GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גילה בן בסט: הנושא של אלכוהול והנושא של סמים – לא דובר פה, הלוואי וזה היה גראס.
<גילה בן בסט: הדאגה שלי הגדולה זה יותר ל"נייס גאי" ולכל הדברים החדשים, שם הדאגה שלי.
<גילה בן בסט: את הנושא של ההימורים אני מכירה, לא בקרב העדה, ותאמין לי שיש לי הרבה אנשי שטח.
<גילה בן בסט: ואני אומרת, חברים, נכון, אין אמון ויש קושי, בואו תנסו, תנסו לתת בנו קצת אמון.
<גילה בן בסט: אני רוצה לתת לך דוגמה לא של בן העדה האתיופית.
<גילה בן בסט: נער שלנו שגם כן הסתבך והאימא שילמה ושילמה ושילמה ושילמה, ולא רצו לערב משטרה בגלל כל מיני סיבות שלא כרגע הזמן לפתח אותן.
<גילה בן בסט: והמשטרה הייתה כן מעורבת ולא הצלחנו לעשות כלום כי לא הגענו לאנשים הכבדים שעשקו שם את האימא, והילד הזה נמצא במלכישוע כי היה שם שיתוף פעולה.
<גילה בן בסט: יש כאן אינפורמציה שלא הגיעה אלינו.
<גילה בן בסט: אני, כבודך, רוצה להגיד לך שבפגישה כזאת שהיית בתוך העיר שלי, כנציגת חינוך ויש לי שם מנדט על חינוך, אני הייתי רוצה להיות שותפה.
אברהם נגוסה: היה נציג שלך.
אברהם נגוסה: הייתה נציגת נוער ורווחה, אחראית ב"דרך החדשה".
<גילה בן בסט: מלי, נכון.
<גילה בן בסט: היא עובדת משפחות.
אברהם נגוסה: היה נציג המשטרה, הייתה מנהלת מוקד קליטה, נציג עובד עם הנוער.
אברהם נגוסה: כל אלה היו בדיון.
אברהם נגוסה: אני הוזמנתי על-ידי הקהילה.
<גילה בן בסט: הקנסות זה לא משהו חדש, זה כבר שלוש שנים, ארבע שנים.
<גילה בן בסט: נכון, הקנסות כמו שדוד אמר, זה לכל האנשים בעיר, זה לכולם.
<חיים דוד בן שושן: זה חוצה עדות.
<גילה בן בסט: נכון שבני העדה, אנחנו מודעים לקושי שלהם בתשלום של הנושא הזה.
<אילני אבבה קמפינו: גם אחרים, אין להם כסף לשלם.
<גילה בן בסט: אנחנו פתחנו פתח מיוחד לחבר'ה האלה והם יודעים, הם פונים אלינו, ואני ביטלתי כל כך הרבה קנסות.
<גילה בן בסט: מגיעים אלי.
<גילה בן בסט: אם זה פעם ראשונה, אז אנחנו עושים איתם שיחה, מסבירים להם את הקושי, את החוק בנושא.
<גילה בן בסט: לפעמים צריך להסביר, לא לבטל.
<גילה בן בסט: להסביר להם למה הם קיבלו ואיך הם קיבלו כדי שפעם הבאה הם לא יקבלו.
<גילה בן בסט: אבל אם יש כאלה ששלוש וארבע פעמים עשו את אותה עבירה אז יש כאן נורה קצת אדומה ואיתם אנחנו אומרים – גם מצאנו דרך – בואו תתנו שעות לקהילה כתרומה ונבטל לכם.
<גילה בן בסט: ואני ביטלתי כמה דוחות.
<גילה בן בסט: מי שפנה אלי, צילם לי וביקשתי מכתב חרטה, אני דאגתי מול הפיקוח העירוני וגם דוד, ביטלנו את הדוחות.
<גילה בן בסט: מה שלא הגיע אלי, אני לא יכולה לעשות כלום.
<גילה בן בסט: ומלי, בפגישה הזאת שנכחה, היא בעצמה כתבה לי מה עם הדוחות וכתבתי לה לפנות אלי, לפנות לדוד, לפנות לאברהם שהוא קצין קהילה אצלנו, שוטר קהילתי.
<גילה בן בסט: גם הוא יודע את זה וגם זיוה ממוקד קליטה.
<גילה בן בסט: כל מה שאנחנו עושים, אנחנו מאוד רוצים את עזרתכם כדי שנוכל לעזור לכם, ולצערי אין שיתוף.
אברהם נגוסה: אבל הם היו בדיון, וזה העירייה קובעת, לא המשטרה קבעה את הקנסות – 350 שקלים.
<גילה בן בסט: מסכימה אתך.
<חיים דוד בן שושן: על-פי חוק עזר, זה לא משהו שרירותי.
<חיים דוד בן שושן: יש דרגות קנס, אבל שוב, זה לא צבוע לעדה.
<חיים דוד בן שושן: אלה דוחות שניתנים לבני נוער שמפרים סדר, וזה לא רק ליוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: זה לא רק העדה.
אברהם נגוסה: במקרה, הם אלה שדיברו.
<גילה בן בסט: אבל אולי גם נדבר על דברים חיוביים שאנחנו עושים.
<חיים דוד בן שושן: אני אומר, אנחנו נשמח לסייע לכל אחד מבני העדה שירצה לערער על דוח שהוא קיבל.
