמעות של מה שאנחנו עושים, או העבודה שנעשית בשוטף.
עודד פורר: יש להבין מה קרה פה.
עודד פורר: מאז 2013 מספרי העולים למדינת ישראל הכפילו את עצמם.
עודד פורר: אנחנו מדברים על להוציא את העלייה המאורגנת, על קפיצה של מממוצע של 16,000 עולים בשנה למעל 30,000 עולים שהיו פה ב-2015, 16', 17' – המספרים נשארים דומים.
עודד פורר: יתקנו אותי החברים ממשרד העלייה והקליטה.
עודד פורר: המספרים קרובים ל-30,000 עולים.
עודד פורר: בעיקר מאיפה הגידול המשמעותי?
עודד פורר: שוב – צרפת, רוסיה, אוקראינה.
עודד פורר: אגב, כנראה גם עוד יגדלו המספרים משם.
עודד פורר: לפחות אנחנו צריכים לאחל לעצמנו שהמספרים של העולים יגדלו.
עודד פורר: כוח האדם לא גדל בהתאמה לא בחו"ל ולא בארץ.
עודד פורר: כשמתחיל להיות לחץ בחו"ל, לא מעט עולים שמגיעים לפה – אנחנו שומעים אותם אומרים: אמרו לנו: תבואו לפה - תסדרו את המסמכים פה.
עודד פורר: כשהם נכנסים לנתב"ג, אוטומטית נדלקת המנורה האדומה, והם הולכים לתשאול.
עודד פורר: גם בתשאול מתחיל להיות עומס, מעבר למי שצריך לתשאל אותו באמת.
עודד פורר: החבר'ה במשרד הפנים עושים את עבודתם.
עודד פורר: פתאום יש להם פי שלושה, פי ארבעה תשאולים.
עודד פורר: יש פה כמה סוגיות שיש לטפל בהן, לדעתי, ולדעתי, זה מה שצריך לצאת מפה בוועדה: הראשונה, להגדיל את כוח האדם של מדינת ישראל שבודק ונותן אשרות עלייה גם בחו"ל, מצד אחד; מצד שני, גם את כוח האדם של משרד הפנים, שיושב בנתב"ג.
עודד פורר: מה לעשות, כשיושבת מישהי שצריכה לעשות תשאול, ויושבים אצלה בתור, ועכשיו גם עשינו סיור, וראינו את התנאים שהם יושבים – גם הסבלנות שלהם לתשאול היא אחרת.
עודד פורר: הם בני אדם.
עודד פורר: אתה צריך לראות באיזה דסק הם יושבים.
עודד פורר: אם אתה היית צריך לשבת שם 12 שעות, גם אתה לא היית נחמד למי שהיה מגיע אליך.
עודד פורר: את זה אני שם בצד.
עודד פורר: לזה אני מוסיף את הנהלים שהם בעייתיים.
עודד פורר: יש בעיה בנהלים.
עודד פורר: אני אומר את זה לחברים במשרד הפנים.
עודד פורר: תקבעו כללים, מה קורה כשמגיעים ילדים.
עודד פורר: כנראה כשמגיעים ילדים עם האמא, הם לא באו להיות מהגרי עבודה.
עודד פורר: לא מפרידים ילדים מאמא, בטח לא במצבים האלה.
עודד פורר: צריך להפעיל היגיון בריא, לראות איזו סביבת מעטפת יש - אם יש לה מקום לגור, אם היא כבר נמצאת פה, עם תעודת זהות, לא עם תעודת זהות, עולים, לא עולים.
עודד פורר: זה אחד.
עודד פורר: שתיים, וזה הדבר הכי חמור שנחשפתי אליו – זה בדיקה שעושים לאזרחים שנמצאים פה שנים ארוכות בארץ.
עודד פורר: חברים, מרגע שמישהו קיבל תעודת זהות, הוא אזרח ישראלי.
עודד פורר: הבדיקות האלה אחורה הן בלתי-נסבלות, בלתי-נתפשות וגם בלתי-אפשריות.
עודד פורר: מישהו שנמצא 25 שנה בארץ - תביא לנו את התעודות שלך מלפני 25 שנה.
עודד פורר: אנחנו רבים פה היום עם משרדי הממשלה על הכרה בתעודות, על זה שלא ישלחו אנשים לכתת רגליים על תעודות ההשכלה שלהם.
עודד פורר: כלומר אנחנו באים לאזרח ישראלי, ואומר לו: לפני עשרים שנה עשית עלייה, בואו נבדוק אותך שוב?
עודד פורר: אני יודע שיצאה הנחיה משרת הקליטה.
עודד פורר: אני יודע ששרת הקליטה נתנה הנחיה שלא יקרה העניין הזה.
עודד פורר: אני שומע שהבקשות האלה מופנות ממשרד הפנים לנתיב באוף רקורד.
עודד פורר: אין דבר כזה.
עודד פורר: לא יכולים לעשות בדיקה כזו אחורה.
עודד פורר: היא בלתי–חוקית בעליל.
עודד פורר: אני חושב שברגע שמתבצעת בדיקה כזו, יש להתייחס לזה במלוא החומרה.
עודד פורר: אם אסכם, מפה צריכה לצאת קריאה גם להגדלת תקני כוח האדם, גם להסדרת המרחב שבו מתבצעים התשאולים, גם להוצאת נהלים ברורים – אני אומר את זה למשרד הפנים – מתי עושים הקלות ומתי לא – למשל, ילדים הם מקום לעשות בו הקלות, ולבסוף, לא לעשות בדיקות לאזרחים ישראליים.
