GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איילת הלברשטט - עטיאס: דבר נוסף לעניין אותם הוסטלים, זה שבדרך כלל מה שהעולים האלה, עד שהם מקבלים, הם הקימו משפחות מסביבם, יש להם איזו שהיא מסגרת, חברה תרבותית באזור מסוים, אבל משרד העלייה והקליטה נותן להם החלטה שהם עוברים לעיר אחרת לחלוטין בצפון הארץ לעומת שהם כבר חיו כמה שנים במרכז, הקופות חולים שלהם שם, כל האזור שלהם, והם לא נותנים לנו הסבר למה לא באותו אזור התקבלו ההוסטלים לאותם אנשים ומה גודל ההוסטלים שנמצאים, כמות ההוסטלים שנמצאים באותו אזור.
אברהם נגוסה: אולי אין מקום?
<איילת הלברשטט - עטיאס: בסדר, אז שיסבירו לנו את זה בצורה מפורטת ואנחנו נוכל להסביר.
אברהם נגוסה: הם לא מסבירים, הם לא כותבים?
<איילת הלברשטט - עטיאס: אבל בכל מקרה, גם המצב, מה שאנחנו מקבלים דיווחים מהשטח, מהפונים שלנו, שגם המצב של ההוסטלים שלבסוף הם זוכים לקבל את הדירה בהוסטל המיוחל, המצב בכי רע.
<איילת הלברשטט - עטיאס: גם הבניינים עצמם, גם הדירות עצמן, עד שמצליחים להשיג את משרד העלייה והקליטה לקבל עזרה מהחברות המשכנות, לקבל את העזרה לאותם דיירים שנמצאים שם והם מתקשים לפנות לעזרה הזאת ולקבל את עזרת השיפוץ ולחיות את הזכות שמגיעה להם לקורת גג, שסוף סוף הגיעה.
<איילת הלברשטט - עטיאס: כשאנחנו חושבים שהסיבה העיקרית שבגינה יש בעייתיות בתור וחוסר השקיפות, הקריטריונים שאנחנו לא יודעים זה באמת כי אין חוק מסודר לעניין הקריטריונים שאנחנו חושבים שזה מה שצריך להיעשות גם בעניין של עולים וגם בעניין של דיור ציבורי בכלל.
<איילת הלברשטט - עטיאס: ולעניין שיתוף פעולה אנחנו נשמח, כי עוד פעם אני חוזרת, המטרה זה הפונה עצמו, האדם הזקוק לקורת גג, שזו זכות בסיסית.
אברהם נגוסה: כשאת אומרת שאין חוק שקובע בעניין הקריטריונים, זה אומר שלמשרד הקליטה אין לו נהלים?
<איילת הלברשטט - עטיאס: יש נהלים, אבל זה לא מחוקק כחוק.
<איילת הלברשטט - עטיאס: ואז מה שקורה, נוהל לא נחשב כחקיקה ולכן כל פקיד במשרד העלייה והקליטה יכול להחליט על דעת עצמו בסופו של דבר.
אברהם נגוסה: את אומרת שיש צורך בחקיקה בנושא קביעת הקריטריונים לדיור ציבורי.
<איילת הלברשטט - עטיאס: יש צורך לחקיקה ואכיפה של הקריטריונים והנהלים בצורה מסודרת ושקופה, על מנת שנוכל באמת לבצע את זה בסופו של דבר, שלפונים תהיה אפשרות ל- - -.
<איילת הלברשטט - עטיאס: אני יכולה לתת מקרה, רק עכשיו שמתנהל, אישה בת 73 חולת צליאק, מתקיימת מקצבת זקנה בלבד, ממתינה בתור מס' 300 לדירה.
<איילת הלברשטט - עטיאס: כשאנחנו הגשנו בקשה למשרד העלייה והקליטה להבין מדוע לא מגיע לה להיות במקום יותר גבוה, הסיבה הייתה רק שהיא לא עומדת בתנאים בשביל לעמוד במקום יותר גבוה.
<איילת הלברשטט - עטיאס: אבל לא ניתנה לנו שום החלטה האם נבדקו הנסיבות הקשות, האם בדקו את הכסף שהיא מוציאה כל חודש למחלת הצליאק שהיא מוציאה, היא צריכה אוכל מיוחד, אין לה כסף למחיה, כל הכסף זה בעצם לאוכל המיוחד ולתרופות שהיא צריכה.
<איילת הלברשטט - עטיאס: לכן במקרה הזה נאלצנו להגיש עתירה כי יש פה נוהל ולא חוק בסופו של דבר.
<איילת הלברשטט - עטיאס: והיא לא תהיה עוד - - -
טלי פלוסקוב: ה היא בת 72, אין לה סכנה לצאת מהתור.
אברהם נגוסה: תציעו לנו הצעת חוק.
אברהם נגוסה: בוודאי חבריי חברי הכנסת יצטרפו, ואנחנו פה בוועדת העלייה והקליטה נקדם את החוק.
<אביטל בגין: זה בדיוק העניין, אנחנו חלק מתוך משרד המשפטים שיש לו מעמד נפרד בגלל שאנחנו מייצגים לקוחות, הצעות חוק כאלה, אנחנו חלק מהממשלה, צריכות להיות מוגשות על ידי הממשלה.
<אביטל בגין: הצעות חוק פרטיות זה על ידי חברי הכנסת, לא אנחנו.
