GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מרינה זמסקי: לכן אני קוראת פה, יושב ראש הועדה, שתצא עם קריאה לכל חברי הכנסת סוף סוף להפסיק לעוות את הנתונים, והמדינה חייבת לקחת אחריות.
<מרינה זמסקי: כבר בדו"ח מבקר המדינה נאמר לא פעם אחת, שברגע שהמדינה מעניקה תעודת זכאות, לא משנה אם זו תעודת זכאות בהיותו עולה או היותו ותיק, היא לוקחת אחריות והיא מתחייבת לספק דיור לאותו בנאדם.
<מרינה זמסקי: אנחנו שוב רואים שהמדינה כן עושה ניסיונות לספק דיור לזכאי משרד השיכון, וממש סומכת על משרד הקליטה.
<מרינה זמסקי: עם כל הכבוד למשרד הקליטה, המשרד עושה עבודה טובה, המשרד משתדל.
<מרינה זמסקי: אני לא חושבת שאפשר לזרוק על משרד הקליטה אחריות על בניית מקבצים והוסטלים, זה לא משרד מיועד לבנות, ולא משרד מיועד לחלק אדמות.
<מרינה זמסקי: יש לנו את משרד השיכון וכל הרשויות מסביב מרוכזות, הן חייבות לקבל החלטה ולא משרד הקליטה.
<מרינה זמסקי: היום אין שום הבדל בקריטריונים לא של קשישים ולא של נכים, ההבדל היחידי זה מספר ילדים במשפחות חד הוריות, אבל לא משנה, ברגע שהמדינה מקנה את תעודת הזכאות, אין הבדל בין זכאים בתור הזה או זה.
<מרינה זמסקי: אם נוח לממשלה להחזיק את האנשים במשרד הקליטה ולא לראות אותם בעיניים, זו ממש שערורייה וצריך להפסיק את זה.
<מרינה זמסקי: לפני שנתיים פניתי לחברת הכנסת טלי פלוסקוב, למשרד השיכון ולמשרד הקליטה, והצעתי פתרון חירום לקשישים במתווה של השכרה ארוכת טווח באחריות המדינה.
<מרינה זמסקי: אני מאוד מודה לטלי פלוסקוב שלקחה את הרעיון ומקדמת את היוזמה, וחבל שמשרד הקליטה לא התייחס, אני לא קיבלתי שום תגובה לפנייתי למשרד הקליטה.
<מרינה זמסקי: בהצלחה, אנחנו רואים בזה פתרון.
אברהם נגוסה: סמנכ"ל משרד הקליטה חביב קצב, בבקשה.
<חביב קצב: שלום.
<חביב קצב: קודם כל אני רוצה להגיד הערה.
<חביב קצב: שיניתי ממנה
<חביב קצב: גי פעם ראשונה לאחר עשרות שנים שאני בוועדות הכנסת והפסקתי גברת באמצע דבריה.
<חביב קצב: זה לא נעשה סתם, זה נעשה כי דבר אחד, אני פקיד ששומר על השירות הציבורי, אני גאה שאני פקיד.
<חביב קצב: אני עובד על פי מינהל תקין ואני לא מוכן שפקידה שמייצגת משרד אחר תתקוף או תעלה נתונים בפני משרד אחר באמצע הועדה, בלי לשתף קודם, בלי לעדכן קודם, בלי להעביר שום מידע.
<איילת הלברשטט - עטיאס: אנחנו פרסמנו נייר עמדה.
<חביב קצב: אני מצהיר פה שאני לא קיבלתי אף נייר.
<חביב קצב: שאני פעם ראשונה שאני שומע את הגברת, פעם ראשונה שאני רואה אותה, אני חושב שזה לא מינהל תקין.
טלי פלוסקוב: לא נשלח, אני רואה מי הנמנעים, לא נשלח למשרד הקליטה.
אברהם נגוסה: אני לא חושב שזה עניין של מינהל תקין.
אברהם נגוסה: זה שקיפות.
<חביב קצב: זה מינהל תקין אדוני.
<חביב קצב: יש כללים - - -
אברהם נגוסה: יש דור חדש שרוצה לעבוד בשקיפות.
אברהם נגוסה: יש דור ישן שעדיין 'שמור לי ואשמור לך'.
<חביב קצב: אדוני, אני יכול לעדכן אותך שזה לא סותר את הכללים.
<חביב קצב: בוא לא נוותר על הכללים האלה כי בסוף אנחנו נגיע ל- - -.
<חביב קצב: ולגופו של עניין, קודם כל בפגישה שאנחנו ישבנו, חברת הכנסת טלי, ישבנו ביחד עם שר השיכון, הוא פתח ואמר "אתם יודעים מה מספר הזכאים בדיור ציבורי במדינת ישראל?
<חביב קצב: 150,000".
<חביב קצב: אני חייב להגיד לך שהוא צודק.
<חביב קצב: כי 150,000 אלה אותם אנשים שזכאים לסיוע בשכר דירה.
<חביב קצב: מי מוגדל, מי פחות מוגדל, מי יותר, מי פחות, מי סכום כזה, מי סכום אחר.
<חביב קצב: שבתוך ה-150,000 שהמספר הזה משתנה כל הזמן, אני מדבר על לפני חצי שנה, מתוכם כ-65,000 קשישים שהתנאי שלהם שהם זכאים לסיוע מוגדל, זה שהם מקבלים השלמת הכנסה פלוס קצבת זקנה.