אברהם נגוסה: בהחלט מאוד מקומם שכאשר החוק נותן זכות לאזרח או אזרחית ישראלי, שיכולים להתחתן בחו"ל או להביא אשה או בעל, ולחזור ולשאול: לפני שאני מאשר לך, בוא נבדוק מי אתה.
אברהם נגוסה: זה בניגוד לחוק.
אברהם נגוסה: אפשר לבדוק אותו לפני שהוא עולה לישראל, לפני שהוא מקבל את האזרחות, אבל אחרי שהוא מקבל את האזרחות, אחרי 25 שנים, ופשוט בגלל שהוא מתחתן, מביא אשה מחוץ לישראל, כאשר החוק נותן לו את הזכות כאזרח ישראלי, לחזור לבדוק אותו, זה פשוט לא ייאמן.
אברהם נגוסה: זה לא חוקי.
אברהם נגוסה: לדעתי, זו פשוט התעללות באזרחים.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את המקרים שהם חוו בעצמם.
אברהם נגוסה: רשות הדיבור קודם למיכאל צ'בונין, בבקשה.
<מיכאל צ'בונין: שלום לכולם.
<מיכאל צ'בונין: אני מיכאל, בן 34.
<מיכאל צ'בונין: אני בארץ 26 שנה כמעט.
<מיכאל צ'בונין: עליתי הנה כשהייתי ילד.
<מיכאל צ'בונין: גדלתי בתיכון בקריית שמונה, עשיתי בית ספר תיכון, בר מצווה בבית כנסת עצמו - יש תמונות מצורפות.
יוליה מלינובסקי: אתה לא בבית משפט.
יוליה מלינובסקי: אתה לא צריך להתגונן.
יוליה מלינובסקי: אתה אזרח ישראלי.
יוליה מלינובסקי: זה מה שמעניין.
<מיכאל צ'בונין: עשיתי צבא ביחידות קרביות, יצאתי למבצעים, נתקלתי במחבלים, התפוצצו מטענים עליי, ירו עליי.
<מיכאל צ'בונין: עברתי את כל התהליך הצבאי כמו שצריך.
<מיכאל צ'בונין: הגעתי לגיל שלי, ואני רוצה לבנות משפחה, בגיל 34.
<מיכאל צ'בונין: פתאום אמרו לי שאני לא יכול לעשות זאת כי אני לא יהודי.
<מיכאל צ'בונין: לא יכולים לפתוח תיק של חיים משותפים כי יש בעיות ביהדות שלי.
<מיכאל צ'בונין: מנסים עד עכשיו, כבר שנתיים, לפתור את הבעיה והיא לא נפתרת.
<מיכאל צ'בונין: המון זמן.
<מיכאל צ'בונין: אין מענה.
<מיכאל צ'בונין: הייתי במשרד הפנים.
<מיכאל צ'בונין: שלחו אותי לנתיב, נתיב שלח אותי חזרה למשרד הפנים.
<מיכאל צ'בונין: אמרו שיש תשובות למשרד הפנים.
<מיכאל צ'בונין: משרד הפנים אמר: אין תשובות – צריך לחכות לתשובות של נתיב.
<מיכאל צ'בונין: הסתובבתי מפה לשם.
<מיכאל צ'בונין: אין שום תשובה.
יוליה מלינובסקי: בדקו את האזרחות שלך?
<מיכאל צ'בונין: נכון.
אברהם נגוסה: זה שרצית להתחתן – הם הביעו סימן שאלה על יהדותך.
אברהם נגוסה: השאלה, האם זה משרד הפנים או הלכת להתחתן ברבנות, ואז נשאלת?
<חיה מנע: אם יורשה לי – אני עו"ד חיה מנע.
<חיה מנע: אני מייצגת את מיכאל ואת אינה.
<חיה מנע: בעצם, הם ביקשו לפתוח תיק חיים משותפים.
<חיה מנע: זה מצב שבו או נשואים או בני זוג שחיים יחד רוצים לפתוח תיק במשרד הפנים.
אברהם נגוסה: איפה בת הזוג שלו?
<חיה מנע: כאן.
<חיה מנע: היא בארץ.
<חיה מנע: הכול כדין.
<חיה מנע: הוא הזמין אותה דרך משרד הפנים במסגרת נוהל חיים משותפים.
<חיה מנע: משרד הפנים אישר את כניסתה לישראל.
<חיה מנע: הגיעה למשרד הפנים יחד אתו, ובמשרד הפנים אמרו להם: תתכבדו ולכו לנתיב.
<חיה מנע: לא הסבירו להם למה הם צריכים ללכת לנתיב.
<חיה מנע: הם סברו שמטרת ההליכה לנתיב היא לבדוק אותה, ואז מיכאל כל כך תמה, שהגיע לנתיב, ואמרו לו: סליחה, אין מספיק מסמכים שיעידו שאתה יהודי.
אברהם נגוסה: כאן אני רוצה שיהיה ברור: בת הזוג שלו נמצאת פה - לפי 5א' או עלתה?
<חיה מנע: הוא זכאי חוק השבות.
<חיה מנע: הוא קיבל לפני 25 שנה.
