GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע מחגית, הנוער העובד.
<חגית שוורצמן: שלום.
<חגית שוורצמן: קודם כל, תודה רבה.
<חגית שוורצמן: מי שהזמין אותי היום הוא אברהם.
<חגית שוורצמן: אצלנו בתנועה אומרים המדריך.
<חגית שוורצמן: הוא המדריך שלי כבר הרבה מאוד שנים, חוץ מזה שהוא לוחם והוא יושב-ראש – מבחינתי הוא מדריך, כי הוא לימד אותי המון דברים, והוא ממש השראה עבורנו, עבור כל התנועה שלנו.
<חגית שוורצמן: אנשים פה אמרו, איך הדבר הזה יימשך, ואיך הזיכרון יינשא, ואנחנו מבחינתנו בתנועת הנוער העובד והלומד, בוגרי הנוער העובד והלומד, אנחנו מחויבים לשנים ארוכות לשאת את הסיפור של הלוחמים.
<חגית שוורצמן: אנחנו כל שנה משתתפים – גם לאורך השנה ולא רק ב-9 במאי – אנחנו נמצאים, מבקרים את הלוחמים.
<חגית שוורצמן: אנחנו יודעים מה מצבם, אנחנו נפגשים אתם.
<חגית שוורצמן: יש לנו הרבה חניכים וחניכות שגילו את הסיפורים של הסבים והסבתות שלהם תוך כדי החניכות בתנועה, וזה מבחינתנו האחריות שלנו, המחויבות שלנו, ונמשיך אותה תמיד.
<חגית שוורצמן: אנחנו רואים את עצמנו מאוד מחויבים לעניין הזה.
<חגית שוורצמן: תודה רבה לכם, שהראיתם לנו ולימדתם אותנו את הסיפורים.
אברהם נגוסה: הגב' תמר, בבקשה.
<תמי מרוז: שלום.
<תמי מרוז: תמי מרוז, ממשרד הרווחה, מפקחת ארצית לניצולי השואה.
<תמי מרוז: רציתי לציין שאצלנו במשרד, בכל השירותים שאנו נותנים, ההגדרה של ניצולי שואה היא הגדרה רחבה, שכוללת גם את נכי המלחמה בנאצים וגם את מי שהיו ב- - - וגם את הווטרנים, כך שכל האוכלוסיות הללו נהנות מהשירותים שלנו, הן בכסף והן בשירותי רווחה.
<תמי מרוז: אין הפרדה, וגם אין צורך להוכיח שנת עלייה.
<תמי מרוז: כולם מקובלים.
אברהם נגוסה: אני חושב שמי שנרשם וביקש לדבר, הספקנו לתת.
אברהם נגוסה: הזמן שלנו רץ, ואנחנו צריכים לסכם את הדיון.
אברהם נגוסה: קודם כל, אני מודה לכל האנשים שבאו להשתתף בדיון החשוב הזה של יום הניצחון.
אברהם נגוסה: אמנם זה מחר, אבל אנחנו רצינו שהגיבורים ישתתפו בדיון, ולכן הקדמנו את זה.
אברהם נגוסה: אני מאוד שמח, שבאתם, הווטרנים, שהגעתם לפה, שיתפתם אותנו, בגבורה שעשיתם למען האנושות ולמען כל העם היהודי.
אברהם נגוסה: בזכותכם יש היום מדינת ישראל והעם היהודי.
אברהם נגוסה: לכן חשוב מאוד לנו לכבד אתכם.
אברהם נגוסה: אתם הסמל שלנו.
אברהם נגוסה: אנחנו הוועדה, קוראת לרשות לזכויות ניצולי שואה, למשרד הקליטה, האוצר והרווחה – אני גם מוסיף משרד החינוך – לדעתי, צריך לקחת בזה חלק, לפעול – אחת, לפעול לאלתר, כדי לנתב את הכספים, להעביר את הכספים, שיישארו בחברה להשבה עם סגירתה לטובת ניצולי השואה והווטרנים, שעלו לאחר 1953, שאינם מקבלים כיום תגמול ראוי.
אברהם נגוסה: שתיים, לסייע לארגוני הווטרנים לחגוג את ה-9 במאי, מבלי לשנות את המועד 9 במאי, את המועד של יום הניצחון.
אברהם נגוסה: זה יום הניצחון, ולא צריך לשנות אותו.
אברהם נגוסה: אין משמעות לשנות ליום אחר.
אברהם נגוסה: זה היום שנעשה ניצחון, זה המשמעות.
אברהם נגוסה: לכן הוועדה קוראת לא לשנות.
אברהם נגוסה: שלוש, לממן – אל"ף, אוטובוסים למשתתפים לווטרנים במצעדים.
אברהם נגוסה: כל שנה, שבאים להשתתף, הרשויות צריכות לממן את האוטובוסים; בי"ת, את הוצאות ארגון המצעדים.
אברהם נגוסה: יש כל מיני הוצאות, כמו ששמענו, וזה הרשויות צריכות לממן; גימ"ל, לדאוג להתייחסות אישית לוותיקי המלחמה ולווטרנים, לניצולי שואה.
אברהם נגוסה: זה חשוב מאוד – כמו שהם הגדירו, התייחסות רוחנית; לא רק התייחסות כלכלית תספק אותנו אלא גם התייחסות אישית, רוחנית – זה חשוב להם.
