GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ילנה איזנשטיין: אולי רק בקצרה כי מדובר פה יותר על עלייה וקליטה ואנחנו כולנו עושים ההפך, אנחנו מחזקים את הקהילות בתפוצות.
<ילנה איזנשטיין: דובר פה על חינוך ואנחנו באמת פועלים רבות בתחום החינוך כי אנחנו מנצלים את העובדה ששר התפוצות הוא גם שר החינוך.
<ילנה איזנשטיין: נכנסנו חזק לחינוך של הזהות היהודית בתוך בתי הספר היהודיים ואנחנו פועלים בכך רבות.
<ילנה איזנשטיין: גם דובר על בני אנוסים ושבטים אבודים – גם בנושא הזה אנחנו פועלים ואני מקווה מאוד שנציג את הנושא בדיון הקרוב של הוועדה.
<ילנה איזנשטיין: יישר כוח לכל האנשים ואם יש משהו שנוכל לסייע בו, נשמח.
אברהם נגוסה: עוד מישהו רוצה להתייחס בקצרה?
אברהם נגוסה: למי שביקש נתנו.
<הרב חיים אמסלם: רק השלמה למה שאמרתי.
<הרב חיים אמסלם: מי שרוצה לחזור ליהדות מבני האנוסים, יש מספר תנאי בסיס.
<הרב חיים אמסלם: ראשית, ההוכחה הברורה שהוא שייך לבני אנוסים.
<הרב חיים אמסלם: זה ניתן או על ידי מחקר או על ידי בדיקות DNA או עדויות, מנהגים וכולי.
<הרב חיים אמסלם: תנאי הכרחי נוסף הוא שהוא יהיה מאורגן במסגרת קהילה ולא כבודד.
<הרב חיים אמסלם: כמובן, במסגרת שאני עובד ופועל בה יש לנו מידע מדויק לגבי כאלה שהיו שייכים, נניח, למשיחיים או שהם בכלל לא נכנסים למסגרות הללו.
<הרב חיים אמסלם: אנחנו מבטיחים שמי שבאמת בא, הוא בא לשם שמיים, הוא בא ליהדות.
<הרב חיים אמסלם: בל נשכח שאחד מתפקידיה המרכזיים של מדינת ישראל בחזון הגאולה הוא מה שאנחנו אומרים כל יום בתפילה "מקבץ נדחי ישראל".
<הרב חיים אמסלם: נדחי ישראל הם לא אלה שבפריז, לא אלה שבלונדון ולא אלה שבניו-יורק.
<הרב חיים אמסלם: הם לא נידחים.
<הרב חיים אמסלם: נדחי ישראל הם אלה שנמצאים מרוחקים וזה תפקידנו להשיבם.
אברהם נגוסה: בבקשה, סם קדוש מארגון C.N.E.F.
<סם קדוש: כן, הארגון שמטפל בצעירים דוברי צרפתית בארץ.
<סם קדוש: רק כדי להשלים עוד מבט, אנחנו רוצים עוד ואנחנו אומרים שהמוקד, לא רק לצרפת אלא לכל העולם, צריך להיות הצעירים.
<סם קדוש: יש דברים שאנחנו צריכים לעשות במחשבה עם כל הגופים ולא רק עם המשרדים.
<סם קדוש: המשרדים יכולים להיות מבחינת הכסף, אבל דיברנו פה גם על כך שהמועצה להשכלה גבוהה צריכה להתייחס לעולים הללו.
<סם קדוש: לפני כמה חודשים ראינו שאין התייחסות לעולים.
<סם קדוש: יש למיעוטים, יש לחרדים, אבל אין לצעירים העולים ולא משנה אם הם מצרפת או מארצות הברית.
<סם קדוש: יש לזה המון השלכות כדי שהצעירים האלה יהיו בהשכלה הגבוהה.
<סם קדוש: מבחינת דוברי הצרפתית וגם מבחינת המשפחות, הם שולחים את הילדים לתוכנית מסע, אבל הם שואלים איך הם יתקבלו אחר כך לאוניברסיטאות.
<סם קדוש: אנחנו רואים דברים קשים.
<סם קדוש: עם הוועדה ועם היושב-ראש אנחנו נלחמים, למשל, באיזה מבחן שהאוניברסיטאות עושות אותו קשה מבחינת העברית.
<סם קדוש: אנחנו רוצים שתהיה רמה בעברית לצעירים, אבל לשים אותו עוד יותר גבוה?
<סם קדוש: יש לזה השלכות.
<סם קדוש: אנשים לא יעלו.
<סם קדוש: יש כבר את הפסיכומטרי ואנחנו אומרים שחסרים רופאים.
<סם קדוש: גם לילדים שלנו מאוד קשה להתקבל לרפואה, אבל בצרפת הוא בא עם הבגרות שלו, נכנס ואחרי שמונה-עשר שנים הוא רופא.
<סם קדוש: האם אנחנו רוצים לקחת את הצעירים האלה ולעשות את הדברים יותר קשים?
<סם קדוש: צריך ממש השכלה גבוהה והאוניברסיטאות, אני לא מתבייש להגיד, חיות באיזשהו מגדל לבד.
<סם קדוש: הן לא רוצות להתייחס למגזר השלישי וגם לא למשרדים, כמו משרד הקליטה.
<סם קדוש: צריך ממש לשבת אתם ולמצוא איזה פתרון לצעירים.