אברהם נגוסה: אני רוצה שלא יהיה ערבוב, שכל זוג שהולך להתחתן, ברבנות, במועצה דתית – למה הקשר למשרד הפנים?
<חיה מנע: אין קשר.
<חיה מנע: היא לא יהודייה, וגם אם מתחתנים, הנישואים יהיו נישואים אזרחיים ולא יהודיים.
<חיה מנע: אין פה עניין כזה.
<חיה מנע: העניין הוא שיש נוהל במדינת ישראל, ואני עורכת דין למעלה מעשור, ופשוט נדהמתי - יש נוהל במדינת ישראל, שלפיו אם המקור שלך הוא ברית המועצות לשעבר, אתה מחויב ללכת לנתיב.
<חיה מנע: זה קיים בנוהל גם של נשואים וגם של חיים משותפים - אנשים שחיים יחד כידועים בציבור.
<חיה מנע: לא אנשים אחרים – רק יוצאי ברית המועצות לשעבר מופנים לנתיב, והבדיקה שמתבצעת שם היא לגבי אזרח ישראלי.
<חיה מנע: אז לגבי מיכאל ובת זוגו, שנתיים הם מחכים שמשרד הפנים יסיים את הבדיקה.
<חיה מנע: חמור מזה, אחרי הפנייה והמעורבות שלי, קודם כל הציעו לו - גם משרד הפנים הציעו לו לסגור את התיק בשקט.
<חיה מנע: אמרו לו: תוותר על המאבק.
<חיה מנע: נוריד לך את היהודי.
<חיה מנע: לא נפגע באזרחות שלך.
<חיה מנע: תישאר פה.
<חיה מנע: כלומר יש פה ניסיון לעשות סדר מבחינת מיהו יהודי.
<חיה מנע: גם לאמא שלו המבוגרת בקריית שמונה, התקשרו אליה ואמרו לה: שהבן שלך ילך לראשון, שאת תלכי לקריית שמונה, אנחנו נסגור את זה בשקט.
<חיה מנע: משרד הפנים יודע שהוא פועל כאן בחוסר סמכות.
<חיה מנע: הגשנו בג"ץ, והגיע הזמן שבג"ץ יידרש לעניין הזה.
<חיה מנע: הנהלים של משרד הפנים לא שקופים.
<חיה מנע: קבלת ההחלטות לא שקופה.
<חיה מנע: אני יודעת שכיום- - -
אברהם נגוסה: הנושא בבג"ץ?
<חיה מנע: אני רק רוצה לומר דבר אחד ברשותך.
<חיה מנע: אכן שרת הקליטה נתנה הנחיה שנתיב יפסיקו לבצע את הבדיקות.
<חיה מנע: כיום, כשאנחנו מדברים, תלויים עומדים תיקים עדיין בבית הדין לעררים של מקרים כאלה כמו המקרים של מיכאל.
<חיה מנע: ההנחיה הזו לא רלוונטית לגביהם.
<חיה מנע: אלה אנשים שבוצעה לגביהם בדיקה בלתי חוקית בדיעבד, שאזרחותם הישראלית – ביקשו מהם מסמכים.
<חיה מנע: אמרו: אין לכם מסמכים, אז אתם לא יהודים, שוללים מכם את האזרחות.
<חיה מנע: ההוראה הזאת לא רלוונטית לגביהם.
<חיה מנע: היא לא תעזור להם.
<חיה מנע: אנחנו צריכים פה בוועדה הזאת – אתם צריכים לעשות משהו כדי לעצור את זה אחת ולתמיד בשביל מיכאל, בשביל הזוגות האחרים שיבואו אחריו, ושכיום זה מתנהל בעניינם.
אברהם נגוסה: הבנתי, אבל מה שרציתי להבין - הם התחתנו בנישואים אזרחיים.
<חיה מנע: הם עוד לא התחתנו.
אברהם נגוסה: אז מה תפקיד משרד הפנים?
אברהם נגוסה: הם סירבו לרשום אותם כביעל ואשה?
<חיה מנע: הם סירבו לפתוח להם תיק חיים משותפים.
<חיה מנע: בעצם תיק חיים משותפים מאפשר את הסדרת המעמד של בת הזוג הזרה.
<חיה מנע: היא נכנסה באשרת תייר.
<חיה מנע: אם היו פותחים להם תיק, היא היתה מקבלת ב'1.
אברהם נגוסה: הוא רוצה שמשרד הפנים יכיר בה כבת זוג שלו.
<חיה מנע: שהיא תהיה חוקית במדינה.
<חיה מנע: את הסדרת המעמד שלה צריך להסדיר מכוח חוק אחר – חוק הכניסה לישראל, לאחר מכן חוק האזרחות.
<חיה מנע: המעמד שלו הוסדר מכוח חוק אחר - חוק השבות, לפני 25 שנה.
<חיה מנע: אין קשר לחלוטין.
אברהם נגוסה: מקרה נוסף, נתקדם לאלון שליו.
אברהם נגוסה: תקצרו, כי יש כמה סיפורים.
<אלון שליו: שמי אלון, בן 35.
<אלון שליו: נשוי לאנסטסיה, אבא של דניאל ואמילי.
<אלון שליו: ב-2010 הכרתי את אשתי כיום בתור תיירת בישראל.
