GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<כרמה כהן: להם זה חיוני.
<כרמה כהן: זה קל לעבוד במקומות שיש בהם המון יהודים ומגיעים המון אנשים, זה קל מאוד.
<כרמה כהן: זה מאוד קשה להגיע למקומות הקטנים, המרוחקים, ויש גם פחות עניין להגיע לשם.
<כרמה כהן: ניו יורק היא הכי מעניינת, לוס אנג'לס הכי מעניינת, אז למה אינדיאנה.
<כרמה כהן: יחד עם זאת, אני רוצה לברך, נמצאים פה חבר'ה מהתנועה שלנו מתורכיה, יש לנו שלושה עולים שהגיעו מתורכיה ומשתתף בתכנית מסע אחד שיושבים בחדר, והם מייצגים קהילה קטנה שיש לה חיי קהילה עמוסים ויפהפיים, אבל מתקשים מאוד במציאות קשה, ואני בטוחה שיעקב חגואל יפרט בנושא של אנטישמיות בעולם, ומי כמונו יודעים כמה קשה לפעול במדינה, כולנו קוראים את החדשות והנה אנחנו רואים אולי את הפרי של הדבר הזה, יש עוררות ציונית וקהלים חדשים שיושבים פה בחדר ואנחנו מאוד שמחים שהם פה.
אברהם נגוסה: לפני שאנחנו עוברים לדוברת הבאה, ניתן לחברת הכנסת קסניה סבטלובה לדבר.
אברהם נגוסה: אני מבקש בקיצור כי היום אנחנו נותנים להסתדרות הציונית העולמית.
קסניה סבטלובה: בהחלט.
קסניה סבטלובה: תודה לך כבוד היושב ראש, אני רוצה לספר לכולם שיש היום את יום הדיור הציבורי בכנסת ולכן תסלחו לנו מראש כי אנחנו מתרוצצים בין המון אירועים שמתרחשים בו זמנית וכולם כמובן חשובים וכולם קשורים גם לרעיון הציוני.
קסניה סבטלובה: כי אם לא נדע לקלוט פה גם את העולים שיבואו ויצטרפו אלינו ולא נאפשר להם אופציות של דיור, אז על מה אנחנו מדברים בכלל?
קסניה סבטלובה: כאשר אנחנו מדברים על ציונות זה דברים פרקטיים קודם כל, זה לא רק הרעיון היפה וכולנו מחוברים אליו, גם צריך לתרגם אותו למציאות.
קסניה סבטלובה: אז קודם כל תודה לך אדוני היושב ראש על קיום הדיון החשוב הזה.
קסניה סבטלובה: דווקא הייתי רוצה לציין לשבח את ועדת העליה והקליטה שיש לי את הזכות להיות חברה בה, על כך שאנחנו מקיימים לא מעט דיונים דווקא בנוגע לקהילות קטנות, ולאחרונה למשל היה דיון על נושא של גיורם של יהודים בוונצואלה שהיה מאוד חשוב, גם קיימנו דיון על הנושא של הקהילה בתורכיה.
אברהם נגוסה: הם כבר עלו, הם נמצאים - - -
קסניה סבטלובה: הם כבר עלו ואיתנו ובאמת ברוכים הבאים.
קסניה סבטלובה: כך אנחנו נמשיך, כי כמובן שכל יהודי באשר הוא, ולו קהילה קטנה ביותר, הוא חלק מהעם שלנו ואנחנו חייבים כמובן לתת את הדעת על התפוצות הקטנות יותר.
קסניה סבטלובה: אני רק אסכם במשפט אחד ואגיד שמה שאנחנו דנים פה לא מעט גם על הטיפול בקהילות הגדולות יותר, מה שחשוב לקהילות הגדולות גם חשוב לקהילות הקטנות.
קסניה סבטלובה: בין אם היהודים נמצאים באינדיאנה או בין שהם נמצאים בניו יורק, חשוב להם לדעת שיש להם חלקה פה במדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: שהם יבואו לפה בין אם יבואו לביקור ולערוך פה בר מצווה או בת מצווה בכותל, או בין אם הם יבואו לפה כעולים, וכולנו מקווים שבבוא העת יצטרפו אלינו כאן מתוך החלום הציוני והגשמת הציונות כמו שהיא, הם צריכים לדעת שיש להם חלק פה במדינת ישראל, ושהם לא יצטרכו להיאבק פה על הזכויות הבסיסיות ביותר, כמו למשל הכרה בזה שהם יהודים.
קסניה סבטלובה: אם אנחנו רוצים להעלות לפה ואנחנו באים והשליחים באים והארגונים הציוניים באים לאותם היהודים ואומרים להם, אנחנו בין היתר רוצים לעודד עליה, זו זכותם של אותם עולים עתידיים שהם ישאלו את השאלה הטבעית ביותר, האם יכירו בזה שאני בכלל יהודי.
קסניה סבטלובה: אם אני יהודי רפורמי או אני יהודי קונסרבטיבי.
קסניה סבטלובה: כאן זה באחריות של מדינת ישראל ולא באחריות של אותם העולים כי הם חיים במדינות שלהם וחלקם באמת עומדים בפני בחירה לא קלה.