<חביב קצב: זאת אומרת, עדיין כולם חסרי דירה, כולם מתקיימים מקצבת תמיכה של הביטוח הלאומי ואנחנו יודעים מה הגובה שלה, וזה לא משנה אם הגיל קצת יותר או פחות, מקבלים תוספת סיוע נמוכה בשכר דירה, ואנחנו יודעים שקצבת הביטוח הלאומי לא כוללת בתוכה את מרכיב הדיור, והאנשים האלה צריכים להתמודד עם פתרונות בשוק החופשי, לעבור דירה ולצאת מדירה, או לגור עם המשפחה, לגור בתנאים לא הכי מכובדים בכל מיני מקומות.
<חביב קצב: זאת הבעיה.
<חביב קצב: הבעיה הזאת שאנחנו לצערנו מזה שנים ארוכות לא בונים או לא מפעילים בניה ציבורית, או לא נותנים מענה מספיק לבעיה הזאת, היא בעיה מאוד מורכבת, ואני חייב להגיד בהגינות הממשלה כל הזמן וכל ממשלה שמגיעה מוסיפה ונותנת עוד פתרונות, ונותנת עוד פתרונות ונותנת עוד פתרונות, הן ברמה הכספית והן ברמת הבניה והן ברמת הפעלת הבניה, הן באמצעות משרד הקליטה, הן באמצעות משרד השיכון, הן באמצעות עמידר והן באמצעות עמיגור, אבל ההיקף של הדרישה הוא כזה עצום, הוא כזה גדול, לצערנו אנחנו רצים אחרי אותם אנשים, השעון הביולוגי לא עוצר, אנשים מבוגרים, אנחנו מאחלים להם בריאות אבל לצערי התנאים שהם גרים בהם בשוק החופשי, הם לא תנאים הכי קלים והכי פשוטים.
טלי פלוסקוב: חבל שהגענו למצב הזה.
<חביב קצב: את הנושא הזה, חברת הכנסת טלי, אני לא אגיד לך ממתי אני מדבר על זה, ממתי אנחנו מעלים.
טלי פלוסקוב: אני לא באה אליך אישית בטענה.
טלי פלוסקוב: המצב של היום זו תוצאה של מדיניות לא אחראית, אי עשייה.
<חביב קצב: לא הייתי אומר אי עשייה.
<חביב קצב: לא הייתי אומר את זה.
טלי פלוסקוב: אם ב-2014 ניקנו רק שש דירות ציבוריות, אז אפשר כבר - - -
<חביב קצב: חברת הכנסת טלי, אסור לקפח את מה שנעשה ונעשה הרבה מאוד על ידי כל הממשלות.
<חביב קצב: אי אפשר להגיד שלא נעשה.
<חביב קצב: ואני בתור מישהו שמשנת 1985 מלווה את הנושא של הדיור, אני לא יכול להגיד שלא נעשה.
<חביב קצב: אי אפשר להגיד את זה.
<חביב קצב: את המשפט הזה אי אפשר להגיד.
<חביב קצב: נעשה הרבה מאוד, ממשיכים לעשות הרבה מאוד.
אברהם נגוסה: מספר הממתינים לדיור הציבורי כל הזמן גדל ולא יורד.
<חביב קצב: לא נכון.
<חביב קצב: מספר הדיור הציבורי היה צריך להיות עכשיו - - -
אברהם נגוסה: לפני שנתיים דיברנו על - - -
טלי פלוסקוב: הוא יורד, עכשיו בועדה דיברנו, נתנו לנו נתונים מדויקים.
טלי פלוסקוב: 58,000 יחידות דיור כרגע יש בעמידר, כשהיו 150,000.
טלי פלוסקוב: תראה איזו ירידה.
טלי פלוסקוב: אגב, אדוני היושב ראש, אולי נציע הצעת חוק בהוראת שעה שבשלוש השנים הקרובות אסור למכור דירה ציבורית בכלל?
טלי פלוסקוב: בואו נעצור את החוק הזה שבזמנו חוקקו, מספיק למכור אותן.
<חביב קצב: הבעיה של המלאי של הדיור הציבורי היום היא הבעיה שאנחנו מתמודדים איתה כולנו.
<קריאה: העניין הוא שלא בנו פשוט.
<קריאה: ואפשר - - -
טלי פלוסקוב: ומוכרים.
<חביב קצב: הבעיה של מלאי הדיור הציבורי זה בעיה של כולנו.
<חביב קצב: אנחנו ביחד עם משרד השיכון עובדים בשוטף על כל הנושא הזה, על כל הפרויקט הזה.
<חביב קצב: אנחנו גם ביחד עם משרד האוצר עובדים בשוטף.
<חביב קצב: אנחנו מקדמים כרגע כמה סוגי פתרונות להקל על המצוקה, וגם להפעלת הבניה.
<חביב קצב: מחר יש דיון בנושא הזה גם אצלך ביחד עם השרה, אז אני לא אכנס לנושא הזה, אבל אני חייב להגיד שני משפטים.
<חביב קצב: אחד – הנושא של הזכאות לפי תור הממתינים או לפי גיל, על פי חברת הכנסת, להחליט בסוגיה הזאת זה לא דבר כזה פשוט.
טלי פלוסקוב: לא אמרתי שזה פשוט.
טלי פלוסקוב: ולהמשיך ככה אתה חושב שזה בסדר?
<חביב קצב: כל העולים יודעים להעריך מה זה תור ממתינים ותור עליה.