אברהם נגוסה: אני חושב, אם אנחנו נדע לכבד את העבר שלנו, נוכל לשמור גם את ההווה וגם את העתיד.
אברהם נגוסה: תודה לכם, על מה שעשיתם.
אברהם נגוסה: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
אברהם נגוסה: הנושא: ההתיישבות ביו"ש - ספינת הדגל של קליטת העלייה ושילובה בקהילה - לציון יובל למלחמת ששת הימים ולהתיישבות ביהודה ושומרון בכנסת.
אברהם נגוסה: אני מודה לכל מי שעשה מאמץ להגיע לדיון הזה.
אברהם נגוסה: כידוע, הכנסת היום מציינת יובל, בעיקר, בהתיישבות ביהודה ושומרון, וכן, ועדות שונות מקיימות דיון בנושא.
אברהם נגוסה: אנחנו, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, נקיים דיון בתחום קליטת העלייה ביהודה ושומרון.
אברהם נגוסה: קליטת העלייה ביהודה ושומרון מאוד חשובה.
אברהם נגוסה: מניסיוני האישי אני מכיר את הפעילות בתהליך הקליטה של העולים ביהודה ושומרון, את החממה שהציבור נותן לעולים חדשים – מחבק אותם, משלב אותם בתחום החינוך, התעסוקה ומעל הכול בתחום החברתי.
אברהם נגוסה: הלוואי שהקליטה במדינת ישראל הייתה כמו שעושים את זה ביהודה ושומרון, בהתיישבות.
אברהם נגוסה: לכן אנחנו היום ניתן דגש בנושא הזה.
אברהם נגוסה: אנשים יספרו את הניסיון שלהם, אני לא אומר שיש בעיות, יש בעיות, אנחנו נתמקד בבעיות האלו בדיונים נוספים שאנחנו נקיים.
אברהם נגוסה: היום הדגש הוא על ציון יובל בקליטת העלייה, ושילובם של העולים החדשים ביהודה ושומרון.
אברהם נגוסה: אני מבקש לברך את ראשי המועצות שהגיעו לכאן.
אברהם נגוסה: ראש המועצה, גוש עציון, מר שלמה נאמן – ברכות של הוועדה על ניצחונך היום שאתה גם כעולה חדש ונקלטת ביהודה ושומרון – בהצלחה.
אברהם נגוסה: וגם היום אתה עומד בראש מועצה, זה הישג גדול.
אברהם נגוסה: נמצא פה גם ראש המועצה שי אלון, ראש מועצת בית-אל, ועוד מספר אנשים.
אברהם נגוסה: ברוכים הבאים לכל הנציגים.
אברהם נגוסה: בבקשה, שי אלון יפתח את הדיון.
אברהם נגוסה: כמובן גם ניתן את רשות הדיבור לשאר המוזמנים.
אברהם נגוסה: וכן, נמצא פה יושב ראש ועדת העלייה והקליטה לשעבר, חבר הכנסת יואל רוזבוזוב.
אברהם נגוסה: בבקשה, שי אלון.
<שי אלון: בוקר טוב, ברשות היושב-ראש שלנו היקר, ד"ר נגוסה, חבר, רע, שניצלנו את הבמה הזאת לא אחת, נמשיך גם להביא צדדים נוספים של קליטה, שהקליטה תהיה יותר טבעית, יותר קלה, ושנהיה בגרף של עלייה כל הזמן.
<שי אלון: תודה רבה, כמובן, על הבמה שאתה נותן לנו.
<שי אלון: שהקב"ה ימלא כל משאלות ליבך לטובה ולברכה.
אברהם נגוסה: אמן.
<שי אלון: כמובן, ברשות כל הציבור היקר שנמצאים פה, וכמובן עמיתי היקר, יושב-ראש גוש עציון, המועצה הגדולה והמכובדת הזאת.
<שי אלון: יושב פה גם המזכיר קרסנטי של היישוב עלי.
<שי אלון: יושב אתנו גם היושב-ראש של עלי.
<שי אלון: נמצאת אתנו פה חבורה מאוד נכבדה, כל אחד לפי כבודו ומעלתו.
<שי אלון: אני רוצה להגיד לכם קודם כל – חג שמח.
<שי אלון: אנחנו חוגגים 50 שנים לשחרור הארץ המובטחת.
<שי אלון: כמה התפללנו – אלפיים שנים, לא התייאשנו.
<שי אלון: אלפים שנים התפללנו "ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים".
<שי אלון: להגיע לארץ הקודש, לנשק את הקרקע שלה.
<שי אלון: ברוך השם, כשהיה פה מארק טווין ב-1880 הוא הסתובב פה בארץ, והיה אומר – "אני מתאר פה מצב של שממה.
<שי אלון: הארץ הזאת ארץ מאוד מיוחדת.
<שי אלון: ארץ שהיא קולטת את מי שהוא מתאים לה, ומי שהוא פחות מתאים לה, היא לא קולטת".
<שי אלון: אז יש פה את ההבטחה האלוקית הזאת, את התנ"ך, כל הזמן אומרים The Bible שאמר לנו: "והשיבותיך אל האדמה הזאת".
<שי אלון: אני נמצא בבית-אל, לא גדלתי בבית-אל, גדלתי בירושלים.
<שי אלון: ההורים עלו מחוץ-לארץ.
<שי אלון: כשאני עומד במקום שיעקב אבינו עמד שם לפני מעל 3000 שנים, והוא יוצא למסע שלו, הקב"ה אומר לו: "והשיבותיך אל האדמה הזאת כי לא אעזבך" – אתה מבין מה זה עוצמה של התנ"ך.
