GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: אני מבקש, שמנהלת הוועדה תקרא את הסיכום, ובזה נסיים להיום.
דנה גורדון שושני: הוועדה עמדה בדיון על חשיבות השידור בשפות העולים מהתפוצות השונות, במיוחד לקשישים שבהם, כמו גם ליהודים בתפוצות המבקשים לעקוב אחר הנעשה בישראל באמצעות רדיו רק"ע.
סופה לנדבר: גם עולים חדשים.
אברהם נגוסה: עולים שבישראל ובתפוצות.
דנה גורדון שושני: חדשים וקשישים.
דנה גורדון שושני: הוועדה קוראת לתאגיד השידור הציבורי החדש – אחת, לדאוג לכך שרדיו רק"ע יישאר ממלכתי, ציבורי וא-פוליטי; שתיים, להגדיל את מספר התקנים לעולים- - -
<קריאה: אי אפשר להגדיר תקשורת כא-פוליטית.
<קריאה: מאוזן.
סופה לנדבר: התיקון נכון.
רוברט אילטוב: צריך להיות מאוזן.
קסניה סבטלובה: לא מוטה פוליטית.
אברהם נגוסה: תנו לנו לסגנן לפי הבנתי.
אברהם נגוסה: כשיגיע, נשפר את זה, אבל עכשיו זה הסיכום שלנו.
דנה גורדון שושני: שתיים, להגדיל את מספר התקנים לעולים בתאגיד, העומד כיום על עשרה; שלוש, להבטיח ייצוג הולם לעולים במסגרת עובדי התאגיד, שכן העולים מהווים 2.4 מיליון איש בישראל.
<אלגרה אמדו בן-יצחק: יש פה טעות.
<אלגרה אמדו בן-יצחק: מספר התקנים ברוסית עומד על עשרה, אבל כל יתר השפות – יש עוד 6.5, אז עומד על 16.5.
סופה לנדבר: בקיצוץ הכי גדול זה היה 17 משרות, נכון?
סופה לנדבר: ואז אנחנו פה צעקנו בוועדות.
<אלגרה אמדו בן-יצחק: היו 19 ברוסית ו-17 בכל יתר השפות.
רוברט אילטוב: ועכשיו יש 10.
קסניה סבטלובה: 19 לפני שהתחיל הפירוק, ולפני סוף השידורים זה כבר היה 13, 14.
דנה גורדון שושני: הוועדה קוראת לשקול החזרת תוכניות ברוסית לשעתן המקורית, לחדש תוכניות לשיפור השפה העברית, להרחיב את היקף השידור באמהרית, המהווה צינור מידע יחיד לרבים, ולמנוע פיצול שעות שידור, להחזיר שידור בטיגרית, להחזיר תקן לשידור בשפה הגיאורגית, להגדיר תקנים לשידור בשפה הפרסית, שכן מדובר בנכס אסטרטגי ובשירות לעולים מאיראן.
דנה גורדון שושני: בי"ת, הוועדה קוראת לשר האוצר, לתקצב לאלתר תקנים נוספים בתאגיד לשפות השונות ברדיו רק"ע, שכן לא ניתן להפקיר את אוכלוסיית העולים.
דנה גורדון שושני: גימ"ל, הוועדה תקיים דיון נוסף בנושא.
אברהם נגוסה: נעביר כמובן את ההחלטה גם לכולם, את הפרוטוקול.
אברהם נגוסה: אני שמח שקיימנו את הדיון.
אברהם נגוסה: אני חושב שיש מה לעבוד, לנו לחברי הכנסת, מול ההנהלה, לשפר את המצב, שלא יכולנו להיכנס בדיונים עכשיו לפרטים ובעיות אישיות, בעיות שפה מסוימת.
אברהם נגוסה: אני חושב שאנחנו יכולים לפתור את הבעיות האלה.
אברהם נגוסה: חשוב מאוד לקדם ולחזק את השידור הזה לטובת העולים, לטובת התפוצות.
אברהם נגוסה: אנחנו מאוד שמחים לראות אתכם פה למרות הפגרה וערב החג.
אברהם נגוסה: ראינו את החשיבות בדיון הזה, לכן אנחנו מקיימים אותו בפגרה.
אברהם נגוסה: לכן אני מודה לכם שהגעתם – משרדי הממשלה, משרד הבריאות, משרד העבודה והרווחה, משרד הקליטה, משרד ראש הממשלה וכמובן המרכז הרפואי הרצוג נמצאים פה.
אברהם נגוסה: נמצא אתי חבר הכנסת איל בן ראובן.
אברהם נגוסה: אנחנו מקיימים את הדיון בזכותו, ואני אומר את זה, כי הוא עשה ביקור במרכז הרצוג, ולאחר הביקור והשיחה שלו עם ההנהלה הוא התקשר אליי ואומר לי: אני ראיתי תוכנית מאוד חשובה, לשלב את הקהילה – מצד אחד, דואגים לבריאות הציבור, ומצד שני, גם תעסוקה, לשלב את העולים בתעסוקה.
אברהם נגוסה: לכן יש פה שתי ציפורים במכה אחת.
אברהם נגוסה: זה נושא חשוב.
אברהם נגוסה: באמת הקשבתי לנושא הזה.
אברהם נגוסה: נסענו יחד, עשינו מפגש בבית החולים.