<חביב קצב: באותו רגע שנתחיל לשבש את התור הזה,\
<חביב קצב: אני מוכן לשמוע, אני מוכן לשבת איתך ולקיים איתך דיון, אין שום בעיה, בבקשה.
<חביב קצב: אני מוכן לעשות קבוצת דיון, אני מוכן לעשות קבוצת מיקוד, אני מוכן לשמוע דברים חדשים.
<חביב קצב: לא כל מה שאנחנו חושבים שזה 100% בסדר, אנחנו יכולים גם לשמוע כל הזמן.
<חביב קצב: ואת יודעת שאנחנו מקשיבים, ואנחנו נעשה את זה.
<חביב קצב: אבל זו סוגיה לא קלה, לא פשוטה, מורכבת מאוד, ואת יודעת לא פחות ממני כמה הסוגיה הזאת מורכבת, אבל בבקשה - - -
טלי פלוסקוב: אבל זה עושה רושם של אי שקיפות ואי בהירות כשאדם היה מס' 3 ופתאום אומרים לו שהוא 103, הוא לא מבין מאיפה זה פתאום צץ.
טלי פלוסקוב: זה בדיוק זה.
<חביב קצב: אבל זה לא משנה את העובדה כי אנשים מתווספים, אנשים מגיעים.
<חביב קצב: אין שום בעיה גבירתי, אני מוכן לקיים איתך דיון, מוכן לעשות גם קבוצת מיקוד בנושא.
<חביב קצב: בבקשה, יכול להיות שצריך לשלב בין זה לבין זה, אנחנו בכיף נשמע את זה.
<חביב קצב: אני חייב לך נקודה חשובה מאוד, להבהיר את הנושא של כתב ויתור על סודיות.
<חביב קצב: על פי חוק צנעת הפרט אסור לנו כפקידים לדעת מה הפרטים הרפואיים של אותו אדם שבא עם טופס תפקודי של הרופא, אם בנאדם לא נתן לנו רשות לכך.
טלי פלוסקוב: גם אם הוא מביא אישית אישור?
<חביב קצב: גם אם הוא מביא אישית.
<חביב קצב: אסור לנו על פי חוק צנעת הפרט.
<חביב קצב: אנחנו עושים את זה, כפו את זה עלינו.
טלי פלוסקוב: שניה, אני רוצה להבין.
טלי פלוסקוב: אם אדם יש לו בעיה באישור רפואי והוא נותן לך אותו, הוא מעביר, זה כבר ויתור סודיות.
<חביב קצב: הוא לא - - -
טלי פלוסקוב: אם אין לך אישור ואתה רוצה להגיע לתיק שלו בלי ידיעתו, אתה צריך את כתב ויתור הסודיות.
<חביב קצב: לא, הוא לא מגיע רק אליי.
<חביב קצב: הוא מגיע גם לוועדה.
<חביב קצב: הוא מגיע יותר מאשר אלי - - -
טלי פלוסקוב: אז הועדה כן נכנסת לתיק שלו?
<חביב קצב: כשיש כתב ויתור תביעות, שמים בפני הועדה את הטופס התפקודי שלו, את המצב הרפואי שלו.
טלי פלוסקוב: טופס תפקודי, אדם מוסר לך, זה מה שאני רוצה להבין.
<חביב קצב: גם אם הוא מוסר לי, אני חייב על פי דין, על מנת להציג את זה בפני הועדה, אני חייב שהוא יחתום לי שהוא מרשה לי.
<חביב קצב: כמו שאני הולך לסוכן ביטוח, אם אני צריך להגיש תביעה נגד סוכן ביטוח, אני צריך לחתום - - -
טלי פלוסקוב: הבנתי, זה כדי להציג בפני הועדה.
<חביב קצב: אם אני מופיע בפני ועדה רפואית בביטוח הלאומי, אני צריך לחתום בפני ועדה רפואית בביטוח הלאומי כתב ויתור סודיות, זה החוק.
טלי פלוסקוב: אני שואלת שאלה אחת, אתה בעצמך לא פונה לקופת חולים לקבל בלי ידיעתו של האיש את המידע?
<חביב קצב: לא, חס וחלילה.
טלי פלוסקוב: הבנתי.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת אתה צריך את זה כדי להציג - - - מה שאדם ביד מסר לך.
טלי פלוסקוב: מקובל.
<חביב קצב: אני לא עוקב אחריו, לא פונה לאף אחד, לא פונה לרופא שלו, לא פונה לקופת חולים שלו ולא פונה לאף אחד.
<חביב קצב: שתבינו, אנחנו פועלים פה על פי - - - הנקודה של רופא אישי ורופא ועדה.
<חביב קצב: הועלה פה הנושא.
<חביב קצב: אדם מקבל, לא קרה לנו מצב שרופא אישי של מישהו אומר שהבנאדם הזה מנהל משק בית עצמאי ורופא שלנו בא ואמר שהוא לא מנהל משק בית עצמאי.
טלי פלוסקוב: היה לנו מקרה בועדה הקודמת.
<חביב קצב: תגידי את המקרה, אני אחראי.
טלי פלוסקוב: היה לנו מקרה, הוא הביא אישור מרופא משפחה שהוא עצמאי.
אברהם נגוסה: זו הייתה אישה - - - בשבוע שעבר.
<חביב קצב: חברת הכנסת טלי, בבקשה, אנחנו מסתמכים על אותו אישור.
