GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אושריה פריינוביץ: אז אני אומרת את זה רק כדי שניתן את ההתייחסות הנכונה ללימודי רפואת השיניים בברזיל, שאמנם היא קצת נתפשת כלא מספיקה, אבל נראה שלעולם היא מספיקה בהחלט.
<אושריה פריינוביץ: נכון, דיברנו בישיבה קודמת על הפער הקיים בהתאם לנדרש על-ידי משרד הבריאות פה – כאן מבקשים שיהיו לימודי חמש שנים, ו-5,500 שעות.
<אושריה פריינוביץ: ברוב האוניברסיטאות בברזיל הלימודים הם בין ארבע ל-4.5 שנים, עם ממוצע של 4,800 או 4,900 שעות.
<אושריה פריינוביץ: בפעם הקודמת עשיתי את החישוב, שאם נפרק שעות לשנים, כבר נקבל עוד חצי שנה.
<אושריה פריינוביץ: דיברתי גם על הסטאז' שהם עושים שם, שהוא שונה מזה שנעשה פה.
<אושריה פריינוביץ: זה סטאז' שנעשה עם אוכלוסיות מצוקה, עם בעיות מאוד-מאוד קשות, וקשה לי להאמין שכאן בארץ רופאי שיניים נתקלים ונאלצים לטפל בכלל במקרים כאלה.
<אושריה פריינוביץ: לכן יש כאן בהחלט לימודים איכותיים.
<אושריה פריינוביץ: הוספתי גם בפעם הקודמת ואציין שוב – רופאי השיניים שמגיעים לארץ מברזיל, רובם ככולם יש להם השכלה נוספת, יש להם התמחות נוספת, וזה מה שגורם לכך שגם אם יש הטענה של הפער בשעות – הם משלימים את השעות עם ההתמחויות האלה.
<אושריה פריינוביץ: זה אומר בעצם, שהם עומדים בקריטריונים הנדרשים על-ידי משרד הבריאות, ובאחרונה אלה שמבקשים לעשות מבחן, לרוב מקבלים מהם את הבקשה שלהם, והם עומדים למבחן, ולרוב גם עובדים.
<אושריה פריינוביץ: יש רופאי שיניים שעובדים בארץ.
<אושריה פריינוביץ: בשנה האחרונה, שנת 2016, הותקנו תקנות על-ידי שר הבריאות, תקנות רופאי השיניים – תנאים למתן פטור מחובת בחינה.
<אושריה פריינוביץ: בעצם זה החידוש, ועל זה רציתי לדבר היום.
<אושריה פריינוביץ: בהתאם לתקנות החדשות, שזה חוק – זה חקיקה- - -
אברהם נגוסה: תיקון חוק שעבר פה.
<אושריה פריינוביץ: נכון, זה בעקבות המאמצים של ועדות הקליטה, ואנחנו מאוד-מאוד מוקירים ומודים ומעריכים, אבל מה – החוק הזה אמור לחול גם על הברזילאים.
<אושריה פריינוביץ: בפועל רופאי שיניים שהגישו בקשה לפטור ממבחן, בהתאם לתנאי החוק, שזה אומר שצריך להוכיח חמש שנות ניסיון בתוך שבע השנים שקדמו לעלייה – רופאי השיניים הברזילאיים מקבלים תשובה לקונית, כלומר תשובה – כן, אף אחד לא קיבל.
<אושריה פריינוביץ: אנחנו מדברים על בקשות שהוגשו לפחות מנובמבר 2016, בהתאם לחוק החדש, ועד בקשות שמוגשות היום.
<אושריה פריינוביץ: אני בכוונה ביקשתי מרופאי שיניים שביקשו פטור ממבחן, לבוא לפה היום, כדי לספר את הסיפור שלהם.
<אושריה פריינוביץ: הבאנו ארבעה מקרים מגוונים של ארבעה רופאי שיניים.
<אושריה פריינוביץ: כל אחד מהם למד באוניברסיטה אחרת בברזיל, כל אחד מהם הוא מעיר אחרת בברזיל, מצפון ועד דרום – אחד מריו, אחד מסאונט פאולו, אחד מפרנמבוקו, ואחד מסנטה קטרינה – מצפון ועד דרום, כל אחד מהם עם ניסיון שונה.
<אושריה פריינוביץ: אחד, יש לו שש שנות ניסיון.
<אושריה פריינוביץ: לאחרון יש 37 שנות ניסיון, וכולם קיבלו אותם תשובה – שאתם תוזמנו לוועדה מקצועית שתבחן את המסמכים שלכם ואת הניסיון שלכם, ואז אולי תינתן תשובה.
<אושריה פריינוביץ: התשובה של רופא השיניים הראשון התקבלה כבר בדצמבר, כלומר אנחנו מדברים על ששה חודשים שהוועדה הזו אמורה להתכנס, והיא לא התכנסה עד היום, ואין תאריך לכינוס הוועדה.
<אושריה פריינוביץ: כשאנחנו פונים למשרד הבריאות, ומבקשים לכנס את הוועדה, נאמר שצריך לאסוף את האנשים, אנשים עוד לא הוזמנו, עוד לא ניתן לכנס ועדה, ורופאי השיניים האלה יושבים ומחכים חודשים אחרי חודשים, וזה אחרי שהם חיכו 12 שבועות לתשובה, כשהם הגישו את המסמכים.
<אושריה פריינוביץ: אז אם מוסיפים לזה, אנחנו מוסיפים עוד שלושה חודשים.
