GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נסים מוזס: אני רוצה להעביר את זכות הדיבור לאבנר, שיסביר את כל הפרטים.
<אבנר אייזיק: שמי אבנר, ואני יושב-ראש העמותה לשימור מורשת יהדות הודו.
<אבנר אייזיק: אנחנו פועלים להקמת מרכז תרבות של יהדות הודו.
<אבנר אייזיק: אני מודה לכם על הזכות לדבר בשם הקהילה.
<אבנר אייזיק: יהדות הודו – ואני מוציא את קהילת בני מנשה מההתייחסות שלי, כי דנו בהם, ולכן אני מדבר על הקהילות האחרות, שהן לא בני מנשה – שזה בני ישראל ועוד קהילות קטנות.
<אבנר אייזיק: קהילת הודו היום מונה כמה אלפי אנשים, רובם גרים במומביי.
<אבנר אייזיק: כמעט כולם דוברים אנגלית, ורובם דוברי שתי השפות העיקריות, לפחות אחת מהן.
<אבנר אייזיק: רוב חברי הקהילה היום בהודו שייכים למעמד הביניים של הודו ומעלה, והכוונה היא שהשכר שלהם במונחים הודיים זה 50,000, 60,000 רופי.
<אבנר אייזיק: במונחים ישראליים זה 2,500, 3,000 שקל.
<אבנר אייזיק: מעמד הביניים ומעלה זה אומר שיש להם מנקה, מבשלת, נהג, רכב, אופנוע, ויש להם רמת חיים גבוהה לכל הדעות, אבל כשאנחנו מתרגמים את זה, ורואים כמה זה שווה פה אצלנו – זה לא שווה כלום.
<אבנר אייזיק: ה-3,000 שקל האלה, הם מוציאים חלק, וגם אם הם חוסכים חלק, כשהם באים לפה המזומנים שיש להם לא שווים הרבה בישראל.
<אבנר אייזיק: רובם בעלי תואר אקדמי אחד לפחות, ותכף תראו פה דוגמאות של כמה מהעולים – כולם אנשים משכילים, כולם אנשים שיש להם תארים, וכשהם מגיעים לפה, הם מגיעים בדרך כלל ממניעים ציוניים.
<אבנר אייזיק: הם מגיעים מאהבת הארץ ולא משום מצוקה או לחץ.
<אבנר אייזיק: הודו היא המדינה היחידה בעולם שמעולם לא היתה בה אנטישמיות.
<אבנר אייזיק: הקהילות היהודיות בהודו השתלבו ועסקו בכל תחומי החיים והעשייה שיש בהודו, כולל שרים בממשלת הודו, כולל מפכ"ל משטרה, גנרלים, אדמירלים, סוחרים.
<אבנר אייזיק: הרבה מאוד מהמבנים ומהאטרקציות המסחריות בהודו, במומביי נבנו על-ידי יהודים, וככאלה, כשהם באים לפה הם חווים משבר.
<אבנר אייזיק: כשהם באים לפה, יש להם הרבה קשיים.
<אבנר אייזיק: הנושאים והבעיות שאציג זה ריכוז וסיכום של דברים משיחות וממפגשים שעשינו עם הרבה מאוד עולים באינטראקציה שיש לנו כדי לסייע להם בקליטה פה.
<אבנר אייזיק: הם בדרך כלל מספרים שכשמגיעים לפה, אין להם הכנה מוקדמת, שהיא הכנה מסודרת.
<אבנר אייזיק: ההסברים אינם מפורטים, בדרך כלל, לגבי הזכויות שלהם.
<אבנר אייזיק: אם הם יוצאים ממומביי, הם יודעים להגיד שהמידע שהם מקבלים היא חוברת באנגלית, מאוד-מאוד מינימלית, לא מפרטת את כל הזכויות שלהם.
<אבנר אייזיק: החוברת הזאת נמצאת רק באנגלית, אין להם את זה בשפה המקומית, הם לא מקבלים פירוט של כל הזכויות.
<אבנר אייזיק: הם מקבלים הסבר מאוד מינימלי, תהליך מאוד ארוך של לך תבין, הרבה מאוד טפסים שהם צריכים למלא, הרבה מאוד – לכו תביאו את הטופס הזה ולכו תביאו את הטופס ההוא, וכך הלוך ושוב הרבה מאוד פעמים, וגם לא מאפשרים להם לבחור את המקום שהם באים אליו.
<אבנר אייזיק: הם לא קובעים – מישהו קובע עבורם.
<אבנר אייזיק: אם ניקח, למשל, את שנת 2016, וננתח את הערים בישראל שקלטו עלייה, יהדות הודו הגיעה לאותן ערים שבהם מספר העולים הוא בערך 0.1% מסך העולים שהגיעו לישראל, ואם משרד הקליטה מחלק תקציבים לערים לפי מספר העולים, העולים שמגיעים מהודו, מגיעים לאותן ערים שהתקציבים שלהן מראש הם נמוכים.
<אבנר אייזיק: ערים כמו תל-אביב, ירושלים, חיפה, שהן הערים הקולטות הגדולות, אין יהדות הודו שמגיעים לערים האלה.
<אבנר אייזיק: שולחים אותם בעיקר – חלק נכבד מגיע לאשדוד, שם זה 5.6% ממספר העולים שמגיעים לישראל.
<אבנר אייזיק: אין אינטראקציה של העולים כפי שאנו במדינת ישראל היינו רוצים לייצר.