<חיים דוד בן שושן: שוב, אני לא יודע, אני לא מכיר את המקרים וזה מאוד כללי.
<טל טשורני: ויחד עם זה, דוד, צריך גם לאכוף חוק וצריך לאכוף סדר.
אברהם נגוסה: (נושא דברים בשפה האמהרית).
אברהם נגוסה: אני פשוט תרגמתי מה שאתם אמרתם למה אתם לא מגיעים כדי לקבל עזרה מכם, אז הוא רוצה להגיב על זה.
<חיים דוד בן שושן: בבקשה.
אברהם נגוסה: אני תשע שנים משרת את הקהילה, את התושבים שם כנציג, והדבר הזה יותר יצא – זה היה משפחה אחת שהם נתפסו, כלומר שהם חייבים לשלם.
אברהם נגוסה: העבריין אמר להם, תשלמו; אם לא, אני הורג את הבן שלכם.
אברהם נגוסה: הבן אדם הזה, לא היה לו כסף ואז הוא יצא לקהילה לבקש תרומות כדי לאסוף את הכסף ולשלם לעבריין.
אברהם נגוסה: אז כך כל הקהילה התעוררה ואמרה, עד מתי אנחנו נמשיך בצורה כזאת.
<טל טשורני: כמה מקרים כאלה ידועים?
<גילה בן בסט: צריך לטפל במקרה הזה לגופו.
<חיים דוד בן שושן: אני רוצה להבהיר משהו שחשוב מאוד לשים אותו פה על השולחן.
<חיים דוד בן שושן: מי שמפעיל את ה"חמארות" זה יוצאי העדה.
<חיים דוד בן שושן: אלה חבר'ה שמתוך העדה עצמה מפעילים את ה"חמארות" האלה.
<חיים דוד בן שושן: מה שאנחנו מנסים להגיד פה, ששיתוף פעולה של הקהילה מולנו, מול הרשויות, הוא זה שיפתור את הבעיה.
אברהם נגוסה: אני אומר פה, אנחנו עכשיו לא מחפשים צבע של עבריינות.
אברהם נגוסה: כולם עבריינים, אוקיי?
אברהם נגוסה: מה שחשוב שאנחנו צריכים להילחם בעבריינות, לא משנה אם זה עבריין יוצא אתיופיה או לא.
<חיים דוד בן שושן: אבל אם לא יהיה אמון של הקהילה בנו כממסד ובמשטרת ישראל, לא תהיה עזרה.
אברהם נגוסה: השאלה האם המערכת פה מתגייסת להילחם בתופעה ולהגן על האזרחים.
<חיים דוד בן שושן: אני יכול להתחייב בפניך שהמערכת מתגייסת באופן מלא לכל תופעה, קלה ככבדה, זה לא משנה.
<חיים דוד בן שושן: אנחנו מבחינתנו לטובת העדה בכל מה שהם רוצים - משאבים, כוח-אדם, הכול, אבל לא יכול להיות שאנחנו נחיה באיזשהו ערפל ופתאום באים אלינו באיזושהי טענה שיש תופעה שאנחנו לא מכירים אותה אפילו.
<בני פרץ: אני רוצה רק להגיב.
<בני פרץ: רוב ה"חמארות" – וגם בעבר – בכל המקומות של הפשיעה, מי שהיה זה מאותה עדה, מאותן עדות.
<בני פרץ: לא באים מעדות מסוימות.
<בני פרץ: אני אגיד לך, בזמני היו חבורות רחוב.
<בני פרץ: חבורות רחוב באו ל"חמארות" האלה - - -
אברהם נגוסה: בני.
<בני פרץ: לא.
<בני פרץ: אני צריך להגיב לו.
אברהם נגוסה: בני, אני מבקש.
<בני פרץ: אתה הולך ל"חמארות" לחפש ולמצוא את האמון עם הילדים ועם הנוער הזה?
<גילה בן בסט: כן.
<בני פרץ: אל תחפש את ההורה שיבוא אליך.
<בני פרץ: בזמני לא באו להורים.
<חיים דוד בן שושן: צריך עזרה גם מההורים.
<בני פרץ: באו לילדים ואחר כך הגיעו להורים.
אברהם נגוסה: בסדר, דרך ההתמודדות זה שיתוף הפעולה בין הקהילה, זה הגיוני, זה בסדר.
<חיים דוד בן שושן: כל עוד אני לא אקבל שיתוף פעולה אני לא יכול - - -
<בני פרץ: ממי תקבל שיתוף פעולה?
<בני פרץ: עוד לא ראיתי - - -
אברהם נגוסה: בואו נשמע את גברת אסרס, בבקשה.
אברהם נגוסה: מה שהיא אומרת כדוגמה, פנינו למשרדים, גם למוקד קליטה, גם לרווחה, לא קיבלתי שום עזרה.
אברהם נגוסה: אימא שלי בת 77, אמרו לה, את משלמת 100,000 שקל כי זה חוב של הבן שלך ואת חייבת לשלם.
אברהם נגוסה: ואז אימא שלי לא יודעת, אני הלכתי למוקד קליטה, לרווחה, כולם אמרו – אנחנו לא יודעים, אנחנו לא יכולים לעזור.
אברהם נגוסה: ובסופו של דבר אמרו, תיקחי עורך-דין, והיא אומרת שעכשיו היא התחילה לשלם בתשלומים, בית-משפט סידר לה לשלם בתשלומים, ומשלמים.