<אושריה פריינוביץ: בעצם הם נמצאם חסרי אונים, הם לא יכולים לעבוד, כי מבחינת התעסוקה עם נקראים over qualified, הם רופאי שיניים.
<אושריה פריינוביץ: בעצם אין להם אופציות של תעסוקה, והם פשוט זועקים.
<אושריה פריינוביץ: אנחנו טוענים שהחוק היה צריך לחול על כולם.
<אושריה פריינוביץ: לא היתה צריכה להיות שום ועדה מקצועית.
<אושריה פריינוביץ: היו צריכים פשוט לפטור אותם ממבחן, אבל אנחנו מוכנים להסכים לבוא לוועדה מקצועית – רק שזו תתכנס.
<אושריה פריינוביץ: לא ייתכן לתת תשובה כזו מתחמקת, שהיא לא כן ולא לא, שלא מאפשרת לנו לפעול ולא מאפשרת דבר.
<אושריה פריינוביץ: אבקש שכל אחד מהם ידבר דקה.
<אושריה פריינוביץ: אנחנו זוכרים את המקרה של ג'וני גוטרמן מהישיבה הקודמת.
<אושריה פריינוביץ: הוא ביקש פטור ממבחן.
<אושריה פריינוביץ: נאמר פה בתגובת משרד הבריאות שהוא לא הגיש את מסמכיו שוב.
<אושריה פריינוביץ: זה פשוט לא נכון.
<אושריה פריינוביץ: אני הגשתי את המסמכים שלו ב-3.4.17 בצורה מסודרת.
<אושריה פריינוביץ: הוא ביקש פטור ממבחן ועד היום לא קיבל תשובה, ממרס, שהוא היה פה וסיפר את הסיפור.
<אושריה פריינוביץ: הוא נמצא פה היום עדיין חסר תעסוקה.
<אושריה פריינוביץ: יש פה רבקה קיפל מסנטה קטרינה, בעלת שש שנות ניסיון ברפואת שיניים.
<אושריה פריינוביץ: גם ביקשה פטור ממבחן – בסופו של דבר קיבלה אותה תשובה – ועדה מקצועית שלא מתכנסת.
<אושריה פריינוביץ: יש פה גיל בוטלר, שאמא שלו היא רופאת שיניים בת 25 שנות ניסיון לכל הפחות, ממתינה בברזיל לתשובה בעניינה, לא יודעת אם לעלות לארץ ולהתאחד עם המשפחה, או להישאר שם, כי יש לה שם קליניקה משגשגת.
<אושריה פריינוביץ: יש פה לידי ד"ר קרלוס טרקיאלטאוב.
<אושריה פריינוביץ: הוא היה מרצה לרפואת שיניים בסנט פאולו.
<אושריה פריינוביץ: הוא למד באחת האוניברסיטאות שנמצאות מקום חמישי בראנקינג העולמי, והוא היום עובד כאחראי כבודה בנתב"ג, כי הוא לא יכול לקבל פטור ממבחן ולעסוק פה ברפואת שיניים לרווחת האוכלוסייה הישראלית, שיוכל ליהנות מרופא שיניים כזה.
<אושריה פריינוביץ: אז אם יורשה לי, שכל אחד מהם יאמר כמה מילים – אודה לאדוני.
אברהם נגוסה: אשמח לעשות את זה, בקיצור, כל אחד.
אברהם נגוסה: נתחיל מהפרופסור.
<קרלוס מרקוס טרקיאלטאוב: אומר דברים בשפה האנגלית.
<קרלוס מרקוס טרקיאלטאוב: להלן התרגום: באנגלית, סליחה.
<קרלוס מרקוס טרקיאלטאוב: אני סיימתי את הלימודים שלי באוניברסיטה ב-1976.
<קרלוס מרקוס טרקיאלטאוב: זה לפני ארבעים שנה.
<קרלוס מרקוס טרקיאלטאוב: לימדתי 15 שנה, ובאתי הנה, לישראל.
<קרלוס מרקוס טרקיאלטאוב: הבת שלי גרה פה שמונה שנים.
<קרלוס מרקוס טרקיאלטאוב: הבן שלי בצ'ילה, ואני ואשתי באנו לישראל.
<קרלוס מרקוס טרקיאלטאוב: עכשיו אני לא עובד בעבודה שלי, שעבדתי בה כל חיי.
<קרלוס מרקוס טרקיאלטאוב: אני רופא שיניים.
<קרלוס מרקוס טרקיאלטאוב: עשיתי קורס בין-לאומי בארצות הברית, ואני רוצה להמשיך את עבודתי כאן בארץ.
אברהם נגוסה: יגידו כל אחד בקיצור.
<רבקה דאקינו: שלום לכולם.
<רבקה דאקינו: קוראים לי רבקה.
<רבקה דאקינו: אני רופאת שיניים מברזיל.
<רבקה דאקינו: אני בת 28.
<רבקה דאקינו: התחלתי את לימודיי באוניברסיטה הציבורית של דרום ברזיל כשהייתי בת 17.
<רבקה דאקינו: סיימתי את הלימודים בגיל 21, כרופאת שיניים.
<רבקה דאקינו: אני מומחית להשתלות על-ידי האוניברסיטה הציבורית של סנט פאולו, שהשנה היתה במקום החמישי בדירוג העולמי.
<רבקה דאקינו: אני רוצה לשתף אתכם, איך זה להיות רופאת שיניים ועולה חדשה פה בארץ.