<אבנר אייזיק: אנחנו לא מפזרים אותם באופן שוויוני; אנחנו מרכזים אותם בכמה מקומות, ובדרך כלל המקומות האלה לא יכולים להשקיע בהם שם.
<אבנר אייזיק: כשברי המזל מצליחים להגיע לאולפן, בדרך כלל אין להם עובדים סוציאליים שיודעים לדבר אנגלית או לתמוך בהם, ותכף תשמעו דוגמאות כאלה.
<אבנר אייזיק: היו לנו זוג עולים שהגיע עם שני ילדים ואמא, מרכז קליטה בבאר-שבע.
<אבנר אייזיק: לא היה שם אף אחד שדיבר אתם אנגלית – לא במרכז הקליטה, לא בעזרה סוציאלית בעירייה, לא בבית הספר.
<אבנר אייזיק: קשיי קליטה בסיסיים של תקשורת.
<אבנר אייזיק: הם עלו עם הסבתא – זוג הורים, שני ילדים וסבתא.
<אבנר אייזיק: במרכז הקליטה קיבלו שני חדרים וחצי, שהחצי זה סלון, פינת אוכל ומטבח.
<אבנר אייזיק: צפוף.
<אבנר אייזיק: אי-אפשר לגור ככה.
<אבנר אייזיק: ואני לא רוצה לדבר, מי קיבל את הדירות הגדולות יותר במרכז הקליטה.
<אבנר אייזיק: יאשימו אותנו בטענות לקיפוח ואפליה, אבל כפי שאמרתי גם בוועדה של בני מנשה – יהדות הודו היא קהילה שחורקת שיניים, היא מתאמצת, בדרך כלל יש לה אופי של נחישות, מוטיבציה ונאמנות, והם בדרך כלל עובדים.
<אבנר אייזיק: הם חורקים שיניים וממשיכים, והדוגמה הכי טובה היא אחוז עבריינות – אין עבריינות ביהדות הודו.
<אבנר אייזיק: מספר העבריינים או מספר האסירים של יהדות הודו הוא מזערי אם קיים בכלל.
<אבנר אייזיק: הילדים, כשהולכים לגני הילדים, אין להם איך להשתלב.
<אבנר אייזיק: אין להם סייעת, אין מי שדובר את שפתם, לא עוזרים להם בקליטה.
<אבנר אייזיק: מאוד קשה להם לתקשר.
<אבנר אייזיק: פרויקטים כמו פר"ח, לעזור להם להכין שיעורי בית או אחרים של עזרה, לא קיימים.
<אבנר אייזיק: גיל הזהב – בדרך כלל אין חיבור של העולים בגיל הזהב לפעילות הלאומית שנעשית בתחום הזה של גיל הזהב.
<אבנר אייזיק: ליווי ממשרדי ממשלה – אין מי שילווה.
<אבנר אייזיק: הזוג הזה שהגיע, לא היה מי שייקח אותו למשרדי הממשלה לביטוח לאומי, מישהו שיתרגם להם.
<אבנר אייזיק: עד שלא מצאנו חיבור מהקהילה של מישהו שיודע לדבר אנגלית, הם נתקלים בקשיים רבים.
<אבנר אייזיק: משרדי ממשלה הרבה פעמים אומרים – אנגלית היא לא שפה רשמית שלנו.
<אבנר אייזיק: אז אין מי שיענה או ידבר אתכם באנגלית.
<אבנר אייזיק: כשהם מסיימים את תקופת האולפן שלהם, בדרך כלל לשכור דירה – העזרה היא מוגבלת, לזמן מאוד קצר, ויש פה גם זוגות – תשמעו סיפור על זוג שלא קיבלו שום עזרה בשכירת דירה.
<אבנר אייזיק: הגיעו בגיל מבוגר, מעל 80, אבל אין להם שום עזרה בשכר דירה.
<אבנר אייזיק: ואני מזכיר שוב את הנושא של מעמד ביניים שמגיע – הכסף שלהם פה – יוקר המחיה שם מאוד נמוך, וכשהם באים לפה, הכסף שחסכו ושמביאים לפה, הוא כקליפת השום, שלא לדבר על לצאת לעבוד.
<אבנר אייזיק: מציאת עבודה זו משימה בלתי-אפשרית בלשכת התעסוקה.
<אבנר אייזיק: התארים האקדמיים שהם באים אתם לא מוכרים – לא מכירים בהם.
<אבנר אייזיק: הזוג הזה שהגיע, הגיע עם תואר ראשון, תואר שני.
<אבנר אייזיק: שניהם דוברי אנגלית.
<אבנר אייזיק: מדינת ישראל כמדינת היי טק, מלאת סטארט-אפים, שעיקר הפעילות של החברות האלה הוא באנגלית – אנחנו לא מצליחים למצוא עבודה לאנשים שאנגלית היא שפת האם שלהם, עם תארים ויכולות גבוהות, ורוצים לעבוד בניקיון, בגננות.
<אבנר אייזיק: תכף תשמעו סיפור כזה.
<אבנר אייזיק: משרד המדען, למשל, נותן תמיכות למעסיקים בתחומים של מחקר וכאלה, אבל זה בעיקר ליוצאי חבר העמים; יהדות הודו לא זוכים לסיוע הזה של התמיכה לאנשים משכילים, ורוב האוכלוסייה שם זה אנשים משכילים.