<אילני אבבה קמפינו: לפני שהייתה הוצאה לפועל.
<חיים דוד בן שושן: זה סחיטה.
אברהם נגוסה: כן, הוצאה לפועל, לקחו לה טלוויזיה.
אברהם נגוסה: מה שהיא רצתה להגיד, אל תגידו אתם לא פניתם אלינו.
אברהם נגוסה: פנינו ולא קיבלנו סיוע.
<חנה אמסלם: הפנייה הייתה כלכלית?
<חנה אמסלם: לסייע כלכלית?
<טל טשורני: לצערנו, באמת אנחנו שומעים את הפנייה, הטענה הזאת בפעם הראשונה.
<טל טשורני: אנחנו מקיימים כאן איזשהו דיון מבלי כל כך להבין מה היקף התופעה או התופעות מבחינת נתונים.
<טל טשורני: אני כן מאוד הייתי רוצה להזמין את נציגי הקהילה לקיים דיון כזה עם גורמי הרשות הרלוונטיים ולהציף את הטענות, להציף את התופעות כדי שגם אנחנו נוכל להתייחס גם מבחינת נתונים, גם מבחינת מתן תשובות.
<טל טשורני: לצערי, אנחנו באמת שומעים כאן את הנציגים בפעם הראשונה.
<טל טשורני: אני כן רוצה באמת לבקש מכם, כנציגי הקהילה, להיעזר בכם כי אחת הבעיות היא באמת נושא של חוסר שיתוף פעולה מצד ההורים, ואני כן יכולה להעיד על למעלה ממאה תוכניות, קרוב ל-120 תוכניות שהרשות מבצעת בתחומה למען עולים ובני עולים, עם השקעה של משאבים אדירים בשעות הפנאי ואחר הצהרים, החל ממניעה וטיפול, ואנחנו באמת כאן צריכים את עזרתכם כי אנחנו מנסים לעשות הרבה עבודה וכאן דוד ניסה באמת להציג את זה מול ההורים.
<טל טשורני: לא תמיד הדבר הזה קל, קשה לגייס נכונות של הורים, ואני חושבת שיכול להיות לכם כאן נציג הקהילה, מלקאמו, חלק מאוד גדול גם בנושא הזה, אבל היינו באמת שמחים אם הייתם מגיעים ומקיימים את הדיון הזה עם גורמי הרשות עוד לפני הדיון הזה שנעשה כאן.
אברהם נגוסה: אז בואי נעשה כך שתזמינו מי שאתם חושבים שהם נציגים.
אברהם נגוסה: תזמינו אותם, אני מוכן לבוא אצלכם.
<חיים דוד בן שושן: בשמחה.
אברהם נגוסה: תזמינו, ונבדוק את העניין הזה ונקיים, אז אני אשמח.
אברהם נגוסה: אני לא עוזב את הנושא הזה – גם שם וגם פה נמשיך את הדיונים עד שנמצא פתרון.
אברהם נגוסה: אי אפשר להפקיר את המשפחות בצורה כזאת.
אברהם נגוסה: אני מוכן, תזמינו את אותם אנשים שאתם חושבים שהם יכולים לתת מציאות אחרת, או יכולים לעזור להם גם בהתמודדות במצב כזה.
אברהם נגוסה: המטרה שלנו זה לעצור את התופעה.
אברהם נגוסה: האם מישהו מהעירייה רוצה להוסיף?
<יפה וולמן: אני מבקשת להגיד משהו בהקשר למה שנאמר פה.
<יפה וולמן: יפי וולמן, משרד העלייה והקליטה, עובדת סוציאלית ארצית.
<יפה וולמן: יש בעיה בכל התוכניות להשיג באמת עבודה עם הורים.
<יפה וולמן: אני קצת התפלאתי שאחרים מצליחים ואפילו קינאתי, אפשר להגיד.
<יפה וולמן: יש בעיה מאוד גדולה לעבוד עם הורים ולגייס אותם, גם בתוכניות שאנחנו עושים.
<יפה וולמן: אנחנו עושים תוכניות עם מתבגרים בעלייה ביחד עם משרד הרווחה, היחידה להתמכרויות; אנחנו עושים עם אל-סם עבודה; אנחנו עושים עם הבוגרים עולים שהם נמצאים ביחידות לטיפול בהתמכרויות, אנחנו גם עושים שיתוף פעולה עם משרד הרווחה והשירותים החברתיים, וכל הזמן נשמעת אותה טענה – קשה לגייס הורים בכל התוכניות.
<יפה וולמן: ואני אומרת שוב מפה להורים שנמצאים פה, אם אפשר להעביר את המסר הזה, שאם נעבוד עם הורים ונצליח לגייס אותם, אז בכלל התוכניות תהיינה יותר מוצלחות מבחינת איך להתערב עם הילדים במצבי סיכון, וגם תהיה באמת עבודה קהילתית שתביא את הקהילה למקום טוב יותר.
אברהם נגוסה: השאלה האם יש יוזמה של המערכת להגיע להסברה בקרב הקהילה.
<חיים דוד בן שושן: ברור.
<גילה בן בסט: הם מגיעים לבתים לפני כן.
<קריאה: עושים ביקורי בית.
אברהם נגוסה: אתם מזמינים את ההורים?