<רבקה דאקינו: אני פה – לפני עשרה חודשים עליתי, ואחרי חמישה חודשים נרשמתי למשרד הבריאות כדי לקבל את הרשיון שלי.
<רבקה דאקינו: אבל עדיין אין תשובה.
<רבקה דאקינו: למה?
<רבקה דאקינו: למה כל כך קשה?
<רבקה דאקינו: המסע שלי בארץ התחיל בתוכנית ייחודית, שעבדתי עם רופאי שיניים מפורסמים כמו ד"ר אפרים צור, יעקב אגדי, וחשבתי שאני יכולה לתרום לרפואת השיניים פה, כי בישראל אין הרבה מומחים להשתלות.
<רבקה דאקינו: למרות זאת, לא חשבתי שכל כך קשה הבירוקרטיה, למרות שאני צעירה ורופאת שיניים.
<רבקה דאקינו: אני רק רוצה לסיים – אין לי מילים להודות למשרד הקליטה.
<רבקה דאקינו: זה הרבה עזרה, אבל אני לא רוצה כסף.
<רבקה דאקינו: לא רוצה שום דבר.
<רבקה דאקינו: אני רק רוצה לעבוד בכבוד שלי במקצוע שלי.
<רבקה דאקינו: בברזיל אין צבא כמו פה.
<רבקה דאקינו: הכבוד הכי גדול זה להתחיל באוניברסיטה בגיל צעיר, ואז אני פה, ככה, אבל זה לא בא בראש שלי, שאני צעירה, לעבוד כמטפלת, כמנקה כדי לקבל כסף, כי במקצוע שלי אני לא יכולה לעבוד, כי אין תשובה.
אברהם נגוסה: צודקת.
אברהם נגוסה: אני רוצה שמשרדי הממשלה יענו.
אברהם נגוסה: הבעיות חוזרות.
<ג׳וני גוטרמן: שלום לכולם.
<ג׳וני גוטרמן: שמי ג'וני גוטרמן.
<ג׳וני גוטרמן: עליתי ארצה לפני שבעה חודשים.
<ג׳וני גוטרמן: רופא שיניים, מומחה שתלים.
<ג׳וני גוטרמן: למדתי גם אורתודנטיה בברזיל, עוד כמה קורסים.
<ג׳וני גוטרמן: היתה לי מרפאה פרטית בברזיל, שבע שנות ניסיון.
<ג׳וני גוטרמן: אני חושב שאתם זוכרים אותי.
<ג׳וני גוטרמן: אני הייתי מאושפז חודש או חודשיים לפני שבאתי לפה, בגלל זה.
<ג׳וני גוטרמן: אז זה לא משחק.
<ג׳וני גוטרמן: עכשיו הכול בסדר, אבל הרופאים אמרו שהאבחון הוא לחץ, ואני רוצה לעבוד.
<ג׳וני גוטרמן: ביום ראשון עשיתי מבחן בצבא – אני רוצה להתגייס.
<ג׳וני גוטרמן: עברתי, ברוך השם, ואני מחכה רק לרשיון כדי להמשיך הלאה, לעבוד כרופא שיניים בצבא.
אברהם נגוסה: אדוני, בקיצור, בבקשה.
<אליאס ציון: אומר דברים בשפה האנגלית.
<אליאס ציון: להלן התרגום: אדבר באנגלית – העברית שלי מאוד דלה.
<אליאס ציון: אני כאן בישראל כמעט שלוש שנים.
<אליאס ציון: גם אני רופא שיניים מברזיל, סנט פאולו.
<אליאס ציון: עבדתי 34 שנים, וגם אני רוצה לעבוד במקצוע שלי.
<אליאס ציון: אני עבדתי בברזיל 34 שנים במשרד הפרטי שלי, 8 שנים כפרופסור באוניברסיטה.
<אליאס ציון: יש לי גם תואר שני.
<אליאס ציון: מה שאתה רוצה – יש לי.
<אליאס ציון: אני באתי הנה לישראל, בגלל שלושת הילדים שלי – שני רופאי שיניים ואחד וטרינר.
<אליאס ציון: באתי מברזיל לישראל, מישראל לברזיל.
<אליאס ציון: אני רוצה לחיות בישראל, אבל אני צריך לעבוד.
<אליאס ציון: הדבר היחיד שאני יודע לעשות הוא ריפוי שיניים, ואני לא יכול לעבוד.
<אליאס ציון: אמרו לי: תצטרך לעבור מבחן.
<אליאס ציון: אמרתי: בסדר.
<אליאס ציון: נסעתי לתל-אביב.
<אליאס ציון: הם שמו אותי עם 150 איש שיצאו מהאוניברסיטה.
<אליאס ציון: נתנו לי משהו באנגלית – איך אני יכול לזכור מה למדתי לפני חמישים שנה?
<אליאס ציון: זה בלתי-אפשרי.
<אליאס ציון: זה שיגעון.
אברהם נגוסה: אומר דברים בשפה האנגלית.
אברהם נגוסה: להלן התרגום: אבל שינינו את החוק כאן.
אברהם נגוסה: אנחנו חשבנו שכאן בכנסת אנחנו צריכים לשנות את החוק, ושכנענו את משרדי הממשלה, ושינינו את החוק כדי להתגבר על כל האתגרים שאתה מזכיר.
אברהם נגוסה: לכן אני לא יודע למה – אני מרגיש שאנחנו הולכים אחורה ולא קדימה.