<חביב קצב: מי קובע שאדם מתפקד?
<חביב קצב: מי קובע שאדם עושה 1, 2, 3, 4?
טלי פלוסקוב: רופא משפחה יודע הכי טוב.
<חביב קצב: אנחנו לא יודעים, אנחנו מסתמכים על אותו טופס.
טלי פלוסקוב: טופס תפקודי.
<חביב קצב: ואם יש משהו שונה, גבירתי, תגידי לי.
אברהם נגוסה: שמענו בשבוע שעבר בדיון שכשרופא המשפחה נותן טופס תפקודי, הטופס תפקודי הזה צריך לעבור לוועדה של משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: הועדה קובעת.
<חביב קצב: הועדה לא קובעת, הועדה מסתמכת.
אברהם נגוסה: רגע, זה מה שנאמר.
אברהם נגוסה: על סמך הטופס התפקודי מרופא המשפחה המטפל, הטופס הזה מופיע בפני הועדה.
אברהם נגוסה: הועדה, כפי שהמנכ"ל הסביר, מורכבת מאנשים מקצועיים, גם רופאים.
אברהם נגוסה: הם מחליטים אם אותו אדם יכול לקבל.
טלי פלוסקוב: היה לנו מקרה, עוד פעם, היה לנו מקרה שהועדה קבעה אחרת מהטופס.
<חביב קצב: הועדה לא קובעת, אני אומר לך באחריות.
<חביב קצב: הועדה לא תקבע מי שחלילה שלא מנהל משק בית עצמאי, שהרופא שלו אמר שהוא כן מנהל משק בית עצמאי.
טלי פלוסקוב: אם יש לי מקרה כזה אתה בודק לי את זה?
<חביב קצב: תביאי לי את המקרה.
טלי פלוסקוב: אני מדברת על מקרה בדיוק כזה.
אברהם נגוסה: המקרה משבוע שעבר, שהרופא בטופס תפקודי הגדיר, במקרה זו אישה שהייתה פה בשבוע שעבר בדיון, הגדיר אותה כעצמאית ויכולה לנהל משק בית, הטופס הזה לא אושר על ידי הועדה.
אברהם נגוסה: הועדה החליטה אחרת.
אברהם נגוסה: זו הייתה הטענה.
<חביב קצב: אני אשמח לקבל את הטופס הזה.
אברהם נגוסה: גברת אליזבתה, אני זוכר את השם.
טלי פלוסקוב: אני מבטיחה להעביר לך אישית.
<חביב קצב: הלא אנחנו לא יודעים, איך נוכל לדעת?
<חביב קצב: לא נוכל לדעת.
אברהם נגוסה: היא תעביר.
<חביב קצב: דיברת גבירתי על התכנית של 70 שנה.
טלי פלוסקוב: לא, לא אני.
טלי פלוסקוב: קסניה דיברה.
אברהם נגוסה: אני הצעתי שלקראת שבעים שנה למדינת ישראל לעשות משהו, חבילה, לתת חד פעמי כדי למנוע את ה - - -
טלי פלוסקוב: זה בנוסף למה שמירי רגב מבקשת לחגיגות שבעים שנה.
טלי פלוסקוב: מירי רגב מבקשת, והיא שרת התרבות, וברור, מבקשת תקציבים לא מבוטלים לטובת העניין.
אברהם נגוסה: לא קשור לזה.
אברהם נגוסה: אני לא דורש לחגיגה.
אברהם נגוסה: אני דורש לפתור מצוקה.
<חביב קצב: אני אעלה את זה בפני השרה, אני יושב מחר איתה בדיון, אני אדבר איתה על הנושא הזה.
<חביב קצב: לנושא שכירות ארוכת טווח, לא משנה איך קוראים לפתרון.
<חביב קצב: אנחנו כשהיה פה דיון מאוד מקיף אצלך בועדה ב- - - אנחנו קיימנו דיון מאוד מפורט בנושא הזה, ובאנו ואמרנו, כל מי שנמצא בשכירות ארוכת טווח ורוצה להפסיק ולחזור לתור, מיד, לא מגבילים אותו, לא אומרים לו "תחכה", וזו החלטה חד משמעית.
<חביב קצב: אבל מצד שני, אם אתה רוצה לקבל תוספת, יותר כסף ממישהו אחר שלא מקבל, אז בבקשה, אתה נמצא במסלול שכירות ארוכת טווח ואתה מוקפא בטיפול.
<חביב קצב: זכותך המלאה מיידית להפסיק את זה, ללא שום קנס.
טלי פלוסקוב: זה מה שנאמר פה בועדה, אני זוכרת את זה.
<חביב קצב: ואני חוזר על זה כרגע בועדה, זה היה סיכום באותו יום, אנחנו אמרנו את זה ואני חוזר על זה גם עכשיו.
<חביב קצב: חד משמעית, כל אדם זכותו המלאה, מה שפעם אמרנו, חמש שנים לא מטפלים בך.
<חביב קצב: עכשיו אומרים, "לא, אדוני מיד אתה רוצה היום, בחודש הבא בבקשה.
<חביב קצב: אבל לא יכול להיות שאתה תמשיך להיות בטיפול אצלנו ותיכנס לרשימה, ואתה ממשיך לקבל עוד 400 שקל, כמו שאחר לא מקבל".
<קריאה: אפשר לפרסם את זה?
טלי פלוסקוב: כן פירסמנו אחרי הישיבה הזאת.