<אבנר אייזיק: בעיות דיור – כמובן, אין עזרה במשכנתא, אין שום הטבות.
<אבנר אייזיק: אנשים מבוגרים שמגיעים, אין להם שום זכות לשום דבר.
<אבנר אייזיק: לשים שליש מהכסף, 25% מהסכום ההתחלתי זה משהו שהם לא מסוגלים לייצר.
<אבנר אייזיק: אין מאיפה להביא את הכסף הזה.
<אבנר אייזיק: יש פה עוד כמה נושאים קטנים, אבל אתן להם לספר בעצמם – תשמעו את זה מהם.
<אבנר אייזיק: אני חושב שזה הכי נכון.
<אבנר אייזיק: הייתי רוצה לתת כמה הצעות לדברים המרכזיים שאני חושב שכדאי לעשות.
<אבנר אייזיק: קודם כל, הנושא של להתארגן בהודו, להכין חוברת מפורטת, גם בשפות מקומיות – סופר משמעותי וחשוב.
<אבנר אייזיק: במשרד הקליטה, לדעתי, חייבים להחזיק מישהו שיודע לתת תמיכה בשפה מקומית.
<אבנר אייזיק: אגב, זה נכון לא רק למרטית או הינדית אלא גם להיזו של בני מנשה.
<אבנר אייזיק: אפילו באופן מוגבל – פעם-פעמיים בשבוע בשעות מסוימות, שיהיה מישהו שיודע לדבר את השפה, ולתת להם מענה – טלפוני, פיזי, אבל חייב להיות מישהו כזה.
<אבנר אייזיק: לשכות התעסוקה – למצוא תעסוקה לדוברי אנגלית – סופר בעייתי.
<אבנר אייזיק: פשוט צריך ללכת לחפש בכל חברות ההי-טק.
<אבנר אייזיק: הנושא של דיור – אני חושב שזה אחד הדברים המרכזיים.
<אבנר אייזיק: אם אנחנו לא נותנים לאנשים את התנאים הבסיסיים, את היכולת הבסיסית לשכור דירה – והעזרה בשכר דירה – צריך להאריך את התקופה; צריך להאריך את משך התקופה שבה נותנים סיוע בשכר דירה לתקופה יותר ארוכה.
<אבנר אייזיק: הנושא של ההשתתפות העצמית במשכנתא – צריך לבטל את זה.
<אבנר אייזיק: צריך לאפשר להם תשלום של המשכנתא לשנים הראשונות, עד שהם מצליחים להתבסס.
<אבנר אייזיק: אני חושב שצריך לשקול תקופת הסתגלות לעולים חדשים, ואני חושב שזה נכון לכל העולים – לא רק ליוצאי הודו, בסיוע בנושא של מים, חשמל, ארנונה, תחבורה ציבורית, ביטוח לאומי, דמי ניהול בבנקים, תשלומים כאלה ואחרים.
<אבנר אייזיק: זה דברים שאנחנו יכולים לעזור להם בשנים הראשונות עד שמתבססים ומצליחים לעמוד על הרגליים, ועם הטבות בסיסיות כאלה אני חושב שיהיה להם קל יותר להתאקלם ולהשתלב פה בחברה.
<אבנר אייזיק: אני חושב שצריך גם לייצר מנגנון שבודק שהם מנצלים את ההטבות שלהם.
<אבנר אייזיק: אחד הדברים שעלה פה באחת הישיבות זה הנושא של יש תקציב שנותנים להם לטובת המשכנתאות, למשל, אבל כשבודקים כמה מהזכאים לזה מנצלים את ההטבה, רואים שאף אחד לא מנצל את ההטבה – בעיקר כי הם לא יודעים שהיא קיימת.
<אבנר אייזיק: אז אני חושב שצריך לעשות מנגנון שבודק, האם הם מנצלים את ההטבות שיש, ואם הם לא מנצלים, מדוע.
<אבנר אייזיק: איך אנחנו מביאים את כל המידע הזה לידיעתם באתרים, במשרדי הממשלה.
<אבנר אייזיק: בשפה האנגלית אין הרבה נתונים.
<אבנר אייזיק: יש בדרך כלל באמהרית, ברוסית, בחלק מהאתרים יש גם בערבית, אבל אין באנגלית.
<אבנר אייזיק: אנגלית לא מוגדרת כשפה רשמית, וזה לא מופיע בשום מקום.
<אבנר אייזיק: הנושא של סייעות ומשלבות בגני ילדים, בבתי הספר.
<אבנר אייזיק: כמו שיש לילד עם מוגבלות סייעת או משלבת, גם לילד עם מוגבלות של שפה צריך לאפשר לקבל סייעת או משלבת.
<אבנר אייזיק: אני מודה לכם שהקשבתם לי, וחושב שצריך לתת לנציגים את זכות הדיבור.
אברהם נגוסה: תודה רבה על הנתונים שהצגת לנו, על הבעיות, הקשיים.
אברהם נגוסה: הצטרף אלינו גם הסוכנות היהודית, מנהל בעניין קליטת העלייה, מחלקת עלייה וקליטה בסוכנות היהודית.
אברהם נגוסה: כמובן, משרדי הממשלה שנמצאים פה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עוד מקרים ודוגמאות, ואז נפנה למשרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: כיוון שהוא הציג את זה בהרחבה, ולא רציתי לעצור אותו – נסו לא לחזור על הנתונים או הבעיות שהוא דיבר, אבל אפשר להשלים בקיצור מה שהוא לא העלה.