אברהם נגוסה: אתה יודע שקבענו תאריך לנושא הזה ואנחנו הולכים לדון לעומק בנושא.
אברהם נגוסה: ד"ר דהן, מילה בבקשה.
<יצחק דהן: אם דיברנו על חזון בהתחלה, מבחינת ההיערכות יש שני דברים שהצליחו.
<יצחק דהן: כדאי לראות אותם ולהרחיב אותם.
<יצחק דהן: אחת הדוגמאות היא העלייה הקבוצתית.
<יצחק דהן: זה דבר בדוק שאחוז הירידה מאלה שעלו באופן קבוצתי, קטן ביותר.
<יצחק דהן: לכן אני אומר שלא צריך להשאיר את העניין של העלייה הקבוצתית בידי גורמים פרטיים.
<יצחק דהן: זה חשוב מאוד שיישארו.
<יצחק דהן: אני חושב שצריך גם שהמדינה תראה איך היא נכנסת לעניין והולכת לנושא העלייה הקבוצתית.
<יצחק דהן: אנחנו יודעים שכאשר הגיעה ליהודה ושומרון עלייה קבוצתית, אחוז הירידה מהם מצומצם ביותר וזאת בגלל המעטפת שהמקומיים נותנים.
<יצחק דהן: עוד מילה אחרונה על גבעת שמואל.
<יצחק דהן: יש היום עלייה מצוינת לגבעת שמואל של קבוצות.
<יצחק דהן: יש כמאה משפחות עולים שגרות בגבעת שמואל ואחת ההצלחות של גבעת שמואל, לעומת מקומות אחרים שאני יודע שיש בהם בעיות, היא שיש גם מעטפת אינטנסיבית וקרובה מאוד לעולה.
<יצחק דהן: לא רק זה, אלא שמנסים לקחת את העולים ואת הישראלים יחד לפעול במסגרות התנדבותיות.
<יצחק דהן: כלומר, צריך יותר יצירתיות כדי שהעולה עצמו ירגיש שהוא חלק מהחברה הזאת.
אברהם נגוסה: תודה רבה ואני מסכם את הדיון.
אברהם נגוסה: כוחנו באחדותנו והאחדות חשובה לנו.
אברהם נגוסה: לכן ייחדנו את הדיון גם לעלייה והתפוצות כי התפוצות הן הנכס למדינת ישראל.
אברהם נגוסה: מדינת ישראל היא גם הבית של כל יהודי באשר הוא.
אברהם נגוסה: לכן, עניין האחדות חשוב לנו ואני שמח שהגעתם לפה.
אברהם נגוסה: שמענו באמת דברים מאוד מאוד חשובים ונמשיך לדון בוועדה בנושא, לפי הנושאים שעלו כאן.
אברהם נגוסה: למשל, בעניין הסטודנטים העולים או בני אנוסים או בעיות עלייה של קהילות יהודיות.
אברהם נגוסה: קיבלנו באמת אינפורמציה כללית שאנחנו צריכים להתייחס אליה מול משרדי הממשלה וגם להביא יחד את המגזר השלישי ומשרדי הממשלה, כי זה גם במסגרת האחדות.
אברהם נגוסה: תודה לכל האנשים שהגיעו והשתתפו, הישיבה נעולה.
אברהם נגוסה: אנחנו מתחילים את הדיון בוועדת העלייה והקליטה והתפוצות בעיריית באר שבע בנוכחות ראש העיר.
אברהם נגוסה: אנחנו מאוד מודים לך שאתה מארח אותנו פה ואנחנו נפתח ואז נשמח לקבל דיווח ואתגרים וכל מה שצריך שאנחנו רוצים לדעת, באנו לפה, מה אנחנו יכולים לעזור לכבוד ראש העיר, לאנשי המקצוע שלך פה בעשייה הטובה שאתם עושים.
אברהם נגוסה: יחד איתי נמצאים חבריי חברי הכנסת, חבר הכנסת מוטי יוגב, חבר הכנסת יהודה גליק, מנהלת הוועדה דנה גורדון, וגם היועצים שלי, אורי, ישמבל ויונס וגם פעילי ונציגי הקהילה פה, משרדי הממשלה כמובן, משרד הקליטה, משרד העבודה והרווחה, משרד החינוך, הסוכנות היהודית.
אברהם נגוסה: אם יש משרדים אחרים גם, אנחנו נשמח.
אברהם נגוסה: אנחנו מאוד מודים לך, אדוני, אנחנו יודעים שהעיר באר שבע קולטת עלייה, למיטב ידיעתי יש ארבעה מרכזי קליטה פה בעיר.
אברהם נגוסה: זו קליטה חשובה.
אברהם נגוסה: מהניסיון שלי בקליטת עולי אתיופיה באר שבע הייתה העיר שקלטה בשנות ה-80 את מבצע משה, מבצע שלמה ועכשיו גם יש חרוב, יש - - -
<אלין אבוהרון: נורית, יעלים וקלישר.
אברהם נגוסה: ולכן אנחנו רוצים לשמוע מכם - - -
<רוביק דנילוביץ: סליחה, אדוני היושב ראש, אנחנו גם באים הבוקר מסיור, כי הנצחנו באנדרטה מאוד מרגשת את זכרו של פרדה אקלום, שמבחינתנו זה אולי אחד הגיבורים הגדולים של הציונות.
<רוביק דנילוביץ: זה בכיכר מרכזית בעיר באר שבע.