<אלון שליו: אחרי שניהלנו מערכת יחסים ארוכת טווח החלטנו ב-2011 להקים חיים משותפים בארץ – לא בתור נישואים.
<אלון שליו: מהרגע שהיא הגיעה לכאן היתה צריכה להתעסק עם מינהל האוכלוסין של סניף נתניה, ולא הבנו עד כמה יש גזענות בארץ, או לפחות אני, שחי פה כל החיים, לא ידעתי שקיימת כזאת גזענות בארץ כמו הגזענות שחטפתי שם.
<אלון שליו: אני בתור ישראלי, שירתי ביחידה קרבית בצנחנים, התנדבתי במד"א 9 שנים.
<אלון שליו: עשיתי את שלי, אפשר לומר, ואני עוד עושה.
<אלון שליו: העניין הוא שהזלזול, חוסר האכפתיות, ניבולי הפה של עובדי ציבור אליי, לאזרח הקטן, שמגיע, ואם חלילה אענה להם, הם פשוט יגרשו אותי, והם כבר גירשו אותי כמה פעמים משם על דברים שהם פשוט לא לגיטימיים.
<אלון שליו: אפשר לתת המון דוגמאות – האשרות שלי אשתי היו מוכנות, והם פשוט מרחו אותנו.
<אלון שליו: לקח להם שנה להכיר בי בתור נשוי, והייתי על סטטוס – היה כתוב בתעודת הזהות בבירור שנה שלמה.
<אלון שליו: ואז צחקו עליי במשרד הפנים: איך יכול להיות שנה?
<אלון שליו: היית צרי לבוא אלינו לפני זה.
<אלון שליו: זה היה אחרי ששלחתי אימיילים כל חודש גם למשרד בנתניה וגם לפניות הציבור, ואף אחד לא עזר.
<אלון שליו: אם הבן שלי, דניאל, שנולד ב-2015, ששה שבועות הוא היה בלי סטטוס במדינה.
<אלון שליו: לא היתה לו אזרחות, לא היתה לו תעודת זהות, לא היה לו כלום.
<אלון שליו: הייתי צריך לשלם ביטוחים מהכיס שלי.
<אלון שליו: הכול היה מכיסי שלי, ואף אחד לא עזר.
<אלון שליו: פניתי למבקר המדינה.
אברהם נגוסה: לא הכירו בילד כאזרח ישראלי?
<אלון שליו: לא הכירו בו.
אברהם נגוסה: מה שאני שומע פה, והחוק, יש פה בעיה קשה.
אברהם נגוסה: אם אתה אזרח ישראלי, גם אם אשתך לא אזרחית ישראלית, אם אתה אומר שאתה התחתנת אתה, ואתה הגשת את המסמכים, הילד צריך לקבל את האזרחות.
<אלון שליו: אני מסכים אתך.
<אלון שליו: כולם מסכימים לזה חוץ מהעובדים של משרד הפנים בנתניה.
יואל רזבוזוב: היתה שם בנתניה מישהי שהיא קודקוד אמתי.
יואל רזבוזוב: הבנתי שהעבירו אותה תפקיד, כי היא הגזימה יותר מדי.
יוליה מלינובסקי: אתה תלוי בפקידה שהיא כל יכול, אז היא החליטה אז, שזה יהיה כך.
<אלון שליו: באתי עם טופס מבית חולים, העתק, שרשום עליו נאמן למקור.
<אלון שליו: וידאתי שהפקידה חותמת כמו שצריך, שאפשר יהיה להבין, שלא יהיה מטושטש.
<אלון שליו: באתי עם המסמך, הראיתי לפקידים.
<אלון שליו: לא עניין אותם.
<אלון שליו: ביקשתי לדבר עם המנהלת.
<אלון שליו: לא עניין אף אחד.
<אלון שליו: ניסיתי לערב את התקשורת, ניסיתי לערב אנשים – לא עניין אף אחד.
<אלון שליו: ממש ברמה הזאת.
<אלון שליו: שנה וחצי לאחר מכן נולדה בתי השנייה.
<אלון שליו: כאן גם – אותו סיפור לחלוטין.
<אלון שליו: מזל שלי, שבמקרה שמעתי את חברת הכנסת יוליה מלינובסקי ברדיו, שהתראיינה בנושא דומה.
<אלון שליו: אמרתי: ננסה לפנות אליה, ולראות אם היא תעזור לי.
<אלון שליו: תוך יומיים מרגע שפניתי אליה, דרך אתר הכנסת, שהייתי בטוח שלא אקבל מענה - תוך יומיים סידרו אלי את כל הבעיה הזאת.
אברהם נגוסה: האשה שלך מוכרת כתושבת ארעי, 5א'?
<אלון שליו: נכון.
<אלון שליו: המון שנים.
אברהם נגוסה: והילדים לא הוכרו כאזרחים.
יוליה מלינובסקי: עכשיו כן, אחרי הבלגאן שהם עברו.
<אלון שליו: אבל אני חייב לציין שאנחנו למדנו להיות הורים, ובמקביל למדנו להילחם בגלגלי הצדק של משרד הפנים.
<אלון שליו: סליחה, זה מינהל האוכלוסין במשרד הפנים.
<אלון שליו: נראה שאין שם שום יחס.
<אלון שליו: לא מעניין אותם.
אברהם נגוסה: נמשיך למקרה הבא.
אברהם נגוסה: נטליה מזייב, בבקשה.