קסניה סבטלובה: אני כעולה יודעת את זה וכל מי שעולה פה, אני חושבת שרוב המשתתפים הח"כים פה עברו את החוויה של העליה, זה מספיק קשה גם בלי שיצטרכו לענות על השאלות הטורדניות "האם הנישואין שלכם הם נישואין יהודיים", "האם בית הכנסת שאתם מתפללים בו הוא בית כנסת כשר" ואנחנו צריכים לעזור להם.
קסניה סבטלובה: אנחנו אחראיים על כך שהקשר הזה בין יהדות העולם לביננו לא ייפרם, ומאוד קל לפרום אותו.
קסניה סבטלובה: אנחנו כבר רואים במשברים הנוכחיים של הכותל ושל הגיורים, עד כמה זה פוגע קשות באותם אנשים שנעמדים בגאווה ובגאון, מרימים את דגל ישראל, מרימים את דגל הציונות, לא מתביישים במה שהם ומגנים על כולנו פה, כאשר הם נמצאים בחו"ל.
קסניה סבטלובה: אז בואו גם אנחנו נגן עליהם כאן במדינת ישראל.
אברהם נגוסה: כדי להשלים את החלק הזה של חיזוק התפוצות, יש לנו עוד דוברת.
<גוסטי ברוורמן: אביטל טננבאום.
<גוסטי ברוורמן: אני רק אגיד מילה על פרויקט המוצ'ילרוס שאתם רואים פה.
<גוסטי ברוורמן: פרויקט המוצ'ילרוס כפי שכבר אמרתי ואחזור על זה, נועד לתת מענה לאותן קהילות קטנות שלא מגיעים אליהם לא שליחים ולא בהכרח הם מגיעים לארץ.
<גוסטי ברוורמן: הרעיון הוא באמת לקחת חבר'ה אחרי שירות צבאי או שירות לאומי, שממילא נוסעים לטיול הגדול שלהם אחרי הצבא, בחרנו באמריקה הלטינית כפיילוט לעניין הזה.
<גוסטי ברוורמן: אנחנו ממיינים אותם, שולחים אותם אחרי מיון לשתי תקופות בשנה, כמו שאמרתי, חגי תשרי והחגים הלאומיים שזה מתחיל מפסח ואחרי יום ירושלים, כשהם מוכשרים ומצוידים בתכניות על מנת להעביר אותם לקהילות הקטנות הללו.
<גוסטי ברוורמן: אנחנו בספטמבר הקרוב מוציאים מחזור שלישי, אנחנו במגמת עלייה מתמדת.
<גוסטי ברוורמן: זה נורא קשה להביא חבר'ה צעירים בהתחלה אבל אני רוצה להגיד לכם כל מי שאומר "הולך ופוחת הדור", כנראה לא חי בדור הזה.
<גוסטי ברוורמן: הדור הזה מעולה, הוא מצוין, הוא מתנדב, הם מוציאים מכספם, הם קונים את הכרטיס, הם מקבלים מאיתנו מינימום דמי כיס ודמי פעילות והם באמת עושים עבודה בהתנדבות.
<גוסטי ברוורמן: אני מאוד מקווה שממשלת ישראל תירתם לעניין הזה, תמצא את המשאבים כדי שנגיע, החזון שלי להגיע ל-100 כאלה בכל מחזור בכל העולם.
<גוסטי ברוורמן: לא בשמיים, ואני מאמינה שלמדינת ישראל יש אחריות לעניין.
<גוסטי ברוורמן: נמצאת איתנו אביטל טננבוים.
<גוסטי ברוורמן: אביטל הייתה מאלה האמיצות שלקחו, היא הייתה במחזור הראשון שמיינו והתחלנו עם ארבע שנסעו לאמריקה הלטינית ואביטל עשתה את השליחות שלה, כבר מאז עבר עוד מחזור ועכשיו המחזור השלישי.
<גוסטי ברוורמן: אביטל בואי תשתפי אותנו בחוויה.
<אביטל טננבוים: אני ממש מתרגשת.
<אביטל טננבוים: חזרתי לפני כמה חודשים ממנדוסה, שזו עיר שנמצאת בארגנטינה.
<אביטל טננבוים: קודם כל אני חייבת להגיד שהרעיון הוא פשוט הברקה כי אני גם חזרתי מהטיול הגדול שכולם הולכים אליו ויש כמויות של ישראלים שמטיילים ברמה שאני לא מבינה מי נשאר בארץ.
<אביטל טננבוים: אתה פשוט כל הזמן רואה והם משתלטים, וזה פוטנציאל אדיר שאני חושבת שפשוט מאוד צריך לממש אותו, כי אתה מגיע לקהילה קטנה שבאמת כמו שאמרו היא פשוט חור.
<אביטל טננבוים: אין להם לא את הכסף ולא את היכולת כמעט לצאת מהקהילה שלהם למרכז, לבואנוס איירס שהכל מתנהל שם.
<אביטל טננבוים: אז הם שם.
<אביטל טננבוים: הם ציונים מאוד מאוד מאוד, אבל הם כמעט לא רואים ישראלים.
<אביטל טננבוים: גם הישראלים שמגיעים לא מכירים את הקהילה ולא הולכים אליהם.
<אביטל טננבוים: אנחנו פגשנו ישראלים ברחוב כי היה לנו קל לזהות אותם, מסתבר שהם בכלל לא ידעו שקיימת קהילה של יהודים ויש שם חיים ציוניים.
