GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: אבל אני מתייחס לזה שלמשל באדיס אבבה הזמינו אנשים, אז אנחנו יודעים שזה לפי החלטת הממשלה, סעיף 1.ב שהילדים שנמצאים פה, וההורים יכולים לעלות.
אברהם נגוסה: אז למשל היא דוגמה שהיא אומרת שהיא פה גם כמה ילדים ונכדים, 12 נכדים, והאמא נמצאת שם.
<מולו דמלאו: והסבתא שלי, אמא שלה הייתה בארץ, יש לה שבעה אחים ואחיות.
אברהם נגוסה: הסבתא גם פה?
<מולו דמלאו: הסבתא שלי הייתה בארץ, עכשיו היא לא בחיים.
אברהם נגוסה: היא נפטרה פה.
אברהם נגוסה: השאלה אם היו מזרזים, הייתם מזמינים אותה, והייתם בודקים לפי הקריטריון - - -
<עמוס ארבל: אנחנו מזרזים אדונים.
אברהם נגוסה: להגדלת הצוות באתיופיה.
אברהם נגוסה: אני אראה לך, מאדיס אבבה קיבלתי 62 הורים שהילדים שלהם פה, לא הוזמנו.
<עמוס ארבל: יש עוד מאות שלא הוזמנו.
אברהם נגוסה: אני מדבר על ההורים.
<עמוס ארבל: גם הורים.
<עמוס ארבל: גם נינים, גם מה שאתה רוצה.
אברהם נגוסה: מה שאני אומר, אם היית שולח אפילו את מה שקיבלתם, שבעה עובדים, אפילו את ארבעה.
<עמוס ארבל: אדוני, אם רוצים - - - הועדה בבקשה.
אברהם נגוסה: אני אומר לך שלקח זמן להתחיל לבצע את ההחלטה.
אברהם נגוסה: הבנו את כל הבירוקרטיה, עכשיו התחיל ויש עובדים, אז למה לא מגדילים את הצוות באתיופיה?
<עמוס ארבל: יש שני עובדים באתיופיה.
<עמוס ארבל: כל עובד שאני אשלח - - -
אברהם נגוסה: אחד הגיע ואחד יגיע בשבוע הבא.
<עמוס ארבל: אתה יודע למה הוא מגיע בשבוע הבא?
<עמוס ארבל: כי אמא שלו נפטרה.
<עמוס ארבל: מותר לו לשבת שבעה?
אברהם נגוסה: ואין עובד אחר שאתה יכול לשלוח?
<עמוס ארבל: חבל, לא לכבודו של הצוות שלי ולא לכבודם של האנשים כאן לספר על כל עובד.
<עמוס ארבל: אם מישהו רוצה להחליף אותי, בבקשה.
<עמוס ארבל: תלכו לשר הפנים, שיחליפו אותי, שמישהו יעשה את העבודה הזאת יותר טוב.
<עמוס ארבל: באמת, עם כל הכבוד, צר לי.
<עמוס ארבל: זה כבר עבר את גבול הטעם הטוב, סליחה שאני מתבטא כך.
אברהם נגוסה: אני לא עוסק בהחלפת עובדים.
אברהם נגוסה: אני עוסק בביצוע של החלטת ממשלה.
<עמוס ארבל: אני מבצע את ההחלטה הכי טוב שאני יודע לעשות ולנהל עובדים אני יודע.
<עמוס ארבל: יש לי - - -
אברהם נגוסה: אבל יש עיכובים.
<עמוס ארבל: יש עיכובים, שני עובדים באתיופיה מבצעים את זה.
<עמוס ארבל: כל עובד שאני אשלח מהארץ על חשבון השבעה, העבודה פה לא תתבצע טוב.
<עמוס ארבל: צריך להבין את התהליך.
<עמוס ארבל: פה בודקים את התיק, לא באתיופיה.
<עמוס ארבל: פה מעלים ל אתיופיה את אלה שיש רלבנטיות לבדיקה שלהם באתיופיה, ורק לאחר מכן בודקים שם.
<עמוס ארבל: אני אשלח את כל השבעה לאתיופיה, אף אחד לא יבדוק פה בארץ.
אברהם נגוסה: אז תשים שם שלושה-ארבעה, את היתר תשים פה.
אברהם נגוסה: יש לך גם עובדים אחרים, לא רק שבע.
אברהם נגוסה: אם אנחנו רוצים באמת לזרז - - -
<עמוס ארבל: אני רוצה לזרז.
<עמוס ארבל: חבל, באמת, הסברתי הכי טוב שאני יודע להסביר.
