GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אליהו שבירו: אנחנו ראינו איך הם השתלבו בצורה מדהימה בחיי הקהילה.
<אליהו שבירו: אנחנו רואים איך הם השתלבו בצורה מדהימה באוניברסיטה המדהימה שיש לנו עם 15 אלף סטודנטים, כשאנחנו מסתכלים על הסגל של האוניברסיטה, על הרקטור של האוניברסיטה, על הפרופסורים של האוניברסיטה, אנחנו רואים שחלק גדול מהם הם עולים שהגיעו לארץ, והשתלבו במערכת החינוך באקדמיה.
<אליהו שבירו: אין ספק שזה יום חג, ואין ספק שזאת הצלחה גדולה.
<אליהו שבירו: הצלחה גדולה של ההתיישבות, הצלחה גדולה וגאווה גדולה לכל מדינת ישראל.
<אליהו שבירו: אני שמח על היום הזה.
<אליהו שבירו: אני שמח על הישיבה הזו שאתה מקיים בתחום הזה.
<אליהו שבירו: תודה רבה.
אברהם נגוסה: נסכם, אלא אם כן, מישהו מרגיש שהוא רוצה לומר משהו.
<שי אלון: ברשות היושב-ראש, הייתי שמח לשמוע גם את הגברת, עולה מפרו, היא עובדת המועצה, מהמובילות של המועצה.
<שי אלון: הייתי שמח גם שתשמע על הקליטה, לצד בעלה שנמצא כאן.
<שי אלון: בעלה היה מאבטח אז הוא איבטח אותה גם באירוע הזה.
<שי אלון: בבקשה.
<בת-אל וייס-גמזו: ברשות היושב-ראש, ברשות כל הנוכחים בוועדה, הקהילה מפרו הגיעה לפני 25 שנה לארץ, הגענו לאלון מורה.
<בת-אל וייס-גמזו: אחרי כמה שנים כל אחד שהתחתן והתחיל ללמוד, היה צריך להגיע לערים הגדולות, לכן עברו ליישובים אחרים יותר קרובים, או לירושלים, או לתל-אביב, אבל תמיד רובם נשארו ביו"ש.
<בת-אל וייס-גמזו: אחרי החתונה, באתי לגור בבית-אל.
<בת-אל וייס-גמזו: כרגע אני עובדת במועצה.
<בת-אל וייס-גמזו: בבית-אל יש גם הרבה עולים - - שהגיעו גם מהעליות מפרו, וגם ממשיכים לעלות מצ'ילה, ממקסיקו, מספרד, מכל מיני מקומות.
<בת-אל וייס-גמזו: אנחנו מצאנו בבית-אל, קהילה מאוד חמה.
<בת-אל וייס-גמזו: הרבה אנשים אמרו, לא רק שדאגו לנו, אלא דאגו מבחינה רוחנית.
<בת-אל וייס-גמזו: כולנו עלינו, עלינו בגלל הדת, בגלל אהבת ארץ-ישראל, בגלל אהבת הקדוש ברוך הוא, והיה לנו מאוד חשוב שגם ההמשך שלנו, הילדים שלנו ימשיכו בדרך הזאת.
<בת-אל וייס-גמזו: בסוף כולנו נשארנו ביישובים דתיים.
<בת-אל וייס-גמזו: אני מאוד מודה גם למועצה על כל המאמצים שעושה שי, כדי להיטיב עם העולים.
<בת-אל וייס-גמזו: ביחד עם זאת, ישנן שתי נקודות שנוכל לשים על השולחן ולבדוק את זה.
<בת-אל וייס-גמזו: אולפנים לשיפור העברית של העולים שהגיעו כבעלי משפחות, והם לא יכולים תמיד להגיע לאולפן וללמוד, אלא הם צריכים אולפנים בשעות הערב.
<בת-אל וייס-גמזו: אולפנים שהם יכולים לעבוד פה במקצועות שהם רכשו בחו"ל.
<בת-אל וייס-גמזו: גם עזרה בדיור לעולים, עם תנאים מיוחדים לעולים.
<בת-אל וייס-גמזו: כמובן יש בבית-אל בנייה שעדיין לא יוצאים לפועל, אנחנו מאוד מעוניינים שייצאו לפועל, שאתה תהיה הקול שלנו בוועדות כדי שהבנייה כן תתקיים, ושם גם נוכל לרכוש דירות.
<בת-אל וייס-גמזו: שוב תודה על ההזמנה.
אברהם נגוסה: נמצאת אתנו נציגת משרד החינוך, אם תרצי לברך את היום הזה.
אברהם נגוסה: נשמח לשמוע.
<רויטל דותן: אני מברכת בשמחה את יום החג הזה, את כל החוגגים.
<רויטל דותן: אני אומר שמשרד החינוך שמח על כל קליטה של תלמיד עולה.
<רויטל דותן: אנחנו רואים בתלמידים העולים מושקע הון אנושי שיש להעצים, ושיש לטפח.
<רויטל דותן: אני מאוד מתחברת לדברים שאמרת.
<רויטל דותן: אנחנו נותנים לכל התלמידים האלה תכניות, שעות, גם לרכישת עברית כשפה שנייה בשלב הראשון, גם לשילוב במקצועות הלימוד האחרים.
<רויטל דותן: אנחנו נותנים תכניות בהיבט של זהות יהודית.
<רויטל דותן: נותנים מגשרים.