אברהם נגוסה: תודה על ההצעה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את מר אלכס טנצר, יו"ר מטה עובדי הקבלן.
<אלכסנדר טנצר: שלום לכולם, רציתי להגיד כמה דברים.
<אלכסנדר טנצר: אני אתחיל, היום יש כתבה ב'דה מרקר' לגבי זה שמספר הזכאים לדיור הציבורי קפץ ב-21% אבל מתייחסים רק לזכאי דיור ציבורי של משרד השיכון.
<אלכסנדר טנצר: זאת אומרת שמבחינת מדינת ישראל בדרך כלל, 27,000 זכאי משרד הקליטה לא קיימים.
טלי פלוסקוב: אפשר לתקן אותך?
טלי פלוסקוב: זכאים 50,000.
טלי פלוסקוב: 27,000 זה אלה שרשומים בתור.
<אלכסנדר טנצר: אני מדבר על תור.
טלי פלוסקוב: אבל זכאים יש הרבה יותר.
<אלכסנדר טנצר: את מדברת על סיוע בשכר דירה, זה סיפור אחר.
<אלכסנדר טנצר: זה משהו אחר לגמרי.
<אלכסנדר טנצר: יש עוד נתון אחד מאוד מעניין.
<אלכסנדר טנצר: נתון שני שהתפרסם היום שניקנו 1,116 דירות חדשות .
<אלכסנדר טנצר: השאלה שאני שואל איך חילקו 1,116 בין משרד השיכון ומשרד הקליטה, כי יש הסכם קואליציוני שנחתם בחודש אפריל אם אני לא טועה, בין "כולנו", ו"הליכוד" ושם מדובר על חלוקת דירות, נכון לעכשיו צריכה להיות חלוקה של 50%-50%.
טלי פלוסקוב: לא, שליש ושני שליש.
טלי פלוסקוב: בין הקשישים 50-50.
<אלכסנדר טנצר: אני מדבר על הדירות החדשות.
<אלכסנדר טנצר: הדירות החדשות שקשישים לא מקבלים.
<אלכסנדר טנצר: קשישים מקבלים מקבצי דיור וחוסן.
<אלכסנדר טנצר: בוא נדייק.
<אלכסנדר טנצר: אני מדבר על הדברים האלה.
<אלכסנדר טנצר: כשאנחנו מדברים על קריטריונים, ישבה ועדה של משרד הקליטה שהגישה מסקנות ביוני 2000.
<אלכסנדר טנצר: הייתה יוליה תמיר.
<אלכסנדר טנצר: חביב קצב ישב בועדה, נכתבו שם גם קריטריונים - - - לפני 17 שנה.
<אלכסנדר טנצר: אז בוא נדייק, יש דבר כזה שנקרא קריטריונים ויש דבר אחר שנקרא מציאות שבדרך כלל זה לא הולך יחד.
<אלכסנדר טנצר: מה זאת אומרת?
<אלכסנדר טנצר: הקריטריונים אומרים לדוגמה, וכתבו שגודל של דירה מינימלי לעולה קשיש צריך להיות 25 מטר.
<אלכסנדר טנצר: ולזוג, 34 מטר.
<אלכסנדר טנצר: זה נכתב בשנת 2000.
<אלכסנדר טנצר: עד עכשיו יש אנשים שמקבלים דירה בין 8 מטר ל-12 מטר במקבצי הדיור, שזה שליש ממה שנקבע כקריטריונים במשרד הקליטה.
<אלכסנדר טנצר: אני מכיר אנשים שעמדו בתור במקום שלישי, ואחר כך אמרו להם "סליחה, אתם במקום 100".
<אלכסנדר טנצר: אני יכול לדבר על זה הרבה, אבל אני רוצה להתמקד באחת הפניות האחרונות שלי לשר השיכון, שרת הקליטה ומבקר המדינה.
<אלכסנדר טנצר: אני מדבר על זה שכולם מדברים שיש 27,000 זכאים לדיור ציבורי, בואו לא נשכח שביניהם יש 4,000 איש משפחות קשישות שהזכאות שלהם הוקפאה.
<אלכסנדר טנצר: למה הוקפאה?
<אלכסנדר טנצר: זה השכרה לטווח ארוך.
<אלכסנדר טנצר: כי אמרו "אתם מקבלים בין 100 ל-300 שקל תוספת, אתם עשירים עכשיו".
<אלכסנדר טנצר: מה קרה?
<אלכסנדר טנצר: קרה דבר מאוד מעניין.
<אלכסנדר טנצר: לפני שנה העלו לכולם את הסיוע בשכר דירה, אלה שגרים, עצמאים, רק לקבוצה הזאת אמרו "אתם כבר מקבלים את הכסף, לא מגיע לכם כלום" הם לא מקבלים סיוע, מקבלים עכשיו בדיוק אותו כסף מה שאלה שמקבלים, הזכאות, אבל אומרים להם "סליחה, אתם גם לא זכאים לדיור הציבורי", סליחה על הביטוי הגס, "נדפקתם".
<מרינה זמסקי: השאלה הזאת כבר עלתה בוועדה זו - - -
טלי פלוסקוב: ונתנו לנו תשובה שהם לא יוצאים מ - - -
<אלכסנדר טנצר: תסלחי לי בבקשה, כשיהיה לך זכות דיבור, תדברי.
<אלכסנדר טנצר: אני מדבר עוד על כך שיש קריטריונים ברורים ואז פניתי וקיבלתי תשובות, ואני כתבתי גם באיזה חוזה אנשים כתבו.