<אביטל טננבוים: כשהגענו פשוט הפציצו אותנו בשאלות בלי הפסקה על המון דברים שבהתחלה הצחיקו אותנו.
<אביטל טננבוים: שאלו אותנו על מפלגות שכבר לא קיימות יותר.
<אביטל טננבוים: שאלו אותנו על דת למשל, הם הכירו רק חב"ד.
<אביטל טננבוים: אני הגעתי בתור דתיה, הם לא הבינו בהתחלה מה מותר, מה אסור, איפה אני נמצאת, איפה הם.
<אביטל טננבוים: פשוט התחלנו להעביר להם מלא דברים, שאמרנו 'טוב, עושים פעילות מה זה זהות יהודית כדי שהם יבינו מה הם גם מבחינת מדינת ישראל, כי הם לא כל כך ידעו'.
<אביטל טננבוים: כאילו אנחנו פה מדברים על אורתודוכסים, רפורמים, קונסרבטיבים, כל מיני דברים שלא היה להם מושג מה זה אומר מבחינתם.
<אביטל טננבוים: אני חושבת שאחד הדברים הכי חזקים זה באמת הצעירים של הקהילה.
<אביטל טננבוים: שבאמת אנחנו באים דווקא בגיל שלהם בערך ואין לנו בעיה לעשות איתם את כל השטויות שהם רוצים, ולצאת איתם סתם, לשבת איתם לשתות כוס בירה ולדבר, נורא מהר מתחברים גם כשיש המון דברים שונים.
<אביטל טננבוים: ראינו שהשמיים הם הגבול אם רוצים באמת להכיר אחד את השני.
<אביטל טננבוים: באמת זה המון המון נתן גם לי אישית, גם בגלל שאתה לא מגיע סתם, מההסתדרות ובעיקר מהמחלקה ליוו אותנו המון המון, כל הזמן נתנו לנו כלים איך להתמודד, נתנו לנו המון שיטות חינוכיות, על מה כדאי לדבר, על מה לא כדאי, שזה היה באמת יוצא מהכלל.
<אביטל טננבוים: בעיקר אני חושבת שגם לנו זה תורם.
<אביטל טננבוים: אני לפחות הכרתי קהילה שלא הייתי מכירה, את הסגנון הזה בכלל, אם הייתי ממשיכה פה בארץ, אם אומרים שזה ח שוב גם לנו להכיר אותם, זו דרך להביא ישראלים להכיר את כל הקהילות האלה ואני מרגישה שאני גם שגרירה שלהם פה בחברה שלי, בכל מקום, אני גם יכולה קצת להכיר לאנשים שלא מכירים ומדברים על זה בלי להכיר, אז אני באמת יכולה להביא את הצד שלהם.
<אביטל טננבוים: תודה באמת.
<אביטל טננבוים: אני ממש מקווה שעוד הרבה צעירים יזכו, גם קהילות וגם צעירים יזכו לחוות את החוויה הזאת.
<גוסטי ברוורמן: זה מרגש.
<גוסטי ברוורמן: האמת היא כשרואים כזה פרויקט כשהוא לובש פנים ויש לנו סרט, אבל נחסוך לכם, של איך זה נראה מהקהילה במנדוסה מה הם אומרים ואיך זה, אתם יכולים להבין שבמינימום תקציבים, עם יצירתיות עם רצון טוב ומדינת ישראל שתירתם, וחבר הכנסת נגוסה אנחנו נשמח אם גם אתה תדחוף את זה, אנחנו יכולים לעשות מהפיכה בקהילות היהודיות ובעולם היהודי, ואני רוצה להודות לכל מי שתרם ועושה בעשייה הציונית בארץ ובתפוצות, להגיד תודה, וההשלמה שלנו זה עידוד העליה ואחר כך האנטישמיות, אז אנחנו נחליף בזמן שחברת הכנסת מדברת מקומות.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את גברת מרינה רוזנברג בנושא עידוד העליה.
אברהם נגוסה: ב-11:00 אני אצטרך לצאת להצבעה וחברתי חברת הכנסת טלי פלוסקוב תחליף אותי ונמשיך בדיון, אני אצביע ואחזור.
<מרינה רוזנברג: שלום לכולם.
<מרינה רוזנברג: אני ראש המחלקה לעידוד העליה בהסתדרות הציונית העולמית.
<מרינה רוזנברג: אתם יודעים, אנחנו פה היום במסגרת 120 שנות ציונות.
<מרינה רוזנברג: התנועה הציונית ב-120 השנה הקודמות עשתה דבר ענק, הקימה את מדינת ישראל.
<מרינה רוזנברג: זה הסטארט אפ היהודי החשוב ביותר.
<מרינה רוזנברג: היום אנחנו במאה ה-21, יש לנו מדינה, ומה אנחנו צריכים?
<מרינה רוזנברג: אנחנו צריכים את הסטארט אפ היהודי החשוב ביותר במאה ה-21, שזה החזרה הביתה.
<מרינה רוזנברג: זה האג'נדה שלנו, זה מה שאנחנו מאמינים בו.
<מרינה רוזנברג: ההסתדרות הציונית העולמית והמחלקה לעידוד העליה הוקמה לפני שנה וחצי, אחרי הקונגרס האחרון.