אברהם נגוסה: אני רוצה שאנשי המשרדים יענו על השאלות האלה.
אברהם נגוסה: בבקשה, ואז נעבור למשרד הבריאות.
<גיל בוטלר: אני מבקש לדבר בשם אמא, שיושבת ומחכה לתשובה כבר חצי שנה.
<גיל בוטלר: אנחנו הראשונים ששלחנו את המסמכים למשרד הבריאות, וקיבלנו את התשובה, שתהיה ועדה מקצועית – לא יודע מתי.
<גיל בוטלר: כל יום היא מתקשרת אליי, ושואלת אם יש לי תשובה.
<גיל בוטלר: זאת אמא ששלחה אותי לפני ארבע שנים לארץ, שמכרה את המכונית שלה כדי לממן את השנה הראשונה שלנו פה, שלי ושל אשתי.
<גיל בוטלר: לא קל לעלות ארצה.
<גיל בוטלר: ועכשיו נותנים תשובה – אותה אמא שרוצה לבוא למדינה שלה, כי היא מרגישה פה בבית, כדי להיות יחד עם המשפחה.
<גיל בוטלר: עכשיו אנחנו מקבלים תשובות כאלה.
<גיל בוטלר: לפני שבועיים היא התקשרה אליי, בוכה – מה זה?
<גיל בוטלר: לא רוצים אותי בארץ?
<גיל בוטלר: אמרתי: לא, למרות שאני יודע שלא מתייחסים אלינו כמו שמתייחסים לאמריקאים.
<גיל בוטלר: אני חי את זה.
<גיל בוטלר: לא מתייחסים אלינו כמו שמתייחסים לארגנטינאים, כי הם כבר צברו ניסיון פה.
<גיל בוטלר: אני מבקש תשובה – כן או לא.
<גיל בוטלר: לא אאפשר לאמא שלי שתבוא לפה, לקלף תפוח אדמה.
<גיל בוטלר: זה לא יקרה.
אברהם נגוסה: אני עכשיו פונה למשרד הבריאות.
אברהם נגוסה: אתם שומעי את הדברים.
אברהם נגוסה: גם שמענו בתחילת הקדנציה את כל הדברים, והלכנו ושינינו את החוק.
<שמואל קורנבליט: ד"ר נגוסה, יש לנו הערות.
<אושריה פריינוביץ: יש גם העניין של הפיזיותרפיסטיים והתזונאים, שיש גם מה לטעון לגביהם.
<אושריה פריינוביץ: השאלה אם כדאי שנציג קודם, ואז הם יענו על הכול.
אברהם נגוסה: לא, בהתחלה ציינתי.
<אושריה פריינוביץ: אנחנו רוצים לציין כמה דברים בעניינם.
אברהם נגוסה: קודם נשמע מהפרויקטור.
אברהם נגוסה: נשמע תזונאית, פיזיותרפיסט, ואז נעבור למשרד הבריאות.
אברהם נגוסה: אבל תקצרו.
<שמואל קורנבליט: שמי שמואל.
<שמואל קורנבליט: אני פרויקטור, מהיום הראשון שנכנסתי לעבודה, של דוברי ספרדית ופורטוגזית בעיריית ירושלים, כמעט שלוש שנים.
<שמואל קורנבליט: באתר משרד הבריאות לגבי פסיכולוגים כתוב שאחד מהתנאים – שלמדו לפחות ארבע שנים, שמונה סמסטרים, וזה מוכר כתואר שני.
<שמואל קורנבליט: בדרום אמריקה לקבל הכרה ללימודי תואר שני, מישהו שלמד ארבע שנים, זה בלתי-אפשרי, כי לפעמים התואר הראשון לוקח ארבע או חמש שנים.
<שמואל קורנבליט: אז כשאתה פונה לאוניברסיטה, כמו שאמרו לי הגורמים המקצועיים במשרד הבריאות, שהאוניברסיטה בדרום אמריקה העבירו מכתב: למה שניתן תואר שני?
<שמואל קורנבליט: זה התואר הראשון שהאדם לומד, ולא מוכנים לבדוק כמה קורסים וכמה קרדיטים אנשים למדו כדי לומר אם זה אותו דבר, כמו שדורשים בישראל.
<שמואל קורנבליט: אני הייתי מצפה שמשרד הבריאות יסתכל על מה האדם למד באמת, ולא איזה תואר האוניברסיטה מוכנה לכתוב שיש לאדם, ויש מקרים כאלה.
<שמואל קורנבליט: דבר שני שטיפלתי – הגיעו לירושלים הרבה תזונאיות.
<שמואל קורנבליט: רובן היו מברזיל, ולצערנו ניסו הרבה פעמים לגשת למבחן, למדו ולא הצליחו, אבל אלה הדברים המקצועיים שרציתי לומר.
<שמואל קורנבליט: לנו, לפרויקטורים, לפעמים אנחנו לא זוכרים את כל החוקים שעברו בעל-פה.
<שמואל קורנבליט: עשינו - זה היה מאוד שימושי, לכל הפרויקטורים בכל הארץ, שכל הדברים שהתקבלו, שיהיה מונגש, שפה, שאולי נקבל דרך הרשויות, כל השירותים שחייבים לתת בשפה, שכך נדע לדרוש את זה כשיש עולים שמדברים את השפה.
<דניאל אנקין: שמידניאל אנקין.
<דניאל אנקין: אני תזונאי, כבר עשר שנים.
<דניאל אנקין: אני פה בארץ שמונה שנים.