<שי אלון: מגיעים אנשים מכל העולם לבית-אל, לכל המקומות ביהודה ושומרון, מגיעים לארץ-ישראל, לארץ הקודש.
<שי אלון: אני אומר, אנחנו יודעים לאסוף אלפי תיירים מכל העולם – אני מדבר על אנשים שאין להם שום מושג מי זה העם היהודי, והם באים לפה.
<שי אלון: הם מתפללים באתר "חלום יעקב", ואומרים, זה Jakove זה המקום הקדוש הזה, אז מה אנחנו יכולים להגיד?
<שי אלון: אתם אחראים על המקום, תשמרו עליו טוב, זה מה שאומרים לנו.
<שי אלון: תשמרו על המקום, ואנחנו משתדלים לשמור עליו.
<שי אלון: כמובן, הבמה הזאת, הכנסת, וכל החבורה הנפלאה שיושבת פה, עוזרים לנו לשמור על המקום הזה.
<שי אלון: בנושא הקליטה – ברוך השם, יהודה ושומרון היא חלק אינטגרלי ממערך הקליטה של מדינת ישראל.
<שי אלון: מועצות אזוריות ביהודה ושומרון קולטים באחוזים יותר גבוהים מיתר המועצות האזוריות שנמצאות ברחבי הארץ.
<שי אלון: הקליטה ביהודה ושומרון היא קליטה יותר טבעית, יותר קלה, מהסיבה שהמרקם הוא קהילתי יותר.
<שי אלון: נכנסים לסוג של משפחה, זה לא העיר הגדולה, זה לא העיר שבה גדלתי בה ירושלים, שזה עוד מישהו בתוך בניין, אלא, הדגש הוא מאוד קהילתי-חברתי.
<שי אלון: זה מה שקורה לגבי כל העולים שנקלטו.
<שי אלון: יש לנו עולים שהגיעו מחבר העמים, יש לנו פה יושב-ראש, יש לנו את יולי אדלשטיין, יש את אלקין, יש את שר הביטחון – כולם זה יהודה ושומרון, כולם גדלו במקומות האלה.
<שי אלון: אני לא יודע מה קרה עם שאר העולים מחבר העולים, למה הם לא נמצאים במקום הזה.
<שי אלון: חלק הגיעו – לא רק שהם הגיעו, הם נמצאים בהגה השלטון של המדינה.
<שי אלון: יושב אתנו פה ד"ר נגוסה.
<שי אלון: לפני חמש דקות היה במקום אחר לגמרי, והיום, מוביל יחד עם דודי אמסלם, חברי הטוב, מובילים פה מהלכים משמעותיים במדינת ישראל.
<שי אלון: זכינו, אשרינו.
<שי אלון: אז עולים גם מאתיופיה, גם מהודו.
<שי אלון: אני אגיד מלה אחת ובזה אני אסיים את ההקדמה.
<שי אלון: יש לנו גם מפרו וגם מהודו.
<שי אלון: יש לנו עולים מבני מנשה, שבטים, בני מנשה זה חלק מ-12 שבטים שהיו אבודים במשך שנים רבות, לא ידעו מה קורה איתם, זכינו שיש לנו 60 משפחות שהגיעו מהמטוס בלי קליטה, בלי משרד קליטה, שזה אולי תקלה כלשהי, בלי כלום הגיעו ישירות עם המזוודות לתוך בתינו.
<שי אלון: יש לנו זכות גדולה שיש לנו פה נציגות שלהם.
<שי אלון: אתם תראו אותם פה, הם נמצאים פה.
<שי אלון: אני לא אציג את כולם, אולי נשמע את חלקם - נקווה שנזכה.
<שי אלון: הם יספרו מה זה קליטה טבעית פה בבית-אל, ומה זה קליטה ביהודה ושומרון.
<שי אלון: אני רוצה לברך את כולם, שיהיה לנו חג שמח.
<שי אלון: שבעזרת השם יהיו לנו עוד שנים טובות ובטוחות במדינת ישראל.
<שי אלון: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה.
אברהם נגוסה: ועדת העלייה והקליטה סיירה ביהודה ושומרון, בחברון, בשילה, בעלי, בעופרה, ועשינו סיור בגוש עציון, באפרת.
אברהם נגוסה: קיימנו דיונים שם במקום, והתרשמנו ממפעל הציוני בקליטת העלייה ובשילובם בתוך החברה.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע עובדת סוציאלית, יעל יוסף מבית-אל.
<יעל יוסף חי: תודה רבה, ליושב ראש נגוסה.
<יעל יוסף חי: אני בשלוש השנים האחרונות עובדת בבית-אל.
<יעל יוסף חי: חלק מהתפקיד שלי עבודה קהילתית עם קהילת בני המנשה.
<יעל יוסף חי: אני רוצה להציג נתונים מספריים.
<יעל יוסף חי: יש לנו 60 משפחות של בני מנשה, כ-250 נפש, רובם הגיעו אלינו בסביבות תחילת שנות האלפיים.
<יעל יוסף חי: פרט לכך יש כ-40 משפחות שהריכוז שלהם מדרום אמריקה, פרו, צ'ילה, ומקסיקו, ויש עוד טפטופים מארצות כמו אתיופיה, צרפת, חבר העמים וכו'.