אברהם נגוסה: התרשמנו מהחשיבות הרבה, אבל אנחנו לא יודעים, אילו משרדים צריכים לקחת.
אברהם נגוסה: אמנם זה תחום בריאות, אז זה הולך למשרד הבריאות, תחום תעסוקה הולך למשרד העבודה, אבל אני חושב שזה מערכתי.
אברהם נגוסה: לכן חשוב לנו לקיים את הדיון, כי בית החולים מתקשה להמשיך בפרויקט הזה, ואנחנו, משרדי הממשלה צריכים לבוא ולתת יד לנושא הזה.
אברהם נגוסה: קבענו, כדי שמה שאנחנו שמענו, מה שהם הציגו לנו, יציגו להם, ואז למצוא פתרון, איך עובדים בשיתוף פעולה כדי לקדם את הנושא.
אברהם נגוסה: הנה הפרופ' איתמר גרוטו נכנס.
אברהם נגוסה: חיכינו לך.
<איתמר גרוטו: אני מתנצל.
אברהם נגוסה: אחזור על עצמי בקיצור.
אברהם נגוסה: חשוב לי שתשמע, מדוע אנחנו מקיימים את הדיון.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת איל בן ראובן, היה לו ביקור וגם מפגש במרכז הרפואי של הרצוג.
אברהם נגוסה: לאחר מכן הוא גרר אותי לנושא.
אברהם נגוסה: שנינו נכנסנו, עשינו מפגש, הציגו לנו את הפרויקט.
אברהם נגוסה: אנחנו רואים שהפרויקט, בלי התערבות של משרדי הממשלה, הם לא יכולים להמשיך.
אברהם נגוסה: ראינו שהפרויקט הזה חשוב מאוד גם בדאגה וגם בטיפול מבחינת בריאות הציבור וגם מבחינת שילובם של העולים החדשים בתעסוקה בנושא הזה, אז אנחנו משיגים פה שני דברים.
אברהם נגוסה: אז אמרנו, בואו נעשה את הדיון, ונזמין את משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: נמצא כאן משרדך, משרד הקליטה, משרד העבודה והרווחה ומשרד ראש הממשלה, שמתכלל את התוכנית הממשלתית לשילובם של יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: לכן אנחנו רוצים היום למצוא פתרון, איך יוצאים ביחד, משלבים ידיים, וממשיכים בפרויקט הזה, בחזון הזה, לקדם אותו.
אברהם נגוסה: לצערי הרב, אחרי שקבענו את הדיון קבעו את הדיון במליאת הכנסת היום, דיון מיוחד בפגרה.
אברהם נגוסה: אנחנו מחויבים לסיים את הדיון ב-11:00.
אברהם נגוסה: יש לנו זמן קצר, וכשאנחנו מדברים, ננסה בתמצית, להעביר את המסר, כדי שנוכל לשמוע לפחות את נציגי משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: אני מעביר את זה לחברי, חבר הכנסת איל בן ראובן, בבקשה.
איל בן ראובן: מפאת הזמן חשוב שנשמע יותר את האנשים.
איל בן ראובן: אומר רק בקצרה, מדוע הנושא הוא חשוב וייחודי.
איל בן ראובן: יש נושאים שמשרדי הממשלה מטפלים בכולם, בגדול, וכך צריך להיות.
איל בן ראובן: יש נושאים שהם ייחודיים, ואני חושבת שסוגיית הפוסט טראומה, כל הנושא הפסיכולוגי – במקרה הזה בעדה האתיופית - הוא נושא שקצת עלול להיות נסתר מהעין מבחינת חשיבותו.
איל בן ראובן: אנחנו מבינים את מה שהם עברו.
איל בן ראובן: אתה יודע, אני מדמה את זה מהניסיון שלי, גם כשהייתי בבית חולים, דימיתי את זה לסוגיית הלומי הקרב של צה"ל, אבל לא אלה שלאחר הקרב מתגלים כהלומי קרב אלא אלה בני גילי ממלחמת יום הכיפורים, החברים שלי, שעכשיו מתחילים ועולים הדברים, וכל נושא הטיפול מחייב עיניים ייחודיות.
איל בן ראובן: לכן אנחנו חושבים, שבנושא הזה, כנראה, צריך לתת איזושהי תוספת לעניין המקצועי.
איל בן ראובן: אני לפחות, כשהייתי בבית החולים הרצוג - ואני עוזר להם היום בעוד נושאים, כי התרשמתי מהרצון לעזור – יש שם אנשים שעושים את הדברים בהתנדבות, המון-המון מתוך רצון.
איל בן ראובן: אני חושב שבנושא הזה יציגו את הצורך, יציגו את המטרות.
איל בן ראובן: אני חושב שזה לא גרידי, זה לא משהו בשמיים.
איל בן ראובן: אני חושב שאפשר בהחלט לתת לזה מה שצריך כדי שזה יקרה, וניתן עוד עזרה לעדה הכל כך חשובה הזאת, שצריך להרים אותה למקום הראוי.
אברהם נגוסה: עכשיו נשמע מבית החולים הרצוג.
אברהם נגוסה: בבקשה, תציגו לנו בתמצית.
אברהם נגוסה: לאחר מכן משרדי הממשלה יתייחסו.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת מוטי יוגב, כשתרצה להתייחס, תן לי סימן.
אברהם נגוסה: כל דובר יציג את עצמו – מיהו, היכן עובד וכו'.