<נטליה מזייב: אומרת דברים בשפה הרוסית.
יוליה מלינובסקי: אני אתרגם.
יוליה מלינובסקי: שנה אחרי שעלתה לארץ קיבלה אישור מהגרוש שלה לקחת את הילדים מאוקראינה לפה.
יוליה מלינובסקי: הילדים היו שנה אצל הגרוש שלה באוקראינה.
יוליה מלינובסקי: היה לה סיפור קשה, כי בעלה הנוכחי, עמו עלתה לארץ, פתאום חלה בסרטן סופני, ושלושה חודשים היא לא יצאה מבית החולים, ובסוף הוא גם נפטר.
יוליה מלינובסקי: שבוע אחרי שבעלה נפטר, היא נסעה לאוקראינה, להביא את הילדים.
יוליה מלינובסקי: היא הגיעה לארץ, למעבר הגבול.
יוליה מלינובסקי: ביקשו מסמכים.
יוליה מלינובסקי: היא נתנה את כל המסמכים.
יוליה מלינובסקי: אז שאלו אותה, מתי הילדים חוזרים מהארץ.
יוליה מלינובסקי: היא ענתה: למה שהם יחזרו?
יוליה מלינובסקי: הם הילדים שלי.
יוליה מלינובסקי: גם הם קטינים, אז הם יגדלו אתי פה בארץ.
יוליה מלינובסקי: ביקשו מהם להגיע לחדר תשאול.
יוליה מלינובסקי: חיכו שם ארבע שעות.
יוליה מלינובסקי: כשהם נכנסו, הציעו לה לחזור יחד עם הילדים לאוקראינה ולחיות אתם שם.
יוליה מלינובסקי: את זה עוד לא שמעתי.
יוליה מלינובסקי: לקחו את הילדים, ולה אמרו: תצאי מפה, אין לך מה לעשות פה.
יוליה מלינובסקי: כלומר הפרידו בינה לבין הילדים.
יוליה מלינובסקי: רק שימו לב – הילדים בני 12 ו-16.
יוליה מלינובסקי: קטינים.
יוליה מלינובסקי: היא כמובן היתה בסערת רגשות כי בעלה נפטר לפני שבוע, את הילדים מגרשים, עולה חדשה, שנה וחצי בארץ, לאן לרוץ?
יוליה מלינובסקי: היא חזרה למגדל העמק כי לא ידעה מה לעשות.
יוליה מלינובסקי: הפרידו ביניהם.
יוליה מלינובסקי: השאירו את הילדים במעצר בנתב"ג.
יוליה מלינובסקי: מתקן מסורבים.
יוליה מלינובסקי: לאמא אמרו: תצאי, ואת הילדים השאירו.
יוליה מלינובסקי: לקחו מהילדים טלפונים, כי זה ממש תנאי של בית מעצר.
יוליה מלינובסקי: לא היה קשר עם הילדים.
יוליה מלינובסקי: היא חזרה למגדל העמק.
יוליה מלינובסקי: למזלה, היה שם סגן ממלא מקום ראש העיר, סרגיי אוקלנדר, שהוא באמת בין הטובים, ואז הוא התחיל – אם לא, לא היינו רואים אותם היום פה.
יוליה מלינובסקי: אשלים את הסיפור.
אברהם נגוסה: כמה זמן את אזרחית ישראלית?
יוליה מלינובסקי: שנה וארבעה חודשים.
אברהם נגוסה: לא ניסתה לסדר את כניסתם פה ארצה לפני שהגיעה לאוקראינה אצל השגרירות?
יוליה מלינובסקי: כן, היא ניסתה.
יוליה מלינובסקי: אמרו לה: תביאי את הילדים כתיירים, ופה תסדרו את המסמכים.
יוליה מלינובסקי: זו הבעיה.
יואל רזבוזוב: כבוד היושב-ראש, אני גם נתקלתי בהמון מקרים כאלה, שהנוהל האמתי, לפני שאתה מביא ילדים או בת זוג, אתה צריך לדווח לשגרירות.
יואל רזבוזוב: הבעיה, שפניתי לשגרירויות, ואמרו: אין לנו מושג מה זה הנוהל זה.
יואל רזבוזוב: אנחנו לא יודעים איך להתנהל אפילו.
אברהם נגוסה: היא אמרה שהיא פנתה.
יואל רזבוזוב: כך הם טיפלו בנוהל, אמרו: תיכנסו כתיירים, אבל בעיקרון, אם זה נוהל של משרד הפנים, הם צריכים לדעת, לתת אסמכתא שהילדים או בת הזוג יוכלו להיכנס.
אברהם נגוסה: לכן אני שואל, אם בשגרירות אמרו ככה, למה עצרו אותם בכניסה?
יואל רזבוזוב: שאלתי, אם יש מסמך, או טלפונית אמרו לה.
יוליה מלינובסקי: טלפונית התקשרה ואמרו לה.
אברהם נגוסה: לצערי הרב, אני כל החיים נלחם בדברים האלה מול משרד הפנים.
אברהם נגוסה: אני מכיר את כל הדברים האלה.
אברהם נגוסה: לכן אני שואל, לפעמים גם אצל יהודי אתיופיה יש בעיות.
אברהם נגוסה: גם עליות אחרות.
אברהם נגוסה: אבל מה שאני שומע פה, זה מרחק גדול, שבעניין של יישום החוק הקיים.