<רויטל דותן: יש לנו מגשרים בכמה יישובים ביהודה ושומרון על מנת שיעבדו גם עם צוותי בית הספר וגם עם המשפחות.
<רויטל דותן: אני רק רוצה לאחל הצלחה והיקלטות קלה ונעימה.
אברהם נגוסה: נסכם את הדיון שהיום הכנסת מציינת יום מיוחד להתיישבות יהודה ושומרון – ספינת הדגל של קליטת העלייה ושילובה בקהילה - לציון יובל למלחמת ששת הימים, ולהתיישבות ביהודה ושומרון.
אברהם נגוסה: הוועדה שלנו התמקדה בדיון שלנו, בתחום קליטת העלייה.
אברהם נגוסה: שמענו את הקולטים, ראשי רשויות מקומיות.
אברהם נגוסה: שמענו גם נציגי העולים.
אברהם נגוסה: אנחנו לא יכולים גם לא להתייחס לנושאים שעלו על מנת לקדם את קליטת העלייה ביהודה ושומרון.
אברהם נגוסה: לכן, אנחנו מחליטים כדלקמן:
אברהם נגוסה: הוועדה מברכת את תושבי הרשויות המקומיות ביהודה ושומרון, ואת ראשי הרשויות על קליטת עלייה קהילתית, מחבקת ועוטפת, מודל לקליטת עלייה טובה.
אברהם נגוסה: הוועדה קוראת לשרת העלייה והקליטה: להוביל להחלטת ממשלה, להשוות תנאים של יוצאי בני מנשה ותימן, ובני משה מפרו לתנאים של עולי אתיופיה.
אברהם נגוסה: להשוות את ההטבות הניתנות על ידי מינהל הסטודנטים לדור שני ליוצאי אתיופיה, גם לדור שני של בני מנשה, בני משה, ועולי תימן.
אברהם נגוסה: 4.
אברהם נגוסה: הוועדה קוראת למשרד הבינוי והשיכון לבנות בתים שיהיה להם הזכות לעולים חדשים לרכוש דירה ביהודה ושומרון, ולהישאר שם כתושבים קבועים, לא רק זמניים לקליטת העלייה.
אברהם נגוסה: כמובן, בסעיף 2 נאמר, להשוות את התנאים לתנאים האלו, יש תנאים של משכנתאות, יש תנאים של סיוע בלימודים, וזה במסגרת ה-15 שנים, זה נכלל, אמרתי בהתחלה כבר יש השוואה.
אברהם נגוסה: מה שהוספנו פה בעקבות ההערה, והעניין של מינהל הסטודנטים לאלה שמעל גיל 15 שנים, אז אנחנו החלטנו ששרת הקליטה תוביל להחלטת הממשלה כדי לתת להם את הזכויות האלה, להשוות גם לבני מנשה, גם לעולי תימן, וגם לבני משה מפרו.
אברהם נגוסה: חג שמח לכולנו.
אברהם נגוסה: שלום לכולם, ברוכים הבאים לוועדת עלייה, קליטה והתפוצות.
אברהם נגוסה: יחד איתי נמצא חבר הכנסת חסון.
אברהם נגוסה: אנחנו דנים היום בנושא: שיקום וסיוע להצלת מוזיאון "מרתף השואה" שבהר ציון.
אברהם נגוסה: החלטנו לקיים דיון בנושא זה, מפני שראינו במקום הזה כמקום מאוד חשוב, שומר את הזיכרונות של השואה, קשור לתפוצות.
אברהם נגוסה: אני ביקרתי יחד עם חברי הכנסת בערב יום הזיכרון לשואה והגבורה, ביקרנו במקום הזה ושמענו שהמדינה לא מממנת את המקום הזה, דווקא בגלל חשיבות המקום צריך להעצים אותו, לפתח אותו, לממן אותו – שום משרד ממשלתי לא תומך ולא מממן את המקום הזה.
אברהם נגוסה: המקום מתקיים בדרך של תרומות, ואנשים טובים שמסייעים בעניין.
אברהם נגוסה: לכן אנחנו אמרנו בהר ציון, בירושלים, מקום שיש בו זיכרונות מהשואה צריך לקיים דיון בנושא הזה.
אברהם נגוסה: גם חבר הכנסת מלכיאלי היה ביחד אתי בביקור.
אברהם נגוסה: יש צורך לשאול את משרדי הממשלה מדוע?
אברהם נגוסה: למה משרדי הממשלה לא מממנים את המקום הזה?
אברהם נגוסה: ולכן זו הסיבה שאנחנו מקיימים היום את הדיון.
אברהם נגוסה: אני שמח שנציגי משרד הממשלה הגיעו, הם נמצאים פה.
אברהם נגוסה: נמצאים אתנו משרד החינוך והתרבות.
אברהם נגוסה: נמצאים אתנו המשרד לשוויון חברתי.
אברהם נגוסה: משרד התיירות, הבטיחו לנו שיהיו פה.
אברהם נגוסה: המשרד לענייני ירושלים והמורשת, וכן מוזמנים אחרים.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע ממשרדי הממשלה למה מקום כזה חשוב לא זכה במימון המדינה?
אברהם נגוסה: נשמע קודם כל מהרב גולדשטיין, יו"ר המוזיאון – יישר כוח, עושים עבודה טובה שם.
אברהם נגוסה: תסבירו לנו למה חשוב להחזיק את המקום הזה?