<גילה בן בסט: במתבגרים בעלייה.
אברהם נגוסה: ועושים הסברה?
<קריאה: יש אינספור תוכניות.
<גילה בן בסט: זו תוכנית מדהימה.
<גילה בן בסט: ההורים לא שותפים ולא רוצים להגיע.
<גילה בן בסט: הגיעו שני הורים לפגישה, וזו תוכנית מדהימה, מדהימה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לתת למנכ"ל הפרויקט הלאומי.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך, תשתף אותנו כי לא מזמן הארגון שלך בפרויקט הלאומי האתיופי היה גם מפעיל מרכזי נוער כדי להתמודד עם הבעיות האלה.
אברהם נגוסה: אז אני רוצה שתשתף אותנו מה קורה עכשיו ואיך אתה רואה את העניין ברמה המקצועית.
<רוני אקלה: תודה, אדוני היושב-ראש.
<רוני אקלה: קודם כול אני מאוד מצטער לשמוע אנשי מקצוע שמתגוננים במקום לחפש פתרונות ולהגיד שמקרה כזה שמגיע לפתח המשרדים שלהם, ואומרים – אני לא ידעתי ולא שמעתי וזה לא פותר את הבעיה.
<רוני אקלה: אני חושב שכדי לפתור את הבעיה צריך את אוכלוסיית היעד שפונה.
<רוני אקלה: אז יש אוכלוסיית יעד שפונה, שיש לה מצוקה, וברגע שיש לה מצוקה אז צריכים למצוא את הפתרונות ולא להתגונן ולא להגיד אני לא יודע, ואז שיבואו אלי.
<רוני אקלה: זה לא הולך ככה.
<רוני אקלה: לנו יש ניסיון רב בנושא של הפעלת מרכז נוער.
<רוני אקלה: חלק מהדברים שנאמרו גם פה במחקר, שבאזורים שאנחנו הפעלנו, כלומר בקרב בני נוער צמצמנו את התופעות השליליות, את תופעות העבריינות בזה שנתנו מענה ייחודי בשעות הפנאי של אותם בני נוער, שהעסקנו אותם משעה ארבע עד שבע בלילה יחד עם כל הגופים שנמצאים בסביבה, והתופעות נעלמו.
<רוני אקלה: לצערי הרב, היום אני רואה שיש בעיה חמורה מאוד שמתרחשת בכמה אזורים, שלדעתי צריך לתת עליה מענה.
<רוני אקלה: אתם הגעתם לראשון לציון, אולי זה דוגמה, אבל לא ראשון לציון בלבד זאת בעיה.
<רוני אקלה: יש כמה רשויות, יש כמה שכונות.
אברהם נגוסה: אמרתי את זה בהתחלה, זה רק מקרה.
<רוני אקלה: יש כמה שכונות שיש בהן בעיות קשות מאוד.
<רוני אקלה: חלק מהדברים שנאמרו, שההורים צריכים לשלם כופר לאותם עבריינים.
<רוני אקלה: אני יודע על מקרה אפילו שקרה לפני שבוע באזור שאנחנו גרים בו.
<רוני אקלה: יש תופעות חמורות מאוד בנושא.
<רוני אקלה: אולי הבעיות הן לא כל הקהילה אלא הבעיות הן ממוקדות.
<רוני אקלה: באזור הדרום אנחנו יודעים על הקשר עם בני מיעוטים.
<רוני אקלה: אנחנו יודעים, באזור המרכז, עם אוכלוסייה מהגרת שיש להם קשר עם משפחות חד-הוריות.
<רוני אקלה: אפילו עד כדי כך אנחנו יודעים שישנן משפחות חד-הוריות שכבר יש להן ילדים מהמהגרים למיניהם, ואני חושב שהתופעות הולכות ונעשות קשות יותר, וכתוצאה מכך בתוך המשפחה, באותה משפחה יש ילדים שמסוכסכים עם ההורים שלהם, אז יוצאים החוצה.
<רוני אקלה: כשיוצאים החוצה, אז מי שמקבל אותם, האנשים שאתם דיברתם עליהם כבר.
<רוני אקלה: זו הדרך הקלה ביותר לאתר את אלה החלשים, לצרף אותם למאגר כוח-האדם שלהם.
<רוני אקלה: כשאתם אומרים ונדליזם זה אומר ונדל, ילד שמעביר את הסמים ממקום למקום, אז אלה הילדים שיצאו מהבית ונקלעו לבעיה.
<רוני אקלה: לדעתי, יש ארבע אוכלוסיות יעד שצריך להתייחס אליהן בצורה נכונה כדי לתת מענה.
<רוני אקלה: אחת זה יוצאי צבא שאינם עובדים ומנסים למצוא את עצמם ולא הצליחו למצוא את עצמם ונמצאים בשכונות.
<רוני אקלה: כתוצאה מכך, מתפתח הנושא של אלכוהול ואני חושב שאנשי מקצוע צריכים לראות ולהתייחס אליהם כמה שאפשר.
<רוני אקלה: יש הרי גם מדיניות ממשלתית שעכשיו זה שילוב מיטבי של הקהילה האתיופית, יש גם תקציבים ששמעתי עליהם וצריך להתייחס בצורה נכונה ולתת מענה.
<רוני אקלה: דבר שני, בנות בגילאי 16 פלוס.