<רוביק דנילוביץ: זה גם חשוב לציין.
<רוביק דנילוביץ: זה בשכונה י"א, איש מוסד שסיכן את נפשו.
אברהם נגוסה: כן, בהחלט מגיע לו ויישר כוח שעשיתם, אני מאוד מברך.
אברהם נגוסה: אנחנו ניתן לך עכשיו את הבמה שלך לעדכן אותנו וגם תן לנו משימות, מה אנחנו יכולים לטפל.
<רוביק דנילוביץ: קצת.
<רוביק דנילוביץ: תודה רבה, אדוני היושב ראש, ד"ר אברהם נגוסה, חבר, ידיד, שותף.
<רוביק דנילוביץ: באמת באת עם שני חברי כנסת שהם באמת ידידים ושותפים שלנו, יהודה גליק וגם מוטי יוגב, שאנחנו מתראים לא אחת בכל מיני ועדות של הכנסת ובכלל נכונים כאנשי ציבור, שאש השליחות בוערת בהם, לסייע ולעזור בכל נושא.
<רוביק דנילוביץ: כמובן חברינו ושותפינו מכל המשרדים, האגפים השונים, משרדי ממשלה, עיריית באר שבע, חברת כיוונים.
<רוביק דנילוביץ: אני רוצה להודות לך, אדוני היושב ראש.
<רוביק דנילוביץ: באר שבע היא באמת סמל ודוגמה לעיר קולטת עלייה, מסוף שנות ה-40, ראשית שנות ה-50 ועד ימינו אנו.
<רוביק דנילוביץ: תיכף אנשי המקצוע ייתנו את כל הנתונים המדהימים האלה, בשלוש וחצי השנים האחרונות, של כניסה של אלפי עולים חזרה לבאר שבע, זה דבר שלא היה לנו בשנים האחרונות מאז העלייה הגדולה, גם ממדינות חבר העמים וגם מאתיופיה.
<רוביק דנילוביץ: בבאר שבע חיים יהודים שהגיעו מלמעלה מ-80 ארצות, זה דבר מדהים.
<רוביק דנילוביץ: זו עיר של קהילות.
<רוביק דנילוביץ: אני חושב שההצלחה של העיר באר שבע, שכל קולט היה פעם נקלט, וכל אחד שמגיע לפה, יש לו איזה מחויבות רגשית עמוקה לקחת חלק במשימה, שהיא לא רק משימה עירונית, זו משימה לאומית.
<רוביק דנילוביץ: אני מוכרח לומר משהו נוסף, כאדם מאמין, כנראה שיש פה איזה שורשים שנטועים עמוק מתקופתנו של אברהם אבינו.
<רוביק דנילוביץ: לא סתם העיר הזו היא עיר שפותחת את ליבה, מכניסת אורחים, תמיד עם חיוך ובאהבה.
<רוביק דנילוביץ: ולא שאין קשיים, צריך לומר את האמת, יש אתגרים לא פשוטים, כי במשך השנים מדינת ישראל מביאה, וזה אולי הדבר החשוב ביותר, המתנה הגדולה ביותר, גם לעיר באר שבע וגם למדינת ישראל, עולים, עולים שמגיעים מכל התפוצות.
<רוביק דנילוביץ: זו הברכה הכי גדולה למדינת ישראל, גם כשבהתחלה יש קשיים כלכליים וקושי חברתי, זה טבעי לחלוטין.
<רוביק דנילוביץ: כשאדם עוזב מקום שבו הוא נולד וגדל ופתאום הוא מגיע, למרות שמדינת ישראל היא מדינת העם היהודי, זה קשה בהתחלה, זה לא פשוט, קשיי התאקלמות, קשיי שפה, אבל אני חושב שהברכה הגדולה הזאת, תסתכלו על העיר באר שבע, בלי כל העליות האלה, בירת הנגב, עיר המטרופולין של הדרום, אני לא יודע כמה תושבים היא הייתה מונה.
<רוביק דנילוביץ: היום ברוך ה' חיים בעיר שלנו כ-235,000 תושבים, רשומים, מנתוני משרד הפנים, זה 220,000 וכ-15,000 סטודנטים לא העבירו את כתובתם, אבל 220,000 איש מנתוני משרד הפנים.
<רוביק דנילוביץ: עכשיו, עם ההסכמים שחתמנו עם המדינה, הסכמי הגג, אנחנו משווקים 20,000 יחידות דיור, כבר שיווקנו 9,000 בשנתיים האחרונות, העיר הולכת להתפתח והיא הופכת להיות עוגן, נדבך, של אזור הדרום כולו.
<רוביק דנילוביץ: אם נוסיף לזה את המשימות הלאומיות החשובות של מעבר צה"ל דרומה במגוון הפעילויות, עיר הבה"דים כבר הושלמה, קרית התקשוב, המכרז נפתח בשבוע שעבר ובסוף השנה אנחנו נדע מי הזכיין, ובחודש יוני הבא, בעזרת ה', נדע מי אלה שיעלו על הקרקע בקרית המודיעין.
<רוביק דנילוביץ: כל הדברים האלה הופכים את העיר לעיר ששואבת וממגנטת בכלל, צעירים ועולים, והופכת להיות עיר מאוד אטרקטיבית לאוכלוסיות שונות ומגוונות.
<רוביק דנילוביץ: המגוון שיש לעיר הזו זה החוזק שלה, ככה אני רואה את הדברים.