אברהם נגוסה: למה צריך לממן את זה?
אברהם נגוסה: מדוע עכשיו לא מימנו את זה?
אברהם נגוסה: נשמע, ואז נפנה למשרדי הממשלה שנמצאים פה, אלא אם כן, בשלב הזה, חבריי חברי הכנסת אתם רוצים להתייחס עכשיו או יותר מאוחר.
אברהם נגוסה: בבקשה, חבר הכנסת אכרם חסון.
אכרם חסון: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להודות לך, כבוד היושב-ראש, על הדיון החשוב והמיוחד הזה.
אכרם חסון: אני לפני שבוע ביקרתי במוזיאון מרתף השואה, ונפגשתי עם כבוד הרב יצחק גולדשטיין והצוות המיוחד שלו שעושים עבודת קודש.
אכרם חסון: אני רוצה להגיד לכם שזה לא סוד שאני התרגשתי שם, אני בן מיעוטים, אני דרוזי.
אכרם חסון: גם סיפרתי לרב שביקרתי בדכאו בעברי וגם באושוויץ, זו העיר התאומה שלי כשהייתי ראש עיר, זה עיר היהודים לודג' בפולין.
אכרם חסון: אני התביישתי כאשר נודע לי שהמקום הזה לא מקבל שום תמיכה.
אכרם חסון: זה מוזיאון יחידי במינו בעולם.
אכרם חסון: הוקם בשנת 1949, אחרי קום המדינה בשנה.
אכרם חסון: יש יותר מ-200 אלף מצבות שם.
אכרם חסון: זה מרתף שהקימו אותו ניצולי שואה בעצמם והמשפחות.
אכרם חסון: אני שאלתי אם מינהל התרבות למשל, כי זה גם מוזיאון, אם מינהל התרבות מתקצב, אמרו לי לא.
אכרם חסון: שאלתי אם משרד הדתות מתקצב?
אכרם חסון: כי זה מקום דתי גם, אמרו לי לא.
אכרם חסון: שאלתי אם עיריית ירושלים מתקצבת?
אכרם חסון: כי עיריית ירושלים צריכה להתגאות שיש כזה דבר שמנציח את זכרם של כל היהודים בעולם, וזה נמצא בעיר הקודש וקרוב למקומות הכי חשובים לנו בירושלים, אמרו לי לא.
אכרם חסון: לכן התביישתי, ואמרתי, זה לא רק שלא מתאים, זה דבר אכזרי ביותר לא לתמוך, ולא לקדם, ולא לפתח, ולא לשבץ מקום כזה שמביא הרבה בני נוער, הרבה חיילים, הרבה ילדים שלא ישכחו את העבר, ויידעו בדיוק על ההיסטוריה של העם היהודי.
אכרם חסון: אישית, גם לימדתי את זה, וגם חיזקתי את התלמידים הדרוזים ללמוד.
אכרם חסון: אני חושב שזו חובה מוסרית על כל יהודי לתמוך ולקדם, בעיקר האנשים שהם מושכים בחוטים.
אכרם חסון: אני אופתע אם יגידו לי משרדי הממשלה סיבות למה לא תומכים במקום כזה?
אכרם חסון: השאלה שלי גם מי ביקר שם?
אכרם חסון: חלק מחברי הכנסת לא מכירים, לא ביקרו שם.
אכרם חסון: למה לא כל סיעות הבית הולכות ומקיימות ישיבות?
אכרם חסון: לסיעות שלנו, אני הצעתי ואני גם אציע את זה היום, כי היום המפגש שלנו של סיעת כולנו.
אכרם חסון: אני אבקש מראש הסיעה שלנו, השר כחלון, שאנחנו נקיים ישיבת הזדהות ותמיכה ברב ובכל העשייה שלכם שם.
אכרם חסון: אני מוריד את הכובע, ומעריך מאוד את העשייה שלכם.
אכרם חסון: הבטחתי, אם תהיה בעיית תקציב – אנחנו נעשה את הכול, אדוני היושב-ראש, ביחד עם חברי הכנסת המכובדים שאכפת להם, ושהחבר'ה האלה יקבלו את מה שמגיע להם בזכות ולא בחסדים של אף אחד אחר.
אכרם חסון: תודה רבה לכם.
אברהם נגוסה: זה לא מקרה שחברי הכנסת מהקואליציה כולם פה.
אברהם נגוסה: נציג שר האוצר פה, נציג שר הדתות פה, נציג ראש הממשלה פה.
אברהם נגוסה: אני חושב שאם שלושתנו נוסיף עוד, נוביל את זה, נשיג את המטרה.
אכרם חסון: בהחלט.
אברהם נגוסה: בזה אני אופטימי.
אברהם נגוסה: תודה רבה לך, חבר הכנסת אכרם חסון מכולנו.
מיכאל מלכיאלי: תודה אדוני-היושב ראש, האמת, מגיע לך הרבה תודות.
מיכאל מלכיאלי: היינו ביחד בסיור שם, ואתה ישר הרמת את הכפפה ואמרת, אני הולך לקיים על זה דיון.
מיכאל מלכיאלי: שמעתי את דבריו של ידידי אכרם חסון, באמת, מביש כפי שהוא ציין, דרוזי, לא יהודי, שמרגיש בושה שהממשלה לא נמצאת.