<רוני אקלה: ישנן תופעות חמורות שקורות, שהבנות האלה משדלים אותן בסכומים מזעריים של משאבים ואז הם לוקחים אותן לאזורים מסוימים שאתם יודעים עליהם, במיוחד המשטרה יודעת עליהם.
<רוני אקלה: אני חושב ששם צריך להיות טיפול נקודתי על מנת למנוע.
<רוני אקלה: אתם זוכרים את התופעה של קרית גת בזמנו, נערה שנשרפה ואז כתוצאה מכך עשינו טיפול והצלחנו למנוע את המשך הבעיה באזור הזה.
<רוני אקלה: הדבר השלישי זה נשים חד-הוריות.
<רוני אקלה: כמו שאמרתי, נשים חד-הוריות, ישנה בעיה חמורה לא רק בראשון לציון, בכל הארץ, ופה משרד הרווחה צריך למצוא את הדרך ביחד עם האוכלוסייה האתיופית.
<רוני אקלה: ישנם פעילים שאנחנו מכירים, אנחנו גם יכולים לעזור.
<רוני אקלה: שמעתי עכשיו שיש בעיה עם ההורים.
<רוני אקלה: אני אומר לכם, ההורים זה אנחנו.
<רוני אקלה: זה לא הורים שעלו בשנות השמונים.
<רוני אקלה: נכון, ישנם הורים וההורים זה גם מתחלק לכמה, ולדעתי פה צריך לעשות איזושהי הבדלה.
<רוני אקלה: כל הגופים, גם המגזר השלישי וגם המגזר הממשלתי, מנסים למצוא קבוצות הורים.
<רוני אקלה: רבותי, אם אתם הייתם רואים את התופעה הזאת, אתם לא מגיעים גם לסדנת הורים.
<רוני אקלה: למה?
<רוני אקלה: כי כולם מגיעים אליהם, אומרים להם, בואו לסדנת הורים.
<רוני אקלה: אז מה?
<רוני אקלה: גם חינוך וגם רווחה וגם עמותות וגם זה, אז איך ההורה יכול להגיע לקבוצות הורים?
<רוני אקלה: אלא אם כן, אם אתם יצרתם קשר משמעותי שיש לו מחויבות רבה מאוד, ואז אתה מזמין אותו, הוא יכול להגיע.
<רוני אקלה: הוא לא יכול להגיע בזה שאתה מזמין אותו לדיון חד-פעמי או פתאומי ואז תבואו להורים.
<רוני אקלה: לא.
<רוני אקלה: זה אומר שצריך להיות ברמת הרשות מישהו מתכלל, מישהו שיודע.
<רוני אקלה: קבוצות הורים, לא כל אחד יכול לבנות קבוצות הורים, רבותי.
<חיים דוד בן שושן: סליחה.
<חיים דוד בן שושן: אני פתחתי ואמרתי, יש לנו רכזי מניעה בתוך הקהילה.
<רוני אקלה: סליחה.
<רוני אקלה: אני מכיר את ראשון לציון - - -
<גילה בן בסט: גם אתה מקל ראש, כמו שקודם הקלת ואמרת - - -
<רוני אקלה: בקידום נוער - - -
אברהם נגוסה: סליחה, גברת.
אברהם נגוסה: הוא הקשיב לך, הוא לא הפריע לכם.
אברהם נגוסה: כשאתם דיברתם אף אחד לא הפריע, אז בואו תקשיבו.
<רוני אקלה: רבותי, אני מכיר את ראשון לציון, אני מכיר את רמת אליהו, אני מכיר את כל האזורים האלה.
<רוני אקלה: אנחנו גם פועלים בראשון לציון, אנחנו מסייעים לבני נוער.
<חיים דוד בן שושן: אתה יודע כמה משאבים - - -
<רוני אקלה: סליחה, תקשיב.
<רוני אקלה: אני לא פוליטיקאי, אני איש מקצוע שאני מדבר אתך.
<חיים דוד בן שושן: אני גם לא פוליטיקאי.
<חיים דוד בן שושן: אני עובד ציבור, אני לא פוליטיקאי.
<רוני אקלה: אז אם אתה עובד ציבור, אדרבה, זה אומר שיש לך אחריות רבה, שאתה צריך לתת מענה בנושא.
<חיים דוד בן שושן: חד-משמעית.
<רוני אקלה: אז אני אומר לך שיש תופעה ששמעת אותה.
<רוני אקלה: אני לא שמעתי אותך שאתה עונה להם שאתה תמצא את הפתרון אלא אתה אומר, אני אטפל ולא אמרת איזה כלים יש לך לטפל.
<רוני אקלה: שאני שמעתי, זו התגוננות.
<רוני אקלה: אני לא רוצה להיכנס לזה, אני לא צריך להתווכח אתך.
<רוני אקלה: אני מסביר לך את התופעות שבראשון לציון יש כמה פאבים שקרו בהם גם כן תופעות חמורות.
<רוני אקלה: אנחנו לא יכולים להתכחש לזה, ולכן צריכים לתת מענה בנושא הזה, אותם ילדים שמגיעים לאותו מקום, איך אתה מונע את הבעיה הזאת גם בעתיד.
<חיים דוד בן שושן: המענה צריך להיות מענה משולב, דו-סטרי ולא חד-סטרי.
<רוני אקלה: אני לא אמרתי חד-סטרי.