אברהם נגוסה: אני גם רוצה להודות לדולי שבצוות שלנו פה בוועדה יוצאת הודו.
אברהם נגוסה: יש להם פה גם נציגה.
אברהם נגוסה: היא כל הזמן מדברת על זה, אז הקרדיט לא רק אליי.
אברהם נגוסה: נסים אמרת – הקרדיט גם הולך אליה, וזה חשוב מאוד.
<בני בנימין: שמי בני בנימין.
<בני בנימין: אני חבר מועצה ברמלה.
<בני בנימין: כמעט הכול אבנר העביר לכם בצורה מסודרת.
<בני בנימין: מה שכן אני רוצה לומר, שזה מתחיל ממשרד הקליטה במומביי עצמו.
<בני בנימין: משרד 4 על 4, מצ'וקמק ולא יפה.
<בני בנימין: היום קונסול יושב במקום הכי טוב, ומשרד התיירות יושב במקום הכי טוב, ומאיפה שבאמת מגיע הכוח האמתי, כמו שאנחנו הגענו בשנות ה-70', והיום אני נמצא פה בזכות הוריי – אני חושב שאותם עולים שמגיעים למשרד הקליטה, צריך לקבל אותם בצורה טובה ונכונה; לא כמו מכולת, שלפעמים נפתח ולפעמים לא.
<בני בנימין: זה ממש כך שם.
<בני בנימין: אנשים עומדים שם בתור, או אנשים מגיעים לשם – המשרד סגור.
<בני בנימין: לא התחשק לו לבוא.
<בני בנימין: זה לא ייתכן.
<בני בנימין: צריכה להיות השגחה.
<בני בנימין: אני חושב שהוא צריך לקבל פינה, אחד הקונסולים שלנו – פינה שם, ולשבת שם בצורה מסודרת, והמשרד צריך להיפתח בצורה מסודרת – אחרת אנחנו נראים משם כבר, וזה משליך על מה שקורה פה.
<בני בנימין: לדעתי, זה חייב להיות וחייבים לקחת זאת לתשומת לב.
<בני בנימין: בחור שנמצא שם, לדעתי, הוא אחד משלנו, אבל הוא עושה טובה לאנשים, וזה בהחלט לא.
<בני בנימין: אותם אנשים שמגיעים לכאן, הם עושים לנו טובה שהם מגיעים לפה, למה – כי אנחנו מגיעים למדינת ישראל, מביאים את מיטב הנוער שלנו, כמו שאני הגעתי לפה.
<בני בנימין: שירתי בצבא כקצין, בגולני, ואני חושב שאין כאלה.
<בני בנימין: כפי שאמר אבנר – אין לנו פשיעה, אין שום דבר.
<בני בנימין: אנחנו האוכלוסייה הכי טובה שיכולה להיות למדינה הזאת.
<בני בנימין: לפי דעתי, משרד הקליטה במומביי צריך להראות כמו שרוצים את האנשים בארץ.
<בני בנימין: תודה.
<ריקי שי: בוקר טוב.
<ריקי שי: שמי ד"ר ריקי שי.
<ריקי שי: אני חברת מועצת עיריית אשקלון.
<ריקי שי: בראשית דבריי אומר שאני שמחה שמעלים את הנושא של קהילת עולי הודו על השולחן, ולהודות ליושב-ראש הוועדה ד"ר אברהם נגוסה, שמבין את החשיבות של הנושא, וכמובן גם לדולי – היא מהקהילה.
<ריקי שי: אני חייבת לציין שהקהילה ההודית וזו האתיופית – יש להם סממנים דומים.
<ריקי שי: הקהילה ההודית היא שקטה, נחבאת אל הכלים.
<ריקי שי: גם אין להם בינתיים נציגות בכנסת, אז אין מי שיקדם את הדברים.
אברהם נגוסה: אני מציע שתעבדו על זה.
<ריקי שי: אין ספק שביקור ראש הממשלה ההודי, שהוא ביקור היסטורי, בהחלט יהווה גשר אנושי בחיזוק בין הודו לישראל והקהילה ההודית בארץ.
<ריקי שי: אני דווקא אדבר על פתרונות שאני רואה לנכון, דווקא מתוך ההיכרות של הצרכים של הקהילה ההודית.
<ריקי שי: ראשית, אני חושבת שההכנה צריכה להיות נכונה, בונה, לפני שהם עולים לארץ, כולל מידע מפורט יותר, כולל נציגים של הארץ שנמצאים שם, ושהם יודעים גם לכוון אותם נכון.
<ריקי שי: שנית, הנושא של הכרת השכלה.
<ריקי שי: אני חושבת שדווקא נציגות ישראל תגיע, תבחן את נושא הלימודים.
<ריקי שי: אני חושבת שהנושא של הלימודים בהודו הוא מאוד רציני וממוקד.
<ריקי שי: חלק מהם צריכים להיות מוכרים.
<ריקי שי: הם אפילו יותר קשים מהארץ, נושא הלימודים האקדמיים.
<ריקי שי: שלישית, ליווי – מישהו שדובר השפה לאחר ההגעה מבחינת דיור, תעסוקה, חינוך.
<ריקי שי: כל הנושאים הללו מאוד חשובים, ומשפחה שמגיעה אין לה מי שילווה אותה.