יוליה מלינובסקי: תן לי להשלים את הסיפור כדי שתבין, ואני רוצה שכל הנוכחים יבינו מה קרה שם.
יוליה מלינובסקי: שורה תחתונה, שהיא פנתה לממלא מקום ראש העיר הזה.
יוליה מלינובסקי: הוא הרים גבעות, פנה אליי ואל עודד פורר.
יוליה מלינובסקי: התחלנו לברר.
יוליה מלינובסקי: פנינו לאנשי רשות האוכלוסין וההגירה.
יוליה מלינובסקי: אז קודם כל סיפרו לי שהיא בכלל לא יהודייה, שהיא פה נמצאת על-פי אשרת בעלה הנפטר.
יוליה מלינובסקי: בדקתי את המסמכים.
יוליה מלינובסקי: אני קוראת רוסית אוקראינית.
יוליה מלינובסקי: היא נכדה ליהודים, למרות שגם הטענה הזאת לא מחזיקה מים, כי היא כבר נמצאת פה עם תעודת זהות כחולה.
יוליה מלינובסקי: היא אזרחית לכל דבר ועניין, עם אותן זכויות.
יוליה מלינובסקי: אתה מבין?
יוליה מלינובסקי: ביקשתי מנטליה שתשלח לי את המסמכים.
יוליה מלינובסקי: אני קוראת – זה לא מה שכתוב שם.
יוליה מלינובסקי: אחר כך אמרו לי, שיש אישור נוטריוני מאבא של הילדים באוקראינה, להיכנס לארץ לאופן קבע.
יוליה מלינובסקי: היא שולחת לי מסמך – זה לא מה שכתוב שם.
יוליה מלינובסקי: הבעיה, שיכול להיות שהיא טעתה בהליך, כי היא שנה וחצי בארץ, זה ייתכן.
יוליה מלינובסקי: אבל זה אותם מסמכים שאתם הגיעה למעבר הגבול.
יוליה מלינובסקי: זה לא מסמכים חדשים.
יוליה מלינובסקי: ומי שישב שם במעבר הגבול וקרא את המסמכים, פשוט התרשל.
יוליה מלינובסקי: או לא ידע לקרוא את זה נכון, או לא רצה לקרוא את זה נכון – שתי אפשרויות.
יוליה מלינובסקי: אפילו אם היא עשתה משהו שכביכול לא על-פי נוהל, אבל אתם רואים את המצב.
יוליה מלינובסקי: אתם רואים שזו עולה חדשה, רואים ילדים, אתם רואים את המסמכים, ואם אתם לא מספיק יודעים לקרוא, תבקשו שמישהו שיודע לקרוא – תכניסו אותם לארץ.
יוליה מלינובסקי: זה מה שקרה בסוף.
יוליה מלינובסקי: תגידו להם: תיכנסי למשרד הפנים ותסדרי את העניינים.
יוליה מלינובסקי: וזה בדיוק מה שקורה עכשיו.
אברהם נגוסה: נניח שהיא לא יהודייה.
יוליה מלינובסקי: מה זה משנה?
אברהם נגוסה: גם אם היא לא יהודייה, בעלה יהודי.
אברהם נגוסה: לפי חוק השבות, יש לה זכות לעלות.
אברהם נגוסה: ואז, כשהיא עולה, אם הילדים נמצאים אתה במשפחה, הילדים האלה, למרות שהם קטינים, יכולים לעלות יחד עם אמא.
אברהם נגוסה: לכן שאלתי, האם היא בדקה, לפני שהיא מביאה את הילדים בנציגות שם?
אברהם נגוסה: כי מה קורה - להבנתי, כשהילדים לא היו אתה בזמן עלייתה, נשארו עם אבא, ועכשיו, כשהיא הולכת לבקר, אם היו הילדים אתה, היו עולים יחד.
יוליה מלינובסקי: אתה צודק.
יוליה מלינובסקי: אדוני היושב-ראש, הכול נכון, אבל החיים לא מתנהלים על-פי ספר.
אברהם נגוסה: אני לא מצדיק.
אברהם נגוסה: אני רק מתאר.
יוליה מלינובסקי: נכון, הכול נכון, אבל כפי שאמרתי, יש שכל הישר, יש היגיון, יש – לא צריך להיות חכם במיוחד כדי להבין את המצב.
יוליה מלינובסקי: בסוף, המצב הוא שהם יושבים פה, לומדים בבית ספר, ומסרו כבר את כל המסמכים, ואתם הכול בסדר.
יוליה מלינובסקי: ברשותך, אני רוצה לסיים עם הסיפור שעוד רחוק מלהסתיים, ושזו אטימות נפש.
יוליה מלינובסקי: אני מבקשת ממך לתת זכות דיבור גם לנציגת המשפחה, כי לצערי, הסבתא הזאת, מסכנה, יושבת עם הנכד בחיפה, ולא יכולה לעשות דבר.
יוליה מלינובסקי: זה מקרה שאין לי הסבר בשיקול הדעת של ועדה הומניטרית של רשות האוכלוסין וההגירה.
יוליה מלינובסקי: זה מקרה שהוא לא מסתדר לך שכלית.
יוליה מלינובסקי: מי יושב שם, ואיך הוא מסוגל לקבל כזו החלטה?
יוליה מלינובסקי: ברשותך, מי מדבר?