<אלכסנדר טנצר: משרד השיכון כתב שמשרד השיכון לא מטפל בזה, אפילו שזה בחוזה, כתוב סמל של משרד השיכון.
<אלכסנדר טנצר: משרד הקליטה אמר שאנשים יכולים לוותר על השכרה לטווח ארוך ולעבור, אבל בחוזה שלהם כתוב 'אם אתם מוותרים על ההשכרה לטווח ארוך אתם צריכים להחזיר את כל הכסף שקיבלתם, לשלם ריבית שנתית של 5.5%, ואם לא תשלמו, יש תלונה במשטרה".
<אלכסנדר טנצר: זאת אומרת משרד הקליטה ממליץ לאנשים לוותר בשביל לקבל עוד 100 שקל, ושולחים אותם בעצם למשטרה.
<אלכסנדר טנצר: מה שאני רוצה להגיד, קודם כל מעניין אותי נתון מאוד מעניין, א.
<אלכסנדר טנצר: כמה אנשים באמת עומדים בתור לדיור ציבורי.
<אלכסנדר טנצר: בוא לא נשכח שהעלייה מכל המדינות כבר נגמרה.
טלי פלוסקוב: הצטמצמה.
<אלכסנדר טנצר: נגמרו התקופות שבשנה היו מגיעים 200,000 איש ואז אני זוכר תקופה שהיו בתור, עמדו זכאים 60,000.
<אלכסנדר טנצר: היום אנחנו מדברים על 27,000 איש שאין בכלל עליה לגמרי.
<אלכסנדר טנצר: יש עוד נתון אחד מעניין שכתוב היום בעיתון דה מרקר, שזכאי משרד השיכון כמעט כולם מקבלים דירה לפני 8.5 שנים.
<אלכסנדר טנצר: זאת אומרת אתה מחכה, אחרי שנה, שנתיים, שלוש, מקבל דירה.
<אלכסנדר טנצר: כאן אני יכול לפנות לבנאדם "כמה אתה מחכה?" "25 שנה".
<אלכסנדר טנצר: קריטריונים שונים לגמרי.
טלי פלוסקוב: לא בקשישים.
טלי פלוסקוב: בקשישים אותם קריטריונים.
קסניה סבטלובה: בתור יותר ארוך.
<אלכסנדר טנצר: אם אין דירות, שום קריטריונים לא יעזרו.
<אלכסנדר טנצר: בואו נסתכל על זה.
<אלכסנדר טנצר: פתרונות דיור אין, הסכמים קואליציוניים לצערי לא מקיימים.
<אלכסנדר טנצר: יחס כלפי עולים חדשים ומוכיחה את זה התקשורת בשפה העברית, מדברים רק על אוכלוסייה אחת, זכאי משרד השיכון.
<אלכסנדר טנצר: , ואנחנו אומרים ככה, עולים חדשים לא נמצאים על המפה, כולם שותקים, לא אכפת לאף אחד.
<אלכסנדר טנצר: מיליון דוברי רוסית וגם 100,000 אמהרית, וצרפתית, כולם אומרים גם אנחנו אזרחים סוג א', אנחנו דורשים שגם על הבעיה שלנו ידברו בתקשורת, ולא רק ברוסית.
<אלכסנדר טנצר: כי סליחה, בתקשורת הרוסית אנשים רק בוכים.
<אלכסנדר טנצר: הבכי לא מעניין את אף אחד.
<אלכסנדר טנצר: בתקשורת העברית כ- - - את זה, ישר קוראים למבקר המדינה, ישר יש תגובות, יש יחס שונה לגמרי.
<אלכסנדר טנצר: אני קורא לכולם שיפסיקו את הגזענות בתקשורת העברית ויספרו אמת מה שהולך עם הדיור הציבורי.
<אלכסנדר טנצר: חוץ מזה, אני מצפה לא מחביב קצב, כי חביב קצב הוא בסך הכל פקיד, בכיר מאוד, אני מחכה משרת הקליטה שתדרוש שיקיימו הסכם קואליציוני, שתהיה חלוקה מוצדקת ויהיו כספים בשביל לבנות דירות שעומדות בקריטריונים שנקבעו על ידי משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: הבעיה זה לא רק עולי ברית המועצות לשעבר, ולא רק עולים מאתיופיה, גם עולים מצרפת, מדרום אמריקה, מכל המקומות.
קסניה סבטלובה: תודה לך כבוד היושב ראש, אני רוצה להתייחס לדברים של אלכס, אתה שאלת על הדירות החדשות שניקנו, באיזו חלוקה בין שני התורים.
קסניה סבטלובה: יש לי תשובה בשבילך כי אנחנו בדיוק עכשיו היינו בדיון בוועדת העבודה והרווחה, ושם נאמר על ידי סגן השר ג'קי לוי במפורש שכל הדירות שנקנו, והוא כבר דיבר שם על מספרים יותר גדולים, דיבר על כ-5,000 דירות ששליש מהם הולך לטובת התור של משרד העלייה והקליטה.
קסניה סבטלובה: כאשר הוא נשאל על ידי אם אנחנו מדברים על תור שהוא פי 10 יותר גדול, וזה רק אנשים שעומדים בתור בעצם, מדוע שליש, התשובה היא "אין".
קסניה סבטלובה: לשאלות האלה.