<ריקי שי: בנוסף, תקופת הסתגלות, דווקא במקום שיש קהילה הודית, שיכולה לתמוך, לסייע, ולא באיזה ישוב של פריפריה.
<ריקי שי: בנוסף, הנגשת המידע.
אברהם נגוסה: סליחה, קוראים לי מהר להגיע להצבעה.
אברהם נגוסה: אני עושה הפסקה בדיון.
אברהם נגוסה: אני רץ, מצביע וחוזר.
אברהם נגוסה: אני מחדש את הישיבה.
אברהם נגוסה: סליחה, את יכולה להמשיך.
<ריקי שי: התחלתי לדבר על הפתרונות.
<ריקי שי: הדבר הראשון במעלה זה נושא השפה.
<ריקי שי: זה הכשל העיקרי, כי גם צריך לעשות שם הכנה, וגם כשהם מגיעים, צריכה להיות קורלציה בין שתי התוכניות – בין שם, איך שהם התחילו, לבין איך שהם ממשיכים פה.
<ריקי שי: לכן ההכנה היא מאוד חשובה.
<ריקי שי: המערך צריך להיות שונה, של האולפן לעברית.
<ריקי שי: הוא צריך להיות מותאם לתרבות שלהם, לקושי שלהם, כי גם כשהם לומדים אחר כך באנגלית, המבחן הוא בעברית, אז היות שהאנגלית אינה שפה רשמית, לצערי, כולם נבחנים בעברית, אז צריך כאן לעשות תיאום שהוא קצת שונה.
<ריקי שי: לכן ההכנה היא מאוד חשובה גם לפני שהם מגיעים, כדי שיהיו להם כמה כלים לפני שהם עולים ארצה, כולל נציגים שיהיו להם שם, גם כשהם חוזרים.
<ריקי שי: הדבר השני הוא נושא הכרת ההשכלה.
<ריקי שי: דיברתי על זה שנציגות ישראל תגיע ותבחן את נושא הלימודים, כי הלימודים שם מקצועיים, אבל גם הנושא של תעודות מקצוע.
<ריקי שי: בדיוק דיברתי עכשיו עם חיה זוהר, שהיא מנהלת היחידה לתוכניות.
אברהם נגוסה: כשאת אומרת, בואו ותבדקו, את מתכוונת שיבואו להודו ויבדקו?
<ריקי שי: את הסילבוסים, כמו שעושים- - -
אברהם נגוסה: האם יש לכם בעיה שאחרי שהעולים מגיעים לפה, מביאים את התעודה, האם יש בעיה בהכרת התעודות?
<ריקי שי: לצערנו, אין הכרה בתעודות.
אברהם נגוסה: למשל, באילו מקצועות?
קריאה: כלכלה.
קריאה: אין שום הכרה, ולדעתי כמעט בכל המקצועות.
<דנה גורדון שושני: אתם לא מדברים על תארים אקדמיים.
דובר: גם תארים אקדמיים.
דובר: בוגרי קולג', והרוב הגדול ממשיך ל-BA ו-MA.
דובר: כשמגיעים לארץ, לא מכירים בתעודות.
<דנה גורדון שושני: השאלה היא אם מסיימי BA או MA לא מוכרים.
<דובר: גם.
<ריקי שי: לכן הוועדה להשכלה גבוהה צריכה לבחון את הנושא.
<דנה גורדון שושני: זה לא המועצה להשכלה גבוהה.
אברהם נגוסה: יש נציגי משרד החינוך?
אברהם נגוסה: בבקשה, נסי לצמצם ולסכם.
קריאה: גם משרד העבודה.
אברהם נגוסה: יש בעיה בעניין, למשל, עם רופא במקצוע, שהוא היה רופא שם בהודו – יש בעיה להכיר בתעודה הרפואית שלו?
<ריקי שי: כן.
<ריקי שי: אבי ז"ל היה לבורנט בהודו, וכאן הוא היה צריך לעבור כמה מכשולים עיקריים כדי לקבל את ההכרה בתעודה שלו.
אברהם נגוסה: זה לכולם.
אברהם נגוסה: אני אומר, האם יש בעיה מיוחדת?
<ריקי שי: לא מכירים במוסדות שם.
<ריקי שי: לכן אני אומרת שאולי ראש הממשלה יגיע לכאן ויסביר כמה המוסדות האלה רציניים.
<ריקי שי: אמרנו – ליווי, מישהו שדובר השפה לאחר ההגעה מבחינת דיור, תעסוקה, חינוך, תקופת הסתגלות דווקא במקום שיש קהילה הודית שיכולה לתמוך ולסייע, ולא ביישובי ספר.
<ריקי שי: להנגיש להם את המידע במהלך השנים הראשונות – גם לגבי הזכאויות שלהם, כי הם לא ילכו וישאלו, אבל מאוד חשוב שיהיה מקום שיש בו אווירה, יש בו יחס, יש בו זמנים, יש בו ידע.
<ריקי שי: גם חיילים בודדים הודים שרוצים לשרת את המדינה, הרבה פעמים מוצאים את עצמם די לבד ודי בודדים כאן במדינה.
<ריקי שי: דיברתי על תעודות מקצוע.
<ריקי שי: אני הכשרתי בעצמי עולי ניצן, הם יושבים – ההודים, ובדרך כלל בני מנשה, גם הנושא של סיעוד וחקלאות, שזה גם דברים שהם נצרכים – גם הם עבדו וגם הוכשרו.