<מרינה רוזנברג: ב-2016 עבדנו, אתם יכולים לראות במצגת, במדינות האלה, ועכשיו ב-2017 אנחנו עובדים גם כן, הרחבנו את הפעילות שלנו, ועובדים במדינות שונות נוספות פלוס גם כן עשינו בעצם התקשרות והולכים לפתוח כיתות אולפן גם במרוקו בספטמבר.
<מרינה רוזנברג: במהלך השנה אנחנו מגיעים למגע ישיר לרבע מיליון יהודים ברחבי העולם.
<מרינה רוזנברג: רבע מיליון יהודים בכל העולם.
<מרינה רוזנברג: זה מה שאנחנו מצליחים לעשות.
<מרינה רוזנברג: בוודאי שאנחנו לא פועלים לבד, בוודאי שאנחנו פועלים יחד עם השותפים שלנו, חברים שלנו לדרך, משרד הקליטה ובראשו סופה לנדבר, זה אופק ישראל ומנכ"ל החברה שמעון כהן, זה גם כן שותפים שלנו בסוכנות, ומחלקות בהסתדרות הציונית העולמית.
<מרינה רוזנברג: כל הפרויקטים שאנחנו עושים, אנחנו עושים אותם יחד, ויש הצלחות מאוד מאוד גדולות והעבודה הזאת בתיאום מאוד אפקטיבי.
<מרינה רוזנברג: בשנה האחרונה פתחנו 170 אולפנים בכל רחבי העולם.
<מרינה רוזנברג: 170 אולפנים, כי מאמינים שהשפה מאוד חשובה ושפה זה מה שמאחד את העם, זה מה שמקרב יהודי ליהודי וזה מה שמקרב את העם בתפוצות גם כן לארץ ישראל.
<מרינה רוזנברג: פעם שאלו אותי "מה המדד להצלחה, ומה עידוד עליה, אתם לא יכולים לדעת להגיד לנו את המספרים", חזרתי עכשיו מצרפת, סיימנו שנת לימודים באולפנים, הגיעו לשם מורים ותלמידים ובא אדם אחד מר אמסלם, הוא גר לא רחוק מפריז, 60 קילומטר, והוא אמר דבר מאוד חשוב, הוא אמר שהקהילה בעיר שלו התפרקה ורק בזכות כיתת האולפן הם התחילו, הם הצליחו להחיות אותה שוב, רק כיתת אולפן אחת בעיר אחת נתנה את הפוש לעידוד, להתאגדות של היהודים שגרים באותה עיר.
<מרינה רוזנברג: וזה המדד להצלחה.
<מרינה רוזנברג: אנחנו בונים גשרים במחלקה.
<מרינה רוזנברג: גשר של שפה, גשר של הבנה, גשר של תרבות, של זהות.
<מרינה רוזנברג: מה בעצם המטרה?
<מרינה רוזנברג: המטרה שלנו שכל אחד יוריד את הפחדים וגם כן יבוא לארץ מוכן.
<מרינה רוזנברג: מוכן נפשית, שהוא ידע בדיוק מה הולך בארץ, מה חיי היום יום כאן, מה החוקים.
<מרינה רוזנברג: זה מה שאנחנו עושים שם.
<מרינה רוזנברג: אנחנו מכינים את העולה הפוטנציאלי לעליה, וזו המטרה שלנו.
<מרינה רוזנברג: בוודאי שאנחנו פועלים בתקווה מאוד גדולה שכל אחד, כל המשפחות היהודיות וכל היהודים בעולם פעם אחת יכריזו בגאווה גדולה שישראל ביתנו ויבואו לכאן.
<קריאה: ולא התכוונת רק למפלגה.
<מרינה רוזנברג: ישראל ביתנו.
אברהם נגוסה: לא שמתי לב קודם, אבל חברת הכנסת לשעבר אנסטסיה מיכאלי נמצאת איתנו כאן.
<מרינה רוזנברג: אני רוצה פשוט עכשיו שתראו מי עובד, מי הצוות שלנו שפועל בחו"ל.
<מרינה רוזנברג: (מוקרן סרטון)
<מרינה רוזנברג: זה בעצם צוות חו"ל שמבצע מה שאנחנו פה מתכננים ומארגנים במטה בישראל.
<מרינה רוזנברג: כמו שאמרתי, המחלקה קיימת שנה וחצי וכשהתחלתי את הפעילות ישבתי וחשבתי מה אני צריכה לעשות כדי לעודד את העליה, למי אני צריכה לפנות.
<מרינה רוזנברג: התחלתי לשאול שאלות, מי מחליט לבוא לארץ?
<מרינה רוזנברג: מי במשפחה לוקח את האחריות להביא את המשפחה?
<מרינה רוזנברג: התחלתי בזהירות לשאול והתברר שבהרבה מקרים זו האשה.
<מרינה רוזנברג: באתי לבדוק האם בכלל יש איזה שהם נתונים או סטטיסטיקה, התברר שאין, אף אחד לא בד אף פעם.
<מרינה רוזנברג: היה לי נורא מעניין, באתי לאלי כהן מנכ"ל ההסתדרות הציונית העולמית ויש לו ניסיון רב בעבודה בסוכנות באותם הנושאים ודיברתי איתו.
<מרינה רוזנברג: עכשיו אני רוצה שהוא ירחיב וידבר על איך התגבש הרעיון הזה לעשות סקר כדי לדעת מי בעצם מחליט לעלות או לא לעלות.