<יעל יוסף חי: למעשה בית-אל זה יישוב שקלט עלייה בלי תשתיות, בלי זכויות מסודרות, גם קהילת בני המנשה, כל התהליך של העלייה שלה.
<יעל יוסף חי: אבל בכלל, בתוך יישובים קטנים, אין לנו מערך מוסדר של עלייה וקליטה.
<יעל יוסף חי: בית-אל, הקימה מערך שלה שהוא מבוסס על ארבעה רכיבים.
<יעל יוסף חי: הרכיב הראשון של הדבר הזה זה הקצאת תקציבי מועצה באופן עצמאי, שמועצה בוחרת להקצות מתקציבים ייעודיים שלה לטובת העולים.
<יעל יוסף חי: הדבר השני, בניית תכניות מקומיות בהתאם לצרכים.
<יעל יוסף חי: אני אתן דוגמה לזה.
<יעל יוסף חי: אחד הדברים שהיה לי מאוד בולט, זה לימודי מקצוע.
<יעל יוסף חי: זה לא דבר שהוא מוכר כאף גוף שמוכן לממן מלגות כאלה, כי זה לא לימודים אקדמאיים, זה עבודה עם אנשים שלא עשו שירות צבאי.
<יעל יוסף חי: אנחנו בבית-אל, הקמנו קרן לטובת הלימודים של העולים האלה שיוכלו ללמוד, וכמובן במקביל - - - אני אתן דוגמה למה שאנחנו עושים בתוך היישוב בצורה מאוד מקומית.
<יעל יוסף חי: הדבר השלישי, זה שימוש בהון אנושי ביישוב.
<יעל יוסף חי: יש מערך התנדבותי, שימוש בכל הקהילה הנהדרת, קהילת חסד מדהימה שיש בבית-אל.
<יעל יוסף חי: הדבר הרביעי, זה פיתוח מנהיגות קהילתית, וגם האנשים שאנחנו רואים כאן היום, זאת אומרת, קהילת בני מנשה בבית-אל, יש לה אחווה, יש לה מנהיגות, יש להם פעילים שהם שותפים לכל התכניות שנבנות והם מובילים אותם במידה רבה.
<יעל יוסף חי: ביחס לתקצוב ולהכרה שיש לעולים שבבית-אל, בית-אל בעצם הפכה למעצמה של שירותים בתחום הקליטה.
<יעל יוסף חי: גם הודות למועצה, ולמי שמוביל את זה, וגם באמת למרקם של היישוב שרואה בזה ערך מאוד גדול – לקלוט את העולים, להפוך אותם לחלק אינטגרלי מהקהילה.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע מראש המועצה גוש עציון, על שלמה נאמן.
<שלמה נאמן: אדוני יושב-ראש הוועדה, בדרך כלל בכנסת זה קואליציה אופוזיציה, וכאן זה קואליציה של עלייה.
אברהם נגוסה: ועדת קליטה ועלייה תמיד קואליציה.
<שלמה נאמן: כולנו בקואליציה.
<שלמה נאמן: ראש בית-אל מכובד, חברים, מכובדי, עמיתי, מכובדיי כולם, אני רוצה לספר לכם סיפור.
<שלמה נאמן: עכשיו מדדתי, אתם יודעים, יש את המכשירים האלה – 7,926 קילומטר מהמקום שאני יושב, שם נולדתי.
<שלמה נאמן: העיר נקראת בירוביג'אן - אוטונומיה יהודית של ברית המועצות.
<שלמה נאמן: למה אני אומר את זה, איך זה קשור לדיון?
<שלמה נאמן: קשור לדיון.
<שלמה נאמן: לפני 27 שנים הקמנו שם ארגון נוער צעיר.
<שלמה נאמן: ארגון שכאן לא שמעו את השם שלו, אבל אני אגלה לכם, הארגון נקרא בית"ר.
<שלמה נאמן: הקמנו את בית"ר, הייתי ראש בית"ר ראשון בעיר שלי, הקמתי אותו, וכתבנו, ואמרנו, אנחנו נלך לשלטון, ניכנס לסניף המפלגה, לראש הסניף, נרשום את הארגון.
<שלמה נאמן: היה מעסיק קצת משוגע, היינו בני 16, לא בדיוק עניין אותנו, וכתבתי יחד עם החברה של - - - בסוף התחתני איתה, כתבתי את כל מסמכי היסוד של התנועה, וכתבנו שם סעיף.
<שלמה נאמן: בקיצור, נכנסנו לאדם, אמרנו, אנחנו מקימים ארגון ציוני, אמר, מה אתם משוגעים?
<שלמה נאמן: מה ארגון ציוני?
<שלמה נאמן: זה ברית-המועצות פה.
<שלמה נאמן: לא, אנחנו רוצים.
<שלמה נאמן: פה זו אוטונומיה יהודית.
<שלמה נאמן: טוב, התחיל לקרוא מסמכים, הגיע לאיזה סעיף 3, 4, כתוב: ארגון שלנו הוא בעד עלייה, הוא בעד לימוד שפה עברית, נראה לי סעיף 3 היה.
<שלמה נאמן: והארגון שלנו תומך בזכותם של היהודים להתיישב בכל חלקי ארץ ישראל – ככה כתבנו.
<שלמה נאמן: הוא אמר מה זה?
<שלמה נאמן: אני אומר לו, מה, מה זה?