מיכאל מלכיאלי: לתת לבן-אדם, מר גולדשטיין, שהוא ראש ישיבה, זה לא צוין בהתחלה – אדם שהוא מעמיד תלמידים מכל העולם, הוא ואבא שלו, משפחה מאוד חשובה שהעמידו דורות שלמים של תלמידי חכמים של אנשי רוח.
מיכאל מלכיאלי: אני פונה מפה גם למשרדי הממשלה השונים, ולך, אדוני היושב ראש, דבר שאני רוצה שגם יעלה כאן לדיון, כי לדעתי, זה אחד הדברים שלי הכי מפריע.
מיכאל מלכיאלי: אין ספק שמדברים היום במדינה שואה, אז אוטומטית זה "יד ושם".
מיכאל מלכיאלי: "יד ושם" יש לו מקום של כבוד בהנחלת זיכרון השואה.
מיכאל מלכיאלי: אבל אני רוצה לדבר דווקא כאדם חרדי, כאדם דתי שזה לא סוד שהרבה אנשים מהציבור החרדי לא מגיעים ל"יד ושם" מכל מיני סיבות.
מיכאל מלכיאלי: הסיבה המרכזית זה שהנושא הדתי "יד ושם" לא מספיק נותנים על זה את הדגש.
מיכאל מלכיאלי: "יד ושם" מדברים הרבה על הניצחון, על זיכרונות של דברים מהשואה, אבל דברים של קהילות הקודש, שלנו כאנשים דתיים, שאני הייתי רוצה לקחת את הבנים שלי לראות, ואת תלמודי התורה של הציבור הדתי והחרדי אין את זה ב"יד ושם".
מיכאל מלכיאלי: כמובן, אם "יד ושם" היו מוכנים לפתוח מה שנקרא אגף דתי, לא יודע אם אגף דתי, כי בשואה אין דתי ולא דתי, אבל נושא יותר של זיכרון של הקהילות והרבנים, ברור שלנו צריכים להגיע לישיבת התפוצות למוזיאון השואה של הרב גולדשטיין, היינו יכולים להגיד לו: תסגור אתה, זה מיותר, אנחנו לא צריכים את זה.
מיכאל מלכיאלי: אבל בגלל שאנחנו יודעים ש"יד ושם" לא מספקים לחלק גדול מהעם את הזיכרון של השואה בעין שאנחנו רוצים להנחיל לדור הבא, אז מגיעה השאלה – איפה הממשלה?
מיכאל מלכיאלי: ואתה נציג של ראש הממשלה, ואנחנו המשרדים השונים, למה ציבור שלם לא מגיע לו לזכור את השואה כמו הוא חושב להנחיל לילדים שלו?
מיכאל מלכיאלי: תודה רבה לך.
<אפרים גיל עד: אני מנהל תחום תמיכות במשרד לשוויון חברתי.
<אפרים גיל עד: צר לי שהובא בפני אדוני וחברי הכנסת מידע שהוא מעט מוטעה.
<אפרים גיל עד: החל משנת 2016, המוסד פנה למשרד לשוויון חברתי, ומאז משנת 2016 הוא נתמך על ידינו.
אברהם נגוסה: השלב הבא, נפנה ליושב-ראש המוזיאון שייתן לנו תמונה כללית.
אברהם נגוסה: אתה הקדמת, הוא עוד לא הציג לנו.
<אפרים גיל עד: אמרו כל הזמן לא נתמך על ידי משרדי הממשלה, לכן רציתי לשים את הדברים בקונספט.
<אפרים גיל עד: הם פנו אלינו - - -
אברהם נגוסה: בסדר, אתה צודק, אני אמרתי את זה.
אברהם נגוסה: כי בביקור שהיינו שם - - -
<עומר כרמי: אולי אדוני יגיד מה סכום התמיכה.
<אפרים גיל עד: 58 אלף שקלים ו-266.
<עומר כרמי: זה בדיוק למה לא הזכרנו אותו.
אברהם נגוסה: 58 אלף שקלים.
אברהם נגוסה: אני לא מזלזל בכל סכום, אבל אני לא חושב שזה 58 אלף, גם זה לא עבר.
<אפרים גיל עד: אדוני, ב-3 ליוני לפני שבוע, העמותה העבירה את הדוחות.
אברהם נגוסה: אנחנו זכינו ביושב-ראש הקואליציה, חבר הכנסת דוד ביטן.
אברהם נגוסה: אנחנו דנים על הנושא של מרתף השואה שאתה היית שם.
אברהם נגוסה: אנחנו בשלב שהרב גולדשטיין, הרב של המוזיאון שיציג לנו את התמונה הכללית.
יצחק גולן: שלום וברכה, בוקר טוב לכולם, באמת שמענו דברים נפלאים מהיושב-ראש, חבר הכנסת נגוסה, וחבר הכנסת אכרם מסיעת כולנו שאמר דברים נפלאים.
יצחק גולן: חבר הכנסת מלכיאלי, ועכשיו יושב-ראש הקואליציה.
יצחק גולן: הראייה הכללית היא כזאת.
יצחק גולן: נכון שמרתף השואה זה משהו אחר מה שהוא מציג.
יצחק גולן: יש שם אפר קדושים מ-20 מחנות השמדה שקברו שם, ששליש מהיישוב היהודי היה בהלוויה, וקברו את זה בהר ציון על ידי הרבנות הראשית, ושם קבעו את יום הקדיש הכללי שזה עשרה בטבת ליום תפילה.