<ריקי שי: צריכים גם לחשוב על זה.
<ריקי שי: תודה רבה.
אברהם נגוסה: דניאל סולומון – בבקשה.
אברהם נגוסה: יש לך משהו להוסיף?
<ריקי שי: מהניסיון האישי שלו.
אברהם נגוסה: אז בבקשה, בקיצור.
<דניאל סולומון: שלום לכולם.
<דניאל סולומון: אני דניאל סולומון.
<דניאל סולומון: אני עולה חדש מהודו.
<דניאל סולומון: יש לי תואר ראשון מהודו, יש לי תואר שני מהודו בעבודה סוציאלית, וגם תואר שני מתל-אביב בביטחון ודיפלומטיה.
<דניאל סולומון: עכשיו אדבר באנגלית, כי העברית שלי לא כל כך טובה.
<דניאל סולומון: (אומר דברים בשפה האנגלית.
<דניאל סולומון: להלן התרגום החופשי) עבדתי בניקיון בנתב"ג, כי לא הוצעו לי עבודות, והעבודות היחידות שהוצעו לי היו כאלה שאינן חוקיות בישראל, אז נתקלתי בבעיה.
<דניאל סולומון: רציתי לעשות עליה, והיו לי בעיות במשרד הפנים – הם לא הכירו במסמכים שהיו לי, והייתי צריך לפנות לשגרירות.
<דניאל סולומון: במשרד הקליטה אמרו לי שאני צריך לעשות קורסים מסוימים, אבל לא אמרו לי אילו בדיוק.
<דניאל סולומון: אף אחד לא הדריך אותי, מה עליי לעשות.
<דניאל סולומון: נאבקתי בעניין בששת החודשים האחרונים.
<דניאל סולומון: הגשתי בקשה למיטב, כי רציתי להיות מתנדב בצבא, אבל ששה חודשים המסמכים שלי הועברו מפה לשם, במיטב, ורק עכשיו הלכתי ללשכת הגיוס בחיפה, הם עוזרים לי, כי יש להם ארגון בשם "נפש בנפש" שעוזרים לי, רק אני מקבל את העזרה, כי שאלתי הרבה אנשים – אין עזרה להודים, ולי היתה גישה למר אבנר אייזיק ולמר נסים מוזס שעזרו לי, אבל לאנשים שאין להם גישה לאנשים האלה, זה בלתי-אפשרי להסתדר.
<דניאל סולומון: יש לי תואר שני.
<דניאל סולומון: עבדתי בהודו עם המשטרה- - - אחרי הפיגוע בהודו הגעתי לישראל, רציתי לעבוד בביטחון, אבל לא היתה לי עבודה, אז הגשתי בקשות להרבה ארגונים.
<דניאל סולומון: לא היתה תשובה.
אברהם נגוסה: למה לא פנית ל- - - במקום למצוא ארגונים אחרים, לעבודות, עזרה?
<דניאל סולומון: אני לא יודע לאן לפנות.
אברהם נגוסה: אתה לא יודע שהם נותנים עזרה לעולים?
אברהם נגוסה: בן כמה אתה?
<דניאל סולומון: 25.
<דניאל סולומון: עכשיו- - - אבל אני לא יודע מתי אתגייס.
אברהם נגוסה: יש לך תואר בעבודה סוציאלית?
<דניאל סולומון: כן.
<דניאל סולומון: עבדתי עם המשטרה בהודו.
<דניאל סולומון: עשיתי את התואר השני שלי מתל-אביב בביטחון ודיפלומטיה.
<דניאל סולומון: עבדתי בניקיון בנתב"ג- - - אולי כי אני לא מדבר עברית.
אברהם נגוסה: מתי עשית עלייה?
<דניאל סולומון: - - בהתחלה הגעתי כדי ללמוד, כתייר.
אברהם נגוסה: יש לך זכות עשר שנים.
אברהם נגוסה: זה אחד המקרים שמייצגים אחרים.
אברהם נגוסה: היכן אתה גר עכשיו?
<דניאל סולומון: בחיפה, שכרתי דירה, כי לא ניתנה לי אפשרות- - -
דובר: אחרי הפגישה בוא אלינו, ואנחנו נעזור לך.
דובר: הוא עשה טעות.
<דניאל סולומון: תודה.
אברהם נגוסה: השאלה היא אם זה רק מקרה אחד, או יש אחרים, שלא מודעים לערוצים האלה.
אברהם נגוסה: אף אחד לא מאשים אותך, דניאל.
דובר: מישהו צריך להסביר לו ולשכמותו - כשאתם עושים את המהלך, תעשו א', ב', ג'.
דובר: תייר שמשנה סטטוס – הוא הולך למשרד הפנים, הוא משנה סטטוס.
דובר: אם יש לו משפחה או מכרים בארץ – האחריות על הקליטה כאן, קודם כל היא על הקולט, שזה החברה הישראלית.
דובר: אם יש לו משפחה או מכרים בארץ, ודאי היו צריכים להגיד לו: לך למשרד הזה והזה - קבל אינפורמציה.
דובר: אבל אין בעיה.
דובר: אני במקרה פה שומע.
דובר: הבעיה שלו תיפתר.
<בני בנימין: משרד הקליטה במומביי, הם לא רוצים לעבור דרכם.