<שלמה נאמן: המפלגה שלך מחלקת את הארץ שלנו שם, מפלגה קומוניסטית, ואנחנו כאן רוצים שיהודי התיישב בכל חלקי ארץ ישראל – הוא זרק אותנו מהחדר.
<שלמה נאמן: ואני רוצה להגיד לכם, עברו שנתיים, נפתחו השערים, עלינו לארץ, ברוך השם.
<שלמה נאמן: לקח כמה חודשים, והגענו לקרוואן הראשון שלנו, לכרמי צור בו אנחנו נמצאים.
<שלמה נאמן: אני לא בקרוואן, מאז היינו משפרי דיור, אבל הגענו לקרוואן הראשון שלנו בכרמי צור.
<שלמה נאמן: זו הייתה השבת הראשונה ששמרתי אחרי החתונה בכרמי צור.
<שלמה נאמן: זה היה הפסח הראשון ששמרתי כהלכתו, שם נולדתי.
<שלמה נאמן: אני אומר לכולם, אמרתי את זה בקמפיין, זה עוד טרי אצלי – כאן נולדתי.
<שלמה נאמן: כאן נולדו ילדיי ונכדיי.
<שלמה נאמן: כאן, בארץ הזאת, בארץ אבותיי.
<שלמה נאמן: שואלים אותי, איך הגעת לכרמי צור?
<שלמה נאמן: אני תמיד רציתי להיות בהתנחלות.
<שלמה נאמן: למה?
<שלמה נאמן: אמרתי, לא יודע, אבל זה הכפר שלי.
<שלמה נאמן: רציתי להקים, רציתי לבוא ראשון, אבל לא מקימים התנחלויות חדשות, אז אמרתי לפחות יישוב קטן, היה 30 משפחות, הכי קטן.
<שלמה נאמן: התקשרנו אז לאנשים, שאלנו, איפה?
<שלמה נאמן: איזה יישוב יש ביהודה ושומרון שאין שם אף רוסי?
<שלמה נאמן: אמרו לנו, בכרמי צור.
<שלמה נאמן: בדקנו, לכרמי צור היו שני אוטובוסים ביום, הגענו לכרמי צור.
<שלמה נאמן: צריך להגיד ל"אגד" שבזכותם אני - - - בקיצור, היום כשאני באמת מקיים ישיבה עם "אגד" תעבורה, על זה שהוסיפו על 16 אוטובוסים שנכנסים לכרמי צור, שיוסיפו עוד שני קווים, ואני בתור ראש מועצה, יושב בשולחן שמנהיג את האזור, אני אגיד לך, אני מאוד מתרגש.
<שלמה נאמן: חוץ מהסיפור האישי, אני מתרגש מהעניין הגדול הזה, שנקרא ליישב ארץ אבות.
<שלמה נאמן: לבוא מרחוק, להגיע לארץ אבות, לבנות את ביתנו, זה חלום של כל יהודי, זה ודאי חלום של כל יהודי בחוץ-לארץ.
<שלמה נאמן: מה אנחנו יכולים לתת? – קהילה קולטת.
<שלמה נאמן: הרי כל יישוב הוא בית, הוא משפחה גדולה, רחבה, אבל זו משפחה, וזה יתרון עצום.
<שלמה נאמן: כשעולה חדש נוחת בתוך משפחה, הוא נקלט הרבה יותר טוב.
<שלמה נאמן: זה קשה מאוד להיות עולה חדש – פה, הנוכחים בחדר יודעים.
<שלמה נאמן: רובם יודעים מעצמם, והשאר יודעים מזה שעסקו אתנו ועוסקים אתנו עד היום.
<שלמה נאמן: זה קשה, כשיש לך בית, כשיש לך משפחה שעוטפים אותך, שדואגים לך, דואגים זה כל דבר.
<שלמה נאמן: אגיד לכם, היינו זוג צעיר, התחתנו בני 18, גם לשלום בית דאגו לנו – לא ידענו היינו צעירים, חזרנו בתשובה, רבנו וזה, גם לשלום בית דאגו לנו, לכל דבר דאגו לנו.
<שלמה נאמן: ללמוד שפה הרבה יותר קל.
<שלמה נאמן: מי שצריך להתגייר, הוא נמצא במרחב שמגייר, שדואג, שמזמין לסעודות שבת, שדואג, מה, קנית כלי?
<שלמה נאמן: איך מטבילים אותו – לוקחים אותך בידיים, אומרים לך, תוריד את המדבקה קודם.
<שלמה נאמן: כל דבר, לא בסיפורים, לא בספרים.
<שלמה נאמן: אנשים, בידיים.
<שלמה נאמן: לבבות נפתחים – בעיניי זה יהודה ושומרון.
<שלמה נאמן: בעיניי זה סיפור ההתיישבות.
<שלמה נאמן: לקחת אותנו מארץ נוכרייה, ולקלוט אותנו, ולטעת אותנו בארץ אבותינו.
<שלמה נאמן: כל מה שאנחנו צריכים, ותמיד יהודי חייב להתחיל, אני אסיים בפרשת השבוע.
<שלמה נאמן: פרשת השבוע שלנו זה הבנייה ביהודה ושומרון.
<שלמה נאמן: אנחנו צריכים עוד בתים כדי לקלוט עוד יהודים.
<שלמה נאמן: אנחנו נבנה אותם מכספינו.
<שלמה נאמן: אנחנו לא מבקשים נדבות.
<שלמה נאמן: אנחנו צריכים עוד דיור.