<רוביק דנילוביץ: אני בדרך כלל לא מעריץ אנשים, אבל יש לי חולשה לאדם אחד, שאני טוען שהוא גדול המנהיגים במאה ה-20, קוראים לו דוד בן גוריוןן.
<רוביק דנילוביץ: הוא היה בסך הכול 1.52 מטר, אבל הוא היה ענק.
יהודה גליק: זו ההזדהות שלך איתו?
<רוביק דנילוביץ: גם, קצת, יהודה.
<רוביק דנילוביץ: אתה יודע, יש גם דברים כאלה שיש לי קצת נחת.
<רוביק דנילוביץ: אבל אני מוכרח לומר, בן גוריון עשה דברים גדולים, מופלאים, חלקם בלתי הגיוניים שנראו אז לא צפויים, הזויים אפילו, אבל בהתמדה, בנחישות, הוא הקים לנו פה מדינה.
<רוביק דנילוביץ: אבל דבר אחד אני חלקתי, חולק, על בן גוריון.
<רוביק דנילוביץ: הוא עשה טעות אחת, לפחות, הוא עשה כמה טעויות, אבל כולנו בני אדם, אבל זה שהוא חשב שאנחנו נעלה מכל קצוות תבל יהודים ואז נכניס אותם לתוך בלנדר, מכל העדות, מכל הגוונים, מכל התפוצות, נשקשק אותם חזק מאוד ונוציא ישראלי אחד שמתלבש אותו דבר, אוכל אותו דבר, יש לו אותה תרבות, בזה אני חושב שלא הצלחנו ואתם יודעים מה?
<רוביק דנילוביץ: אולי טוב שכך.
<רוביק דנילוביץ: אנחנו עושים הרבה הרבה קהילות.
<רוביק דנילוביץ: שלומי נומה שנמצא פה, מנכ"ל חברת כיוונים, יחד עם אתי כהן ומוטי גופר, אנחנו נוסעים פעם בחודש, כל פעם לקהילה אחרת.
<רוביק דנילוביץ: אני מוכרח לומר לכם, לראות את האנשים הצעירים, שבאים עם הסבים והסבתות שלהם, חלקם מחזירים את השמות המקוריים שלהם, מדברים על השורשים, על המורשת מבית אבא ואמא, על הפולקלור, על המאכלים, זה היופי שלנו, הצבעוניות שבנו, שלכל אחד יש את תעודת הזהות שלו ואנחנו לא מחביאים אותה.
<רוביק דנילוביץ: אסור לנו להחביא אותה, אנחנו יהודים, אנחנו ישראלים ולכל אחד יש בדנ"א שלו מאיפה הוא בא, מבית אמא ואבא, סבא וסבתא.
<רוביק דנילוביץ: אני רוצה לומר משפט אחרון ופה באמת לבקש מכם.
<רוביק דנילוביץ: אני חושב שיישוב הנגב זאת מצווה מאוד גדולה.
<רוביק דנילוביץ: הנגב מהווה למעלה מ-60% משטח מדינת ישראל, אבל חיים בו רק כ-9% מאוכלוסיית מדינת ישראל.
<רוביק דנילוביץ: מדינת ישראל היא השותפה הכי גדולה שלנו.
<רוביק דנילוביץ: אני אומר בכל מקום, אני לא ראש עיריית באר שבע, אני שליחה של מדינת ישראל בנגב.
<רוביק דנילוביץ: אני השליח.
<רוביק דנילוביץ: אני חושב שהמדינה צריכה לדבר בקול הרבה יותר ברור וחד.
<רוביק דנילוביץ: למה אני מתכוון?
<רוביק דנילוביץ: אם מדינת ישראל תמשיך באותה מגמה, שכולם רוצים לגור באזורי הביקוש, מה שנקרא, באזור תל אביב וגוש דן, אנחנו נגיע למצב שלא נוכל לגרום לאותו שובר שוויון שאנחנו מייחלים לו כבר הרבה מאוד שנים.
<רוביק דנילוביץ: הנגב יישאר עם אותה אוכלוסייה דלה.
<רוביק דנילוביץ: יש פה הזדמנות היסטורית להפוך את הנגב לאזור הביקוש הבא של מדינת ישראל.
<רוביק דנילוביץ: אני חושב שהנושא הזה של עלייה וקליטה הוא כל כך דרמטי, אני אתן דוגמה.
<רוביק דנילוביץ: בעבר עולים, אני אתן דוגמה שהיא הכי בולטת, מצרפת לדוגמה, פחות התחברו ופחות הגיעו לעיר באר שבע.
יהודה גליק: לא בנית להם ים.
<רוביק דנילוביץ: בדיוק, אז אומרים שהם יותר מתחברים לנתניה ולאשדוד, אבל אני מוכרח לומר לכם שבשנתיים האחרונות קורה פה משהו טוב.
<רוביק דנילוביץ: יש לנו שיח עם לא מעט רופאות ורופאים שהגיעו, הם היו פה לפני שבועיים, הם רוצים להישאר ויש כל מיני דברים שהם בירוקרטיים, איך סורוקה צריך לקבל אותם, ההיתרים של משרד הבריאות שמקשה עליהם מאוד מאוד, זה גם קרה לנו עם עולים מאוקראינה.
<רוביק דנילוביץ: אם מדינת ישראל תכין סל של הטבות ותמריצים ותגיד לאותם עולים, לא חשוב מאיפה הם מגיעים, 'יש לכם עדיפות אם תגיעו לנגב'.