<יחזקאל קן: בוקר טוב לכולם.
<יחזקאל קן: תודה רבה שהזמנתם אותנו.
<יחזקאל קן: שמי ד"ר יחזקאל קן.
<יחזקאל קן: אני מנהל בית החולים הרצוג.
<יחזקאל קן: אנחנו נציג שני פרויקטים בקצרה: פרויקט אחד הוא הפרויקט של פוסט טראומה וטיפול בבעיות הקהילתיות, שנובעות מ- - - העדה האתיופית, שמנהל אותו אדון אשר רחמים פה לצדי, ובניהולו של פרופ' דני ברום, מרכז הטראומה אצלנו; והנושא השני הוא פרויקט חינוכי, שאנו מעלים למעלה מעשור, שבו- - - למעלה מ-350 בנות מהעדה האתיופית כסייעות לאחות, שמנהלת שירותי הסיעוד צביה לוי, היא תציג אותו.
<יחזקאל קן: אני מעביר לד"ר דני ברום את השרביט.
<דני ברום: תודה רבה.
<דני ברום: אנחנו בערך עשר שנים מנהלים פרויקט לזיהוי וטיפול ביוצאי אתיופיה.
<דני ברום: אנחנו עושים את זה בעמותת בת של בית החולים הרצוג, ובינואר יצא דוח של משרד הבריאות.
<דני ברום: אני רוצה להראות כמה ציטוטים מזה.
<דני ברום: הדוח, שיצא בינואר, אומר שלמרות הירידה בשיעורי האובדנות בקרב יוצאי אתיופיה, בעיקר בקרב גברים צעירים, השיעורים הגבוהים של אשפוזים פסיכיאטריים והתאבדויות מצביע על צורך בשיפור והתאמה תרבותית של שירותי בריאות הנפש עבור עולים יוצאי אתיופיה.
<דני ברום: יש צורך במחקר נוסף כדי לזהות גורמים פסיכו חברתיים העומדים בבסיס ממצאים אלה.
<דני ברום: ציטוט אחד.
<דני ברום: בעמוד אחר כתוב:
<דני ברום: עבודות המתייחסות לצריכת שירותי בריאות בקרב יוצאי אתיופיה משקפות תת ניצול של השירותים העומדים לרשותם.
<דני ברום: התוצאות המעורבות ביחס ליעילות- - - מגשרים יוצאי אתיופיה למערכת הבריאות, מעלות את הצורך בבחינה ביקורתית של התוכניות השונות.
<דני ברום: במסקנות חוזרים על זה.
<דני ברום: אני חושב שחשוב.
<דני ברום: השיעורים הגבוהים של אשפוזים פסיכיאטריים והתאבדויות מצביעים על הצורך בשיפור ובהתאמה תרבותית של שירותי בריאות בכלל ושירותי בריאות הנפש בפרט.
<דני ברום: על סמך זה בעצם באנו כמומחים, ואני מודה על ההזמנה להופיע כאן עם כמה מחשבות על אפשרויות של פתרונות.
<דני ברום: דבר אחד בעצם יוצא ישירות מהדוח של מכון גרטנר במשרד הבריאות, וזה שיש צורך באמת לדעת מה המצב של יוצאי אתיופיה.
<דני ברום: לפני 13 שנה יצא מחקר שמצביע על שיעור מאוד גבוה של אנשים עם הפרעות פוסט טראומטיות.
<דני ברום: היום לא ידוע בדיוק מה מצבם לא רק של גברים פוסט טראומתיים, אבל המצב הנפשי, אז זה הצורך שקיים.
<דני ברום: אנחנו גם חושבים, ואשר יגיד משהו על הנקודה השנייה והשלישית.
<אשר רחמים: למעשה בעשר השנים האחרונות אנחנו עדים לכך, שעברנו את המחסום שפעם היינו עסוקים בו – כן אנשים פונים לטיפול, לא פונים לטיפול, אלא זה תהליך שהולך וגובר של צורך של האנשים בטיפול.
<אשר רחמים: לפני חצי שנה כמה פעמים הופעתי ברדיו, לתת הסברה על הנושא, וראינו גל פניות מאוד הולך וגובר.
<אשר רחמים: אם אחדד את העניין, בחצי השנה מהפניות שהיו לנו, טלפוניות, ואנחנו לא עושים הרבה, כי חוסר המענה הקיים, אז ברגע שאתה יוצא בפרסום, אתה גם מעורר עניין; אתה מעורר צורך שלא תמיד יש לך המענה המושלם.
<אשר רחמים: לכן הפניות זה 64% של אנשים פרטיים בתוך המשפחה, שמבקשים עזרה.
<אשר רחמים: אני לא צריך להיכנס, מאילו מקומות; יכול לומר, מצפת ועד באר שבע בדרום.
<אשר רחמים: חלקם גם מגיעים אלינו – עושים מאמץ מאוד רב לקבל טיפול, אבל מה שראינו בתקופה הזאת - אנחנו לא יכולים להיות מענה מערכתי הולם, אבל ראינו פה איזה פוטנציאל של אנשים שמבקשים ייעוץ והפניה.
<אשר רחמים: במקביל, 34% מהפסיכולוגים והפסיכיאטרים והעובדים הסוציאליים שפונים אלינו, להתייעץ על כל מיני מקרים.
<אשר רחמים: אנחנו מנסים לתווך את זה לגורמים בקהילה, ועדיין התשתית עדיין לא מספיק ברורה וטובה.