קסניה סבטלובה: זה ההסכמים כנראה שהגיעו אליהם, וזה המצב, אז מכל בחינה שהיא, אנחנו לא צפויים להקטנה של התור כי אנחנו מבינים שכמות מאוד גדולה של אנשים מקבלת כמות מאוד קטנה של דירות, ואני עוד לא דיברתי על קשישים בכלל.
קסניה סבטלובה: מה שלי חשוב להדגיש פה, ויפה אמרת אלכס, כשהתייחסת עכשיו לעולים מרוסיה ואתיופיה וצרפת, זה לא משנה איזו מדינה.
קסניה סבטלובה: אבל כל העולים שנמצאים עכשיו בתור הזה של משרד העלייה והקליטה, יש סוג אחד בעצם שעומד שם בתור, זה נפגעי הקליטה הישירה.
קסניה סבטלובה: צריך לקרוא לדברים בשמם.
קסניה סבטלובה: אלה אנשים שהגיעו ארצה ואמרו להם "בואו נעשה עכשיו ניסוי בבני אדם, אנחנו נראה איך אתם מסתדרים שם לבד, אנחנו ניתן לכם קצת חודשים במרכז הקליטה, קצת אולפן, ואחרי זה אתם תצאו לאותו שוק של השכירות הפרטית, לאותו שוק פרוע שלא מנוהל, שגם היה חוק שעבר אתמול, וסוף סוף הוא עבר, על שכירות הוגנת, רוקנו אותו מתוכן וזה בעצם שוק שמנהלים אותו ללא שום רגולציה ממשלתית, אז האנשים האלה, לא משנה מאיזו עדה הם, כמובן שכשזרקו אותם לשם, אנחנו יודעים שהיו שני דברים שקרו.
קסניה סבטלובה: קודם כל עלו בצורה מאוד דרסטית המחירים של שוק הדיור, וזה היה צפוי.
קסניה סבטלובה: אם מצטרפים מיליון איש שעכשיו יוצאים לשוק הפרטי, איך המחירים לא יעלו?
קסניה סבטלובה: אני לצערי הרב שומעת שוב ושוב אותו נרטיב.
קסניה סבטלובה: שמעתי אותו בבוקר כבר פעמיים, מאנשים מאוד בכירים, גם מחבריי חברי הכנסת שיזמו את היום הזה, שאומרים דבר פשוט, הם אומרים שבשנות התשעים הגיעו עולים, המדינה אז ידעה להתמודד עם התופעה הזאת, בנתה המון דירות, והיה פתרון, מצאו פתרון לתופעה של עולים שבאו והיו צריכים דירות.
קסניה סבטלובה: אבל רבותי, איזה פתרון מצאו?
קסניה סבטלובה: זה דירות פרטיות שמי שהתעשר בזכותם זה אנשים, בעלי הדירות התעשרו.
טלי פלוסקוב: אנחנו לקחנו משכנתאות ורכשנו.
קסניה סבטלובה: אלה שהשכירו את הדירות, הבנקים התעשרו כי הם נתנו משכנתאות.
קסניה סבטלובה: אבל לדיור הציבורי, כמו שאז לא היה מענה הולם, כך הגענו לתור של 27,000 איש שיש בערך פי שניים שלא נמצאים בתור אבל מקבלים את הסיוע לשכר דירה, זכאים, וגם הם, אין להם פתרון אחר.
קסניה סבטלובה: אנחנו מבזבזים כמדינה המון כספים לסיוע הזה לשכר הדירה, אנחנו מבזבזים גם המון כספים כשאנחנו משלמים לאותן חברות שמפעילות את ההוסטלים ובתי גיל הזהב, אנחנו מדברים על סכומים עצומים שיוצאים לצורך זה, עד 5,000 שקלים לאדם.
קסניה סבטלובה: אם האדם היה מקבל ישירות 5,000 שקלים, אתם יודעים מה?
קסניה סבטלובה: 3,000 שקלים, 2,500 שקלים.
קסניה סבטלובה: הוא לא היה מסתדר?
קסניה סבטלובה: הוא לא היה מוצא דירה צנועה לגור בה שהיא לא 12 מטר ולא מלונה של 8 מטר?
קסניה סבטלובה: עוד נתון אחד שחשוב להתייחס אליו כשאנחנו מדברים על קריטריונים, זה כמובן העניין המביש והמבזה הזה של ועדות רפואיות.
קסניה סבטלובה: אי אפשר לא להתייחס לנקודה הזאת.
קסניה סבטלובה: זו נקודה כואבת, חצי מהפניות שמגיעות ללשכתי, הן באותו עניין.
קסניה סבטלובה: אנשים שחיכו, חיכו.
טלי פלוסקוב: כנ"ל.
קסניה סבטלובה: אני חושבת שה- - - של כולנו עמוסים בעיקר בדברים האלה.
קסניה סבטלובה: והחלק השני זה לטפל בתלונות שמגיעות מדיירי עמיגור ועמידר, שאין להם ידית למקלחת והברז שלהם דולף והחברה לא עושה שום דבר.
קסניה סבטלובה: אלה שמתלוננים על ועדות רפואיות מה הם אומרים?
קסניה סבטלובה: "קודם כל הכרחתם אותנו להמתין 10, 15, 20 שנה.
קסניה סבטלובה: מגיע התור שלנו, ומה אומרים עכשיו?
קסניה סבטלובה: רק מי שעצמאי ייכנס למקבצי דיור".
קסניה סבטלובה: בסדר, מי שעצמאי, מי מגדיר אותו כעצמאי?