<רוביק דנילוביץ: כמו שמדינת ישראל יודעת לתעדף, אני אומר את זה בצורה הכי ברורה.
<רוביק דנילוביץ: אגב, באר שבע, אופקים, נתיבות, מצפה, ירוחם, מבחינתי הכול בסדר, לתת סל של הטבות ותמריצים משהו אקסטרה על מנת שהם יגיעו לנגב.
<רוביק דנילוביץ: זו ברכה אדירה שתהיה לא רק לנגב, זו תהיה ברכה אדירה למדינת ישראל.
<רוביק דנילוביץ: פה אנחנו נבקש את הסיוע שלכם, את האמירה שלכם ואולי לטוות את אותו סל של הטבות ותמריצים ייחודי למי שמגיע ומתיישב בנגב.
<רוביק דנילוביץ: זה חיוני, זה חשוב, זה ציוני, אני חושב שאנחנו נמצאים היום על מסלול שאנחנו יכולים לספק היום את איכות החיים.
<רוביק דנילוביץ: יש פה אוניברסיטה ויש פה בית חולים, ואנחנו בונים עכשיו בית חולים נוסף, ויש פה תרבות פנאי עשירה ומערכת חינוך טובה והכבישים צמצמו את המרחק, אין יותר פריפריה.
<רוביק דנילוביץ: זאת אומרת יש הרבה מאוד פרמטרים שהם שונים לחלוטין מהנגב המרוחק של שנות ה-50 וה-60 וה-70.
<רוביק דנילוביץ: המדינה הולכת ומתחברת וזאת ההזדמנות הגדולה ביותר שלה.
<רוביק דנילוביץ: אני שב ומודה לכם, אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, אנשי המקצוע של הוועדה, תודה רבה לכם שהגעתם לפה ועל העבודה החשובה שאתם עושים.
אברהם נגוסה: תודה רבה לך, אדוני ראש העיר, על העשייה המוצלחת שאתה עושה פה הרבה, לעם ישראל ולמדינת ישראל.
אברהם נגוסה: אני גם רוצה להוסיף ולהגיד שגם נציגי נפש ובנפש נמצאים פה.
אברהם נגוסה: אז אנחנו נשמע את חברי הכנסת שרוצים להתייחס בשלב הזה, אם לא, אז אנחנו נשמע את נציגי משרדי הממשלה.
מרדכי יוגב: אני אומר רק שני דברים קצרים.
מרדכי יוגב: האחד, באמת יישר כוח גדול לכל האנשים שעוסקים בבאר שבע.
מרדכי יוגב: הבוקר עברתי - - - אבל באמת נושא העלייה והקליטה הוא דבר גדול מאוד.
מרדכי יוגב: הוא גדול במקרו, אבל אין ספק שזה העתודות של עם ישראל, מאתיופיה, מאוקראינה, מצרפת ומתימן וממרוקו ומטוניס.
מרדכי יוגב: מטוניס, שמעתי בזמן האחרון, ומדרום אמריקה.
מרדכי יוגב: אני גם מאוד מאוד מקבל את מה שאומר ראש העיר ושמח ומחזק, ומה שעושה פה גם שלומי, לחזק את הזהות ולא לנסות למחוק את הזהות, כי חיזוק הזהות והשורשים הם גם חיזוק הביטחון העצמי והיכולת אחרי זה להתגבש בתוך החברה הישראלית כולה.
מרדכי יוגב: בעיניי זה ראוי.
מרדכי יוגב: ככה רשמתי לעצמי, אני לא אגיד את זה פה בקול רם, לבוא אליך פה עם אחרים ולהשתתף בקליטת עלייה.
מרדכי יוגב: והדבר השני שאני אומר, ואני אומר לך, אדוני היושב ראש, ולמנהלת הוועדה, שאנחנו צריכים לא להרפות, כמו שאנחנו עושים עם משרדי הממשלה הרבים והשונים, צריך להוסיף גם משרד הבריאות, כי בוועדה, הוועדה עשתה ישיבה, שתי ישיבות, על הדיפלומות של רופאי השיניים מצרפת.
מרדכי יוגב: נו שוין, ומה עם רופאי העיניים מצרפת?
יהודה גליק: אל תזלזל בזה.
מרדכי יוגב: אני לא מזלזל.
יהודה גליק: זה מאבק חשוב.
מרדכי יוגב: יהודה, תן לי לדבר רגע.
מרדכי יוגב: מה עם רופאי השיניים מאוקראינה, ומה עם רופאי העיניים מצרפת ומה עם האורתופדים מדרום אמריקה?
מרדכי יוגב: אני חושב שאנחנו צריכים להחזיק יותר קצר, כולם מפחדים, גם אני לא רוצה, אני רוצה להיות בקשרים טובים עם שר הבריאות, אבל אני חושב שאנחנו צריכים לעמוד על כך ולהביא מספר דוגמאות, אולי תוכלו לעזור לנו, בקשיים שאנחנו מקבלים מפה, שלח לוועדה, קשיים שרופאים עומדים בפניהם ביישוב.
מרדכי יוגב: אנחנו יודעים שחסר רופאים בישראל, חסר רופאים בצה"ל, ואני אומר את זה גם מהצד השני, ראיתי באיכילוב מתמחה משווייץ, מה חסר לה?