אברהם נגוסה: אני חושב שבמקרה שלה, לא משנה אם כל העניין של המעמד האישי, אבל היא קיבלה את המעמד האישי פה.
אברהם נגוסה: היא עלתה לפי חוק השבות, קיבלה אזרחות.
אברהם נגוסה: ברגע שהיא אזרחית ישראלית, זכותה להתאחד עם הילדים הקטנים.
יוליה מלינובסקי: הם החזיקו אותה במעצר, ורצו לגרש אותם באוקראינה.
יוליה מלינובסקי: נמשיך.
<איתן האזרחי: עו"ד איתן האזרחי.
<איתן האזרחי: אני מודה לכם שהזמנתם אותנו לדיון החשוב הזה.
<איתן האזרחי: אני רוצה להודות לחברת הכנסת מלינובסקי על ההתגייסות חסרת הפשרות שלה למאבק הצודק הזה.
<איתן האזרחי: מתייב, ילד בן 7, היום, יתום מאב, אמא משתמשת בסמים, במצב כזה שהילד משך חודשים היה זרוק ברחובות, עד שהסבתא מישראל – אזרחית ישראלית – נסעה לאוקראינה, הוציאה צו אפוטרופסות.
<איתן האזרחי: יש פסק דין, של אפוטרופסות, שהיא האפוטרופסית שלו, ובאה להגיע עם הילד הזה, להביא אותו לישראל.
<איתן האזרחי: בישראל לא נתנו לו להיכנס.
<איתן האזרחי: הסבתא אזרחית ישראלית, הסבא גר בישראל.
<איתן האזרחי: הפרידו בין המשפחות.
<איתן האזרחי: הסבא בישראל, הסבתא חצי שנה עם הילד באוקראינה, כי האפשרות האחרת – שהילד ילך לבית יתומים.
<איתן האזרחי: ואני שואל את עצמי, איך אפשר לקרוא לוועדה ההומניטרית הזו ועדה הומניטרית, שאין שום דבר בין הומניטריות לבין הנימוקים שלה לאי-כניסתו של הילד הזה לישראל?
<איתן האזרחי: הוועדה הזאת נימקה את אי-הכניסה לישראל בנימוקים הבאים: אחת, שלא הוכח שמסגרת חוץ ביתית באוקראינה היא לא בסדר, כלומר עצם המחשבה שיכול להיות שבאוקראינה בבית יתומים יותר טוב מאשר עם הסבא והסבתא זו מחשבה הכי הומניטרית שיכולה להיות.
<איתן האזרחי: שתיים, הוועדה הזאת דיברה על הסבא רבא והסבתא רבא - אנשים מעל גיל 80, חולנים, עם אישורים רפואיים.
<איתן האזרחי: למה שהם לא יגדלו אותו באוקראינה, במקום הסבא והסבתא שהם כשירים, ורוצים ויכולים לגדל אותו?
<איתן האזרחי: הוועדה ההומניטרית הזו נימקה את סירובה בכך שהם לא בדקו את המצב של האם.
<איתן האזרחי: מה הבעיה לבדוק?
<איתן האזרחי: יש פסק דין.
<איתן האזרחי: יש לנו אמנות.
יוליה מלינובסקי: הוועדה ההומניטרית בארץ רוצה לבדוק את מצב האם הנרקומנית באוקראינה אחרי פסק דין אוקראיני ששלל ממנה את זכות ההורות.
יוליה מלינובסקי: אתה קולט?
<איתן האזרחי: ושלא הוכח שהסבא וסבתא רבא לא יכולים לגדל אותו.
<איתן האזרחי: זה פשוט הזוי.
<איתן האזרחי: יש ילד בן 6, שבוקר-בוקר מתעורר לבוקר טוב עצבות, הורים אין, סבא וסבתא שמוכנים ויכולים לגדלו, והם פרודים בגלל המצב הזה, בגלל הרצון להיות אתו כדי שלא יהיה ברחובות, והוועדה ההומניטרית מנימוקים הומניטריים לא מכניסה אותו לישראל.
<איתן האזרחי: אני חושב שזה מצב שערורייתי.
<איתן האזרחי: אני חושב שזה לא מתאים לנו לא כמדינה, לא כבני אדם.
<איתן האזרחי: לא לפי ערכי היהדות, לא לפי ערכי אנוש, שום ערכים שהם.
<איתן האזרחי: אני לא יכול להבין איזו תשתית נעשתה כדי להגיע למסקנה – אני לא רוצה להשתמש במילה הבזויה הזאת, כדי לא להכניס אותו לארץ.
<איתן האזרחי: איזו בדיקה נעשתה?
<איתן האזרחי: שום דבר.
יוליה מלינובסקי: אני פניתי למשרד הפנים ורשות האוכלוסין וההגירה, וביקשתי תשובות.
יוליה מלינובסקי: יש שם חוות דעת של נתיב.
יוליה מלינובסקי: משרד הפנים ביקש לבדוק מנתיב כשרות של סבתא.
יוליה מלינובסקי: זה חוזר לאותו דבר.
יוליה מלינובסקי: יש שם חוות דעת של נציג נתיב, שסבתא עלתה לפני 17 שנה וכו', כלומר איך שלא- - -
אברהם נגוסה: הנכד הוא גם נכד של הסבא?
אברהם נגוסה: לא משנה, לפחות אחד מבני הזוג הם זכאי עלייה.