<חיים דוד בן שושן: מה שעלה פה סביב השולחן - - -
<רוני אקלה: אני לא אמרתי לך.
<רוני אקלה: בואו תשתפו את בני הנוער, אתה אמרת מנהיגים.
<רוני אקלה: אני מכיר את המנהיגים שנמצאים בראשון לציון.
<רוני אקלה: גם הם מנהיגים, יש גם מנהיגים נוספים.
<חיים דוד בן שושן: נכון.
<רוני אקלה: אתם ישבתם איתם ביחד?
<חיים דוד בן שושן: בטח.
<חיים דוד בן שושן: יש לנו פורום קבוע.
<רוני אקלה: אז למה לא ישבת איתם?
<רוני אקלה: הם הרי בראשון לציון.
<רוני אקלה: הדבר הרביעי שאני חושב שצריך להתייחס אליו – הנוער, שבמיוחד שייך לך, קידום נוער, זה אומר ילדים שנמצאים בשולי החברה, שלא התגייסו לצה"ל, ויכול להיות שיש להם רקע פלילי והם איבדו את האמון ואז גם השילוב שלהם בתופעות חמורות יותר הוא הרבה יותר קל.
<רוני אקלה: שם יש לנו בעיה חמורה וצריכים לטפל.
<רוני אקלה: אני במקרה עובד סוציאלי, אז אני יודע מה אני מדבר.
<גילה בן בסט: זו הצעקה הגדולה ואנחנו משקיעים עכשיו הרבה.
אברהם נגוסה: בבקשה, גברת, את יכולה לרשום דברים, אם יש לך שאלות אני אתן לך.
<רוני אקלה: אני חושב שאני מצביע על תופעה, ולמצוא פתרון ביחד.
<רוני אקלה: אני לא אמרתי שיש פתרון בכיס.
<חיים דוד בן שושן: יפה.
<חיים דוד בן שושן: אמרת את המילה – ביחד.
<רוני אקלה: אם יש לך פתרון אני מאוד שמח אבל יש תופעה חמורה באזור שלך, ואני לא מדבר באזורים אחרים – כשאני מכיר יותר מ-40 רשויות מקומיות – ולכן אני אומר, על המציאות צריך להסתכל כפי שהיא ולמצוא לה פתרון.
<רוני אקלה: והיום יש לנו בעיה, בעיה חמורה בתוך הקהילה.
<רוני אקלה: קהילה קטנה כזאת, שכל כך הרבה מטפלים.
<אילני אבבה קמפינו: יש כמות יותר גדולה של מטפלים ממטופלים.
<אילני אבבה קמפינו: המשאבים יכולים להספיק לכל המדינה.
<רוני אקלה: לכן אני אומר, בואו נשלב ידיים על מנת לתת מענה.
<רוני אקלה: אם לא נשלב ידיים, אתם אמרתם, אני לוקח דוגמה ממה שאמרתם.
<רוני אקלה: יש לכם מאה תוכניות.
<רוני אקלה: האם הן מסונכרנות ביניהן?
<רוני אקלה: האם אחד יודע מה מטפל השני?
<רוני אקלה: זו הבעיה החמורה.
<רוני אקלה: אני אומר שכן, זה לצאת ידי חובה.
<גילה בן בסט: לא, זה לא לצאת ידי חובה - - -
<רוני אקלה: אני לא ראיתי.
<רוני אקלה: אם יש מאה תוכניות - - -
אברהם נגוסה: צביקה גרייבר, בבקשה.
<צביקה גרייבר: שלום, אדוני היושב-ראש.
<צביקה גרייבר: אני יושב-ראש עמותת Keep Olim, שזוהי עמותה שמייצגת עולים מכל העולם.
<צביקה גרייבר: אני אפתיע פה אולי את יושבי השולחן אבל בעיית הסמים היא לא רק בקרב העולים האתיופים.
<צביקה גרייבר: יש בעיית סמים חמורה גם בקרב עולים אחרים, אבל אני לגמרי מסכים שהפתרון והבעיה הם מאוד מאוד קשורים, שבעצם מדובר פה בשתי וערב.
<צביקה גרייבר: בעצם העולים – וכאן אני מתחבר למר בני פרץ שדיבר - מאז שנות החמישים ועד היום יש חוסר אכפתיות וחוסר אמון מצד העולים במערכת, ובצדק רב.
<צביקה גרייבר: אם זה במשטרה, שכולנו ראינו אני חושב בווטסאפ או ביוטיוב או בפייסבוק את המכות ואת הצורה שמתנהגת כלפי עולים חדשים אזרחי המדינה, ואם זה העירייה – שתסלחו לי – כשאני שולח לשם עולה שהוא במצוקה וצריך תשובה דחופה, הידיים של העובדות הסוציאליות באיזשהו מקום כבולות כי הפתרונות הם באמת כל מיני הוסטלים בתל אביב לדוגמה, ביפו, שעדיף להיות ברחוב מאשר להגיע לאותו הוסטל ולנסות "להשתקם" שם.
<צביקה גרייבר: אנחנו עמותה שקיימת שנתיים, יש לנו 33,000 חברים מכל העולם, מאתיופיה ללוס אנג'לס, זה לא משנה בכלל.
<צביקה גרייבר: מה שרציתי להגיד, ששלושה מחברי העמותה שלנו כבר נהרגו מסמים בשנתיים האלה.