אברהם נגוסה: לא השתכנעתי ולא קיבלתי את ההסבר.
מאיר כהן: אתה לא צריך לכעוס.
מאיר כהן: ועדת הכנסת, חבר כנסת מותר לו ומותר לנו לשאול אותך מה אתה עושה בכדי לזרז את ההליך.
מאיר כהן: אנחנו לא רוצים לנהל במקומך, לכן שאלתי על המעכבים.
מאיר כהן: אם אתה חושב שארבעה או חמישה חבר'ה באתיופיה, אם אתה חושב שעוד תוספת של כח אדם תעזור לך, עוד שני אנשים שתכשיר אותם, יוכלו שם להגיע ליותר אנשים, זה דבר שאנחנו רוצים לשמוע.
<עמוס ארבל: אמרתי בפתיחה, אדוני היושב ראש, יהיו מחר בבוקר עוד עשרה עובדים - - -
מאיר כהן: שום דבר לא ישתנה.
<עמוס ארבל: בוודאי שישתנה.
<עמוס ארבל: ה-600 הנותרים, אני לא אחכה עד דצמבר, אני מניח שבספטמבר כבר כל ה-600 יוכלו להיות פה.
<עמוס ארבל: בוודאי שכן.
<עמוס ארבל: חד משמעי.
מאיר כהן: אז זה פותח לנו פתח.
<עמוס ארבל: בדרישה שלנו לשבעה עובדים הייתה ש-1,300 זה עד סוף השנה.
<עמוס ארבל: ואני חושב שאנחנו נעמוד בזה.
<עמוס ארבל: התחלנו מאוחר, בסוף פברואר.
<עמוס ארבל: לא כך תכננו, חשבנו שבנובמבר כבר נתחיל, מכל מיני סיבות לא התחלנו, זה לא חשוב כרגע.
<עמוס ארבל: התחלנו בארבעה חודשים מאוחר יותר.
<עמוס ארבל: אבל אנחנו עושים עם יתרת השנה שנשארת, לעשות הכל כדי להביא את ה-1,300 האלה לכאן.
<עמוס ארבל: נעשה את הכל.
מאיר כהן: טוב.
מאיר כהן: יש פה התחייבות שהיא התחייבות, - - - לכבד אותה.
אברהם נגוסה: אני רוצה להודות גם למשרד החוץ, באמת פתרו לנו את הבעיה.
אברהם נגוסה: אנחנו עכשיו בדיון אחר ולא בדיון - - -
<יהודה שרף: מגיעה להם הרבה תודה על העזרה ועל שיתוף הפעולה, למשרד החוץ.
אברהם נגוסה: אתם רוצים להגיב?
<קריאה: אנחנו עומדים לרשותכם, לצידם של כל הגורמים שפועלים בשטח על פי המנדט שלנו, סיפקנו את הסחורה מבחינתנו.
מאיר כהן: כשאתה אומר "סיפקנו את הסחורה" זה הכשרתם את המבנים - - -
<קריאה: מבחינתנו, מבחינת המנדט שלנו, כל מה שקשור למתחם השגרירות.
מאיר כהן: בדיוק, על זה אני מדבר.
מאיר כהן: המתחם עובד?
<קריאה: כן .
<קריאה: בהחלט.
מאיר כהן: מצוין.
<קריאה: אנחנו עובדים איתם יד ביד.
<קריאה: גם עם רשות האוכלוסין וההגירה וגם עם הסוכנות.
מאיר כהן: כשאנחנו נסענו לשם המתחם היה - - -
<יהודה שרף: הבעיה נפתרה בעזרתם, הם גילו גמישות.
מאיר כהן: בלי קרוואנים.
<יהודה שרף: הבעיה נפתרה, הם גילו גמישות ופתיחות, הם חשבו מחוץ לקופסה, וכל הכבוד למשרד החוץ.
אברהם נגוסה: ועל זה באמת תודה.
<קריאה: השם שלי - - - הילדה שלי 34 שנים שם בגונדר, התיק שלי - - - אף אחד לא מקבל אותי.
<קריאה: אני במוסד של - - - עבדתי הרבה, - - - שלי אפילו.
<קריאה: שני הילדים שלי, עם מוסד של ישראל להעביר אנשים, עבדתי הרבה שנים.
אברהם נגוסה: של אסירי ציון?
<קריאה: עבדתי בזה.
<קריאה: שני הילדים שלי בקבע.
<קריאה: אני גם בצבא 28 שנים.
<קריאה: הילדים שלי תביאו לי בבקשה אני אומר להם, 34 שנים.