<איתן האזרחי: שניהם.
אברהם נגוסה: אני אומר, לפחות.
אברהם נגוסה: שלא יטענו, שהסבתא לא היתה זכאית, והזכאות היתה של בעלה.
יוליה מלינובסקי: אבל זה נכד משותף.
יוליה מלינובסקי: האבסורד הזה – שוב אנחנו רואים אותן דוגמאות.
יוליה מלינובסקי: הם פתחו את ההליך הזה, וביקשו בדיקה של נתיב על הזכאות של הסבתא מאזרחות מלפני 17, 18 שנה.
יוליה מלינובסקי: זה חוזר על עצמו.
יוליה מלינובסקי: נכון לעכשיו, ברשותך, אנחנו במאבק על המתווה הזה, כי זה לא ייתכן.
יוליה מלינובסקי: זה לא אנושי, מה שקורה פה.
יוליה מלינובסקי: הסבתא פה היתה עובדת, היתה מתפרנסת בכבוד.
יוליה מלינובסקי: הם הפרידו בין המשפחה, שללו ממנה את כל הזכויות.
יוליה מלינובסקי: הילד הזה, אם היא עוזבת אותו שם, הוא הולך לבית יתומים.
יוליה מלינובסקי: זה מה שמדינת ישראל רוצה.
יוליה מלינובסקי: אשמח אם תהיה קריאה מהוועדה לגבי הילד הזה.
אברהם נגוסה: תכף נשמע.
אברהם נגוסה: יש נציגי משרד הפנים.
אברהם נגוסה: אני מקווה שהם רושמים.
אברהם נגוסה: אם לא, נזכיר לכם, כדי שתענו בצורה מרוכזת.
יוליה מלינובסקי: יושבים פה עורכי דין.
יוליה מלינובסקי: למשפחה הזאת, שהיא לא עשירה בעליל, הם צריכים עכשיו לקחת עורכי דין- - -
אברהם נגוסה: זה בבית משפט?
<איתן האזרחי: כן.
<איתן האזרחי: ואני רוצה להדגיש את נושא טובת הילד, שלא נשקלה בשום היבט שהוא – לא על-ידי פסיכולוגים, בשום אופן שהוא, כשהדבר ברור מאליו, מה טובתו.
אברהם נגוסה: כמובן, הוועדה לא מחליפה את בית המשפט.
אברהם נגוסה: אנחנו נקבל החלטה, אבל זו החלטה של הוועדה, של הכנסת.
אברהם נגוסה: לכן אני שואל את השאלות, כדי לעזור לנו לקבל החלטה פה.
אברהם נגוסה: הילד בן 6, היום הוא נמצא באוקראינה, והסבתא- - -
<איתן האזרחי: הסבתא אתו באוקראינה, והסבא - בארץ.
אברהם נגוסה: לא נתנו לה להעלות אותו, אבל כשהם עלו, לפי החוק, והם אזרחי ישראל, והנכד - לא נותנים להם.
אברהם נגוסה: זה לא נתפש, מה שקורה.
אברהם נגוסה: למרות שאני מכיר את הדברים האלה, זה חדש בשבילי.
אברהם נגוסה: אבל לפחות אם הסבא או סבתא או שניהם, כפי שאתם אומרים, עלו לפי חוק השבות, ואין שום בעיה, אין שאלה ביהדותם, שלנכד לא נותנים לעלות, זה פשוט שחוק השבות - אנחנו יודעים שחוק השבות נותן גם לנכד יהודי לעלות לישראל.
יוליה מלינובסקי: לא, הם עלו לפי דור השלישי, והנכד כביכול לא לפי חוק השבות.
יוליה מלינובסקי: לכן נכנסה פה לתמונה ועדה הומניטרית, כי לפי חוק השבות, אף אחד לא מבקש להעלות אותו.
יוליה מלינובסקי: הוא לא זכאי עלייה, הילד הזה, אבל מטעמים הומניטריים, שכל ולב.
אברהם נגוסה: נשאר בלי הורים.
יוליה מלינובסקי: יש לו משפחה פה.
יוליה מלינובסקי: דודה שמשרתת במשטרה דור רביעי.
יוליה מלינובסקי: זה בסדר.
יוליה מלינובסקי: והנכד, זה כבר לא כשר.
אברהם נגוסה: לפני שאשאל את משרדי הממשלה, אני רוצה לשאול את מכון עתים.
אברהם נגוסה: אתם פה, ואתם גם מטפלים במקרים כאלה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע מעו"ד אלעד קפלן, מנהל המחלקה המשפטית.
<אלעד קפלן: תודה.
<אלעד קפלן: עמותת עתים מסייעת לאנשים שמתבקשים להוכיח את יהדותם – גם לצורך עלייה וגם מול הרבנות.
<אלעד קפלן: כשאדם עולה למדינת ישראל, הוא נדרש להוכיח את יהדותו קודם כל בזמן העלייה, אחר כך, כשהוא מגיע להירשם לנישואין.
<אלעד קפלן: לפעמים פעם נוספת, כשקרוב משפחתו מגיע להירשם לנישואין.
<אלעד קפלן: לפעמים פעם נוספת, כשהוא מבקש לרשום את ילדיו במשרד הפנים.
<אלעד קפלן: נשאלת השאלה, כמה פעמים אדם יכול להוכיח את יהדותו?