<אשר רחמים: הדבר הנוסף, שהעלה גם את המודעות בקרב אנשי מקצוע, זה ההשתלמויות שעשינו גם בשיתוף עם משרד הבריאות.
<אשר רחמים: אני מוכרח לציין, שיש לנו הכשרות נוספות לקראת נובמבר, אבל זה תהליך ששתי אוכלוסיות נזקקות שלו – גם אנשי מקצוע זקוקים ליותר ידע, ליותר נגישות, וכמובן, גם הקהילה זקוקה למידע הזה כדי שהיא תוכל לצרוך יותר.
<אשר רחמים: לכן אנחנו רואים כגישה רלוונטית, תומכת לעבודה, לפעילות של משרד הבריאות, זה שתהיה אפשרות להכשיר אנשי מקצוע באזורים שונים, שיקבלו השתלמויות.
<אשר רחמים: וכמובן, הדבר המרכזי, שאני יכול להעיד עליו באופן אישי, זה שמי שהוא מבן הקהילה, שמקבל את ההכשרה הנכונה, המתאימה, הנגישות שלו היא באמת גבוהה מאוד.
<אשר רחמים: אנחנו מצליחים להתמודד עם המון מחסומים.
<אשר רחמים: לכן הצורך בהכשרה, שהיא בעצם תואמת נגישות תרבות ולשונית, עם נגישות, היא הכרחית גם לגבי קהילת יוצאי אתיופיה, אבל אני אומר את זה גם לעוד קבוצות, שאולי הן שונות, שהן זקוקות לנגישות הזאת.
<אשר רחמים: והחלק הנוסף, שהזכרת אותו פחות, היושב-ראש, זה נושא אסירי ציון.
<אשר רחמים: מכיוון שהפניות מגיעות אלינו, אנחנו גם לומדים מהפניות, מהן הסוגיות המשמעותיות שאנשים מעלים, אילו צרכים עולים.
<אשר רחמים: בעקבות זה אנשים באים אלינו, רוצים טיפול.
<אשר רחמים: שלושים שנה לא היו בטיפול, אבל לאור זה שהנושא הזה עולה ברדיו, מוצאים פתח להידברות.
<אשר רחמים: לגייס מישהו לטיפול, זה לוקח לי לפעמים שלושה חודשים, אבל בכל זאת אנשים מגיעים.
<אשר רחמים: אבל מה – כשאנחנו מפנים כאסירי ציון, שיקבלו גם טיפול בתוך המערכת, שמכירה בהם כנפגעים – לא קיים טיפול נפשי.
<אשר רחמים: האופציה שקיימת היא להפנות אותם לקופות חולים, אבל זה לא בדיוק נותן את המענה, כי את קופות החולים יכלו לנצל עד היום, וזה לא קרה.
<אשר רחמים: לכן אלה סוגיות שהיינו רוצים שתהיה התייחסות מאוד ממוקדת.
<אשר רחמים: יש לנו ידע, ניסיון ותוכנית מאוד מסודרת, אבל כמובן, זה לפתחם של הוועדה ושל כל אנשי המקצוע כאן.
<צביה לוי: שלום, שמי צביה, מנהלת אגף הסיעוד ומוסדות הבריאות בבית חולים הרצוג.
<צביה לוי: אני רוצה לספר על הפרויקט, שהחל כפרויקט חברתי בשנת 2004, שבעצם במימון של של משרד התעסוקה פתחנו קורסים לסייעות מאומנות לאחיות.
<צביה לוי: מתוך עשרים קורסים שגמרנו עכשיו, בחודש האחרון, 16 היו מיועדים לבני העדה האתיופית, שתיים גם לשבט מנשה, בזמנו.
<צביה לוי: אני רוצה לספר את התוצאות.
<צביה לוי: היום בתוך בית החולים שלנו עובדים 87 סייעות מאומנות.
<צביה לוי: בבתי אבות בירושלים עובדים הבוגרים שלנו, בבתי חולים בארץ עובדים הבוגרים שלנו.
<צביה לוי: הם נכנסים לארבעה חודשי הכשרה של הכשרה מעשית, עיונית, חמישה ימים בשבוע, 580 שעות, ארבעה חודשים.
<צביה לוי: אחריו הם עוברים בחינה חיצונית, ומקבלים את התעודות.
<צביה לוי: חלקם נשארים אצלנו, חלקם מתפזרים בארץ.
<צביה לוי: הבעיה המרכזית, שבעצם לאורך השנים – היא האטה בשנים האחרונות, ואנחנו עושים רק קורס אחד בשנה ולא שניים, זה נושא המלגות.
<צביה לוי: אנחנו, כדי שבני העדה יוכלו להתפנות וללמוד בשקט ארבעה חודשים, ולעזוב את מקומות העבודה, שחלקם נמצאים וחלקם לא, היו מלגות שהיו מקבלים מבית החולים, של 3,000 שקלים פלוס נסיעות, כדי שהם יוכלו לאפשר לעצמם ללמוד.
<צביה לוי: לאחרונה אנו רואים שיש לנו פחות תקציבים ופחות אפשרויות, להכשיר את הבוגרים, לתת לתלמידים ארבעה חודשים של שקט ללמוד ולתת להם מקצוע.
<צביה לוי: קודם כל, כ-250 בוגרים בני העדה גמרו את הקורסים, אני מוכרחה לומר.