<קריאה: הילדה שלי בוכה, היא לבד.
<קריאה: אני מתקשר למשרד הפנים, מהאוזן שלי סוגרים.
<קריאה: מה אפשר לעשות?
<קריאה: אפילו בסודן בגיל 20, בגיל 30 העברתי אנשים, אפילו עם רשימה, אנשים, נתפסתי עם כסף, נכנסתי לכלא.
<קריאה: מהכלא האחרון שברחתי בלילה.
<קריאה: עליתי לארץ.
<קריאה: להם תמיד אני - - - למה הילדה שלי שם סובלת?
<קריאה: אני לא מבין.
<קריאה: משרד הפנים לא ככה עובדים, למה בנאדם יש לו בעיות, מתקשר טלפון מהאוזן סוגרים.
<קריאה: מהאוזן, סוגרים.
<קריאה: דווקא יש אחת עובדת כאן, עד 120.
אברהם נגוסה: אבל זה פה, לא במשרד הפנים.
<קריאה: הוא מרים טלפון, בעיות שלי אני הסברתי לו.
<קריאה: עד עכשיו אני בצבא, לא נותנים אישור ללכת.
<קריאה: בשביל זה באתי, אני מבקש מכם שתביאו את הילדה שלי בבקשה.
<מולו דמלאו: שיהיה לנו לאיפה לפנות ולאיפה ללכת להוציא את הכאבים שלנו שלא מעלים את המשפחה שלנו, מה הסיבה.
<מולו דמלאו: לדבר מול האנשים, אין לנו מקום לאן לבכות, אין לנו מקום לאן ללכת, למי לפנות.
<מולו דמלאו: ואנחנו יושבות בבית, אני יושבת בבית ואני אמא לארבעה, מאוד קשה לי לסחוב את זה, 12 שנים אני בארץ ובלי אימא שלי, זה מאוד קשה לי, אני רוצה שיהיה לי לפחות מענה טלפוני.
<מולו דמלאו: "אמא שלך ככה וככה", זו הסיבה שלא מעלים אותה, או שהעלייה שלה מתעכבת, מה הסיבה שלא מעלים אותה?
<מולו דמלאו: שיהיה מקום שיהיה למי לפנות, ללכת.
<מולו דמלאו: אין לנו מקום ללכת, אין לנו מקום לאן להתקשר, זה מאוד כואב ומאוד קשה לסחוב.
<מולו דמלאו: הרבה אנשים - - - למקום מקום אחר.
<מולו דמלאו: אני מוכרחה שיהיה, אני חושבת שתפתרו לנו את הבעיה, לפחות שימצאו לנו מקום לאן לפנות, למי ללכת, למי להתקשר.
אברהם נגוסה: ניתן גם למישהו אחר.
<קריאה: זאת אמא שלי, יש לי שתי אחיות באתיופיה.
<קריאה: כבר 12 שנים מחכים, ממלאים טפסים, שולחים, הכל.
<קריאה: אמא שלי הולכת למשרד הפנים, אומרים לנו "לא פה, בירושלים", באים לירושלים "לא פה, במשרד הפנים".
<קריאה: אין מענה, אין שום דבר.
<קריאה: באמת כמו שהיא אמרה.
<קריאה: למה אני צריכה לחזור הביתה, לראות את הסבל של אמא שלי ושל אבא שלי?
<קריאה: אני משרתת את המדינה, קרבית, לוחמת, וגאה להיות לוחמת, אבל למה אני צריכה לראות את הסבל של ההורים שלי?
<קריאה: 12 שנים, אחיות שלי, אני מתגעגעת אליהם, אני רוצה לראות.
<קריאה: הוא אומר שהם הולכים לשלושה חודשים ומתנתקים מהמשפחה.
<קריאה: ומה אני אגיד?
<קריאה: 12 שנים לא ראיתי את האחיות שלי, ההורים שלי לא ראו את הילדים שלהם 12 שנים, מה הם יגידו?
<קריאה: אתה אומר ששנתיים כבר יש אישור מהממשלה, נכון?
<קריאה: רק 700 נפש אישור?
<קריאה: זה לא הגיוני בכלל.
<קריאה: איך אתה מסביר את זה?
אברהם נגוסה: התחילו בפברואר.
<קריאה: התחילו, נכון, כמה צריך להעלות, 1,300?
<קריאה: ועד עכשיו כמה אישרו?
<קריאה: לא העלו 700 איש.
<קריאה: אישרו 700 איש.
<קריאה: וכמה העלו?
<קריאה: אפילו לא הגיעו 500.
אברהם נגוסה: 390 כולל מחר.