<דניאל אנקין: התחלתי להביא את כל המסמכים עם תרגום, הכול כמו שצריך, עם חתימת עורך דין.
<דניאל אנקין: לקח בין שלוש לארבע שנים – כל פעם שהבאתי מסמכים, ביקשו עוד ועוד.
<דניאל אנקין: שנים.
<דניאל אנקין: אחרי שסוף-סוף קיבלו הכול, התחלתי לעשות את המבחן.
<דניאל אנקין: נראה לי שלא היה בספרדית; היה באנגלית ובעברית.
<דניאל אנקין: אחר כך התחילו לעשות בספרדית, והיו לי כמה ישיבות עם מר לופטינסקי.
<דניאל אנקין: הוא אמר לי שידבר עם משרד הבריאות, שיהיה מותר לעבוד עם מישהו שמדבר גם ספרדית, גם פורטוגזית, שיעזור לנו לתרגם מילה או משהו, שנוכל להבין טוב יותר.
<דניאל אנקין: התקשרתי למשרד הבריאות, ואמרו לי שאין דבר כזה, לא מכירים את זה.
<דניאל אנקין: אמרתי שיש אחראי, אדם שעובד על זה.
<דניאל אנקין: שאלתי על המילון.
<דניאל אנקין: אמרו לי שצריך אישור.
<דניאל אנקין: שאלתי, איך מקבלים את האישור – לא יודעים, אין מי שמכיר את זה שם.
<דניאל אנקין: אם יש, אני לא מכיר, ואני יכול להתקשר ולנסות את זה.
<דניאל אנקין: בינתיים אני עובד במשהו אחר, עד שאעבור את המבחן.
<ברונו ארליך: שלום.
<ברונו ארליך: שמי ברונו.
<ברונו ארליך: עליתי לפני שנה וחודשיים בערך.
<ברונו ארליך: דיברנו על הבעיה במודיעין.
<ברונו ארליך: יש לי ניסיון 15 שנים – עבדתי בברזיל, סיימתי את האוניברסיטה ב-2002.
<ברונו ארליך: הגשתי כמה בקשות למשרד הבריאות – דיברנו קצת לפני הפגישה – ויש כמה דברים שעדיין אני לא מבין.
<ברונו ארליך: אני יודע שיש חוק כזה, אבל הרופא שבא מחו"ל, אם יש לו 14 שנות ניסיון, ורופא שיניים – 5 שנות ניסיון, הוא לא צריך לעשות את הבחינה, אז למה אני, שעזבתי הכול בברזיל, עם משפחה, עם שלושה ילדים, עזבנו הכול שם כדי להגיע לפה, כי מאמינים בארץ ישראל – למה צריכים לעבור בחינה כזאת?
<ברונו ארליך: זאת בקשה ראשונה.
<ברונו ארליך: אני יודע שיש חוק כזה, אבל זה משהו לא הגיוני, כי קודם כל, כל מי שעשה את המבחן ידע שהמבחן בפיזיותרפיה ממש קשה.
<ברונו ארליך: היום אני עובד במכון לפיזיותרפיה במודיעין.
<ברונו ארליך: דיברתי עם כמה ישראליים שעשו את הבחינה, וגם הם לא עברו.
<ברונו ארליך: עשיתי את הבחינה – זאת הפעם הרביעית, ועדיין לא עברתי.
<ברונו ארליך: אני באמת לא יודע אם אני רוצה להמשיך.
<ברונו ארליך: אולי אעזוב הכול, אעבור להייטק או משהו, יותר קל – זה לא מבחינת הכסף אלא מבחינת המצב.
<ברונו ארליך: אבל יש לנו כמה בקשות.
<ברונו ארליך: יש פה כמה פיזיותרפיסטים, שיש להם לפחות חמש, שש, שבע שנות ניסיון, שאולי יכול לבטל את הבחינה.
<ברונו ארליך: כולם מברזיל.
<ברונו ארליך: אנחנו שומעים שממש צריך את הפיזיותרפיסטים פה, גם לגבי החיילים, גם לגבי האנשים.
<ברונו ארליך: אני ראיתי במודיעין כמה אנשים – יש תור של חודשיים לקופת חולים.
<ברונו ארליך: אנשים לא יכולים להרים את הזרוע.
<ברונו ארליך: יש עבודה, המדינה רוצה שהפיזיותרפיסטים יעבדו, אבל הם לא יכולים.
<ברונו ארליך: שלחתי מייל למשרד הבריאות.
<ברונו ארליך: הבקשה הראשונה שביקשתי היתה לבטל את הבחינה, הבקשה השנייה – לתת לברזילאים אישור זמני כדי לעבוד, כי אחרי כמה זמן אנחנו יוצאים מהעבודה, ויש אנשים שאני יודע שעושים ניקיון, עובדים במשרד, ופיזיותרפיה – אתה צריך להיות שם כל יום.
<ברונו ארליך: זה מה שצריך לעשות.
<איתמר גרוטו: כמו שאמרתי, אני רוצה כמה דברים שאולי תתייחס נעמה לגבי מה שכבר כן נעשה ולגבי רפואת שיניים, ואז אומר ברמת יותר כוללת את התפישה.
<נעמה נהיר מזור: קודם כל, אני מתנצלת – סיפורים מאוד קשים.
<נעמה נהיר מזור: אני מתנצלת – קשה לשמוע, אבל קיבלנו פרטים עד עכשיו רק לגבי ג'וני גוטרמן.