<חביב קצב: אני רק רוצה להגיד לכם תודה רבה.
טלי פלוסקוב: סליחה אדוני, מכתבים תשובות, אתם משרד הקליטה, אתם נותנים לבנאדם תשובה על זה שמגיע לו איזה תור הוא, או לא מגיע לו.
טלי פלוסקוב: תכתבו לו את זה בשפה שהוא מבין.
טלי פלוסקוב: אתם משרד הקליטה, אני רוצה שאתם תהיו דוגמה לכל המשרדים.
טלי פלוסקוב: איך אדם בן 80 יכול לפנות אלי "תתרגמי לי בבקשה מה כתוב".
<חביב קצב: קודם כל חברת הכנסת טלי, את יודעת שהאדם לא מקבל את זה לבד, הוא בא ליועצת שלנו שמדברת בשפתו, הוא יושב אצלה.
אברהם נגוסה: לא, חביב, הוא מקבל בדואר.
טלי פלוסקוב: למה לא להוציא בשפה שאדם מבין?
טלי פלוסקוב: למה זה כל כך קשה?
טלי פלוסקוב: זה קובץ רוסית, אמהרית, רוסית, אנגלית, מה הבעיה?
טלי פלוסקוב: אני פשוט רציתי שגם הסמנכ"ל ישמע את בקשתי.
אברהם נגוסה: בשבוע שעבר החלטנו והמנכ"ל התחייב לזה.
אברהם נגוסה: אנחנו מתקדמים.
אברהם נגוסה: בבקשה אסתר בלום מארגון קעליטה.
<אסתר בלום: שלום לכולם, תודה רבה ליוזמים, תודה מרינה ותודה לכבוד היושב ראש, אין מילים להגיע גם מועדת הרווחה הבוקר לכאן, לראות את האולם הזה ריק, כאשר אנחנו שוב מדברים על ה-27,000 ועוד 3,000 אנשים.
<אסתר בלום: מרוב שהמספר הזה כל כך לא נתפס, כשהעליתי את זה עם אנשים שישבו סביבי בוועדת הרווחה הבוקר, אמרו לי "את טועה, זה לא יכול להיות", אולי זה 30,000 ו-27,000, תסתכלי.
<אסתר בלום: הכתבות מדברות על 30,000, אמרתי אולי באמת אני טועה, כי זה לא יכול להיות.
טלי פלוסקוב: איפה התקשורת הישראלית, למה הם לא נמצאים פה?
<אסתר בלום: זה לא יכול להיות 27,000 מול 3,000 לכלל האוכלוסייה וצר לי שלא הגיעו נציגים של משרד הקליטה הבוקר לוועדה.
<חביב קצב: לא ידענו על זה, לא הזמינו אותנו.
<אסתר בלום: הם אמרו שכן הוזמנו.
טלי פלוסקוב: הם אמרו שכן הוזמנו.
<חביב קצב: יכול להיות, אני לא ידעתי.
טלי פלוסקוב: אלאלוף אמר שכן הוזמנתם.
<אסתר בלום: אדרבא כאשר אנחנו מדברים על מספרים כל כך, זה לא נתפס.
<אסתר בלום: זה מספרים שהם לא נתפסים, זה עוול לאוכלוסייה שלמה, לאנשים שאין להם עורף לא כלכלי, לא משפחתי, אין להם לאן ללכת.
<אסתר בלום: אין להם פה משפחה להגיד "אולי תפתח לי איזה חדר", לאן אני הולך, מה אני עושה עם עצמי?
<אסתר בלום: אין להם את כל הדבר הזה.
<אסתר בלום: ואנחנו שותקים, ותודה לך שאתה מעלה את הנושא הזה כמה פעמים, אולי צריך לעשות ועדה משותפת.
<אסתר בלום: ואני דרך אגב חיפשתי אם יש ועדת שיכון, ועדת דיור.
טלי פלוסקוב: אין כזה דבר.
<אסתר בלום: חיפשתי ואין כזה דבר במשכן הכנסת.
<אסתר בלום: יש משרד, אבל אין דבר כזה.
<אסתר בלום: ואני לא יודעת מי אחראי לזה.
<אסתר בלום: סליחה על הבורות.
<אסתר בלום: הבוקר נאמר בוועדת הרווחה שיש 5,000 דירות, נכון מר קצב, סגן השר אמר הבוקר שיש 5,000 דירות ואף אחד לא רוצה אותן.
<אסתר בלום: אני לא יודעת, אני רק מעבירה לך את המסר.
<אסתר בלום: יש 5,000 דירות.
<חביב קצב: אני לא הייתי בדיון אבל אני מניח שהוא לא אמר את זה.
טלי פלוסקוב: אני לא שמעתי על 5,000, הוא דיבר על 1,100 דירות שנרכשו לפני, ועכשיו ההחלטה של שר האוצר ושיכון לעוד 1,000 דירות.
טלי פלוסקוב: מאיפה 5,000?
<אסתר בלום: זה מה שאני שמעתי - - -
<קריאה: הוא עתיד לקנות 5,000 דירות.
טלי פלוסקוב: אבל הוא לא אמר מתי.
<אסתר בלום: אם יש כל כך הרבה דירות ויש רק 3,000 אנשים, לא פחות חשוב, שמחכים, אז כבר להעביר.
<אסתר בלום: ברור שיש כאן משהו שהוא לא תקין, יש משהו שלא שומעים אותנו, זה נאמר כאן.