מרדכי יוגב: שאלה הרופאה שמטפלת בי אם אני מרשה שהיא תטפל בי והיא עומדת על ידה, אמרתי 'בסדר', והיא בקושי ובמקרה איכילוב אימץ אותה, אז מצבה טוב, מפני שהם עשו אימוץ הדדי, הם לקחו 'נפש בנפש'.
מרדכי יוגב: אבל אנחנו חייבים, עוד פעם, אני התחלתי לכתוב לך, בשנים האחרונות עלו לישראל כ-25,000 עולים.
מרדכי יוגב: אני מדבר על תעסוקות נוספות, אבל זו תעסוקה מסוימת, רופאים רבים מארצות שונות, לעשות עוד ישיבת מעקב בעניין.
אברהם נגוסה: אתה יודע שבאמת בקדנציה הזאת עשינו הרבה שינויים, החוק של רופאי השיניים, וכל זה וזה לא אומר שזה רק לצרפתים, ברגע שאתה משנה זה לכולם.
מרדכי יוגב: אני אעלה פה נקודה אחרונה.
מרדכי יוגב: אני מדבר על ישיבת עבודה.
מרדכי יוגב: כפי שאני הבנתי, הנושא של משרד העלייה והקליטה.
מרדכי יוגב: הנושא של עולי אתיופיה, הנחשבים כעולים 15 שנה והארכנו את זה לבני מנשה.
מרדכי יוגב: אני לא יודע אם 15 שנה, אבל אני חושב שאנחנו צריכים יחד, אני אומר לך, אדוני היושב ראש, לחשוב מי - - - גם דרום אמריקה וגם טוניסאים וגם אחרים זקוקים, אולי לפי מצב סוציואקונומי, אין לי את ה - - - יותר מהמעקב, כמה זה היום, שנתיים?
<קריאה: עכשיו קיבלנו, משרד הרווחה, 10 שנים - - -
מרדכי יוגב: גם העולים מארצות אחרות ובעיקר מאוקראינה, הם באים לכאן ללא יכולת לרכוש בהון עצמי דירה, ואנחנו יודעים שדירה ניתנת, ניתן לאתיופים וניתן לתימנים וניתן לבני מנשה וניתן גם, בבקשה מיוחדת, לטוניסאים, אבל גם מאוקראינה באים ללא יכולת והון עצמי ואז אם זה בנייה ציבורית או שזה איזה שהוא - - - להכניס אותם, וכמה שנים במשרד הקליטה, כן או לא.
מרדכי יוגב: זה לא בהכרח 15, אבל היו נותנים עוד שנה שמשמעותה עוד שנה למגשר, עוד שנה למישהו שפותר עוד בעיות לאוכלוסייה הייחודית הזאת, שלא מדברת מספיק טוב.
מרדכי יוגב: ודבר אחרון שבאחרונים, זה הוועדה שצריכה ללחוץ לעשות ועדת מעקב, זה הסיפור של אולפן אינטרנטית לארצות הגולה, שלא יצטרכו לבזבז פה את הזמן ויבואו עם עברית משם.
מרדכי יוגב: אז בעדיפות לאנגלית, צרפתית ורוסית בשלב ראשון, כי משם המסות, אבל גם מעקב על הדבר הזה.
מרדכי יוגב: אמרו כמה פעמים משרד הקליטה והסוכנות שהם רוצים רוצים רוצים, אבל זה פרויקט סופר פשוט, לבנות אולפן אינטרנטי.
מרדכי יוגב: זה פרויקט, תן לי אותו, חודש ויש לך הסיפור הזה.
מרדכי יוגב: מזכ"ל בני עקיבא, חוברת הדרכה כזאת מוציאים בחודש, שלושה אנשים שיושבים עליה יום ולילה.
מרדכי יוגב: זה לא סיפור של תירוצים שאנחנו חושבים עליו שנה.
מרדכי יוגב: זה סיפור שהוא גם לא יקר, אולפן אינטרנטי.
מרדכי יוגב: זה דבר פשוט.
מרדכי יוגב: ללמוד את המילים שצריך אותן ילד בכיתה א' ואדם מבוגר שצריך להיכנס לעבודה והוא יכול לעשות אותם בצרפת או באוקראינה, כי כשהוא בא לפה, מרגע שהוא מצא עבודה הוא כבר לא יידע עברית, כי חשובה לו הפרנסה, אז הוא כבר עוזב את האולפן.
מרדכי יוגב: טוב, אלה ככה שלוש נקודות שעלו מתוך השגרה שלנו.
מרדכי יוגב: אם אתם יכולים להעשיר אותנו בהם כדי לתמוך, אם ברופאים שמתקשים, תגידו לנו מה הבעיות, אם בעולים שלמרות שהם לא באו מאתיופיה הם מתקשים - - - לזרוק אותם לחברה הישראלית, חלק מהם יירדו.
מרדכי יוגב: כמה עוד דרוש שמשרד הקליטה יעקוב אחריהם?
מרדכי יוגב: גם לטובת משרד הקליטה, אמרתי לאלכס, אמרתי למנכ"ל, שאנחנו נדחף איך דוחפים לך עוד שנת מעקב אחרי העולים האלה, עוד שנת מגשר, עוד שנה.
מרדכי יוגב: התביעה היא לא רק מהמשרד, שאנחנו נהיה מנוף לתוספת תקציבית כזאת למעקב אחרי עולים.
מרדכי יוגב: כי אנחנו בשנים מטורפות של עלייה וחבל לפספס.