אלי כהן: שלום לכולם.
אלי כהן: תודה רבה אדוני היושב ראש.
אלי כהן: אני קודם כל רוצה לברך אותך ואת חברי הכנסת ואת הועדה, אני התארחתי בועדה זו הרבה הרבה פעמים.
אלי כהן: אני חושב שיש כאן אירוע חגיגי מאין כמוהו, שמציין 120 שנה לקונגרס הציוני הראשון ובעצם לתנועה הציונית שהיום יש לנו הכבוד, אנחנו כאן, לייצג אותה ובהחלט זו אבן דרך.
אלי כהן: השאלה הייתה איזה ערך מוסף יש להסתדרות הציונית בהקמה של המחלקה הזאת כדי להגביר את נושא העליה.
אלי כהן: כולנו דשים בנושא של הפקטורים, הפקטור המושך והפקטור הדוחף, אנחנו תמיד מחפשים איפה יש צרות בחו"ל שדוחפות אותם לבוא, אבל איפה אנחנו במדינת ישראל מושכים אותם כאן.
אלי כהן: בשיחה שהייתה עם גברתי ראש המחלקה, סיפרנו את הסיפור אחד לשני של העליה.
אלי כהן: היא סיפרה את סיפור חייה ואני סיפרתי לה מה הביא אותנו, אמנם טיפה לפני זה, ב-1960, באוגוסט, כאשר המשפחה שלי החליטה לעלות וכך זה יצא באופן אקראי לחלוטין, לאמא שלי היו חמש אחיות ואחד אחד, וארבע אחיות עלו לארץ.
אלי כהן: החליטו לעלות לארץ.
אלי כהן: אבי עליו השלום, - - - תאריכו ימים עלי אדמות, לא בדיוק חשב שזו הדרך הנכונה להמשיך את חייו, והוא באמת היגר ממלייה למרוקו, לעיר אוז'דה.
אלי כהן: שם אגב אני נולדתי.
אלי כהן: ואחר כך פשוט מה שנקרא בעגה העברית העכשווית, אז זה לא היה קיים, "חפרה" לו וחפרה לו, ופשוט אמרה לו "אני הולכת עם המשפחה, אני הולכת לארץ" ואבא שלי עזב את העסקים שם, עזב את הכל והחליט לעלות לארץ.
אלי כהן: אבי עליו השלום נפטר לפני 35 שנה בערך ולימים אמי שתיבדל לחיים ארוכים, היא היום בת 92, היא נישאה מחדש למישהו מספרד, והוא משך אותה והיא הלכה אחריו.
אלי כהן: זה נשמע כמו טלנובלה אבל זה אמיתי.
אלי כהן: והיא נסעה לשם אחריו ואחרי ארבע שנים שוב, את התכונה היהודית הטובה של האשה היהודייה, חפרה לו וגם אותו היא העלתה לארץ והיא העלתה את המשפחה שלו לארץ ואנחנו באמת ראינו, בעצם ההשפעה של אמא שלי הייתה להביא אותנו, להביא את המשפחה, לעשות את זה פעם נוספת, בעצם נתנה לי איזו שהיא חשיבה בסופו של יום איך אתה מקבל החלטה משפחתית לעלות לארץ, ומשם הכדור עבר בחזרה לראשת המחלקה.
<מרינה רוזנברג: עשיתי סיבוב, שאלתי כל אחד שפגשתי, כל האנשים, וקיבלתי אותה תשובה.
<מרינה רוזנברג: עם הנכס הזה באתי למשרד הקליטה ואמרתי "האם אתם יודעים מי מחליט, מי עושה".
<מרינה רוזנברג: דיברתי עם המדען הראשי והוא אמר "את יודעת, בעצם אין ספר אקדמיה בנושא ולא שמעתי על סקרים מהסוג הזה וזה נורא מעניין".
<מרינה רוזנברג: עם הנורא מעניין הזה הלכתי לשר, עוד היה אלקין, הוא הלך איתנו ובדרך אמר "כן, אנחנו חייבים לבדוק את זה" וסופה לנדבר השרה המשיכה ועכשיו איתה אנחנו עושים את הסקר.
<מרינה רוזנברג: הסקר מאוד מעניין וגם כן עוד כמה דברים שמצאנו אותם בדרך, המדען הראשי יציג עכשיו את התוצאות.
<מרינה רוזנברג: מה שעוד נורא מעניין זה שהתחלתי לבדוק האם יש תכניות לנשים, תכניות למשפחות, והתברר שגם לא.
<מרינה רוזנברג: היו תכניות לצעירים, לנכים, לבודדים, לכאלה ואחרים, אבל ספציפית לנשים ולמשפחות לא היו תכניות הכנה.
<מרינה רוזנברג: אני מעבירה את הכדור למדען הראשי של המשרד, פרופסור ולדימיר חנין.
אברהם נגוסה: אני מתנצל שאני לא אשמע את זה כיון שאני צריך ללכת להצבעה.
טלי פלוסקוב: תודה אדוני.
טלי פלוסקוב: כן בבקשה.
<ולדימיר חנין: שלום לכולם, מכובדיי.
<ולדימיר חנין: בראשית דבריי כמובן אני מבקש לברך את ההסתדרות הציונית ובקרב שאר המוסדות הלאומיים על שיתוף הפעולה עם משרד העליה והקליטה בכלל ובפרט, או הייתי אומר, כל עוד זה מגיע למחקר במיוחד המחלקה לעידוד העליה על שיתוף הפעולה עם משרד העליה והקליטה וזה באמת נושא מעניין.