<נעמה נהיר מזור: אוכל להתייחס אליך.
<נעמה נהיר מזור: אני מניחה שזה יהיה תקף גם לגבי המבקשים האחרים – אשמח לקבל את הפרטים, ואשמח לראות מה אפשר לעשות כדי לקדם.
<אושריה פריינוביץ: התיקים של כולם קיימים במשרד הבריאות.
<נעמה נהיר מזור: אני מבינה, אבל ראינו הרבה פעמים שדברים מוצגים בצורה מסוימת, כפי שהמבקש רואה אותם, ואני לא מערערת על האמינות של הפרספקטיבה הזו.
<נעמה נהיר מזור: עדיין אנחנו צריכים להסתכל על כל תיק לגופו, ואני מבטיחה לתת לזה קדימות.
<נעמה נהיר מזור: שוב, אני מאוד מצרה על מה ששמענו כאן.
<נעמה נהיר מזור: לגבי ג'וני, הסיפור ידוע.
<נעמה נהיר מזור: אכן הטפסים התקבלו, עברו עליהם.
<נעמה נהיר מזור: ראו שיש ארבע שנים פלוס התמחויות והשתלמויות וכן הלאה.
<נעמה נהיר מזור: לכן חייבת להיות ועדה מייעצת.
<נעמה נהיר מזור: אני מפעילה לחץ מאוד רציני על מי שאמורה לכנס את הוועדה.
<נעמה נהיר מזור: התקשרתי אליה עכשיו שוב.
<נעמה נהיר מזור: היא אמרה: יש רק עוד שני אנשים שאני צריכה להכניס.
<נעמה נהיר מזור: הוועדה תתכנס בקרוב.
אברהם נגוסה: למה לוקח כל כך הרבה זמן?
<נעמה נהיר מזור: כל הוועדות המייעצות בכל המקצועות – מדובר בראשי אקדמיה.
<נעמה נהיר מזור: זה אנשים מאוד עסוקים.
<נעמה נהיר מזור: אני מנסה כמה שפחות לכנס את הוועדה, ואף להשתמש במיילים כמה שניתן כדי שיעברו על הטפסים, אבל אם התשובות על המסמכים הן שליליות, אזי צריך לכנס את הוועדה ולערוך שימוע – זו זכותו של האדם, שישמעו אותו.
<נעמה נהיר מזור: מדובר באנשים מכל הארץ, אנשים בדרגות מאוד-מאוד בכירות.
<נעמה נהיר מזור: זה בעייתי.
<אושריה פריינוביץ: כמה זמן לוקח להתפנות מהאקדמיה?
<נעמה נהיר מזור: אני מבינה.
<נעמה נהיר מזור: כל הוועדות- - -
<פליסיה מועלם: אנשים מחכים שבעה חודשים.
<אושריה פריינוביץ: ולמה התשובה הגורפת לכולם, שכולם מוזמנים לוועדה?
<אושריה פריינוביץ: כלומר למה לכל הברזילאים אותה תשובה, כאשר יש תיקים שונים ומסמכים שונים עם זמן ניסיון שונה ועם אוניברסיטאות שונות?
<אושריה פריינוביץ: בעצם כולם מוזמנים לוועדה שלא מתקיימת.
<נעמה נהיר מזור: אני לא יודעת אם זה באמת כולם.
<נעמה נהיר מזור: אני צריכה לבדוק.
<אושריה פריינוביץ: כל התיקים שהוגשו מאז צאת התקנות החדשות קיבלו אותה תשובה.
<נעמה נהיר מזור: בדרך כלל ההתייחסות היא פרטנית לכל תיק ותיק, אבל גם הייתי רוצה להתייחס- - -
אברהם נגוסה: אין בעיה שתתייחסו בצורה פרטנית.
אברהם נגוסה: יש חוק, שאמרתם – זה מכשול, זה מחסום, ואז הכנסת שינתה את החוק כדי להקל, אבל אם זה לוקח כל כך הרבה זמן, לא שווה לשנות את החוק.
אברהם נגוסה: העולים לא נהנים מזה.
<נעמה נהיר מזור: יש פה ארבעה- - -
אברהם נגוסה: המקרה הזה – הציג את זה בפעם הקודמת, והתחייבתם לבדוק את זה.
אברהם נגוסה: שוב את אומרת שהטפסים יתקבלו – אנחנו בודקים, אבל לא קיבל פתרון עד עכשיו.
אברהם נגוסה: בסך הכול מבחן התוצאה הוא הקריטי.
אברהם נגוסה: עובדה – לא משנה כמה אתם בודקים.
אברהם נגוסה: לא משנה כמה פעמים אתם יושבים.
אברהם נגוסה: עובדה – במבחן התוצאה הוא לא קיבל את העבודה.
<נעמה נהיר מזור: עדיין לא.
אברהם נגוסה: הוא עד עכשיו ממתין.
אברהם נגוסה: אני אקיים דיון עוד כמה חודשים – תבואו עם אותם דברים?
<נעמה נהיר מזור: לא נבוא עם אותם דברים.
<נעמה נהיר מזור: הדברים מתקדמים כל הזמן.
אברהם נגוסה: זה הניסיון.
<ריקרדו לומסקי טורס: כי זה עד מתי מתקיימת הוועדה - עד יולי?
<נעמה נהיר מזור: אמרו לי שוב שהיא תתכנס ממש בזמן הקרוב.