<צביה לוי: 80% עובדים היום בארץ, בכל בתי האבות, בתי החולים השונים.
<צביה לוי: יש לנו פה רשימה, כל אחד, היכן עובד.
<צביה לוי: אחד הדברים שזה נתן – בטח לעובדים, קרוב לעשר שנים חלקם בבית החולים, אבל גם צעירים שהצטרפו אלינו בחודש האחרון, זה להשתלב בשוק העבודה.
<צביה לוי: יש לא מספר גדול, אבל בכל זאת מספר שהשלים אחרי זה בגרויות ולומד היום לאחים ואחיות.
<צביה לוי: אז גם זה נדבך נוסף בהכשרה הזאת.
<צביה לוי: אלה התוצאות שלנו.
<צביה לוי: אני חושבת שהן מדברות בעד עצמן.
<צביה לוי: היינו מאוד רוצים להמשיך.
<צביה לוי: אנחנו לא מפרסמים על הקורס.
<צביה לוי: בשנה הראשונה, בשנתיים פרסמנו באמהרית.
<צביה לוי: היום כבר לא – יש לנו כל הזמן רשימות המתנה, להיכנס לקורס הבא.
<צביה לוי: הקורס הבא מיועד להיפתח בינואר 2018.
<יחזקאל קן: ברשותך, רק אוסיף שגם הקורסים האלה וגם רוב העבודה – יש פה סיוע, למשל, סיוע של משרד המסחר והתעשייה – התמ"ת, או איך שקוראים לזה כל יום, משנים לו את השם, אבל רוב המימון הוא בא מתרומות.
<יחזקאל קן: אותו דבר במחלקת טראומה.
<יחזקאל קן: ברור שמערכת, שנשענת רק על תרומות, יש לה המגרעות של רצף עבודה והקושי להמשיך.
אברהם נגוסה: תכף נגיע לכל משרד.
אברהם נגוסה: שמענו, כפי שאמרתי בהתחלה, פה יש שני פרויקטים חשובים לנו – אחד בעניין הבריאות, שלמות הציבור, הבריאות, עזרה, טיפול.
אברהם נגוסה: בדרך כלל כשקשה בקהילה לבוא ולקבל ולהכיר את הצורך - אנחנו רואים עכשיו שיש, אבל המענה מוגבל.
אברהם נגוסה: אני חושב שזו גם הכשרה.
אברהם נגוסה: משלבים אותם בשוק העבודה, ואחר כך הם גם מתקדמים, כפי ששמענו, ללימודי אחיות.
אברהם נגוסה: כל זה, חשוב מאוד.
אברהם נגוסה: לכן שמענו עכשיו, הציגו לנו את שתי התוכניות האלה.
אברהם נגוסה: אני רוצה שנשמע עכשיו את משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: המשרדים הרלוונטיים נמצאים – משרד הבריאות, משרד העבודה והרווחה, משרד הקליטה, ואני רואה גם את נציגת הסוכנות היהודית שנכנסה עכשיו, והמשרד המתכלל – משרד ראש הממשלה.
אברהם נגוסה: כל אחד יציע לנו, איך המשרד הזה יכול לתרום, להוביל ולקדם את שתי התוכניות הללו.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים שתעשו בקיצור, כי נותרה לנו חצי שעה.
אברהם נגוסה: תציגו את עצמכם.
אברהם נגוסה: אני מציע שנתחיל בפרופ' איתמר גרוטו.
<איתמר גרוטו: פרופ' איתמר גרוטו, משנה למנכ"ל משרד הבריאות.
<איתמר גרוטו: כפי שידוע לך ובוודאי למרבית הנוכחים, אנחנו עוסקים בנושאים ייחודים שמאפיינים את הבריאות של יוצאי אתיופיה במסגרת יישום גם של החלטת הממשלה וגם פעילויות קודמות שהיינו עושים בנושא, תוך מיקוד בבעיות שמייחדות את האוכלוסייה – למשל, מחלת הסוכרת, שאנחנו לא דנים בה כרגע, אבל הנושא של בריאות הנפש, שזה קשור גם לנושא של הפוסט טראומה, שאנשים חווים.
<איתמר גרוטו: מבחינת פעילות בריאות הנפש שיש לנו בקהילה, מאז הרפורמה בבריאות הנפש זה עבר לקופות החולים, ויש שירותים שקופות החולים, עם מגשרים, במיוחד במקומות שיש בהם ריכוזים של עולים מאתיופיה, אבל שוב - יכול להיות שזה במתח להגביר את הנקודה הזאת.
<איתמר גרוטו: אני בהחלט מקבל את ההמלצה שמציעים פה, לעשות סקר.
<איתמר גרוטו: אני חושב שסקר יכול לתת לנו תמונת מצב טובה יותר בדגש על נושא בריאות הנפש, וזה משהו שאנחנו ניישם אותו.
<איתמר גרוטו: בנושא של ההכשרה – אנחנו עובדים בשיתוף פעולה, ואשר רחמים שהציג פה, מגיע למקומות לעזור להכשיר את העובדים בבריאות הנפש במחוזות השונים של המדינה לאנשים שעובדים בתחום – פסיכיאטרים, פסיכולוגים ואחרים.