<אסתר בלום: זה לא יכול להמשך ככה.
<אסתר בלום: אנחנו לא יכולים להמשיך להיות ברשימה ולהיות רוחות רפאים.
<אסתר בלום: אף אחד לא סופר אותנו.
<אסתר בלום: השאלה גם בעצם מי מחליט, והשאלה אליך מר חביב, מי מחליט שבעצם העולים החדשים יש להם רשימה נפרדת?
<אסתר בלום: כמה זמן יימשך הדבר הזה?
<אסתר בלום: למה אנחנו לא יכולים להפסיק את הדבר הזה?
<אסתר בלום: כי כל עוד שאין חלוקה צודקת בין המשאבים לבין מספר האנשים שממתינים בתור, אנחנו אף פעם לא נגיע ולא נחסל את הרשימה, אלא אם כן כמו שנאמר פה, לצערנו הרב, מטבע הדברים ומהסיבות הכי נוראיות שהאנשים האלה ילכו לעולמם.
<אסתר בלום: אז אנחנו חייבים לעשות או רשימה משותפת, או לתת אפלייה מתקנת שחייבת להתקבל כאן כמה שיותר מהר.
<אסתר בלום: דבר אחרון, כמה פעמים נאמר לי כבר מהבוקר "עולים חדשים, אנחנו כבר לא רואים אתכם נרשמים לדיור ציבורי", פשוט מכל הכיוונים אומרים לנו "אל תלכו להירשם, אין למה לצפות".
<אסתר בלום: גם אין מסביב לזה פרסומים בשפות, הודעות בשפות, מי זכאי, מי לא זכאי, אנשים לא יודעים.
<אסתר בלום: הם גם לא יודעים שעצם העובדה שהולכים להירשם תיתן להם זכאות לקבל את שכר הדירה המוגדל שאולי כן יעזור להם להתקיים במינימום, עד שיום אחד אולי יקבלו, אבל הם לא יודעים את זה.
<אסתר בלום: אומרים להם מלכתחילה "אל תירשמו, אתם הולכים לחכות 10 שנים, 15 שנה, חבל לכם על הזמן".
טלי פלוסקוב: מי אומר להם את זה?
טלי פלוסקוב: עובדי משרד הקליטה?
טלי פלוסקוב: אדוני הסמנכ"ל, לתשומת לבך.
<אסתר בלום: לא נאמר לי, העולים אומרים, שומעים את זה ואז אומרים "אסתר, בשביל מה את רוצה שאני אלך להירשם" כי אני חושבת שאתם כן זכאים, יש לכם משפחה חד הורית, נכה במשפחה, תלכו לבדוק.
<אסתר בלום: "לא, אני לא רוצה, כי זה - - -
<חביב קצב: חברתי, זה לא קיים מה שאת אומרת.
<אסתר בלום: לא אמרתי שזה המשרד, אמרתי שזה מה ש- - - אבל השמועות הן שמועות, וכדי להילחם בשמועות - - -
<חביב קצב: אפילו אלכס שמולי יושב לא יאשר לך את זה.
אברהם נגוסה: לא משנה אם אמרו או לא אמרו.
אברהם נגוסה: גם לי אמרו לפני שלושים שנה "אל תלך ללמוד עבודה סוציאלית, זה לא בשבילך", הם לא צריכים לשמוע.
אברהם נגוסה: הם לא צריכים להקשיב להם.
אברהם נגוסה: צריך לחזק את העולים.
<אסתר בלום: אנחנו אנשי המקצוע, זה מה שאנחנו מנסים להגיד להם ולהסביר להם, אבל לא כולם מגיעים וכן יש תפקיד למשרד הקליטה כן למי שזכאי להגיע לרשימה הזאת שיבוא ויירשם ואם לא יקבל את הדיור הציבורי מחר בבוקר אלא בעוד עשר שנים, אז לאורך כל התקופה יקבל את הסיוע בשכר דירה המוגדל.
<חביב קצב: אין שום קשר בין שני הדברים, גבירתי.
טלי פלוסקוב: פחות להפריד בין האנשים ואז יהיו פחות בעיות.
<איילת הלברשטט - עטיאס: - - -
אברהם נגוסה: אני רוצה לתת למי שלא דיבר, ואת כבר דיברת.
<איילת הלברשטט - עטיאס: אם אדוני ייתן להגיב להאשמות שניתנו פה לסיוע שזה לא היה מינהל תקין.
<איילת הלברשטט - עטיאס: אני רוצה רק להדגיש, קודם כל לא האשמנו את העמדה, הבענו רק את העמדה לפי מה שהפונים אלינו באו ואמרו לנו.
<איילת הלברשטט - עטיאס: אנחנו יחידה של סיוע משפטי שמייצגים לקוחות נגד גם רשויות מדינה.
<חביב קצב: דרך אגב, אני שולח לכם גם המון קליינטים.
<איילת הלברשטט - עטיאס: אנחנו רוצים מאוד את שיתוף הפעולה הזה.
אברהם נגוסה: הם עושים את העבודה הנאמנה שלהם כעורכי דין.
<חביב קצב: אני מעריך מאוד את העבודה שלכם, אני שולח אנשים אליכם, אבל זה צד אחד, זה בסדר.
<חביב קצב: אבל - - -
טלי פלוסקוב: מה שאומר לויאליות למערכת, יש בזה משהו.