<ולדימיר חנין: כשמרינה פנתה אלינו ודיברה איתי בנושא מי באמת מחליט, מי מה שנקרא, הנקודה הפרלימינרית, מי בסופו של יום, איך אמרת, חופרת בסופו של יום.
<ולדימיר חנין: הלכתי לבדוק את הספרות האקדמי ומסת
<ולדימיר חנין: בר שכמובן הנושא המגדרי קיים בחקר סוציולוגי של ההגירה ואנחנו יודעים שהגברים הם יותר ניידים, אבל פה ושם בלי להיכנס יותר מדי לעומק, יש ספק בקהילייה האקדמית האם באמת הגבר הוא אותו סובייקט שמקבל את ההחלטה או לפחות מעלה את השאלה.
<ולדימיר חנין: הלכתי להנהלת המשרד עם כל הסיפור, וכמובן, אנחנו לא משרד שמתעסק במחקרים אקדמיים, אנחנו חייבים תוצאות יישומיות שאפשר להפקיד אותם מיד לפעילות ובניית המדיניות.
<ולדימיר חנין: בהחלט כל נושא שאנחנו מתייחסים לקהילות שונות ברחבי העולם ככלל, כרגע כבר לא מספק את הסחורה.
<ולדימיר חנין: אנחנו חייבים לחדד את המסרים ולפנות לקטיגוריות שונות.
<ולדימיר חנין: לנוער, לצעירים, לילדים, נשים וגברים בוודאי, וההנחה האקדמית שמרינה הגיעה אליה, כדי להפוך אותה להנחה היישומית, שזה באמת החלק הנשי של הקהילה, ושווה לבדוק, ובדקנו.
<ולדימיר חנין: אנחנו כרגע בעיצומו של מחקר מאוד נרחב בקרב יוצאי מדינות דוברות אנגלית, ספרדית, צרפתית ורוסית, ובהמשך אני מאוד מקווה נגיע גם לאותן קהילות קטנות שאתם מדברים עליהן, וגם בוא לא נשכח בוודאי את התפוצה הישראלית שנמצאת בחו"ל, שכרגע יש משהו כמו 560,000, 570,000 בעלי דרכון ישראל שבאופן קבוע מתגוררים בחו"ל, ועם בני משקי בית זה מתקרב כבר ל-750,000, גם אחת מהקהילות הגדולות ברחבי העולם, אבל בינתיים זה מה שיש.
<ולדימיר חנין: קודם כל נתחיל מהדברים שהם מובנים מאליהם, כל סטודנט שנה א' במחלקה לסוציולוגיה ומדעי המדינה יודע אנתרופולוגיה, יודע שיש מה שנקרא גורמים דוחים וגורמים מושכים, אבל אני מבקש להתייחס לעמודה השלישית, שזה קודם כל יש גם גורמים שאנחנו לפעמים שוכחים מהם, זה באמת הגורמים הקולטים.
<ולדימיר חנין: כפי שפעם אמר נתן שרנסקי אנחנו מאוד רוצים שיבואו למדינת ישראל לא כי רע להם בתפוצות אלא כי טוב להם בארץ.
<ולדימיר חנין: חלק מהמחקר זה באמת להבין עד כמה הניסיון של הקליטה של חבר'ה שהגיעו ארצה, עולים שהגיעו ארצה לפני חמש שנים, עשר שנים, 15 ו-20 שנה מהמדינות הקטנות, עד כמה זה התאים לציפיות והאם הם היו ממליצים לבני משפחתם ובני אותם קהילות שעדיין נמצאים בחו"ל ללכת באותה דרך.
<ולדימיר חנין: אני אעשה את זה בקצרה, אני מאמין שתוצאות המחקר יהיו זמינים לכל מי שמעוניין.
<ולדימיר חנין: ודאי מדברים על השלבים של קבלת ההחלטות, אנחנו פחות או יותר יודעים מהמחקרים השונים גם שכל עוד מדובר על נושא העליה בקרב יהדות התפוצות יש שלוש קטגוריות: קטגוריה ראשונה אלה שכבר החליטו לעלות, מה שלא יהיה, שזה פחות או יותר בין 10%-15%, השאלה מתי.
<ולדימיר חנין: יש את אותם 10%-20% שהחליטו לא לעלות כל עוד לא יקרה משהו דרמטי, אבל 50%-60% הם מתלבטים, וזה תלוי במה שנקרא אותם הגורמים, מושכים ודוחים, שהם אכן מקבלים את ההחלטה ומי מקבל את ההחלטה.
<ולדימיר חנין: אפשר להגיד שהגורם הנשי הוא לפי ההיפותזה הזאת, הנחת המחקר, הופך להיות הגורם הדומיננטי.
<ולדימיר חנין: קודם כל אנחנו רואים את זה מהפיילוט, מהשלבים הפרלימינריים של המחקר - - -
<קריאה: הרצל הגיע.
<קריאה: אל תשימו לב אלי, תמשיכו.
<ולדימיר חנין: אנחנו כרגע, אדוני הרצל, מדברים על העובדה שאם תרצה אין זו אגדה.