<ריקרדו לומסקי טורס: אבל הזמן הקרוב יכול להיות בשנה הבאה.
<ריקרדו לומסקי טורס: אני לא יודע.
<נעמה נהיר מזור: אני לא רוצה להתחייב.
אברהם נגוסה: אם האנשים האלה כל כך חשובים, והם עסוקים, למה אתם לא לוקחים אנשים אחרים, שיהיו בוועדה?
אברהם נגוסה: חסרים אנשים מומחים, מקצועיים במדינת ישראל שיכולים להעריך ולבחון את התעודות האלה?
אברהם נגוסה: למה צריך פרופסור מומחה, מוכר באיזושהי אוניברסיטה?
אברהם נגוסה: כל כך חסרים אנשים?
<נעמה נהיר מזור: כן.
<נעמה נהיר מזור: בהערכה הזו – אם ניקח את המקרה שלך, אם זה בסדר מצדך – אדם למד ארבע שנים, ואת השנה החמישית לא למד כסדרה, אלא למד כל מיני השתלמויות, שאני בטוחה שהן נפלאות; עדיין צריך להיות אדם בעל ידע מקצועי מאוד-מאוד מעמיק ונרחב ובעל ניסיון כדי לומר: ההשתלמות הזו באמת יכולה להיחשב כמקבילה לשנה חמישית בארץ.
<אושריה פריינוביץ: מדובר בהתמחויות באוניברסיטה, שלכולם יש.
<אושריה פריינוביץ: זה לא השתלמויות.
<נעמה נהיר מזור: אני לא הייתי רופאת שיניים - אני לא הייתי יכולה לשבת בוועדה כזו.
<אושריה פריינוביץ: של פוסט תואר.
<אושריה פריינוביץ: אני רק מתקנת אותך, כי זה חשוב.
<נעמה נהיר מזור: ללא ספק.
<נעמה נהיר מזור: אני בטוחה שכולם פה אנשי מקצוע מדהימים.
<נעמה נהיר מזור: אני רק מסבירה את הפרוצדורה, ומדוע היא לוקחת זמן, ואני מנסה לענות לשאלתך.
<נעמה נהיר מזור: חייבים להיות אנשי מקצוע מהרמה הכי גבוהה, וזה גם מה שהחוקים השונים מחייבים אותנו.
<נעמה נהיר מזור: כלומר יש הרכב הוועדה, שהוא מאוד מסוים.
<אושריה פריינוביץ: האם אפשר לקבוע תאריך יעד?
<אושריה פריינוביץ: אפשר לדעת שעד סוף יולי יש לנו תאריך לפחות?
<נעמה נהיר מזור: אם היה לנו מועד, כבר היינו מתחייבים.
אברהם נגוסה: המשנה למנכ"ל יתייחס לזה.
<נעמה נהיר מזור: רק לעניין הפיזיותרפיסטים והתזונאים, לגבי מר ברונו ארליך – שוב, אני מצטערת שלא עברת את הבחינה.
<נעמה נהיר מזור: אכן הבחינות הפיזיותרפיה קשות.
<נעמה נהיר מזור: מה שכן נוכל לעשות – וכבר אמרנו את זה, שנוציא מכתב למי שמעסיק אותך לגבי זה שכל זמן שאתה לא מציג את עצמך כפיזיותרפיסט, אתה רשאי להמשיך לעבוד שם.
<נעמה נהיר מזור: אנחנו נוציא את המכתב הזה, אתה תקבל אותו בימים הקרובים.
<נעמה נהיר מזור: על זה אני יכולה להתחייב, כי זה תלוי רק בי.
<נעמה נהיר מזור: לגבי התזונאי, שוב – בפעם הבאה אני מבקשת, על גבי טופס הבקשה לרשום שאתה מבקש מילון, ואם אתה רואה שזה לא נרשם לך בסמ"ס שאתה מקבל חזרה, שאתה זכאי להיבחן, אני מבקשת לפנות שוב, עד שאתה מקבל את האישור הזה.
<נעמה נהיר מזור: אתה רשאי לקבל מילון בבחינה פלוס תוספת זמן, חד-משמעית.
<נעמה נהיר מזור: אני שוב יכולה רק להתנצל שזה קרה שם.
<מאיר לופטינסקי: אדוני היושב-ראש, אם אתה זוכר, בישיבה הקודמת הצענו לקיים קורס הכנה הכשרה למבחן בתזונאות, וגם לגבי פיזיותרפיה.
<מאיר לופטינסקי: אנחנו חושבים ומשוכנעים, שהדבר הזה יקל בהרבה את תהליך המבחן.
אברהם נגוסה: מתי מתחילים?
<מאיר לופטינסקי: לא, אנחנו מציעים אותו.
<מאיר לופטינסקי: במשרד הבריאות, במשרד הקליטה צריכים לאשר את זה יחד.
אברהם נגוסה: אתם יודעים מהקורס הזה?
<נעמה נהיר מזור: כבר ישבנו.
<נעמה נהיר מזור: כבר כותבים להם מכרז.
אברהם נגוסה: אז נחזור אליך.
<איתמר גרוטו: קודם כל, התפקיד שלנו במשרד הבריאות ובכלל בכל מערכות הבריאות, זה לשמור על בריאות הציבור.
<איתמר גרוטו: לפעמים אנחנו רואים מקרים פרטיים, שנפגעים כי הגישה היא כוללנית, היא לא יכולה להתאים לכל אחד ואחד, אבל תפקידנו להגן על בריאות הציבור, ולוודא שאנשים- - -
אברהם נגוסה: אף אחד לא אומר שלא תבדקו.