<שלמה נאמן: העולים רוצים להגיע אלינו.
<שלמה נאמן: אנחנו רוצים לקלוט עלייה, רק אנחנו צריכים לדעת לאן, איפה קולטים.
<שלמה נאמן: תנו לנו עוד בתים, ואנחנו נקלוט עוד עולים - "ושבו בנים לגבולם".
אברהם נגוסה: הייתי ביישוב עלי, והתרשמתי מהחיבוק שהעולים החדשים מקבלים ביישוב.
אברהם נגוסה: את העשייה המשמעותית ממש שאתם עושים – יישר כוח.
<עידו מאושר: אני רוצה לדבר במבט של מאקרו, שליישוב זה חובה שהיא גם זכות לקלוט עלייה.
<עידו מאושר: בסוף המשימה הזאת של קליטת עלייה היא משימה לאומית.
<עידו מאושר: כל יישוב, וכל מועצה, בכוח, בגודל, באמצעים שיש לה, צריכה לשאת בנטל.
<עידו מאושר: בואו, אנחנו לא מייפים את המציאות – קליטת עלייה זה נטל, זה משאבים של זמן, של כסף, של ציוד, של כוח אדם.
<עידו מאושר: צריך להשקיע בזה המון.
<עידו מאושר: זה לא משהו שעובר לידך וקורה.
<עידו מאושר: היישוב עלי הוקם לפני 33 שנה, ברוך השם, מתקרב ל-5,000 איש, כן ירבו.
<עידו מאושר: אחת מהדגלים של היישוב עלי, זה קליטת עלייה מכל המקומות בכל השנים.
<עידו מאושר: בשנות התשעים זה היה יהודי מרוסיה.
<עידו מאושר: בשנים האחרונות זה למעלה מ-100 משפחות מצרפת.
<עידו מאושר: בדיוק השבוע היו אצלי משפחה של עולים שהחליטו לעזוב את היישוב, הם עוברים לנתניה, בעיקר בגלל פרנסה.
<עידו מאושר: אמרו לי, תגיד, עידו, אתה מאוכזב שאנחנו עוברים לנתניה?
<עידו מאושר: אמרתי להם, תקשיבו, זה שהגעתם לארץ, ונקלטתם פה, וגם אתם פה ארבע שנים, עכשיו תעברו לאיפה שאתם רוצים.
<עידו מאושר: כל עוד אתם בארץ-ישראל, הכול זה ארץ-ישראל, גם נתניה, גם ירושלים, גם תל-אביב, זה ארץ-ישראל.
<עידו מאושר: אחוזים הגבוהים של קליטת עלייה, ודיברנו על זה בביקור, הם לא פרופורציונליים בשום מקום אחר, זה לא רק בעלי, לדעתי, בכל יו"ש, הם נובעים בגלל הקליטה הקהילתית.
<עידו מאושר: כמו שציינו פה קודמיי, הקליטה הקהילתית בסוף גם בלי הרבה כסף מלווה את העולה ואת הילדים של העולה, והנשים את הנשים של הקבוצות שמגיעות, ומסייעות ועוזרות ותומכות, מה שגם אם היה לנו מלא משאבים לא בטוח שזה היה מצליח.
<עידו מאושר: ההירתמות הזאת של היישוב, בסופו של דבר, גורמת לתהליך להיות מוצלח.
<עידו מאושר: אני רק רוצה לציין כאן, ודיברנו על זה גם בסיור, שני דברים, ראש מועצת גוש עציון.
<עידו מאושר: הדבר הראשון, זה את האופציה.
<עידו מאושר: תנו לנו את האופציה.
<עידו מאושר: היום, על כל בית שנבנה בעלי, מתחרים עליו חמישה אנשים – זה ילדים ממשיכים, זה אנשים מבחוץ שרוצים לבוא לקנות, זה העולים, ועוד שתיים אחרים שהם מגיעים מכל מקום.
<עידו מאושר: כל בית שנבנה, ברוך השם נמכר.
<עידו מאושר: לא מבקשים כמו שאמרו פה תקציבים, זה ודאי יכול לעזור, ודאי יכול לסייע, אנחנו לא נתנגד.
<עידו מאושר: בסופו של דבר, אני אומר כמדינה, אם המשימה הזאת משימה לאומית, ורואים שיש מקום שעושה את זה, ועושה את זה טוב, אז גם המדינה צריכה לבוא ולהגיד, אנחנו הולכים לכיוון הזה ורוצים.
<עידו מאושר: אני יודע שזה לא ועדת חוץ וביטחון פה.
<עידו מאושר: אני יודע שזה לא שר הביטחון, ולא כאן חותמים על תב"עות וכו', אבל ודאי שהמסר הזה צריך לצאת.
<עידו מאושר: הדבר השני, אני חושב שיישוב שקולט עלייה, אני מדמה את זה תמיד לפאזל.
<עידו מאושר: זה פסיפס אנושי מדהים שאתה מקבל.
<עידו מאושר: ישבתי לפני שבועיים אצל אישה מאוד מבוגרת, היא כמעט בת 90.
<עידו מאושר: לצערנו, היא יחידה בעולם, הייתה מנהלת מחלקה, רופאה בכירה מאוד ברוסיה.
<עידו מאושר: עברה המון גלגולים בחיים שלה, הבן שלה עדיין שם.
<עידו מאושר: אתה פתאום רואה איזה אוצר בלום יש לך עם האישה הזאת.