אברהם נגוסה: בגלל שראש העיר רוצה לעזוב מוקדם וגם שמשרדי הממשלה יתייחסו, אני רוצה קודם לשמוע את נציגי העולים לשתף אותנו ואז אני רוצה שגם ראש העיר, לפני שהוא הולך, יתייחס וגם משרדי הממשלה יתייחסו.
אברהם נגוסה: מי מנציגי העולים החדשים?
<אלגבה איילה: (מדבר באמהרית).
אברהם נגוסה: (מתרגם תרגום חופשי מאמהרית): יש 400 משפחות של עולים חדשים שעכשיו רכשו דירה.
אברהם נגוסה: מרכזי קליטה מנוהלים על ידי משרד הקליטה והסוכנות היהודית, לא על זה אנחנו מדברים, נשמע מהסוכנות וממשרד הקליטה, אבל הוא מייצג את העולים החדשים שהם רכשו דירה והם תושבי קבע בעיר באר שבע, לא במרכז הקליטה.
אברהם נגוסה: 400 משפחות, הוא מייצג 400 משפחות.
אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מהשפה האמהרית): הוא אומר שהחדשים שהגענו, אין לנו מקום התכנסות.
אברהם נגוסה: יש לנו בעיה של מקום התכנסות.
אברהם נגוסה: בעבר ביקשנו.
אברהם נגוסה: ויש עוד שאלה שהוא רוצה, זו שאלה שנוגעת למשרד הקליטה ולסוכנות היהודית, שגם יעביר את המסר, שיחידים שנמצאים במרכזי הקליטה תקועים הרבה שנים, שאין להם והם לא זוכים בתמיכה של משכנתא ועל זה גם רוצים לשמוע - - -
<קריאה: יש סיוע בשכר דירה לחמש שנים, 1,500 שקל כל חודשים, סך הכול 90,000 שקל, ו-281,000 שקל.
אברהם נגוסה: אחר כך את תתייחסי.
<עולה מאתיופיה: (מדבר באמהרית).
אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מהשפה האמהרית): בעניין המועדון, זה לא רק מקום לזמן של שמחה ואבל, זה גם טוב שהילדים שלנו אחרי הצהריים כשהם חוזרים, אפשר לתת להם שיעורי עזר, תכניות חינוכיות.
אברהם נגוסה: למבוגרים שלנו, גם בשעות הבוקר, גם לעשות תכניות חינוכיות.
אברהם נגוסה: המקום הוא מאוד חיוני בעניין הזה.
אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מהשפה האמהרית): הוא רק מחזק את שני הדוברים שדיברו לפניו: גם פנינו בכתב בעבר והנושא כל הזמן נדחה, מאוד חשוב לנו לטפל בנושא הזה כי הקהילה מרגישה שלא עוזרים לה.
אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מהשפה האמהרית): אותו דבר, זה בעיקר על הצעירים שנמצאים בבית אחרי שהם מתחתנים, יש להם בעיה, משכנתא וכל זה.
<רוביק דנילוביץ: ברשותך, לנושאים שקשורים לעירייה.
<רוביק דנילוביץ: אני אדבר בעברית קלה, אתם מבינים?
<רוביק דנילוביץ: אני שמח על ההזדמנות ואני מבקש, כפי שאנחנו מנסים להבין אתכם, תנסו גם אתם להבין אותנו.
<רוביק דנילוביץ: בבאר שבע יש כ-7,500-8,000 תושבים יוצאי אתיופיה.
<רוביק דנילוביץ: אמרתי, זו עיר גדולה, 220,000 תושבים, יש קהילות גדולות יותר, גדולות פחות, אין אף קהילה שהגיעה לעיר הזו שמקבלת תשומת לב לצרכים שלה, הפרטניים, כמו שעיריית באר שבע.
<רוביק דנילוביץ: גם קודמיי בתפקיד, אני רוצה לשבח אותם, וגם עכשיו שנוהגים בצרכים שיש לקהילת יוצאי אתיופיה באמת בצורה מאוד מאוד חמה, רגישה, אוהדת ותומכת.
<רוביק דנילוביץ: צריך להבין, אני מבין שיש לכם צרכים, אבל אתם חלק מקהילה.
<רוביק דנילוביץ: בעיר שלנו יש ככה, את מרכז 'שבו בנים', שעיריית באר שבע יחד עם תורמים בנו, שיש בו גם בית כנסת, שהוא מרכז ומאחד פעילויות שונות ומגוונות, חינוך, תרבות פנאי, בית כנסת, מרכז רוחני, הרבה מאוד דברים.
<רוביק דנילוביץ: יש את מרכז יעל, שהוא מרכז שבנינו מתקציבינו ומתקציב מפעל הפיס, על פי אמות המידה שמגיעים לעיריית באר שבע, שהוא מיועד לתת מענה לילדים ולבני הנוער וגם למבוגרים בשעות אחר הצהריים.
<רוביק דנילוביץ: יש את בית סמואל ששושנה מנהלת אותו, ותיכף היא תפרט גם מה הדברים שמתבצעים שם לטובת הקהילה ועיריית באר שבע שמה הרבה, מקצה הרבה מאוד תקציבים, כי המדינה נותנת בהתחלה וכמו תמיד המדינה לאט לאט, על פי הקריטריונים שלה מפחיתה ומפחיתה והכול בא בסוף על עיריית באר שבע, אבל אנחנו עושים את זה באהבה ובשמחה כי אתם התושבים שלנו, אתם האזרחים שלנו, ואנחנו לא זזים אחורה ואומרים שהמדינה לא נותנת ואנחנו סוגרים.