קסניה סבטלובה: הרופא שלו נותן לו המלצה, הרופא המטפל שלו שמטפל בו במהלך כל ה-20 שנים נותן לו המלצה, הבנאדם עצמאי.
קסניה סבטלובה: אבל נכון שהוא כבר בן 75, נושק ל-80, בטח שהוא לא בקו הבריאות, אנחנו יודעים, הבעיות האלה הן טבעיות.
אברהם נגוסה: היה דיון בשבוע שעבר בנושא הזה.
קסניה סבטלובה: הנושא הזה הוא קריטי כי אנחנו יודעים, ועוד פעם, אין שקיפות, לא מסבירים לאנשים מי החליט, למה החליט, למה לרופא של הועדה יש יותר סיי בעניין הזה מאשר לרופא המטפל ואפילו צוות של רופאים מטפלים, שממליצים על כך שהאדם הזה הוא עצמאי, וכך קורה שיש לנו אזרחים שממתינים בתור, אחרי זה מנשקים את הדלת הסגורה, את המנעול על הדלת, ואומרים להם "טוב, אוקיי, עכשיו תסתדרו לבד.
קסניה סבטלובה: מהרגע הזה.
קסניה סבטלובה: דווקא כשאתם הכי צריכים את העזרה של המדינה".
קסניה סבטלובה: לסיכום אני יכולה להגיד דבר אחד, אפשר לדבר עד מחרתיים על קריטריונים ויש לנו נתונים מלאים על כך, וזה דבר מביש ומבזה וזה נכון.
קסניה סבטלובה: כל עוד לא יבנו פה דירות לדיור ציבורי, לא משנה מה הקריטריונים.
קסניה סבטלובה: אין דירות, לא יהיו עולים או אזרחים אחרים שיהיו זכאים לדיור ציבורי וייכנסו אליו.
קסניה סבטלובה: אם המדינה ואם הממשלה לא מעמידה את זה על סדר היום כדבר שהוא עקרוני, ואם אין בניה תקציבית, שזה עניין שחשוב להדגיש אותו, אנחנו עוד פעם נתקבץ פה ועוד פעם נתכנס פה ועוד פעם נשפוך את המים מכוס אחת לשניה ונישאר עם ידיים ריקות.
טלי פלוסקוב: יש לי רשימה ארוכה, אני לא יודעת ממה להתחיל.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לתת שתי דוגמאות.
טלי פלוסקוב: דוגמה אחת של גברת שהגיעה לארץ ב-1995, ובשנת 2015 היא הגיעה לגיל 65 והיא נרשמה בתור למשרד הקליטה לקבלת דיור ציבורי.
טלי פלוסקוב: המקרה השני, גברת שב-2015 מלאו לה 90 שנה אבל היא עלתה לארץ בשנת 2002.
טלי פלוסקוב: מה יוצא מכאן?
טלי פלוסקוב: הגברת שהיא היום בת 65, תהיה בתור לפני הגברת שהגיעה לגיל 90.
טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על קריטריונים.
טלי פלוסקוב: הקריטריונים שהיו ועד ה יום קיימים זה קדימות לאלה שהגיעו ארצה קודם.
טלי פלוסקוב: לפי תאריך העלייה לארץ.
טלי פלוסקוב: אני תוהה שנכון להרגע אנחנו צריכים לשנות את השיטה הזתה.
טלי פלוסקוב: היא שיטה שהיום היא לא נכונה.
טלי פלוסקוב: אין עליה גדולה כמו שנאמר כאן, יש לנו מאגר מאוד גדול של אנשים שממתינים ולא יכול להיות שבני 90 לא מקבלים מענה כי הם הגיעו לארץ יותר מאוחר מאותה גברת שהגיעה לגיל 65.
טלי פלוסקוב: שתיים – אני שוב חוזרת, ודיברנו על זה לא פעם אחת, ואני פונה לסמנכ"ל ואתה יודע מה עמדתי.
טלי פלוסקוב: לא יכול להיות שלפי כל הפרמטרים, עולה חדש, אתם אומרים "יותר מעשר שנים, אתה כבר לא עולה חדש", תמיכה בארגונים, מי שיותר מעשר שנים בארץ, כבר לא קיימת מצד משרד הקליטה.
טלי פלוסקוב: אבל אם אתה ממתין לדיור ציבורי, אתה תישאר עד סוף החיים במשרד הקליטה.
טלי פלוסקוב: אני קוראת לזה, אתם לא מעריכים את האנשים האלה שהגיעו ארצה.
טלי פלוסקוב: אנחנו כולנו אזרחי מדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: נכון שבעשר השנים הראשונות אנחנו זקוקים לעזרתכם, ואם תחליטו שאנחנו זקוקים לעזרתכם 25 שנה, אז בכל הפרמטרים.
טלי פלוסקוב: לא לפי הבחירה.
טלי פלוסקוב: מה שנוח לכם, אתם משאירים 15 שנה, מה שנוח לכם פוליטית, אז קצת יותר.
טלי פלוסקוב: מה שלא נוח לכם, פחות.
טלי פלוסקוב: אין דבר כזה.
טלי פלוסקוב: דיברתם על 10 שנים, אז תגדירו בכל הפרמטרים 10 שנים האזרח שייך למשרד הקליטה.