<ולדימיר חנין: אנחנו רצינו לעשות על זה מחקר, שבזה זה בא לידי ביטוי.
<ולדימיר חנין: בקיצור אחת מתוצאות המחקר, אנחנו רואים שהנשים הם לעתים יותר קרובות מגברים משפיעות על תהליך קבלת ההחלטות וההחלטה הסופית, וגם לא פחות חשוב מזה, מה שאמרת אלי, לאיזה כיוון.
<ולדימיר חנין: כל עוד יש במשפחה החלטה לעזוב את המדינה.
<ולדימיר חנין: כי - - - לא כדאי להישאר.
<ולדימיר חנין: אז בהחלט החלוקה בין גברים לנשים היא לאן הולכים, נגיד ארצות הברית או ישראל.
<ולדימיר חנין: צרפת או גרמניה.
<ולדימיר חנין: בדרך כלל גילינו שהנשים הן יותר אלה שאומרות "די לעבור בין קבוצה לקבוצה, עולים ארצה".
<ולדימיר חנין: נעזוב את המצגת, כל אחד מוזמן לקבל אותה, אני רק רוצה להתייחס לנקודות העיקריות.
<ולדימיר חנין: אז קודם כל מהפוקוס גרופ, קבוצות מיקוד, אנחנו מבינים מתוצאות המחקר שקודם כל זו החלטה משותפת, גם בקרב דוברי צרפתית, גם בקרב דוברי רוסית, אני מאמין שנגיע לאותן מסקנות כשנדבר על דוברי האנגלית והספרדית, אבל לנשים יש תפקיד מאוד חשוב לא רק בנושא של קבלת ההחלטות, הן מה שנקרא גוררות את הגברים אחריהן, אבל גם בשלבים הראשונים של ההתאקלמות בארץ.
<ולדימיר חנין: נשים מתמודדות יותר מול הבירוקרטיה, בכל המובנים של המילה, גם במובן החיובי וגם במובן השלילי, זאת אומרת רישום לבית ספר, הוצאת תעודות, פתיחת חשבונות וכל זה.
<ולדימיר חנין: אם מדברים על מסרים ופעילות כבר שם, קליטה פרלימינרית, אם מדברים על ללמד או לחנך את העולים הפוטנציאליים יש נקודות בשביל נשים.
<ולדימיר חנין: אותו דבר רואים מקבוצות מיקוד שנעשו בקרב יוצאי ברית המועצות, כמובן הסיבות לעליה הן שונות בין מדינה למדינה, אם נגיד אלה שעולים ממדינות אירופה הסיבה היא יותר אנטישמיות וחוסר הוודאות במדינות כמו דוברות צרפתית, בברית המועצות לשעבר אנחנו רואים סיבות פוליטיות וכלכליות בעיקר, בקרב אלה שעלו ארצה.
<ולדימיר חנין: צריך כמובן לקחת את זה בחשבון, כל עוד מדברים על בניית מדיניות הקליטה ופעילות בקרב יוצאי מדינות שונות.
<ולדימיר חנין: לסיום, אני רוצה להביא בפניכם כמה נתונים של המחקר, אותו מחקר פיילוט שאנחנו מדברים עליו.
<ולדימיר חנין: קודם כל אתם רואים, חבריי מוריי ורבותיי את ההבדל בין הסיבות - - - עליהם לעליה, נימוקים לעלייה, מניעים לעלייה.
<ולדימיר חנין: אתם רואים לפחות בשלושת הנקודות האלה הבדל מובהק בין נשים וגברים.
<ולדימיר חנין: ההפרש בין 18% ל-21% הוא הבדל משמעותי כי המדגם הוא מדגם גדול.
<ולדימיר חנין: אנחנו עושים סקר בקרב כמעט 2,000 איש שזה לא מעט אנשים בשביל סקרים בסיטואציה הזאת.
<ולדימיר חנין: אז כפי שאתם רואים אנטישמיות זה דבר שיותר מטריד את הנשים מאשר את הגברים, לעומת זאת אנחנו רואים דברים כמו חוסר יציבות במדינה מסוימת, מצב פוליטי, שזה דבר שיותר מטריד את הגברים.
<ולדימיר חנין: אנחנו רואים מצד אחד שנשים, כל עוד הן חושבות על סיבות לעליה, הן יותר חושבות על העתיד של הילדים והמשפחה, יחד עם זאת, יש יותר נשים שבאות ארצה בעקבות הילדים, לעומת הגברים שבאים יותר ארצה בעקבות ההורים, בדיוק מה שאמרת.
<ולדימיר חנין: המצב הסוציו אקונומי או יותר נכון הרצון לשפר את המצב הסוציו אקונומי, זה עדיין תפקידם של הגברים, זאת אומרת הם שחושבים על העתיד הכלכלי של המשפחה, אבל ל- - - את המשפחה, לשרש אותה, ולנצל את ההזדמנויות הכלכליות, זה התפקיד של הנשים, לפחות כך זה נובע מהסקר שאנחנו מתעסקים בו.
<ולדימיר חנין: הדבר האחרון, חוזרים לנושא שעולים ארצה לא כי רע בתפוצות אלא כי טוב בארץ, תמיד האינדיקציה מה האחוז של אלה שעלו לפני 5, 10, 20, 25 שנה, מה האחוז מתוכם שרוצים לעזוב את הארץ.