יצחק גולן: יש שם כאלפיים מצבות עם ימי זיכרון שהקהילות קבעו שזה יום הזיכרון של יום השנה שזוכרים את הנפטרים שאין את זה באף מקום.
יצחק גולן: לעתים של כל מיני קהילות, ספרי תורה, דברים כאלו, פריטי קודש וכו'.
יצחק גולן: גם המיקום שליד קברו של דוד המלך, העיר העתיקה שמצפים לישועה, היה חורבן, רואים עתיד, עתיד הרוחני של עם ישראל - כל הדברים האלו הם מגלמים את מרתף השואה.
יצחק גולן: נכון שהמשרד לשוויון חברתי הוא הראשון, הנחשון הראשון שקפץ והציע את עצמו, ולא רק דיבר, אלא אישר, הראשון שאישר תקציב של 58 אלף שקל 200 ומשהו בצ'יינג' למרתף השואה, אבל זה רק אישר.
יצחק גולן: בפועל אני לא נכנס לפרטים למה ולא, אבל נחום באמת ראוי לשבח, שהוא הראשון שאישר, אבל כולם יודעים שכזה סכום לא באמת ישנה את המקום.
יצחק גולן: רק אתמול עמדתי ברחוב ליד שער ציון, פגשו אותי קבוצה של דור שני של ניצולים, ממש בבקשה עם דמעות בעיניים.
יצחק גולן: ניגשה אליי היושב-ראש של אותה קבוצה, אנשים דתיים מחולון, ומכל הארץ, והיא אמרה לי, מתי תוכל להשקיע בשיפוץ האותיות של המצבות?
יצחק גולן: פשוט הדיו דהוי, כבר לא רואים מה שכתוב.
יצחק גולן: אמרתי לה, אנחנו עובדים על זה, ומקווים בעזרת השם שאנחנו נוכל להשיג את זה במהרה.
יצחק גולן: אמרתי את זה בשיברון לב, כי אנחנו כבר מעל שנתיים או שלוש שנים פונים מכל מיני משרדים, אם זה משרד התרבות, או משרדים כאלו ואחרים, משרד החינוך, וכולם בטענה שאין לזה קריטריונים, זה לא נכנס בקריטריונים של מוזיאון, של מקום זיכרון וכו', ויש הרבה רצון לעזור.
יצחק גולן: אבל בפועל צריך את המקל והפטיש, את הדחיפה בפועל שזה יתוקצב.
יצחק גולן: אני לא יודע מי הזכאי הראשון, אבל שמענו הרבה הצעות, גם מחברי כנסת, וגם מכל מיני משרדים שונים.
יצחק גולן: אני מקווה בעזרת השם שהיום זה יבוא על מקומו בשלום, שזכות וכבוד הנפטרים והנרצחים יבואו על מקומם.
יצחק גולן: דבר האחרון הכי חשוב שכבר הזכירו פה.
יצחק גולן: שהמקום הוקם מיד אחרי קום המדינה על ידי הניצולים ועל ידי המדינה עצמה.
יצחק גולן: היה ויכוח גדול בין "יד ושם" שהוקם כמה שנים אחר-כך, שצריכים מקום יותר רחב, יותר גדול, ממלכתי, והקימו את זה באזור מערב ירושלים, ולמעשה לקחו את כל התקציבים, אבל המקום הזה שאי אפשר להעביר אותו, כי קבור שם אפר מהמשרפות מאותם יהודים, והמיקום שלו וכו'.
יצחק גולן: אז הייחוד שלו, שאי אפשר להוציא אותם, אבל יש לו מקום כבוד גם אם "יד ושם" עבר, וחוץ מזה שזו ראייה אחרת, זו ראייה של הניצולים עצמם איך הם ראו את המקום, ולא הדור השני או האחר שראה את המקום איך צריך להנציח את השואה.
יצחק גולן: ולכן, הדברים האלה חשובים, צריכים לתת להם כבוד.
יצחק גולן: זה מחויבות של כולנו לחתור שהדבר הזה יונצח בכבוד הראוי לו.
יצחק גולן: תודה רבה.
אברהם נגוסה: תודה, כבוד הרב.
דוד ביטן: אני הייתי שם באמת.
דוד ביטן: המוזיאון הזה זה דבר מאוד חשוב, ואפילו קדוש הייתי אומר לאור מה שיש שם.
דוד ביטן: אין שום סיבה שהממשלה לא תסייע למוזיאון הזה.
דוד ביטן: זה שזה לא עומד היום בקריטריונים של המוזיאונים זו שטות, הייתי אומר, מכיוון שהמיקום שלו הוא משמעותי.
דוד ביטן: זה לא מצב שאתה צריך להקים בניין חדש ולשים את הדברים בבנייה, עצם המיקום יש לו משמעות וחשיבות, ולכן צריך לאפשר את העניין הזה למרות שהכללים של המוזיאונים הם שונים.
דוד ביטן: דיברתי עם שרת התרבות, יש שם קצת בעיה עם הנושא הזה.
דוד ביטן: אני מציע ליושב ראש הוועדה, לזמן ישיבה עם שרת התרבות ועם משרד האוצר לפה, על מנת שאפשר יהיה לעשות דיון אמתי.
דוד ביטן: ואם זה לא יעזור, אז להגיש הצעת חוק מטעם ועדת הקליטה שמתייחסת לעניין הזה.