<קריאה: בהתחלה הוא אמר 500 כולל מחר ועכשיו אמר 390.
<קריאה: איפה זה הגיוני?
<קריאה: למה כולם פה?
<קריאה: למה כל לילה אמא שלי צריכה לסבול?
מאיר כהן: חשוב מאוד שאנחנו נגיד, מאוד מרגש, גם את והגברת.
מאיר כהן: אתם נמצאים במקום שחושב בדיוק כמוכם.
מאיר כהן: אנחנו מוכנים לשמוע את מה שאתן אומרות.
מאיר כהן: אני חייב להגיד שגם היושב ראש הדביק אותנו בדבר הזה של לעשות הכל בכדי להביא לא 1,300.
מאיר כהן: כל מי שראיתי בגונדר צריך להגיע לכאן.
<קריאה: כל יהודי צריך להעלות לפה.
מאיר כהן: שניה.
מאיר כהן: וכל מי שראיתי באדיס צריך לעלות לכאן.
מאיר כהן: גם היושב ראש וגם אני, וגם אלי אלאלוף, וגם דוד ביטן וגם דודי אמסלם וגם רויטל, כל חברי הכנסת, אנחנו מסכימים איתך לגמרי.
מאיר כהן: אנחנו מנהלים מלחמה מול הממשלה, אני עולה לתקשורת, הוא עולה לתקשורת, אנחנו כותבים כתבות בעיתונים.
מאיר כהן: כי אני מבחינתי, אני לא מסתפק ב-1,300 האלה, ויש לי ויכוח גם בתוך הקהילה שלכם.
<קריאה: אבל בסדר, אמרתם שעד עכשיו יעלו 1,300.
מאיר כהן: לכן אנחנו מדברים מהגרון שלך.
מאיר כהן: אנחנו לא חושבים אחרת.
מאיר כהן: הנה יושב כאן האדון ממשרד הפנים ויושב כאן האדון מהסוכנות היהודית שעושים כמיטב יכולתם, ובכל זאת אנחנו לוחצים אותם, כי לנו ברור מה שלך ברור.
<קריאה: ועד עכשיו יש רק עליה מגונדר.
<קריאה: אין עליה מאדיס.
מאיר כהן: את צודקת מיליון אחוז.
מאיר כהן: אנחנו ביחד איתך, אגב, היו אצלי חבר'ה מחטיבה 35 של הצנחנים שגם המשפחות שלהם שם.
מאיר כהן: אני רוצה, ואני מבקש מהיושב ראש שבפעם הבאה הכינוס שיהיה, יהיה עם כל לובשי המדים, כי אני רוצה שהממשלה תדע שיש פה חיילים בצבא שמסכנים כל יום את החיים שלהם.
מאיר כהן: ולא שאני מזלזל, אני מכבד את מי שנמצא כאן, אבל אני רוצה לראות את כל הילדים כולל החיילים בגולני ובצנחנים וגבעתי שנלחמים ונמצאים על הגבול, ומרגישים את מה שאת מרגישה.
מאיר כהן: כי זה באמת זועק לשמיים.
מאיר כהן: מספר לי חייל בחטיבה 35, ב-202, אומר לי "אני עברתי את צוק איתן והאחים שלי נמצאים שם" אנחנו איתך, אבל צריך רק להעריך גם את היושב ראש על מה שהוא עושה, הוא כל היום מתעסק עם זה, ייאמר לזכותו.
מאיר כהן: ואני לא במפלגה שלו.
מאיר כהן: אבל אני אומר את זה לכבודו.
מאיר כהן: ויש אנשים שעושים כמיטב יכולתם.
מאיר כהן: לא מספיק, את צודקת, אבל הטענות האלה צריכות לבוא לשולחן הממשלה.
מאיר כהן: ואנחנו מתכוונים עוד פעם לפגוש את שר הפנים וללכת ולפגוש את ראש הממשלה, והוא פוגש את ראש הממשלה כל שבוע, כי צריכה להתקבל החלטה להפסיק עם הבושה הזאת.
מאיר כהן: לא 1,300, כל מי שנמצא שם צריך לעלות.
מאיר כהן: לא אמרו להפסיק את העלייה ממרוקו ולא מארצות הברית.
מאיר כהן: כל עוד שיש יהודים, צריך להביא אותם.
<קריאה: אני מעריכה את העבודה שלכם - - -
מאיר כהן: לא, לא - - -
אברהם נגוסה: רגע, זה לא ויכוח.
<קריאה: יש לי מה להגיד אבל.
אברהם נגוסה: אבל אמרת.