<איילת הלברשטט - עטיאס: אני רק אציין שבהרבה מאוד תיקים שלנו אנחנו שולחים לכם פניות ואין לנו מענה, ולכן אנחנו מגיעים למצב שאנחנו מגיעים.
<איילת הלברשטט - עטיאס: באנו לפה היום לוועדה, לא בתור האשמה, אלא בתור סוג של מומחה בגלל שאנחנו רואים את האנשים שבשטח.
<איילת הלברשטט - עטיאס: זו הסיבה, ולא בא בשביל להאשים אלא דווקא בשביל לקדם עבודה משותפת.
אברהם נגוסה: חביב, אני אשאל אותך.
אברהם נגוסה: היא עורכת הדין של הסיוע המשפטי, מייצגת את החלשים שאין להם אמצעים, ומחר היא תובעת בשם הלקוח שלה את משרד הקליטה.
<חביב קצב: מעולה.
אברהם נגוסה: אתה רוצה להגיד לה איך משרד אחר יכול - - -
<חביב קצב: זה משהו אחר.
אברהם נגוסה: זה אותו דבר.
אברהם נגוסה: היא הציגה את הבעיה של הקליינטים שלה, לא בעיה אישית שלה.
טלי פלוסקוב: מה שהיית צריכה לעשות בעיני, מהתחלה, זה להגיד שבאת לכאן להכיר לכם מקרים שאנחנו מתמודדים איתם.
טלי פלוסקוב: אם היית עושה את זה בצורה כזאת, אני לא מאמינה שהסמנכ"ל היה קם אבל את באת בהאשמה שהמשרד הזה עובד פחות טוב מהמשרד שלכם.
<איילת הלברשטט - עטיאס: לא, ממש לא.
<איילת הלברשטט - עטיאס: גם משרד השיכון ואתם יכולים לראות את נייר העמדה שלנו, שמשרד השיכון הוא הבעיה העיקרית ולא משרד הקליטה.
<איילת הלברשטט - עטיאס: אבל למה אנחנו אומרים שפה יותר בעיה?
<איילת הלברשטט - עטיאס: לא בגלל שמשרד הקליטה עובד פחות טוב, אלא בגלל שהאנשים האלה, מבחינתי, אני רואה, זה אנשים שקופים שצריכים יותר ויותר את ההנגשה הזאת ואת העזרה הזאת.
<איילת הלברשטט - עטיאס: והסיוע המשפטי זה בדיוק המקום להפנות אלינו את האנשים האלה.
אברהם נגוסה: תודה תמשיכו ככה.
טלי פלוסקוב: גם אנחנו נפנה.
<חביב קצב: גם אני אמשיך להפנות אליכם אנשים.
<איילת הלברשטט - עטיאס: אני אשמח לדבר איתך אחר כך ול - - - שיתוף פעולה.
אברהם נגוסה: מכיוון שדובר פה בעניין עמידר, יש את נציג עמידר?
אברהם נגוסה: האם יש לך מה לומר לטענות שהועלו פה?
<יהושע פוגל: אני לא מכיר את המקרה באופן אישי.
<יהושע פוגל: זו בעיה של משפחה, נכון?
<בני מלסה: אתה מנהל בירושלים, נכון?
<בני מלסה: אתה לא מכיר אותי?
<בני מלסה: לא בפנים, ישבנו גם בישיבות.
<יהושע פוגל: כל טענה שיש, אני לא מכיר את הטענה הספציפית שהעלה מר מלסה, אני מוכן לבדוק אותה - - - כמובן שכל מקרה שאנחנו נתקלים בו על בעיה תחזוקתית, כל מקרה שמצריך - - - לטפל, כמובן שאין הקומץ משביע את הארי ביחס לסך התקציבים שעומדים לעמידר, אבל - - - אנחנו לא מתעלמים.
אברהם נגוסה: אם הוא יעביר לך את הפרטים שהוא טען שסגרו לאשה את המים, האם אתה יכול לטפל בנושא הזה?
<יהושע פוגל: ככל שהדבר תלוי בעמידר, כן, וגם אם זה לא תלוי - - - בעמידר - - -
אברהם נגוסה: מדובר פה על דיירת של עמידר.
<יהושע פוגל: אין בעיה.
<יהושע פוגל: נעשה את הבדיקה ו - - -
<בני מלסה: דוקטור אברהם, פה זה חשוב שאתה תדע בנושא הזה, ואפילו אני אגיד לך - - - שאתם תשנו את החוק הזה.
<בני מלסה: חברת עמידר עושה את זה במכוון.
<בני מלסה: לא אנשים יושבים שם, אני אחראי.
<בני מלסה: המים סגור, הקבלן שלהם התחיל לעבוד חצי עשה, חצי סגר, אבל הוא לא יכול להשאיר - - -
אברהם נגוסה: בני, הפתרון - - -
<בני מלסה: אני אעביר לו עכשיו.
אברהם נגוסה: אתה יכול להעביר לנו גם.
אברהם נגוסה: תעביר לו את זה כדי שאנחנו גם נעקוב אחרי זה.
אברהם נגוסה: אני מעדיף שתתן לו והוא יטפל בזה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להיות עדה, אני חייבת להגיד, היו לי שני מקרים שפניתי לחברת עמידר והם טופלו בצורה הכי טובה.
טלי פלוסקוב: אז יש גם מקום להגיד תודה.
<בני מלסה: זו הבעיה, למה את צריכה לפנות?
<בני מלסה: למה חברת כנסת צריכה לפנות שהם מקבלים כסף.