אברהם נגוסה: הבעיה, שהבירוקרטיה לוקחת הרבה זמן.
אברהם נגוסה: למה לא עושים בצורה מזורזת?
<איתמר גרוטו: אני רוצה להתייחס לנושא רופאי השיניים.
<איתמר גרוטו: עמדתי המקצועית – ואני חושב שכך נוכל לנהוג – זה לא משנה משך הזמן אלא התוכן שיש בפנים.
<איתמר גרוטו: לכן צריך לבדוק את זה על-ידי ועדה, שתוכל להעריך את התוכן, ולראות האם התוכן של ארבע שנים או ארבע פלוס התמחות, יכול להתאים לתוכן שאנחנו מצפים שרופא שיניים יהיה לו.
<איתמר גרוטו: אני אדאג לכך שהוועדה תתכנס במהלך חודש יולי כדי שנוכל להשיג את הדברים האלה.
אברהם נגוסה: רשמנו.
<איתמר גרוטו: אדאג לזה באופן אישי.
<איתמר גרוטו: לגבי נושא השפה, גם בבחינה וגם בנושא ההנגשה התרבותית שדובר פה – לא רק בנושא הבחינות אלא גם לגבי מטופלים, אני חושב לאור מה שנאמר, שמדובר בעלייה החמישית בגודלה לישראל, ואנחנו צריכים בהחלט לבחון את הדברים האלה ולראות את ההיקפים.
<איתמר גרוטו: אז נדבר עם משרד הקליטה, ונראה מה ההיקף ומה השלב שבו מוצדק לעבור גם לעניין ההנגשה וגם הבחינה.
<איתמר גרוטו: לא פוסל את זה על הסף, בשני הדברים.
<איתמר גרוטו: ודאי שצריך בסופו של דבר להתאים את עצמנו למצב הקיים, וכמו שיש העלייה מאתיופיה, ויש האפשרות של הנגשה ואפשרות במוקד לדבר באמהרית, אותו דבר אנחנו צריכים לראות גם פה, במידה שבאמת ההיקפים מצדיקים את זה.
אברהם נגוסה: ראינו שיש הכרה במספר העולים מברזיל, והמספר גדל – זה חמישי בגודל.
אברהם נגוסה: צריך להתייחס על כל הדברים האלה, שהסברה והנגשה – צריך להוציא, גם לתת פרויקטורים כמה שיותר, גם מגשרים וגם פשוט לתרגם את החומר לשפה הפורטוגזית.
<אלי שאול: אני מהסוכנות היהודית.
<אלי שאול: אני מנהל המערך של אמריקה הלטינית.
<אלי שאול: אני רוצה לציין שמספר העולים גדל בצורה לא נורמלית, מברזיל.
<אלי שאול: אני מודה ליושב-ראש ולאנשים על שיתוף הפעולה על כל הגורמים.
<אלי שאול: כרגע סיימנו משלחת גדולה מאוד, בעיקר בנושא תעסוקה בברזיל.
<אלי שאול: כמויות של מועמדים לעלייה, הולך וגדל.
<אלי שאול: אין לנו אפשרות להעביר את המסר, מה האפשרויות שאנחנו נותנים בנושא התעסוקה במקצועות, כי לא ברור – כלומר אם אנחנו מגיעים לשטח, ואין לנו יכולת להסביר באופן ברור מה צריך, יש מועמדים בעלי מקצועות כמו רופאים, שאנחנו לא יכולים לצאת לשטח ולתת תשובות ברורות, אם הדברים שהועלו פה, לא תהיה להם תשובה ברורה שמטפלים פה.
<אלי שאול: לכן הבקשה היא לכל הגורמים, לתת פתרון, כפי שהצעת.
<אלי שאול: יש לי הצעה קונקרטית לגבי נושא רופאים, רופאי שיניים- - -
אברהם נגוסה: לפני זה – כשאתה אומר שאין לנו יכולת, זה לא בעיה של כוח אדם אלא של תוכן.
אברהם נגוסה: פה במדינת ישראל התוכן לא ברור, ולכן אין לנו תוכן לקחת ולהסביר שם.
אברהם נגוסה: אז אני שואל שאלה – מה הבעיה?
אברהם נגוסה: לשבת?
אברהם נגוסה: חסר מקום?
אברהם נגוסה: אנחנו מוכנים לתרום את המקום פה.
אברהם נגוסה: מה הבעיה שלהם לשבת?
אברהם נגוסה: משרד הקליטה, משרד הבריאות, משרד החינוך, הסוכנות היהודית – לשבת סביב השולחן, ואז אתה שואל: אני אחראי שם – תנו לי את המסר שאני צריך להעביר שם.
אברהם נגוסה: מה צריך?
אברהם נגוסה: מה הבעיה שלהם לעשות את זה?
<אלי שאול: משרד החינוך – שמענו, יש לנו ב-25 ביולי ועידה של הגב' מאיה שריר, עם כל הגורמים באמריקה הלטינית.
<אלי שאול: מצוין.
<אלי שאול: הייתי רוצה לעשות את זה עם משרד הבריאות, אם משרד הבריאות יגיד באופן ברור, מה האפשרויות כדי שאנשים יבואו, ולא ייתקלו בבעיות ששמענו כאן.
אברהם נגוסה: יש בעיה לעשות את זה?
אברהם נגוסה: למה לא עושים?