<איתמר גרוטו: בנוגע לסיוע ישיר למרכז עצמו ולהמשך הקיום שלו, אני חושב שאפשר לבחון את הנושא של שימוש בתקציב שיש גם בהחלטת המשלה לטובת הנושא הזה.
<איתמר גרוטו: לא העברתי את הפעילות הספציפית הזאת, ונראה לי בהחלט שאנחנו יכולים לראות איך אנו יכולים לתגבר או לסייע.
<איתמר גרוטו: אולי ד"ר שושי גולדברג, ראש מינהל הסיעוד אצלנו, תרצה להרחיב בנושא הכשרת האחיות.
<שושי גולדברג: אני בהחלט יכולה להוסיף שזו הכשרה מבורכת ומשמעותית וחשובה, במיוחד למערך הגריאטרי.
<שושי גולדברג: האנשים האלה עושים עבודה, ועובדים לפרנסתם.
<שושי גולדברג: כפי שצביה תיארה, הם יכולים להתחיל תהליך של קידום מקצועי בהמשך.
<שושי גולדברג: אנחנו מגבשים את תוכניות הלימוד האלה לסייעות לאחות על פני השנה כולה, ובאמת פה צריך למצוא את אותו גורם או גוף שיוכל לסייע בנושא מימון מלגת מחיה, שזה לא משרד הבריאות, אבל אולי בשיתוף פעולה עם אחרים שיושבים פה, שיוכל לאפשר לקבוצה גדולה להשתתף בלימודים האלה.
<שושי גולדברג: זה פרויקט נפלא, זה פרויקט שמשלב אותם אחר כך במסגרות העבודה השונות, ואנחנו מברכים על התהליך הזה.
<שושי גולדברג: אנחנו באמת אחר כך רואים את חלקם מצטרפים לתוכניות לימודים גבוהות יותר במסלולים שונים, ומשלימים את ההכשרה המקצועית שלהם הגבוהה יותר, אז אנחנו מאוד-מאוד בעד כל שיתוף פעולה שיכול לאפשר את המשך הפרויקט הזה.
<שושי גולדברג: מה שכרגע מפריע זה העניין של מלגת הקיום, שמאפשרת להם.
אברהם נגוסה: זו הנקודה, כי שיתוף הפעולה, ברור.
אברהם נגוסה: האם משרד הבריאות רואה את הנושאים הללו חשובים מאוד, ויכול לבוא ולהשתלב מבחינה כלכלית?
אברהם נגוסה: כלומר מה שהיום מגביל אותם - גם אשר ציין – זה הייעודיות.
אברהם נגוסה: זה שבני הקהילה באים ומסבירים ומכשירים, שהם מכירים את המנטליות, את התרבות ואת השפה, זה יש פה.
אברהם נגוסה: העניין, האם משרד הבריאות רואה את זה כחשיבות, האם מתגייס לזה מבחינה כספית?
<שושי גולדברג: משרד הבריאות מתגייס לפרויקט, להכשרה שלו, לקדימות שהוא נותן לשילוב שלהם במקומות העבודה.
<שושי גולדברג: משרד הבריאות לא נותן מלגת קיום.
<שושי גולדברג: מלגת קיום נותנים גופים אחרים בתוך המסגרת המשותפת, ואולי נשמע פה, מי הגופים האחרים שיכולים לסייע במלגת קיום לאנשים תוך כדי תקופת הלימודים.
<שושי גולדברג: גם אנחנו נעזרים רבות, אם מדובר בעולים, אז יש להם מלגות קיום בתקופת העלייה.
<שושי גולדברג: יש לנו פרויקטים כאלה גם במקומות אחרים של הכשרה כמו בוולפסון עם עיריית בת ים ועם רשויות מקומיות אחרות.
<שושי גולדברג: שם מלגת הקיום ניתנת על-ידי שיתופי פעולה נוספים.
אברהם נגוסה: כמובן, זה נושא מערכתי.
אברהם נגוסה: לכן אנחנו הזמנו את המשרדים הרלוונטיים – משרד הקליטה ומשרד העבודה בנושא ההכשרות, ואז אנחנו נשמע.
אברהם נגוסה: אבל מבחינת משרד הבריאות, וזה לפחות בתחום שלו, צריך להיות המשרד המוביל בנושא.
<שושי גולדברג: אתה צודק.
<שושי גולדברג: הוא מוביל את ההכשרה.
<שושי גולדברג: הוא בעד הכשרה.
<שושי גולדברג: הוא משלב אותם בעבודה אחר כך בהרבה מאוד גופים.
<שושי גולדברג: תודה.
אברהם נגוסה: משרד העבודה והרווחה, בבקשה.
<שרה כרמון: שמי שרה כרמון רדיד, מפקחת ארצית על ההכשרה המקצועית, חינוך טיפול.
<שרה כרמון: אני רוצה לציין שהאגף שלנו אחראי על כל ההכשרות המקצועיות בתחום הגיל- - - בתחום הגיל השלישי, ואנחנו עושים את הקורסים האלה לא רק בבית החולים הרצוג – זה לכל האוכלוסיות.
<שרה כרמון: בנושא הספציפי הזה בית החולים הרצוג עושה עבודה נהדרת.
<שרה כרמון: נכון שעושים שם קורסים נהדרים, והבנות האלה משולבות – בדרך כלל זה בנות, עובדות שמשולבות בעבודה, אבל אנחנו מכשירים בקורסים האלה את כלל האוכלוסייה, ובכל הארץ.