<ולדימיר חנין: אנחנו חוזרים, אדוני היושב ראש, לאותו נושא שכבר דנו בו לפני כחודש.
<ולדימיר חנין: כפי שאנחנו רואים כ-75% לא עוזבים לשום מקום וההבדל בין גברים לנשים בסיטואציה הזאת הוא לא גדול, רק פחות מ-15% או כל עוד אפשר להחזיר את הגלגל אחורה, היו בוחרים במדינה אחרת, או נשארים בארץ המוצא, כפי שאנחנו רואים בין נשים וגברים חוץ מאלה שמתקשים לענות לשאלה הזאת, כמעט אין הבדל, ולדעתי טוב שכך.
<ולדימיר חנין: תודה רבה.
טלי פלוסקוב: רק משפט אני חייבת להגיד.
טלי פלוסקוב: נכון שאנחנו נשים יודעות לחפור יותר טוב מגברים.
אברהם נגוסה: אני בטוח שתשמחו מאוד לשמוע, הלכתי להצביע בוועדת הכנסת כדי לתת חובת - - - להצעת חוק כדי לקדם את הדיון בהצעת החוק בנימין זאב הרצל, וזו הנצחה לזכרו ופועלו, תיקון מימון הפעילות מוסדות ההנצחה.
אברהם נגוסה: היום הייתה ההצבעה, ואני יצאתי כדי להצביע בנושא הזה.
אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך, עם הדובר הבא שלנו, ממלא מקום - - -
<מרינה רוזנברג: לא, עוד לא סיימנו.
<מרינה רוזנברג: הוא עשה חלק של ההצגה שלי.
<מרינה רוזנברג: עד 12.00, אנחנו יודעים.
<מרינה רוזנברג: אסתריקה נגיד בבקשה.
<אסתריקה נגיד: אני מבאר שבע, נולדתי בתוניס, אנחנו חמש בנות ובן אחד.
<אסתריקה נגיד: בתקופה ההיא אחי רצה לעלות מעליית הנוער, ואז הוא התקדם עם עליית הנוער ואמי לא ויתרה על זה, היא עמדה על זה, אם הוא הלך, כולנו הולכים אחריו.
<אסתריקה נגיד: אבי לא רצה, הם הסתכסכו, היה סיפור ולא עזר לו שום דבר.
<אסתריקה נגיד: הוא הגיע בעליית הנוער, אנחנו אחריו ישר לפרדס חנה, ומפרדס חנה עברנו לנתניה והיינו בבית עולים וממש ממש עולים חדשים לכל דבר, אבל השתלבנו יפה, השתלבנו עם החברה.
<אסתריקה נגיד: הייתה לי אחות אחת שלא רצתה להגיע ארצה ואמא שלי לא ויתרה, היא השאירה אותה בתוניס והיא באה יחד איתנו כי היא אמרה "לא יעזור שום דבר, אני לא אשאיר את הבן שלי פה בארץ לבד ולא אגיע", ומאז ועד היום אין מה להגיד, הבדל שמיים וארץ, כמו שאומרים "הסבר פניך לתייר" היה הכל טוב.
<אסתריקה נגיד: קיבלו אותנו יפה ודאגו והכל, והגענו, כל מה שרצינו קיבלנו וממש האחיות שלי צמחו וגדלו וגם הן היו כאלה, הן היו החלטיות והן קבעו בבית מה הולך.
<אסתריקה נגיד: הבעל יכול להתייעץ עם חברים, כדאי לא כדאי, מתייעץ עם עצמו, הכל, אבל מה שהוביל את הכל זה האמא האחת והיחידה.
<מרינה רוזנברג: תודה רבה.
<מרינה רוזנברג: אנחנו גם לא חיכינו לתוצאות של הסקר כדי להתחיל ולעשות פעילות בקרב הנשים והמשפחות.
<מרינה רוזנברג: את הפיילוט הראשון שלנו עשינו בצרפת.
<מרינה רוזנברג: בבקשה דוד.
<דוד גרדוביץ: שלום.
<דוד גרדוביץ: אני מנחה הורים במרכז להורות משמעותית באשדוד.
<דוד גרדוביץ: אני אתחיל דווקא מקליטת עליה ולא מעידוד עליה כי בעצם באשדוד וגם בארץ, לא רק באשדוד, אנחנו מקיימים סדנאות להנחיית הורים לעולים החדשים.
<דוד גרדוביץ: ראינו שבהחלט, במיוחד בשנה הראשונה משבר העליה מגיע גם כן לתוך המשפחה.
<דוד גרדוביץ: כולנו מכירים את הסיפורים שלא קל למשפחה כמשפחה להיקלט בארץ, ומפה עם ההסתדרות הציונית הגענו למסקנה שכדאי לנסות להכין את המשפחות לפני העליה, ולדבר על השינויים שהולכים להיות בתוך המשפחה, ובהחלט פה לאמא יש את התפקיד החשוב ביותר, כי אנחנו יודעים שבנושא חיזוק המשפחה והאווירה המשפחתית האמא היא הגורם המרכזי.
<דוד גרדוביץ: התחלנו בפיילוט, גם בצרפת היינו לפני חודש, ובבלגיה, לדבר עם ההורים, לדבר עם המשפחות לפני העליה על מנת לחזק אותם בתהליך שהוא לא תהליך פשוט שעוברים ממדינה למדינה.