דוד ביטן: זאת אומרת, אנחנו נגיש הצעת חוק שתאפשר למוזיאון לעבור שיפוץ וכל מה שצריך במסגרת הזאת בלי כל התנאים האלה שמציבים.
דוד ביטן: זאת ההצעה שלי.
דוד ביטן: היא תבוא שרת התרבות, הם אוסרים עליה היועצים המשפטיים משום מה להגיע למוזיאון, אני עוד לא הבנתי למה היא לא יכולה להגיע למוזיאון, אבל לא משנה.
דוד ביטן: לכן היא כן תגיע לפה אם תזמן אותה, היא תבוא עם כל הצוות שלה ויהיה אפשר לעשות דיון ענייני עם משרד האוצר לראות איך פותרים את הבעיה.
אברהם נגוסה: נשמע מה הבעיה עם המשרד לשוויון חברתי.
אברהם נגוסה: מה עמדת המשרד, אני מבין שהתחייבתם 58 אלף שקלים, הכסף עוד לא עבר, אבל למה רק 58 אלף שקלים?
אברהם נגוסה: מה הבעיה, בוא ותסביר לנו, ואחר כך נלך גם למשרד התרבות.
אכרם חסון: גם בהמשך מר אפי, האם אתה ביקרת שם?
<אפרים גיל עד: בוודאי.
אברהם נגוסה: אדוני ימשיך.
<אפרים גיל עד: בשמחה רבה אדוני.
<אפרים גיל עד: קודם כל אני אציין, היה לנו דיון, כמדומני לפני כשנה בוועדת התרבות, גם אז דיברנו על הנושא הזה.
<אפרים גיל עד: אז המשרד הודיע שאנחנו עומדים לאשר את התמיכה, ואכן אישרנו תמיכה.
<אפרים גיל עד: אני שוב פעם אומר, העמותה פנתה אלינו לראשונה בשנת 2016, התמיכה שלנו מיועדת לארגונים של ניצולי שואה, כשהמטרה הספציפית היא הנצחת השואה, זה המנדט שניתן לנו.
<אפרים גיל עד: התמיכה שלנו מורכבת מחלקים, אדוני בוודאי יודע שהמערכת של התמיכות היא לא מערכת פשוטה, ובכל מקום שבו העמותה התאימה לקריטריונים, שם היא נתמכה.
<אפרים גיל עד: הקריטריונים מטבעם הם שוויוניים, ובכל מקום שבה העמותה הציגה את הפעילות שלה, היא קיבלה את התמיכה באופן יחסי, לדוגמה, יושב-ראש הארגון ציין את הנושא של חידוש המצבות.
<אפרים גיל עד: אכן, חלק מהתמיכה, במקרה הזה, יועדה לשיפוץ המצבות.
<אפרים גיל עד: ייאמר לזכות העמותה, שגם באתר האינטרנט שלהם הם נתנו קרדיט למשרד שנתן את התמיכה, וגם זה דבר שלא מובן מאליו, אנחנו יודעים גם להכיר את התודה.
<אפרים גיל עד: בתמיכה שהם ביקשו השנה, יש המשכיות לפעילות של המצבות.
<אפרים גיל עד: המשרד גם תומך באתר האינטרנט שהם עכשיו עשו שם איזשהו תהליך שזה חלק מההנגשה.
<אפרים גיל עד: חלק מהמסקנות שהיה בדיון שהיה בוועדת החינוך והתרבות, חלק מזה היה שגם העמותה צריכה ככה לחדש את פניה וליצור מערכים, כי חלק מזה אנחנו גם תומכים באתר האינטרנט שלהם שבאמת עשה צעדים קדימה.
<אפרים גיל עד: שוב פעם, במסגרת הזאת, אנחנו לאט, לאט עם השנים נתמוך בכלל הפעילויות.
<אפרים גיל עד: אני ראיתי מדוחות הביצוע שלהם, השנה הם חידשו מצבה שלמה לגמרי, ועוד, לדעתי, 50 מצבות מ-2000.
<אפרים גיל עד: אנחנו בונים עכשיו את התהליך הרב-שנתי, כי גם כנראה זה לא יוכל להיעשות בפעם אחת.
<אפרים גיל עד: אני שוב פעם מעלה נושא שגם העלינו בשנה שעברה, מכיוון שהעיסוק שלנו עם ניצולי השואה.
<אפרים גיל עד: המשרד שלנו מעמיד לרשות הארגונים משרד רואה חשבון.
<אפרים גיל עד: בעצם מדינת ישראל מעמידה משרד רואה חשבון שמסייע לעמותות בהגשת בקשות אל המשרד שלנו.
<אפרים גיל עד: משום מה, במקרה הזה, המרתף משתמש בשירותים של מתווכים - אני מניח שהם גובים עמלה וחבל.
<אפרים גיל עד: הנושא הזה בא לידי ביטוי בוועדה הקודמת שקיימנו, וחבל, אנחנו מסייעים.
<אפרים גיל עד: העמלות האלה יכולות לשמש לפעילות וחבל שהם יילכו למתווכים למיניהם.
יצחק גולן: אמת, אבל אסור לשכוח שזה רק 58 אלף שקל, ואנחנו צריכים כספים נרחבים שאם לא נשתמש בשירותים של אנשים שיודעים להביא את האנשים לשולחן זה לא יהיה.