<שרה כרמון: הגב' זוהר אביב, תציגי את עצמך.
<אביב זוהר: אני זוהר אביב.
<אביב זוהר: אני מפקחת ארצית להכשרה של סייעות מאומנות, החל מדימונה, ובכל הארץ – גם בצפון, מגזר ערבי, דרוזי, בדואי ואוכלוסייה אתיופית וכל אוכלוסייה אחרת.
<אביב זוהר: משרד העבודה והרווחה, עד כה היינו במשרד הכלכלה, מממנים את הקורס באופן מלא בכל הארץ.
<אביב זוהר: לצערי, יש לנו בעיה של דמי אבטלה.
<אביב זוהר: בזמן הקורס, שום אוכלוסייה לא מקבלת את דמי האבטלה, דמי קיום, כפי שאמרה הד"ר שוש גולדברג, וזה מקשה על אנשים לבוא ללמוד.
<אביב זוהר: ובעיה נוספת – ופה אני פונה למשרד הבריאות – אין חובה להעסיק אנשים אחרי ההכשרה, סייעות מאומנות, כלומר כוח עזר מאומן לא חייב להיות אחרי הכשרה כדי לעבוד בבתי אבות בארץ.
<אביב זוהר: זו בעיה חמורה.
<אביב זוהר: אנחנו ראינו עכשיו פרסומים גדולים.
<אביב זוהר: יש מספר מאוד קטן של אנשים שאחרי הכשרה עובד בבתי אבות.
<אביב זוהר: לכן יש המון בעיות, ואנחנו רואים את זה בתקשורת על התעללות בקשישים ועל אנשים שלא מאומנים, מטפלים בהורים שלנו, בסבים ובסבתות.
<אביב זוהר: לגבי הרצוג, אני רוצה לומר - שיתוף פעולה רציני מאוד.
<אביב זוהר: משנת 2004, שנינו פתחנו את הקורס הראשון, ועובדים מאוד יפה, אבל אני פונה פה לכל הארץ.
<אביב זוהר: יש לנו המון אנשים שהיו רוצים ללמוד את המקצוע הזה.
<אביב זוהר: סייעות מאומנות זה מקצוע מאוד יפה, עוזרת לאחות, עוזרת לקשישים.
<אביב זוהר: מקצוע עם לב ונשמה.
<אביב זוהר: הבעיה – והיא מאוד גדולה – שאין להם ממה להתקיים בארבעה וחצי חודשים שהם לומדים בקורס.
אברהם נגוסה: זו הבעיה שהציגו לנו.
אברהם נגוסה: לכן אני רוצה להיכנס תכל'ס.
אברהם נגוסה: משרד הכלכלה ומשרד העבודה – עכשיו עבר לעבודה ורווחה.
אברהם נגוסה: התוכנית הממשלתית לשילובם של יוצאי אתיופיה הקציבה 55 מיליון שקל לארבע שנים, נכון?
<אביב זוהר: אני לא יודעת מה הקציב.
<אביב זוהר: אני יודעת שיש לי כסף לקורסים.
<אביב זוהר: אין לי כסף לקיום.
<אביב זוהר: אין שום מסגרת.
אברהם נגוסה: אני ישבתי בוועדת השרים.
אברהם נגוסה: מהתקציב הזה, זה לצורך הכשרה.
אברהם נגוסה: כמובן, צריך להיות גם דמי קיום.
אברהם נגוסה: כשהם הולכים להכשרה, שיהיו דמי קיום.
אברהם נגוסה: לכן אני חושב שמהתקציב הזה אתם יכולים להקציב להם לתוכנית הזו.
אברהם נגוסה: לדעתי, והמשרד המתכלל הוא רק מפקח, אבל מי שמבצע ויש לו מנדט לבצע, זה המשרד.
אברהם נגוסה: לכן אני שואל אתכם – האם משרד העבודה והרווחה רואה את הפרויקט הזה, שמשלב את העובדים, מכשיר ומשלב – זו המטרה של התוכנית הממשלתית, שהקציבה 55 מיליון שקל לארבע שנים - האם אתם רואים את הפרויקט הזה חשוב, ואתם מוכנים ללכת בכיוון הזה?
<שרה כרמון: אנחנו באות מהאגף להכשרה מקצועית.
<שרה כרמון: האגף להכשרה מקצועית נותנת מענה מקצועי, מכשירה אנשים לעבודה.
<שרה כרמון: אנחנו לא נותנים פתרונות בתחום הספציפי הזה.
<שרה כרמון: אנחנו לא יכולות לענות בשם משרד העבודה.
<שרה כרמון: אנחנו יכולות לענות בשם האגף שלנו.
<שרה כרמון: אם אנחנו רואות את זה כמשהו ייחודי, ייעודי, משהו חשוב – ודאי שכן, לכן אנחנו כאן.
<שרה כרמון: אם הקורסים האלה מצליחים?
<שרה כרמון: בהחלט.
<שרה כרמון: לכן אנחנו רוצים שיהיו יותר קורסים כאלה, ואנחנו בהחלט מאמינים, כפי שזוהר אמרה, שככל שאנשים יהיו יותר מקצועיים ויותר מיומנים, נראה איכות אחרת של עבודה עם האוכלוסייה של הגיל השלישי, אוכלוסייה נזקקת, נכים וכו'.
אברהם נגוסה: אולי לא הבנתי אתכם.