<עידו מאושר: יש שם כיתה בבית ספר שחלק מהבנות עושות עבודת חקר על האישה הזאת, עוד בחייה, עד 120, אבל מי יודע עוד כמה זמן היא תחיה.
<עידו מאושר: ופתאום אתה מגלה אוצרות, פשוט פסיפס אנושי מדהים של כל מיני אנשים מכל מיני מקומות – מדרום אמריקה, מרוסיה ומכל מקום.
<עידו מאושר: אני חושב שזו זכות, כמו שזה חובה.
<עידו מאושר: תודה רבה לכם על כל העזרה.
<עידו מאושר: בעזרת השם כמו שאמרו פה, שיהיו לנו החמישים השנים הבאות שלא רק נכפיל, אלא נשלש את עצמנו בעזרת השם.
<עידו מאושר: תודה.
אברהם נגוסה: עופרה זה אחד היישובים שממש הרבה עולים נקלטו.
אברהם נגוסה: אני יודע שבשנות התשעים היה מרכז קליטה שם, נקלטו הרבה משפחות יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: יש עדיין משפחות שם.
אברהם נגוסה: אני בן בית שם, יש לי משפחות.
אברהם נגוסה: האולפנה שהיא ממש מוסד חינוך ברמה גבוהה, וכל אלה שבוגרים שם, היום נמצאים בהנהגת הקהילה.
אברהם נגוסה: אני יודע מקרוב מקליטת עולי אתיופיה, ממש יישר כוח על כל מה שאתם עושים.
אברהם נגוסה: סמי קרסנטי, מזכיר היישוב, בבקשה.
<סמי קרסנטי: שלום לכולם, כבוד יושב-ראש הוועדה, ד"ר נגוסה, שהיה גם בביקור אצלנו בעופרה.
<סמי קרסנטי: נזכיר גם את הטראומה שקשור לזה כשעברנו לפני מספר חודשים לא רב, גם שם הטראומה הזאת נגעה במשפחות של עולים.
<סמי קרסנטי: כמובן, חג שמח לכולנו, וכמובן לעולים שנמצאים פה.
<סמי קרסנטי: אחר כך אני אספר גם את הסיפור האישי שלי.
<סמי קרסנטי: יש לי גם קצת פרספקטיבה לגבי הנושא הזה.
<סמי קרסנטי: עופרה היום כיישוב קהילתי במטה בנימין, 3,500 נפש.
<סמי קרסנטי: ראשון היישובים בשומרון מצפון לירושלים, בין ירושלים לעפולה.
<סמי קרסנטי: בעצם, זה היישוב הראשון שקם.
<סמי קרסנטי: אחד הדברים שעופרה לקחה על עצמה כמשימה ישראלית-לאומית זה לקלוט עולים.
<סמי קרסנטי: אחד הדברים שמאפיינים באמת את עופרה, בעצם אפשר לראות בעופרה את כל הצבעים, את כל המינים, את כל הריחות, כל הריחות של הבישולים.
<סמי קרסנטי: את כל השפות נמצאים בעצם במרחבי עופרה.
<סמי קרסנטי: זה מתחיל כמובן בשנות התשעים, העלייה האתיופית הראשונה, אחרי זה בשנות התשעים, ולאחר מכן גם עולי רוסיה שהגיעו, שמסך ברזל נפרץ.
<סמי קרסנטי: יש אנשים בעופרה שפעלו, כמו יעקב - - - שהיה אחד הסוכנים שעבד בתקופת המוסד, שהביא בעצם את העולם מאתיופיה.
<סמי קרסנטי: וחבר'ה בעופרה שעבדו בברית המועצות לשעבר, כדי בעצם להביא את העולים עצמם, כמובן בני מנשה, ואמריקאים.
<סמי קרסנטי: אפשר לשמוע את כל המינים, את כל הצבעים.
<סמי קרסנטי: זו אחת המשימות שעופרה לקחה על עצמה לקלוט את העלייה, את כל גלי העלייה.
<סמי קרסנטי: אחד מהדברים שאני רוצה לדבר עליהם, זה קצת לתת מהניסיון שלנו, אני גם אתן את רשות הדיבור גם למנהלת אגף קהילה של עופרה, מפני שהיא מעורה מאוד בפרטים.
<סמי קרסנטי: כי בעצם לקלוט עלייה זה לא נגמר בשנה אחת.
<סמי קרסנטי: יש איזה מין משפט כזה, או אקסיומה שבעצם עולים מבחינתם זה נקלט תוך שנה הם נקלטים והכול בסדר, וכל הדברים וכל הבעיות באו על מקומן תוך שנה, אז זה לא נכון.
<סמי קרסנטי: הדברים האלה נמשכים, ונמשכים, יש לטפל בהם.
<סמי קרסנטי: אם אני אחזור טיפה לסיפור שנגעת בזה, גם יושב ראש הוועדה, לסיפור של הנושא הקהילתי, זה נגע פה גם לחברי למר שלמה נאמן, זה הסיפור של הקהילתיות, ועל הסיפור של החממה.
<סמי קרסנטי: אני גם עולה, ותיק אמנם, עליתי בן חמש עם הוריי מצרפת, מרכז קליטה גבעת המורה.
<סמי קרסנטי: בתור ילד זה חיים יפים, כאילו, איזה צרות יש כבר לילד בן חמש.
<סמי קרסנטי: אני זוכר את התקופה, גם ההורים שלי דיברו, שהייתה תקופה קשה מאוד.