<בני בנימין: באים בתור תיירים, ולא פונים אליהם.
דובר: במאה ב-21 אתה שם בגוגל, ומייד הוא מביא אותך – אתה אפילו לא צריך את המשרד במומביי.
דובר: הוא מביא אותך למשרד בירושלים, ומאותו רגע יש קשר בינינו לבין העולה.
אברהם נגוסה: נמשיך ואז אפנה למשרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: אברהם סמסון, בבקשה, בקיצור.
<סמסון אברהם: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) בוקר טוב לכולם.
<סמסון אברהם: אני פניתי למשרד הקליטה ואמרתי להם שאנו מבקשים לקבל סיוע בדיור לעולים חדשים ונאמר לנו שהמספר שלנו הוא 39 ולמרות שהתקשרתי אליהם מספר פעמים לאחר מכן, המספר שלנו נותר 39.
<סמסון אברהם: כחודשיים וחצי לאחר מכן, פנינו שוב ונאמר לנו שהוועדה דחתה את בקשתנו והמספר שלנו הועבר מ- 39 ל- 393.
<סמסון אברהם: אנחנו רוצים לדעת, מה הביא לכך שהבקשה שלנו נדחתה על ידי הוועדה.
<סמסון אברהם: מהיום שהגענו לארץ, לא קיבלנו אפילו שקל אחד כסיוע לשכר דירה ואנו גרים ביחד עם הבת שלנו ומשפחתה, שלמרות שהיא מקבלת אותנו בשמחה אנו לא רוצים להיות להם למעמסה.
אברהם נגוסה: לפני כמה שנים?
<סמסון אברהם: באוקטובר 2015.
<סמסון אברהם: למזלנו, הנכד שלנו נמצא בצבא ואנו יכולים להשתמש בחדרו.
<סמסון אברהם: מאוד רציתי ללמוד עברית, אבל כשהתחלנו ללכת לאולפן, הבנו לצערנו ששמו אותנו בכתה של רמת מתקדמים והיה לנו מאוד קשה לעמוד בקצב שלהם.
<סמסון אברהם: בשבילנו יהיה יותר טוב עם נלמד בכתה של רמת מתחילים.
<סמסון אברהם: תודה רבה.
<בני בנימין: רק להוסיף – הוא בן 87.
<בני בנימין: בגיל 87 לא משכנתא, לא שום דבר.
<בני בנימין: לא יכול לקבל כלום, לא יכול לעשות כלום.
אברהם נגוסה: משרד הקליטה יסבירו לנו, כי פה מדובר – עולים טריים ממש, 2015.
אברהם נגוסה: אם לא משרד קליטה, קליטה ישירה, איך זה לא קרה?
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את זה.
אברהם נגוסה: אני רוצה להשלים את המקרים.
אברהם נגוסה: אני חושב שבזה סיימנו.
אברהם נגוסה: אני חושב שכל מי שרצה לדבר ורשום – משרד העולים – אחד נשאר.
אברהם נגוסה: בבקשה, להשלים.
<שמשון גירהד: שלום לכולם.
<שמשון גירהד: שמי שמשון ז'יראד.
<שמשון גירהד: אני עולה חדש שמונה שנים.
<שמשון גירהד: אדבר באנגלית.
<שמשון גירהד: (אומר דברים בשפה האנגלית.
<שמשון גירהד: להלן התרגום החופשי) אני כאן שמונה שנים.
<שמשון גירהד: עשיתי עלייה עם אשתי ועם בני היחיד.
<שמשון גירהד: הוא היה באותו זמן בן 24.
<שמשון גירהד: עכשיו אנחנו מנסים לפנות לסיעוד.
<שמשון גירהד: יש הרבה בעיה.
<שמשון גירהד: ביוני 2009.
<שמשון גירהד: בדיוק שמונה שנים החודש.
<שמשון גירהד: נתנו לנו יחס מעולה במשרד הקליטה.
<שמשון גירהד: גם נתנו לנו הכשרה מצוינת באולפן.
<שמשון גירהד: לימדו אותנו עברית טוב.
<שמשון גירהד: בהתחלה הגענו למשרד הקליטה בכרמיאל.
<שמשון גירהד: קיבלנו טפסים בענייני עבודה ולימודים לבן שלי.
<שמשון גירהד: הם נתנו לנו את אשדוד.
<שמשון גירהד: נתנו לנו מרכז קליטה באשדוד.
<שמשון גירהד: אחרי זה סיימנו את הסדרי מרכז הקליטה, ופנינו ל- - - באשדוד.
<שמשון גירהד: בגלל שיש לנו בן אחד ואנחנו מבוגרים – עכשיו אני בן 67, ואשתי בת 65, הבן שלי רוצה לגור אתנו, כי מישהו צריך לדאוג לנו.
<שמשון גירהד: עכשיו הוא בישראל.
<שמשון גירהד: הוא יכול לדבר עברית.
<שמשון גירהד: גם יש לו עבודה בסיסית.
<שמשון גירהד: יש לו תואר מהודו.
<שמשון גירהד: הוא פקיד בעירייה.
<שמשון גירהד: הוא מצליח מאוד בעבודה, ברוך השם, אבל אנחנו צריכים מישהו אתנו, כדי שידאג לנו בבעיות שלנו.
<שמשון גירהד: אנחנו רוצים שהוא יישאר אתנו, אבל נאמר לנו על-ידי- - - אנחנו רוצים להישאר עם הבן שלנו.