אברהם נגוסה: הבנתי, זו תמיכה.
אברהם נגוסה: זו תמיכה שנותנים לעמותות אחרות, זה מה שיש, ולא תקציב קבוע שלפי המסגרת התקציבית זה עובר למרתף.
אברהם נגוסה: נשמע ממשרד התרבות, גם שמענו קודם מחבר הכנסת דוד ביטן.
אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחסו באמת מה הבעיה - זו תרבות שלנו, זה זיכרונות, ולכן למה דווקא המשרד הזה לא מממן את זה?
<שלומית נמליך: אני יועצת לענייני מוזיאונים במשרד התרבות.
<שלומית נמליך: מרתף השואה פנה אלינו כבר לפני שנים רבות, ואני מלווה את התהליך הזה בייעוץ באמת הרבה שנים.
<שלומית נמליך: אבל זה הדבר היחיד שהמשרד בשלב הזה יכול לתת, מפני שיש איזשהן תנאי סף שהמקום עדיין לא עומד בהם.
מיכאל מלכיאלי: מה למשל?
<שלומית נמליך: למשל, הסעיף הראשון תצוגה ברמה נאותה.
<שלומית נמליך: כשאני נכנסתי לשם בפעם הראשונה לפני עשר שנים, הייתה שכבת אבק אדירה על כל התצוגה, ובכלל, לא היה ראוי לשום ביקורת כלשהי.
<שלומית נמליך: מאז שנכנס דובי למקום הזה, בהחלט יש שינוי נרחב ברמת התחזוקה, הניקיון.
אברהם נגוסה: מתי היה הביקור האחרון שלך?
<שלומית נמליך: לפני שנתיים.
אברהם נגוסה: אנחנו היינו לפני חודשיים, ביום השואה, לא ראינו אבק.
<שלומית נמליך: לא, לא, כבר לא היה אבק לפני שנתיים.
<שלומית נמליך: דובי כבר יותר משנתיים, ובאמת, הוא עשה שם עבודה מאוד יסודית.
<שלומית נמליך: אבל צריך פה עבודה גם מקצועית – ליווי צמוד של בן-אדם שהוא אוצר, שזה תפקידו, שיידע מה להציג, ולהעסיק מעצב שיעצב את זה כדי שזה יוצג באופן נכון, ויואר באופן נכון, וישומר באופן נכון.
<דוד נחום כהן: זה עולה כסף.
<שלומית נמליך: לא אמרתי שלא.
מיכאל מלכיאלי: זה ביצה ותרנגולת.
מיכאל מלכיאלי: הם מוכנים להגיע למקום הזה.
אברהם נגוסה: הסיבה זה בגלל שאין מימון, אז לא יכלו לעשות את זה.
<שלומית נמליך: זה נכון, אבל אנחנו לא יכולים לתת מימון לגוף שעדיין לא עומד ברמה הנאותה כמוזיאון.
שרן השכל: יש את המוזיאונים של מדינת ישראל שמדברים על היסטוריה, על מורשת, כל מיני מוזיאונים כאלה ואחרים שבאמת המדינה באה ומסבסדת ונותנת.
שרן השכל: אבל יש פה משהו קצת יותר מיוחד, גם אם הוא לא עומד בתנאי הסף.
שרן השכל: יש פה את העניין של זיכרון השואה.
שרן השכל: יש פה איזשהו מוזיאון, גם אם הוא לא מוזיאון שניצולי השואה בעצמם הם אלו שבאו והביאו את הפריטים, והגיעו לשם כדי להיזכר.
שרן השכל: את יודעת, כל פריט ופריט יש מאחוריו סיפור אדיר של אנשי ארץ-ישראל, שהגיעו והקימו את המדינה אחרי הזוועות הללו.
שרן השכל: עכשיו נכון, הוא לא עומד אולי בתנאי סף כאלו או אחרים, אז בואו תיקחו אותם יד ביד.
שרן השכל: בגלל החשיבות האדירה של יותר מהרבה מוזיאונים אחרים גם מפוארים במדינת ישראל, בגלל החשיבות הסנטימנטלית שלנו לדבר הזה, כדי לשמר את הזיכרון גם שלהם שרובם כבר אינם בחיים, בואו, תיקחו את זה יד ביד, ותבליגו על תנאי סף האלו, ובואו ותיצרו את תנאי האלו ביחד איתם.
שרן השכל: כלומר, משרד התרבות והספורט, תהפכו את זה אז למשהו שהוא גם יאה לאיזשהו תו איכות כזה או אחר שעליו אתם מסתכלים – אבל תיקחו את הפרויקט הזה בידיים שלכם בגלל החשיבות של זה.
<שלומית נמליך: אנחנו בהחלט לוקחים את הנושא הזה ברצינות רבה, ואנחנו מלווים את התהליך הזה, אבל זה תהליך.
<שלומית נמליך: זה תהליך, זה הליכה – צעד אחרי צעד.
שרן השכל: אבל עשר שנים?
<שלומית נמליך: לא עשר שנים בין הביקור ההוא שלא היה ביקור רשמי, לבין השנתיים.
<שלומית נמליך: בשנתיים האחרונות אנחנו בהחלט מלווים.
<שלומית נמליך: אנחנו שלחנו משרד התרבות יועץ לענייני שימור שבדק את המקום, כתב דוח מה צריך לעשות.
<שלומית נמליך: צריך לעשות שם הרבה דברים שבאמת עולים כסף.