<בני מלסה: הנה, אני הבאתי לדוקטור אברהם עכשיו, הסכם שחתמו 150 רכבים לעובדים בכירים, תוספת של 3,000 שקל גילום מס.
<בני מלסה: זה לא שחיתות?
<בני מלסה: ולדירות אין להם כסף?
טלי פלוסקוב: זה לא לוועדה הזאת.
אברהם נגוסה: זה בועדה אחרת, זה לא ועדת עליה וקליטה.
<בני מלסה: אני רוצה שאתה תסביר לנו.
אברהם נגוסה: בסדר, השארת לי, אני אבדוק, אני אעביר את זה לוועדה הרלבנטית לטפל בנושא הזה.
<אלכסנדר וינוקור: אני מפורום דיור ציבורי ועוד כמה ארגונים מסביב, גם פעיל חברתי.
<אלכסנדר וינוקור: הנושא, אני בחודש האחרון אולי יותר, אני שומע ברדיו, יש משהו עם אזרח ותיק, טלפון, תתקשרו וכאלה, יש מסע הסברה וכאלה.
<אלכסנדר וינוקור: אז שם יש מודעות, למה אצלנו פה אין מודעות ושקיפות?
<אלכסנדר וינוקור: דיברת לפני זה על שקיפות, זה חלק חשוב.
<אלכסנדר וינוקור: אם אנחנו נפנה, גם משהו היה על קשישים שמתעללים בהם בבתי אבות, גם שם פתאום צצים מספרים שזה עלה ב-17%, ב-20% ואז התגובה של אחד המשרדים הייתה "תראו, אנחנו יוזמים ומאתרים את הדברים".
<אלכסנדר וינוקור: למה אנחנו פה במשרד העלייה לא יוזמים דברים ולא מפרסמים?
<אלכסנדר וינוקור: מודעות, שקיפות.
<אלכסנדר וינוקור: אז אנשים, כמו שפה הגברת אמרה, שאנשים פשוט מיואשים אומרים "נו, מה אני אירשם".
<אלכסנדר וינוקור: זה לא סתם.
טלי פלוסקוב: יש מקום ליתר שקיפות מצד משרד הקליטה, אני מסכימה.
<אלכסנדר וינוקור: היה חוק, תיקון מס' 5 בדיור הציבורי של השקיפות וזה כן נראה לי עוזר, כי אנשים מקבלים לבית דברים על תיקונים, מפרט, כל חצי שנה, אז יש לזה קצת - - -
<חן שרעבי: רציתי להגיד שני דברים בתור פתרונות.
<חן שרעבי: הבעיה שעד שאין דיור ציבורי, שזה גם לעולים וגם לישראלים ובזה התנאים של עמידר והדיור הם רעים, הם רק מפרסמים את עצמם ולא ברור מה - - - אני רוצה להציע פתרונות.
<חן שרעבי: נמצא כאן - - -, יש מקום בבקעה שאפשר להביא אנשים לשם, וליישב אותם, ויש אפשרות לקחת את האנשים לשם ו- - - עוד מעט ידבר.
טלי פלוסקוב: ומה אנשים יעשו שם?
טלי פלוסקוב: איפה עבודה?
<חן שרעבי: קודם כל מקום - - -
טלי פלוסקוב: אתה יודע מה, אני גרה בערד.
טלי פלוסקוב: תבוא לערד עכשיו יש לך מלא דירות, ב-1,000 שקל אתה יכול לשכור דירה, אתה רוצה להביא אנשים בלי עבודה, מקופות חולים שהם התרגלו, מילדים שהם חיים שם, איך אתה תביא אותם לבקעה?
טלי פלוסקוב: זה קצת הזוי ההצעה הזאת.
<חן שרעבי: דיברתי עם יוסי - - - הוא אמר לי שהוא מוכן לעשות דיור ציבורי בשטחים ואולי דרך זה, הכוח של מתנחלים אפשר לשנות את הקריטריונים לקריטריונים נורמליים של הבטחת הכנסה וגם לבנות בתוך הקו הירוק, ובנושא ה- - -
אברהם נגוסה: אנחנו קצת סוטים מנושא הדיון להערכתי.
<חן שרעבי: רוצים להקים ישוב בבקעה ו- - -
טלי פלוסקוב: לא צריך ללכת לבקעה, יש ישובים.
טלי פלוסקוב: אנשים לא רוצים לעבור, אתה לא מבין.
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על נושא של דיור ציבורי.
אברהם נגוסה: מה שאתה נותן כפתרון, אם אתה עושה, תפנה למשרדים הרלבנטיים, למשרד השיכון, למשרד הקליטה, בעניין שיש פה מקום ואפשר ליישב את העולים החדשים או את האזרחים.
אברהם נגוסה: האזרח או העולה יחליט אם הוא מסכים ללכת לשם או לא.
אברהם נגוסה: לכן אני אומר, נתמקד על הדיור הציבורי, בעניין ההחלטה איפה להתיישב - - -
<חן שרעבי: לא, להגדיל את הדיור הציבורי שיהיה - - -
אברהם נגוסה: אני מסכים איתך, אני לא פוסל את ההצעה שלך.
אברהם נגוסה: עדיף להביא את זה למשרדים הרלבנטיים.
<חן שרעבי: דרככם, בתור חברי הכנסת.
אברהם נגוסה: אני לא חושב שהועדה הזאת היא כתובת לזה.
<חן שרעבי: לא לוועדה, אני מדבר באופן כללי.