אברהם נגוסה: אתם אומרים שהכסף מיועד – אני יודע, אתם קונים את השירות, את ההכשרה.
אברהם נגוסה: אבל גם אדם שהולך להכשרה, הוא צריך לאכול, לשתות, יש לו ילדים.
אברהם נגוסה: אני חושב שהתקציב הזה, נחשב גם בדברים האלה.
<שרה כרמון: מי שהולך ללמוד בהכשרה מקצועית, מקבל או הבטחת הכנסה.
<שרה כרמון: אנחנו לא באים מהפן הזה אלא אנחנו באים מהפן המקצועי.
אברהם נגוסה: ביטוח לאומי זה אתם.
<שרה כרמון: ממש לא.
אברהם נגוסה: המשרד.
אברהם נגוסה: דפני, תוכלי לעזור לנו פה?
<דפני מושיוב: סליחה שאני אומרת את זה – אני חושבת שחסרה פונקציה שלא קשורה רק ליוצאי אתיופיה.
<דפני מושיוב: כל הנושא הזה של סיעוד במדינת ישראל וכל הזיקנה, הולך להיות קטסטרופה.
אברהם נגוסה: בגלל שאין לנו זמן, תתמקדי.
אברהם נגוסה: אני מדבר על יוצאי אתיופיה עכשיו.
<דפני מושיוב: אבל אם לא תהיה חקיקה, שמאפשרת לאנשים מלגה לתחום הזיקנה, לכל ההכשרה בתחום הזה, שמאפשרת לקיים גם- - -
אברהם נגוסה: דפני, אני מבקש שתתמקדי.
<דפני מושיוב: אני לא ביטוח לאומי.
אברהם נגוסה: התוכנית הזו שהוקצבה, 55 מיליון שקל לארבע שנים, זה לא כולל מלגה למי שהולך להכשרה?
<דפני מושיוב: אני לא קשורה לזה.
<קסאיי דמוזה פרנזמן: נעשה סדר בעניין הזה.
<קסאיי דמוזה פרנזמן: קסאיי דמוזה ממשרד ראש הממשלה.
<קסאיי דמוזה פרנזמן: יש נושא הקורסים להכשרות, במסגרת התוכנית הממשלתית, וזה באמת מה שזרוע התעסוקה ומשרד העבודה עושים, ואנחנו עובדים בצמוד עם גל יעקובי, שמתכללת את כל הנושא במשרד העבודה.
<קסאיי דמוזה פרנזמן: מבחינת קורסים, יש קורסים, יש שיתופי פעולה עם מעסיקים.
<קסאיי דמוזה פרנזמן: כבר נעשו 84 הכשרות מול מעסיקים – למשל, עם תע"ס – אני סתם זורקת – הולכים לתע"ס, בונים אתו איזושהי הכשרה מסודרת, ומבצעים אותה.
<קסאיי דמוזה פרנזמן: ספציפית לגבי ההכשרה הזאת, אומר את האמת – אני שומעת את זה בפעם הראשונה.
אברהם נגוסה: לא, באופן כללי.
אברהם נגוסה: אדם שהולך להכשרה, האם מהתוכנית הזו, מהתקציב הזה לא נותנים לו מלגה?
<קסאיי דמוזה פרנזמן: התוכנית הממשלתית – בעצם כל התקציב לגבי ההכשרות הם דמי צבועים להכשרות מסוימות.
<קסאיי דמוזה פרנזמן: ההכשרות הספציפיות האלה לא נכללות.
<קסאיי דמוזה פרנזמן: הקורס הספציפי הזה, שנעשה בבית החולים הרצוג, לא מסומן – לפחות לא במסגרת התוכנית הממשלתית.
<קסאיי דמוזה פרנזמן: יכול להיות שזה בתוכנית של משרד העבודה, וזה חלק בלתי נפרד מהם, אבל אצלנו כקורס להכשרה, אנחנו לא הגדרנו את זה כחלק מהיעדים שלנו, יעדים של סייעות לאחיות.
<קסאיי דמוזה פרנזמן: זה צריך להכיר.
<קסאיי דמוזה פרנזמן: כמובן, נבדוק את זה מול משרד העבודה, איך אפשר לסדר את זה, כדי שהם יוכלו לקבל מלגב, עם כל המשמעויות הנלוות לזה.
<קסאיי דמוזה פרנזמן: אני חושבת שאנחנו צריכים לחזור אליך עם תשובה לגבי זה.
אברהם נגוסה: אני מבקש שתבדקי ותחזרי אלינו.
אברהם נגוסה: הנקודה פה - הם מכשירים את זה.
אברהם נגוסה: מה שחשוב, שכשהם נמצאים בתהליך ההכשרה, הם לא יכולים לממן את עצמם.
אברהם נגוסה: אני רוצה שתבדקי לי את הסוגיה, האם מסגרת התקציב של 55 מיליון שקל, שהלך להכשרה, האם זה כולל גם דמי קיום בעת ההכשרה?
<קסאיי דמוזה פרנזמן: תוך כדי שדיברנו, שלחתי את השאלה הזאת לרפרנטית אצלנו, שעובדת אתי.
<קסאיי דמוזה פרנזמן: אתן לך את התשובה.
מרדכי יוגב: במקומות מקבילים, אם אני לא טועה, זה לא כולל - זה קושי לא קטן – הם מתמודדים עם קושי לא קטן עם דמי הקיום.