<צביקה גרייבר: לא שמעתי על זה בחדשות.
<צביקה גרייבר: ההיפך, כשניסיתי להרים את זה ולהביא את זה לשולחן, מאוד מהר ניסו להוריד את זה כי לא נעים לדבר על זה.
<צביקה גרייבר: לא נעים לדבר על זה.
אברהם נגוסה: מה זאת אומרת נהרגו בסמים?
<צביקה גרייבר: נהרגו, נמצאו בבתים שלהם מתים ממנת יתר.
<צביקה גרייבר: דרך אגב, אף אחד מהם לא היה אתיופי, ואחד מהם שאני מכיר אישית והכרתי אותו אישית לפני, הגיע לפה לארץ מאוד מאוד נורמלי, אבל כשיש מצוקה בעבודה ואתה לא מצליח למצוא עבודה ואתה לא מצליח להסתדר פה בארץ ואתה מרגיש שבמקום שכולם יפתחו לך את הדלתות כולם טורקים לך את הדלתות, מהר מאוד אתה יכול להגיע למצב שסמים זה נחמה מאוד מאוד טובה.
<צביקה גרייבר: דרך אגב, אני לא מדבר רק על סמים לא חוקיים, אני מדבר גם על סמים חוקיים שרופאים נותנים לעולים חדשים שלא מבינים מה הם לוקחים כי את אותן תרופות במדינות שלהם לא נותנים לאנשים במרשם, ובמקרה אותו בחור שאני הכרתי מת מסמים שהרופא נתן לו, ממשככי כאבים ומורפיום וכל מיני דברים כאלה.
<צביקה גרייבר: ולדעתי, עוד פעם, זה הכול שתי וערב.
<צביקה גרייבר: עד שהמערכת לא תתעורר וההוכחה המוחלטת היא שחוץ ממך, כבוד היושב-ראש, שאני מאוד מעריך ותמיד מעלה נושאים חשובים לשולחן, איפה כולם?
<צביקה גרייבר: איפה עוד חברי כנסת שישבו פה היום?
<צביקה גרייבר: איפה נציגי משרד הקליטה והעלייה שישבו פה?
<דנה גורדון שושני: יש, יש.
<צביקה גרייבר: אחת.
אברהם נגוסה: יש גם משרד החינוך.
<צביקה גרייבר: בסדר, אני שואל איפה עוד נציגים שישבו כאן.
<צביקה גרייבר: זו בעיה כל כך חמורה, אנשים מאבדים את החיים שלהם בגלל שהם עלו לארץ.
<צביקה גרייבר: אם הוא היה נשאר באתיופיה או היה נשאר בארצות הברית, סיכוי טוב שהוא לא היה מאבד את החיים שלו, הוא לא היה מתמכר לסמים.
<צביקה גרייבר: אתם מביאים אותם לפה, אתם מכריחים עולים ומשכנעים עולים להגיע למדינה הזאת - -
<אילני אבבה קמפינו: לא את האתיופים.
<צביקה גרייבר: - - בלי שיש מענה מתאים לאותם אנשים.
<צביקה גרייבר: ולכן, עד שלא נעצור את זה שם בהתחלה בהתחלה בהתחלה, שתהיה אכפתיות כלפי כל העולים מכל העולם, אנחנו נמשיך לשמוע סיפורים ונמשיך לשמוע שהם עושים, ועוד תוכנית ואין שיתוף פעולה ויש שיתוף פעולה.
<צביקה גרייבר: בתכלס, בשטח אין מספיק אכפתיות כלפי העולים, ואת זה אפשר לראות מעצם העובדה שמתוך 120 חברים אתה חבר הכנסת היחיד שיושב פה היום.
אברהם נגוסה: בגלל הדחיפות של הנושא – שאני שמעתי, כמו שאמרתי בהתחלה בשבוע שעבר – אנחנו נמצאים בפגרה וחברי הכנסת נמצאים בפגרה, אז עשינו דיון דחוף כדי לשתף עם כל המערכות ולמצוא דרך התמודדות במציאות בתופעה כזאת.
אברהם נגוסה: אני בטוח שהפרוטוקול יגיע לכל חברי הכנסת, לפחות לאלה שחברים בוועדת העלייה והקליטה.
אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך לדון בנושא הזה, לא נוותר, זה אני יכול להבטיח לך.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע נציגים ממשרד החינוך.
אברהם נגוסה: קרן רוט איטח, בבקשה.
<קרן רוט איטח: אני רוצה לברך אותך על קיום הדיון המאוד מאוד חשוב הזה בעיני.
<קרן רוט איטח: אני חושבת שאתה מציג פה סוגיה מאוד מאוד כואבת וחשובה, שהיא רלוונטית למשפחות שאנחנו פה שומעים אבל ודאי רלוונטית לעוד הרבה משפחות שלא נמצאות כאן ולעוד הרבה מאוד בני נוער.
<קרן רוט איטח: והתופעה של שימוש בסמים, אלכוהול, ובכלל מעורבות בהתנהגויות סיכון היא תופעה ששמורה להרבה מאוד מתבגרים, לא רק לילדי עולים אבל בוודאי יותר לילדי עולים כי מלכתחילה משבר ההגירה בוודאי מביא אותם למצבים יותר סיכוניים.
<קרן רוט איטח: אני רוצה לציין כנציגת מערכת החינוך.