<שמשון גירהד: סירבו לבקשה שלנו.
<שמשון גירהד: אחרי זה, בגלל שאיבדנו את ה- - - שכרנו בית.
<שמשון גירהד: אנחנו קיבלנו סבסוד בשכר הבית.
<שמשון גירהד: לא הרבה- - - שלושה אנשים גרים בדירה בת 2.5 חדרים, באזור ממוצע באשדוד, לא כל כך טוב אבל בסדר בשבילנו.
<שמשון גירהד: אנחנו גרים באזור ב' באשדוד.
<שמשון גירהד: בגלל שאנחנו משלמים 2,500 שקל שכר דירה, אנחנו מקבלים 900-800 שקל סבסוד.
<שמשון גירהד: הטבות אחרות – אני מקבל קצת הטבות בגלל הפנסיה, אבל הבעיה העיקרית היא, מהניסיון שלי כעולה חדש – שלוקח המון זמן.
<שמשון גירהד: אתה לפעמים בר מזל, ולפעמים אתה לא בר מזל.
<שמשון גירהד: יש אנשים שיבינו אותך ויקשיבו לך.
<שמשון גירהד: יש אנשים שיתעלמו ממך, ואז לא תדע לאן לפנות.
אברהם נגוסה: לגבי האפשרות של להגיש בקשה, בעניין הבן שלך – ניסית את זה?
<שמשון גירהד: לא, כי רצינו שהבן שלנו יישאר אתנו.
אברהם נגוסה: זה הצד השני, אבל לפחות בגלל - ראשית, אתה ואשתך, אתם יכולים להגיש בקשה לקבל- - -
<שמשון גירהד: נאמר לנו באשדוד שאנחנו לא זכאים כי- - -
אברהם נגוסה: אמרו לכם את זה כי הגשתם עם הבן שלכם.
<שמשון גירהד: לא.
<שמשון גירהד: אמרנו להם, שייתנו לנו את הבית כדי שהבן שלנו יוכל להיות עצמאי ולדאוג לנו – שלא יגור אתנו.
<שמשון גירהד: שיהיה לו דירה משלו, אבל כרגע זה לא אפשרי, כי הוא צריך לקנות רכוש, וזה יקר מאוד.
<שמשון גירהד: זה עניין חשוב מאוד, כשאתה רוצה לקנות בית- - -
אברהם נגוסה: ההבנה שלי היא שהאנשים שאחראיים על קבלת הטפסים שלכם והתגובות להם, הם פועלים לפי החוק.
אברהם נגוסה: אם אתה בא עם איש שלא חוקי, הם יגידו שאתה חוקי, אבל הוא לא, לכן צריך להגיש בנפרד.
אברהם נגוסה: הוא יכול להגיש בנפרד.
אברהם נגוסה: לא אמרו לכם את זה?
<שמשון גירהד: הם רק רואים את הנייר, רוצים לסגור.
<שמשון גירהד: הם אומרים: לא צריך, לא צריך.
<שמשון גירהד: תשאל אותם כל דבר בכתב- - - תודה.
אברהם נגוסה: לפני שאני פונה למשרדי הממשלה, בני רצה להתייחס.
<בני פרץ: אדוני היושב-ראש, אני חושב שהגיע הזמן שניתן תשומת לב לבעיה כבדה – שים לב, לאורך כל הדרך, רוב העולים שבאים מאתיופיה- - - אני לא רוצה להישמע גזען.
<בני פרץ: אני רואה את זה לאורך כל הדרך.
יואל רזבוזוב: אנחנו רוצים את טובת העולים כולם.
אברהם נגוסה: אבל בני, מה שאנחנו שומעים עד כה זה עניין של הבנות- - -
<בני פרץ: וזכויות.
<בני פרץ: כבודו, שים לב – כל מדינות התעשייה בעולם בהיי טק, הכי גדולים, פותחים בהודו, ומעסיקים שם מהנדסים.
<בני פרץ: כאשר אותם אנשים באים הנה לארץ, אין להם תעסוקה, וצריך לשים לב לזה.
<בני פרץ: - - - אני לא חושב שמישהו חוץ מהאמריקאים באנגליה מדברים כמוהם.
<בני פרץ: שים לב שכשמביאים אותם בעלייה, לא פותחים להם את כל המקומות, אלא פשוט ריכוזיות שפוגעת בסופו של דבר גם בקידום, גם בצמיחה, גם בהתפתחות של הילדים, גם בתעסוקה שלהם.
<בני פרץ: לאורך כל הדרך תראה את זה.
<בני פרץ: זה חוזר על עצמו.
<בני פרץ: למשל, בוא תבקר – תראה שהמנהל הוא ממוצא רוסי- - - לא מביאים להם מישהו באתה שפה שיהיה אתם.
<בני פרץ: אני עולה חדש משנות ה-60', ועברנו את החוויה הזאת.
<בני פרץ: אנחנו חווינו את זה, אבל ידענו איפה לעשות מפנה של 180 מעלות ולא להעביר את זה לילדים שלנו.
<בני פרץ: הם מוצלחים מאוד, אבל רואים את זה לאורך כל הדרך.
אברהם נגוסה: בואו נשמע את משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: אני רוצה להתחיל ממשרד החינוך בעניין התארים.
אברהם נגוסה: לאחר מכן נגיע למשרד הקליטה.