<שלומית נמליך: אבל אין לנו אפשרות לממן את העשייה של זה.
<שלומית נמליך: את הייעוץ איך לעשות את זה, אנחנו בהחלט ללוות ולעשות בלי תשלום, זאת תרומת משרד התרבות עד שהמקום ייראה כראוי למוזיאון.
אברהם נגוסה: עבר, זה עבר.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לדעת מה בעתיד?
אברהם נגוסה: מה אתם עכשיו הולכים לעשות?
<שלומית נמליך: אם המקום אכן שודרג, ואתם חושבים שהוא כבר ראוי מבחינת רמת התצוגה, תזמינו אותנו שוב, אנחנו נבוא ונראה.
<אלידור כהן: הזמנו כבר כמה פעמים ולא הגיעו.
<אלידור כהן: יכול להיות שההזמנה לא הגיעה.
<אלידור כהן: עכשיו אנחנו נזמין בצורה יותר מסודרת.
אברהם נגוסה: אני שאלתי אותה שאלה, אני רוצה לקבל תשובה ממנה, אחר-כך אתם תגיבו בתורכם.
אברהם נגוסה: אתם תזמינו אותנו, אנחנו נבוא, נתרשם, ואז אנחנו נשקול מה האפשרויות.
<שלומית נמליך: אנחנו לא יכולים לתמוך עד שהוא לא באמת עבר את תנאי הסף, לא יכולים, זה לא יעבור.
שרן השכל: אבל אם אין למקום כסף, הוא לא יכול להגיע לתנאי הסף.
<שלומית נמליך: אבל הוא לא המקום היחיד שאין לו כסף.
אברהם נגוסה: אגיד לך נקודתית מה שאמר חבר הכנסת מלכיאלי.
אברהם נגוסה: אמר שמה שמאפיין את המקום הזה – אני, כשהייתי שם מאוד התרגשתי.
אברהם נגוסה: מקום מאוד מרגש.
אברהם נגוסה: יש בו תשמישי קדושה שניצלו מהשואה.
אברהם נגוסה: ספרי תורה, סידורים, תפילין – את רואה שם את הדברים האלה וזה מאוד מרגש, וזה מה שלא רואים במוזיאון אחר.
אברהם נגוסה: גם זה זיכרונות מרגשים.
אברהם נגוסה: אבל יש פה קטע שממש מאפיין את המקום הזה במיוחד, ולכן, אם אנחנו ניתן את התקציב הראוי אז אפשר לשמר את המקום הזה כמו שצריך.
אברהם נגוסה: אם אין תקציב, אז מאיפה?
אברהם נגוסה: עכשיו אני אומר, יישר כוח לאנשים האלה שהצליחו לשמור על המקום הזה דרך תרומות.
<איילה מוזס: אני מנהלת אגף מורשת.
<איילה מוזס: אמנם אני חדשה בתפקידי.
<איילה מוזס: אין ספק שמשרד התרבות ליווה את העמותה בשנתיים האחרונות כמיטב יכולתו.
<איילה מוזס: זאת אומרת, צריך לזכור שיש לנו כלי עבודה שאיתם אנחנו יכולים לעבוד ואיתם אנחנו עושים את המקסימום.
<איילה מוזס: אין ספק שחשיבות המקום היא גדולה, ואנחנו נשמח להמשיך לעמוד ולסייע, להנחות את המקום כדי לפעול, כיצד להתקדם לכיוון שאז במסגרת הזאת נוכל לתמוך בו.
<איילה מוזס: נעשו עוד כמה בדיקות בתוך המשרד לראות אם יש בעצם אופנים אחרים לסייע במימון.
<איילה מוזס: לצערי, כרגע, שוב על אותו נושא של עניין קריטריונים שהם קריטריונים שוויוניים לכלל העמותות והגופים בארץ, כרגע המקום לא עומד בקריטריונים האלה.
<איילה מוזס: נעשתה פנייה של מנכ"ל משרד התרבות, מר יוסי שרעבי למשרד המשפטים על מנת לייצר תקנה עצמאית בדומה לתקנת ירושלים ותקנת הפריפריה, וכרגע הייתה התנגדות מצד משרד המשפטים.
<איילה מוזס: אנחנו בהחלט נשמח להמשיך וללוות ולסייע ככל שניתן בעזרת שלומית, בעזרת המחלקה למוזיאונים, ונעמוד בקשר רציף.
<איילה מוזס: נשמח לבוא שוב לביקור.
מיכאל מלכיאלי: נמצא פה נציג משרד המשפטים, זו שאלה הכי קשה, למה משרד המשפטים מתנגד לזה?
אברהם נגוסה: משרד התיירות הגעתם.
אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת יואל רוזבוזוב, חבר הוועדה.
אברהם נגוסה: נפנה למשרד התיירות.
אברהם נגוסה: למקום כזה הרבה תיירים מגיעים, נמצא בהר ציון וגם ליד קבר דוד המלך.
אברהם נגוסה: המקום מאוד תרבותי, דתי ורוחני, אלפי אנשים מגיעים למקום הזה.
אברהם נגוסה: אני בטוח שאתם גם שולחים תיירים לשם.
אברהם נגוסה: איך לא חשבתם לממן את זה, ולשדרג את המקום הזה?
אברהם נגוסה: ואיך אתם לא יכולים לממן את הדבר הזה?