<קרן רוט איטח: מערכת החינוך לא פועלת לבד ואני חושבת שעצם הדיון גם מחייב אותנו לאמירה, מחייב אותנו להתבוננות פנימה והחוצה, מה אנחנו צריכים לעשות יותר בשילוב ידיים על מנת שמקרים כאלה כמה שפחות יעברו את המסננת ויהיו יותר מטופלים, יותר מוחזקים על-ידי כולנו.
<קרן רוט איטח: אנחנו כמערכת חינוך לא פועלים לבד, אנחנו פועלים בשיתוף משרדי ממשלה נוספים, בשיתוף הרשות הלאומית למלחמה בסמים.
<קרן רוט איטח: לשאלתך, בני - שאני לא מכירה – אנחנו מפעילים תוכניות חינוך אוניברסליות בתוך מערכת החינוך החל מגן הילדים, ודווקא ראשון לציון מצטיינת בכך.
<קרן רוט איטח: אנחנו מפעילים החל בגן הילדים תוכניות שמטרתן לפתח כישורי חיים ולפתח החל מהגיל הצעיר את המסוגלות ואת החוזק ואת היכולת לבחור בצורה נכונה שמאפשרת להתבגר ולגדול בצורה טובה.
<קרן רוט איטח: התוכניות שלנו פועלות.
<קרן רוט איטח: אנחנו בוודאי בגני הילדים לא נדבר איתם על סמים ואלכוהול, אנחנו נדבר איתם על חומרים מסוכנים.
<קרן רוט איטח: התוכניות שלנו מותאמות גיל, מותאמות השלבים ההתפתחותיים, לצרכים ההתפתחותיים וגם למצבים שפוגשים את הילדים ואת בני הנוער.
<קרן רוט איטח: אנחנו ממשיכים בכיתות היסוד ומדברים איתם על חומרים מסוכנים, בכיתות ה'-ו' כבר מדברים איתם על סיגריות, על אלכוהול, מדברים על מה המשמעות של שימוש, מה הסיבות למה כן ולמה לא, מה המחירים, מה הרווחים; בחטיבת הביניים אנחנו מעבים את התכנים שלנו ועושים עבודה גם על עישון, גם על אלכוהול, גם על סמים, ובוודאי גם בחטיבה העליונה ממשיכים ועובדים על מגוון התכנים, כששוב, המטרה שלנו לחזק את הכוחות לילדים לבחור בחירות נכונות שמביאות אותם למקומות טובים.
<קרן רוט איטח: בצד העבודה שאנחנו עושים, ופה אנחנו לא עושים הבחנה בין עולים לוותיקים, מה שציינתי פה, תוכנית כישורי חיים היא תוכנית שעובדת עם כלל האוכלוסיות.
<קרן רוט איטח: התוכניות שלנו משלבות הורים, אנחנו מזמינים הורים לפעילות כי אנחנו מאמינים שעל מנת לייצר השפעה על הילדים אנחנו חייבים להיות עם מסרים משותפים ועם שפה משותפת.
<קרן רוט איטח: ולכן אנחנו מייחדים פרקים בתוכניות שלנו לעבודה עם הורים.
<קרן רוט איטח: בצד זה, אנחנו מפעילים את התוכניות שהן יותר סלקטיביות, יותר ייחודיות לאוכלוסיות שונות.
<קרן רוט איטח: יש לנו תוכנית אופ"י – אימון ופיתוח יכולות התמודדות, זו תוכנית שעובדת עם קבוצות של מתבגרים כבר בתיכונים, בחטיבות היותר גדולות, עבודה עם ילדים שכבר מעורבים בשימוש באלכוהול, מעורבים בעישון ורוצים לעשות שינוי, ועושים את העבודה - - -
אברהם נגוסה: התוכנית הזאת פועלת, אני לוקח כמקרה.
אברהם נגוסה: כמו שאמרתי, התופעה היא כללית ארצית אבל אני לוקח את ראשון לציון, רמת אליהו.
אברהם נגוסה: התוכנית שאת מדברת עליה, יש להם תוכנית שפועלת ברמת אליהו?
אברהם נגוסה: כמה משתתפים?
אברהם נגוסה: על הנייר אני יודע, אבל בפועל כמה משתתפים בתוכנית הזאת?
<קרן רוט איטח: אני אומר לך שיש לנו כ-90 קבוצות ברמה הארצית שבה שותפים גם יוצאי - - -
אברהם נגוסה: ברמת אליהו כמה יש?
<קרן רוט איטח: ברמת אליהו אני לא יודעת לומר לך אם יש קבוצות אופ"י, אבל יש קבוצות אחרות שעובדות ברמת אליהו ובראשון.
<קרן רוט איטח: קבוצות עוצמה שעובדות בשיתוף עם הרשות למלחמה בסמים ובשיתוף בית-הספר והשיטור הקהילתי בתוך בית-הספר.
<אילני אבבה קמפינו: בשיתוף עיר ללא אלימות.
<קרן רוט איטח: בעיר ללא אלימות.
<קרן רוט איטח: עובדים בתוך בית-הספר על התנהגויות סיכון ומסבירים ועושים איזשהו גישור על החוק ומסבירים את החוק.
<קרן רוט איטח: אז יש את העבודה הזאת.
<קרן רוט איטח: יש עבודה נוספת, עבודה רגשית עם ילדים בסיכון שמאותרים כילדים בסיכון.