טלי פלוסקוב: מעבר לזה, האזרח שייך לאזרחי מדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: דבר נוסף, אני שמעתי שלאחרונה יש סוגיה, ואם זה לא ככה אז אני אשמח אבל זו טענה שאני קיבלתי, שאדם שנרשם לדיור ציבורי צריך לחתום על כתב ויתור על מצב בריאותי.
טלי פלוסקוב: מה זה?
טלי פלוסקוב: למה אתם נכנסים לדברים האלה?
טלי פלוסקוב: סודיות רפואית.
טלי פלוסקוב: עוד פעם שני מקרים מהחיים.
טלי פלוסקוב: אדם אחד הולך אחרי 15 שנה בארץ לעמידר, הוא נרשם במשרד השיכון בתור, אדם השני שהגיע לחברת מילגם, אחרי 19 שנים בארץ אומרים לו "לא, אתה תלך למשרד הקליטה, בך מטפלים שם", כי הוא קשיש.
טלי פלוסקוב: רבותיי, אתם רואים מי יושב פה?
טלי פלוסקוב: האנשים האלה המבוגרים שאנחנו מדברים עליהם, הם לא יושבים איתנו, כי הם פשוט כבר לא יכולים לשבת איתנו.
טלי פלוסקוב: הם כבר לא יכולים לקום ולהגיע לכנסת כדי להילחם על זכויותיהם.
טלי פלוסקוב: לכן אנחנו צריכים לעשות את זה במקומם.
טלי פלוסקוב: ואני רוצה להגיד תודה ל"חזית הכבוד" שיושבים איתנו היום פה, שהם כל הזמן נלחמים על הזכויות של אזרחים ותיקים.
טלי פלוסקוב: אבל, אם אנחנו לא נדע, כמו הנכים, לצאת החוצה ולסגור כבישים, אנחנו לא נוכל לפתור את הבעיה שלהם?
טלי פלוסקוב: זה לא פייר.
טלי פלוסקוב: שני דברים שאני רוצה להגיד, עובדות.
טלי פלוסקוב: היום במדינת ישראל יש 160,000 זכאי דיור ציבורי.
טלי פלוסקוב: מה זה זכאי דיור ציבורי?
טלי פלוסקוב: לא אלה שנרשמו בתור.
טלי פלוסקוב: אלה שמקבלים סיוע לשכר דירה.
טלי פלוסקוב: 160,000.
טלי פלוסקוב: מתוכם, עכשיו הבנתי מחביב קצב ש-65,000 הם במשרד הקליטה.
<חביב קצב: לא, - - -
טלי פלוסקוב: אני לא על זה מדברת.
טלי פלוסקוב: אני כרגע מדברת מי זכאי.
<חביב קצב: מתוך ה-150,000 קשישים מקבלים השלמת הכנסה, שרובם המכריע הם - - - 65,000.
טלי פלוסקוב: תבינו מה היחס.
טלי פלוסקוב: המספרים שיש בידיים שלנו זה לא הכל.
טלי פלוסקוב: זה פשוט אנשים שקמו ונרשמו לתור.
טלי פלוסקוב: אבל יש עוד הרבה שלא נרשמו מסיבות שונות.
טלי פלוסקוב: אולי איבדו בכלל תקווה שאפשר לקבל דיור ציבורי במדינת ישראל, לא חשוב, לא ניכנס לסיבות.
טלי פלוסקוב: אבל את המספרים האלה אנחנו צריכים לדעת גם כן.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שאנחנו צריכים להתחיל לדבר בשפה של אזרחי מדינת ישראל, אדוני היושב ראש, ולא לחלק את האנשים לעולים חדשים ולא עולים חדשים.
טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לפתור בעיה של הנזקקים וכל מי שזכאי לדיור ציבורי זה אנשים הנזקקים של מדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: כל אלה שמקבלים השלמת הכנסה.
טלי פלוסקוב: ואם אנחנו מדברים על עוני במדינה שלנו, אלה האנשים שבגללם אנחנו נחשבים עניים, כמדינה, אני מדברת לפי הנתונים של ה-OECD.
טלי פלוסקוב: ואם אנחנו לא נתחיל לפתור את הבעיה הזאת בצורת תמיכה דיפרנציאלית באנשים מבוגרים במדינה שלנו, אנחנו לא נפתור את הבעיה.
טלי פלוסקוב: כי במקום לפתור את הבעיה של אותם 60,000 קשישים, 80,000 קשישים במדינת ישראל, אלה שאין להם דיור ציבורי וזקוקים, ונרצה לפתור את הבעיה של מיליון קשישים, אנחנו לא נגיע לשום דבר, עם אותו סכום שהמדינה תחליט להשקיע בקשישים נחלק במיליון, הסכום יהיה כל כך קטן שהוא לא ישנה את המצב.
טלי פלוסקוב: אבל אם אנחנו ניתן את הכסף לנזקקים, אנחנו יכולים משמעותית לעזור להם.
טלי פלוסקוב: ואני יודעת על התכנית של משרד האוצר, יחד עם משרד הקליטה והעליה בשנתיים וחצי הקרובות, להעלות סיוע לשכר דירה לזוגות ב-400 שקל בחודש, לא שזה יפתור את הבעיה, אבל זה סיוע.
טלי פלוסקוב: אבל כל הזמן מה שאנחנו עושים, מטפטפים, במקום לבנות תכנית לאומית לדעת מה אנחנו עושים היום, מה יקרה בעוד חמש שנים, מה יקרה בעוד עשר שנים, וזו השאלה אגב ששאלתי גם בועדה הקודמת, האם משרד הקליטה, בידיעה שאתם יודעים כמה אנשים, הצגתם למשרד האוצר תכנית בדרישה כלכלית כמה כסף אתם צריכים, מתי אתם פותרים את הבעיה?