<סמי קרסנטי: כשאתה מגיע למרכז קליטה גבעת המורה בעפולה, זה לא הסיפור של הקהילתיות, החממה שנכנס גרעין כזה או אחר לתוך קהילת עופרה, ואתה עטוף מאוד עטוף.
<סמי קרסנטי: דרך אגב, בשנה הראשונה, ואני בטוח שהעולים פה יסכימו איתי.
<סמי קרסנטי: בשנה הראשונה אתה מאוד עטוף, אתה מרגיש כמו קייטנה, כי אין לך בעיות של פרנסה.
<סמי קרסנטי: אתה הולך לאולפן, חיים טובים.
<סמי קרסנטי: אבל המשבר הוא בסוף השנה הראשונה, שצריך לנצל, לקפוץ לבריכה.
<סמי קרסנטי: אחד הדברים בהמלצות שלנו, דרך אגב, הסיפור של קליטת עלייה, ולא משנה איזה עולים, זה אותו סיפור.
<סמי קרסנטי: זה בעצם הבית הראשון והמולדת, כשצריך להיות, הוא צריך להיות לפחות שנתיים.
<סמי קרסנטי: שנה ראשונה – מין סוג של קייטנה כי החיים באופוריה, במדינה, עלינו לארץ.
<סמי קרסנטי: בשנה השנייה שצריך למצוא פרנסה, וקשיי שפה, ולהתחיל להסתדר, יש פחות עזרה בסיוע תקציבי או אחר, פה מתחילה הבעיה.
<סמי קרסנטי: ולכן, אחד הדברים בהמלצה של עופרה, אני חושב שצריך להיות המלצה של כולם, שכל מי שנכנס לסיפור של קליטה, וכמו שחברי עידו אמר, זה התעסקות.
<סמי קרסנטי: זו לא החלטה שאו.
<סמי קרסנטי: קיי.
<סמי קרסנטי: אנחנו קולטים ובזה נגמר הסיפור.
<סמי קרסנטי: יש לזה המון בעיות, המון בקשות, המון תקציבים, המון זמן, המון תשומת לב, וצריך להשקיע בזה.
<סמי קרסנטי: גם מטה בנימין, המועצה האזורית מטה בנימין.
<סמי קרסנטי: גם היום משקיעה מכספה, בסיוע של משרד הקליטה, שאני יודע שיש סיוע, וגם אנחנו מקבלים סיוע, מרכזת עולים שתפקידה לחבר ולטפל בסידור של תעסוקה, כפי שאמרת, בסידור של שלום בית, ודברים זוגיים כאלה ואחרים.
<סמי קרסנטי: זה סיפור של תרבות אחרת, זאת ההמלצה השנייה לגבי הנושא של הסיפור, שצריך להבין שקליטת עלייה זה לפחות שנתיים, כדי לעבור את המשבר הזה שהוא מאוד חשוב.
<סמי קרסנטי: אחד הדברים – המלצה נוספת שיש לי, זה בעצם צריך לראות איך אנחנו בונים תשתית.
<סמי קרסנטי: אחד הדברים בעופרה הייתה בעצם שהיא קלטה עלייה, ובעצם היו בתים פנויים, אז בעצם מכרה את הבתים וכו'.
<סמי קרסנטי: אני חושב, וזה קשור לבית ראשון במולדת.
<סמי קרסנטי: כלקח של כל קהילת עופרה, שבעצם אתה קולט גרעין מסוים, תיקח אותו כבית ראשון במולדת, ולאחר מכן, יכול להיות שהוא יישאר אצלך אם זה מתאים, יכול להיות שהוא גם יעבור לכל מיני מקומות אחרים.
<סמי קרסנטי: אחת ההצלחות של עופרה, זה שאני יכול להגיד על גווני העלייה, שאף אחד לא חזר לגולה.
<סמי קרסנטי: אף משפחה לא חזרה לגולה.
<סמי קרסנטי: ההורים שלי גרים בנתניה, ואני מכיר את הסיפור.
<סמי קרסנטי: אמא שלי מתנדבת בכל מיני מקומות עם סיפור של העולים, של הקשיים וכו', והם פשוט חוזרים, בגלל קשיי שפה, תרבות, תעסוקה, פרנסה וכו'.
<סמי קרסנטי: אחד הדברים – הצלחות של עופרה, למרות שאנשים עברו – עברו למעלה אדומים, עברו לנתניה, עברו לרעננה, עברו לתל אביב, עברו ליישובים אחרים, אבל אף אחד לא חזר לגולה.
<סמי קרסנטי: זאת אומרת, אם אני יכול להגיד מנקודת זכות בסיפור הזה כהצלחה, זה להבין שבעצם אתה קולט כבית ראשון למולדת, ולאחר מכן, יש משימות לאומיות עדיין, גם בדרום, גם בגליל וגם ביהודה ושומרון.
אברהם נגוסה: תודה רבה לך, שיתפת אותנו על בעשייה הציונית שאתם עושים.
אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת עודד פורר, מנכ"ל משרד הקליטה לשעבר, ושיש לו הרבה זכויות בקליטת העולים ומכיר היטב את תחום הקליטה.
אברהם נגוסה: כן, נשמע בקיצור, בבקשה.
<ריקי לנגה: קודם כל, תודה רבה, ברשות יושב-ראש הוועדה, ד"ר נגוסה וכל המשתתפים, אני לא ארחיב.