<רוביק דנילוביץ: לא סוגרים, אנחנו מממנים מתקציבנו.
<רוביק דנילוביץ: אז יש גם את בית סמואל.
<רוביק דנילוביץ: יש את בית הכנסת בי"א, שעבר עכשיו שיפוץ, הרחבה, מהתקציב המשותף של עיריית באר שבע ושל המועצה הדתית.
<רוביק דנילוביץ: אף אחד לא הקצה לנו תקציב, הבנו שיש מצוקה, יש בעיה, עשינו את זה אנחנו מתקציבנו.
<רוביק דנילוביץ: ודבר נוסף, עיריית באר שבע בונה עכשיו מרכז מורשת נוסף ליהדות אתיופיה, כבר מגודר, התחילו לעבוד עבודות עפר, פרויקט של כ-6 מיליון שקל, וחשוב להבין גם פה, אגב, זה לא יהיה זר לאף אחד, כי איך אומרים?
<רוביק דנילוביץ: כולנו הופכים מהר מאוד להיות ישראלים, היו שתי קבוצות מתוך הקהילה שמתנגחות, אחת אומרת 'לא, אני אוביל' ו'אני אוביל' ו'אני אוביל' ו'אני אוביל', ובאו לעירייה, זו הקבוצה השלישית כבר.
<רוביק דנילוביץ: אני יודע הכול, אני חי בתוך עמי, אני אומר את זה בדם לבי.
<רוביק דנילוביץ: והצלחנו לאחד בין הקבוצה של יוסי זרפה והקבוצה של גיל אלונה ו - - - ועשינו הכול, שלום בית, ובנינו, בונים עכשיו, מוציאים 6 מיליון שקל לבנות את המועדון.
<רוביק דנילוביץ: עכשיו חשוב לי שתדעו, כי הדברים, אם אנחנו מדברים וזאת ועדה, חשוב לי לומר את הדברים לפרוטוקול, אני יודע שיש צרכים נקודתיים ייחודיים לקהילה.
<רוביק דנילוביץ: בנושא הזה שהם אומרים, למי שלא מבין למה הם מתכוונים כשהם אומרים שמחות, אבל, בקהילה יש מאוד ערבות הדדית, כשיש אבל, באמת באים מכל הארץ, זה משהו, הקהילה מאוד מחוברת, מאוד משפחתית.
<רוביק דנילוביץ: בעבר, מה שקרה, שהיו ימים של אבל במקומות מסוימים הם היו סוגרים את חדרי המדרגות ואז התושבים שגרים בשכונה היו נזעקים והיו אומרים 'מה, זה חדר מדרגות משותף, למה סוגרים אותו' וזה יצר קצת יחסים לא טובים בין התושבים, בין השכנים.
<רוביק דנילוביץ: גם הנושא הזה של שבתות חתן ואירועים כאלה, שאגב, אף קהילה בבאר שבע לא מקבלת פריבילגיה כזאת, כולם שוכרים, כמו כל אחד, אולם ועושים את הדברים.
<רוביק דנילוביץ: יש גם קהילות בבאר שבע שלא תמיד ידם משגת, לא כולם פה עשירים, לא כולם פה הם בסוציואקונומי בינוני, יש פה גם אוכלוסיות דלות אמצעים, אבל אנחנו לא נותנים להם אולמות ואנחנו לא נותנים - - - פה עשינו משהו לפנים משורת הדין, אבל, שוב, בכללים, עם גבולות, שלצערי גם הגבולות האלה קצת קצת נפרצים.
<רוביק דנילוביץ: וזה עד איזה שעה ועושים רעש מעבר לשעה שמותר על פי חוק ומבקשים, בכל מה שקשור לנוהל שקשור לשתייה חריפה, בסוף זה יוצא אינטראקציה לא טובה עם התושבים.
<רוביק דנילוביץ: ואנחנו אומרים לאחינו, לאחינו, יהדות אתיופיה שגרים פה ואנחנו שמחים שאתם חלק מאיתנו, מה לעשות?
<רוביק דנילוביץ: יש דברים שהם לאט לאט, אני לא רוצה שאתם תהיו נבדלים, אנחנו רוצים שתהיו חלק מאיתנו.
<רוביק דנילוביץ: כל המרכזים שאנחנו גם בנינו וגם מקימים את החדשים, זה בסדר, זה נותן לכם מענים לצרכים הייחודיים, אבל מבחינתנו הקהילה האתיופית צריכה לקדם גם בפרויקטים נוספים שקיימים, במתנ"סים העירוניים, אנחנו רוצים לשלב אתכם בקהילה, שלא תהיו קהילה נבדלת ששייכת רק לעצמכם.
<רוביק דנילוביץ: אתם עם ישראל, אתם חלק מארץ ישראל, אתם חלק מהעיר באר שבע, אנחנו רוצים שתתערו בתוך הקהילה.
<רוביק דנילוביץ: נכון, יש צרכים מיוחדים ואנחנו עושים את זה, אנחנו לא מתעלמים, אנחנו לא עושים את זה עם כל קהילה.
<רוביק דנילוביץ: כל קהילה אחרת, מכל יהדות אחרת בעיר באר שבע, מקימים עמותה, העירייה רק מקצה להם קרקע והם מביאים את הכסף.