טלי פלוסקוב: אין דבר כזה, מתברר.
טלי פלוסקוב: אז צריך להתחיל לעבוד לא בצורה של כיבוי שריפות אלא בצורה של בניית תכנית עבודה וצעדים קונקרטיים איך אנחנו בסוף מגיעים לפתרון, היום, ופה אני אומרת משפט קשה – אין פתרון.
אברהם נגוסה: היושבים בוועדת הכספים, אנחנו רואים כמה מיליארדים מבקשים להעביר מ-2016 ל-2017.
אברהם נגוסה: הכסף לא נוצל.
אברהם נגוסה: אבל כשאנשים, עולים ותיקים שנמצאים במצוקה, אומרים שאין כסף.
אברהם נגוסה: לכן אני מציע, מדינת ישראל לקראת שבעים שנה להקמתה, צריך לקבל החלטה אמיצה ולתת פתרון ל-30,000 שהם נמצאים עכשיו במצוקה.
אברהם נגוסה: 30,000 לתת להם פתרון, הראשונים.
אברהם נגוסה: ניתן לעשות את זה, וכסף שמתגלגל לא מנוצל, כל הזמן מעבירים אותו ומגלגלים אותו.
אברהם נגוסה: אפשר לעשות את זה.
אברהם נגוסה: כך גם אנחנו יכולים לחזק את העלייה, כך גם יכולים לתת פתרון למצוקה הקיימת לאזרחי מדינת ישראל.
אברהם נגוסה: פתרון ל-30,000 ממתינים לדיור ציבורי, אפשר להגיע לזה אם האוצר וכל המשרדים יבואו עם תכנית.
אברהם נגוסה: אני מציע, סמנכ"ל משרד הקליטה, להכין תכנית.
אברהם נגוסה: אנחנו נגיד את זה גם מחר, יש לנו דיון עם השרה על הפעילות של המשרד, אני מציעה לכם שתכינו תכנית לקראת שבעים שנה להקמת מדינת ישראל, חבילה שנותנים ל-30,000 ממתינים בתור במצוקה הדיור הציבורי.
טלי פלוסקוב: שכחתי, זה מאוד חשוב, מרוב האמוציות שלי והנושא באמת מאוד קרוב לליבי, אני שכחתי לספר ולשתף אתכם ואולי להמליץ גם לוועדת הקליטה לקחת את זה כנושא כי אני וידידי חבר הכנסת פולקמן, מקדמים כרגע איזו שהיא יוזמה.
טלי פלוסקוב: כשאנחנו מדברים על קשישים ועל מספר כל כך גדול של ממתינים, ברור לכולם שהיום לבנות מספר כזה של יחידות דיור זה בלתי אפשרי, ואת הבעיה אנחנו כן צריכים לפתור.
טלי פלוסקוב: לכן אנחנו היום ישבנו עם הנציגים - - -
אברהם נגוסה: תגידי, מה הבעיה.
טלי פלוסקוב: לא, עד שאתה תבנה, אברהם, אנחנו שומעים שנתיים על 2,600 יחידות דיור של עמיגור.
טלי פלוסקוב: אבל תן לי לסיים, אני רוצה להגיד את הפתרון.
אברהם נגוסה: אם רוצים יש פתרון.
טלי פלוסקוב: אם רוצים.
טלי פלוסקוב: כל מה שקשור לקשישים במיוחד, נושא של שכירות לטווח ארוך יכול להיות פתרון מצוין.
טלי פלוסקוב: אם המדינה תהיה השוכרת העיקרית, היא תיקח על עצמה לשכור דירה מבעלי הדירות ותשכיר אותם לקשישים בשיטה חדשה, כאשר היא תתן הטבות מס לאותם בעלי הדירות, צריך לעניין אותם בפרויקט הזה, ולבנות מאגר של דירות שאנחנו כמדינה נוכל לספק לאותם קשישים, אבל בתנאי שתהיה שכירות לטווח ארוך, אם מדובר בעשר שנים ומדובר בחמש שנים, כדי שהאנשים האלה ידעו "אני כאן יכול להיות עשר שנים רגוע ויש לי פתרון מהמדינה", אבל המדינה צריכה לקחת אחריות על זה, לא האנשים האלה צריכים לרוץ.
טלי פלוסקוב: המדינה.
קסניה סבטלובה: פשוט אנחנו כבר שנתיים לתוך הממשלה הנוכחית ומדוע אין תוכנית עד עכשיו, הדברים היו ברורים גם לפני שנתיים.
אברהם נגוסה: בני מלסה בבקשה בקיצור.
<בני מלסה: שלום, אני רכז שטח ואחראי איסוף מידע בארגון "טבקה".
<בני מלסה: יש לי שלושה נושאים, היום, אדוני היושב ראש אני אשמח שאתה תתערב בשידור ישיר.
<בני מלסה: אישה מבוגרת בעיר בת ים, מיום ראשון בשבוע שעבר השיפוצניק סגר אותה ואין מים בבית.
<בני מלסה: עכשיו תשלח מישהו לבת ים, עיתונאי, ואני רואה את קפלן פה, מנכ"ל עמידר, מטייל בכנסת.
<בני מלסה: אדוני היושב ראש, עבדתי עם חברת עמידר, בסך הכל הלכתי לעשות ביקור בית.
<בני מלסה: בנתניה, 590 דיירים היו לי, עברתי למכרז, היו לי 780 דיירים, מתוכם עולים.
<בני מלסה: יש בעיה אחת שחשוב שהיושב ראש ייקח אותה.
<בני מלסה: דירה שמתפנה, רוצים להיכנס דרך משרד הקליטה, לוקח שבעה חודשים על מנת להכניס את אותה דיירת.
<בני מלסה: המדינה מפסידה פעמיים, גם מחזיקה דירה ריקה, גם היא משלמת שכר דירה, במקום לתת את השכר דירה להוא, ותוך חודש לעשות אותו.
<בני מלסה: יש לי את השמות והטלפונים של המשפחות האלה, עולה מאוקראינה, 11 משפחות, שבעה חודשים על מנת להכניס את אותם עולים, עמידר לוקח לו זמן.
<בני מלסה: במשרד הקליטה אומרים לך "אנחנו לא אחראים", ואתה פונה למשרד השיכון.
<בני מלסה: אני לא הייתי מוכן להיות משתף פעולה.
<בני מלסה: ביקרתי אישה ניצולת שואה על כסא גלגלים בקומה שלישית.
<בני מלסה: שימו לב, זה דבר מאוד לא קל.
<בני מלסה: יש לנו עולה מאתיופיה בקרית גת, יש עולה מרוקאית ויש אחד - - - כל המדינה - - - על כיסא גלגלים יושבים בקומה שניה ושלישית.
<בני מלסה: נראה לי שאלכס אמר שיש עדיפות ראשונה מי שקרוב לצלחת.
<בני מלסה: צעירים שנמצאים בריאים ושלמים, אני אומר לך אדוני היושב ראש, זה דבר שצריך להפוך אותו לפלילי, אותה אישה הלכתי ביום שישי, זה המשכורת שלי ב- - - אני פייר איתכם, לא יכול לראות אותה כי כעולה חדש כולם עזרו לי.
<בני מלסה: מה אתה - - - אותה?
<בני מלסה: אסור לקחת תורמים?
<בני מלסה: האנשים האלה מתעללים בהם במבוגרים, במיוחד חברת עמידר.
<בני מלסה: תודה לחברת עמיגור שיום יום משתפים פעולה.
<בני מלסה: במשרד הקליטה, אדוני היושב ראש, חשוב לי מה שחברת הכנסת פלוסקוב אומרת, יש דוגמה פשוטה שייאמר לזכותו של מנכ"ל עמיגור, שמסכים לתת הזדמנות, השכירות האלה, הם משאירים את האנשים, נדמה לי שעגנון אמר את זה, להשאיר את האדם תלוי במדינה, תלוי במישהו, מאשר תתן לי מתנה, עדיף שתלווה לי כדי שאני אעבוד קשה כדי להחזיר.
<בני מלסה: אזרחים צריכים להיות בעלי דירה.
<בני מלסה: בארבעה בניינים אני אקח אותך לביקור.
<בני מלסה: יש לנו יותר מ-18 בניינים קומה 8 ו-4.
<בני מלסה: אני לוקח אתכם, כולכם, אדוני היושב ראש, לוקח אותך, כל הבניין שייך לחברת עמידר.
טלי פלוסקוב: ואין שם - - -?
אברהם נגוסה: יש נציג עמידר כאן, הוא יתייחס לזה.
<בני מלסה: כל הדיירים זה - - -אפשר לקחת את הבניין הזה, לבנות עליו 30-40 קומות, להכניס את העולים, השכירות שאת מציעה, חברת הכנסת פלוסקוב, זה יעבוד.
<בני מלסה: מה שאני רוצה לומר, השבוע סמנכ"ל משרד השיכון מר רונן כהן, ייאמר לזכותו, הוא פתר איזה 6-7 משפחות שחיות עם 6-7 ילדים בחדר אחד.
<בני מלסה: לתת שכירות עד 3,100.
<בני מלסה: אם אתה יכול לענות לאנשים שבמצוקה, גם עד 5,000 שקל, כל עוד שהמדינה לא פתרה את הבעיה, לתת להם את הזכות הזו, שהמדינה תשכיר להם בינתיים.
אברהם נגוסה: מרינה בבקשה.
<מרינה זמסקי: שלום לכולם.
<מרינה זמסקי: אני אשתדל לדבר מהר, אני אישית יזמתי את הדיון היום וביקשתי מכבוד יושב הרש לקיים את הדיון, מסיבה אחת פשוטה, שזה כבר נאמר פה, ואני מצטרפת לכל הדוברים, אי אפשר לשמוע יותר על 3,000 זכאי משרד השיכון ולשכוח את זכאי משרד הקליטה.
<מרינה זמסקי: דוגמה קטנטנה.
<מרינה זמסקי: ביום ניצולי השואה כותב YNET פניה למשרד השיכון "לכמה ניצולי שואה אין קורת גג במדינת ישראל" והתשובה "אין כאלה".
<מרינה זמסקי: ואנחנו מכירים אותם שיש, ומשרד הקליטה נותן תשובה, 3,860, זה מה שכתוב בכתבה של YNET.
<מרינה זמסקי: אפילו בנושא כל כך כאוב למדינה ושיש עליו הסכמה משותפת, יש פה שקר ועיוות נתונים.
<מרינה זמסקי: אני כבר לא מדברת על אחרים.