<קריאה: עד עכשיו כל מה שהוא אמר, עד מה שאמרו, ומי מבטיח שתוך הזמן שהוא אמר, תוך חצי שנה - - -
מאיר כהן: אומר פה נציג משרד הפנים, ואת יודעת מה, אני מאמין לו.
מאיר כהן: אומר פה נציג משרד הפנים "אני אתן את נשמתי כדי שעד סוף השנה אני אביא את האנשים".
מאיר כהן: לא בכדי אני לחצתי אותו.
מאיר כהן: יש כאן אנשי משרד החוץ שעושים כמיטב יכולתם.
מאיר כהן: אנחנו צריכים במקום לריב עם המערכת, לנסות לייעל את המערכת הזאת, כי אנחנו רוצים לראות את האנשים כאן.
מאיר כהן: אם אנחנו נבוא ונתחיל לריב עם המערכת, מה יצא מזה?
מאיר כהן: לא איתם צריך, הם מבצעים מדיניות.
מאיר כהן: לא איתם צריך לריב.
מאיר כהן: צריך לריב עם הממשלה שתקבל החלטה.
<קריאה: הם קיבלו כבר את ההחלטה.
מאיר כהן: קיבלו החלטה של 1,300.
מאיר כהן: אני יכול להגיד לך שיש שם 6,000.
מאיר כהן: אז מה אנחנו עושים עכשיו?
מאיר כהן: מה הוא עושה?
מאיר כהן: שברגע שייגמרו ה-1,300, מיד תתקבל החלטה לעוד 1,300.
מאיר כהן: כי אחרת גם כשיביאו את כל ה-1,300 עדיין האולם יהיה מלא, כי יש עוד אנשים שהאחים שלהם שם.
<קריאה: אבל שיעמדו קודם במספר הזה.
מאיר כהן: הם עומדים.
מאיר כהן: אנחנו עושים הכל שהם יעמדו.
אברהם נגוסה: - - - בבקשה.
אברהם נגוסה: 18 שנים הוא לא ראה את הבת שלו.
אברהם נגוסה: הוא בא יחד עם תשעה ילדים ובת אחת נשארה שם.
אברהם נגוסה: הוא עלה עם תשע מילדיו, והבת שלו 18 שנים היא תקועה שם.
אברהם נגוסה: הוא לא ראה את הבת שלו.
אברהם נגוסה: כשהיינו בביקור ראיינו אותה, והיה אפילו וידאו שהיא הצטלמה איתנו שם בגונדר, והיא נשארה לבד שם.
אברהם נגוסה: לפחות למיטב ידיעתי החלטת הממשלה לתת פתרון לדברים האלה של אלה שנשארו לבד שם.
אברהם נגוסה: מה שהוא אומר שאשתו, בגלל הגעגוע והבכי על הבת שלה, היא הפכה להיות חולה והיא נמצאת עכשיו בבית אבות מאושפזת.
אברהם נגוסה: וקשה להם מאוד שהבת שלהם נשארה שם עם הילדים שלה.
אברהם נגוסה: הוא אומר שאין קבלת קהל במשרד הפנים ואין מי שמסביר.
מאיר כהן: אגב, זה חוזר על עצמו, החוסר נגישות.
<עמוס ארבל: לא ניתן ליצור - - -קבלת קהל.
<עמוס ארבל: לא נכון גם בחלק המקצועי, כי אנחנו נבזבז את כל הזמן, לא שנבזבז, אבל המשאבים שלנו ילכו לטובת מענה לציבור מתוך 9,000 יש הרבה יותר מ-9,000, הפוטנציאל שהוגש הוא 9,000 אבל יש בסביבות 20,000 נפשות שחושבים שהם זכאים.
<עמוס ארבל: אין ספק שכל מקרה כאן הוא מקרה 100 אחוז והוא - - - אי אפשר לגעת בכולם.
<עמוס ארבל: אנחנו יכולים לגעת בכל יום בכמויות הפניות שאנחנו מטפלים בהם.
<עמוס ארבל: אני לא יכול לתת מענה טלפוני - - -
מאיר כהן: זאת אומרת אתם מתייחסים רק לפניות שהן בכתב.
<עמוס ארבל: ראשית רק בכתב.
<עמוס ארבל: וכל הפניות שמבחינתנו, בסביבות 5,000 בקשות שכאלה, כפול 4 ממוצע במשפחה, זה בסביבות 20,000 בקשות.
<עמוס ארבל: אנחנו מתייחסים לפוטנציאל שהוגש בהחלטת הממשלה הזו ובודקים בקשה-בקשה.
מאיר כהן: כל מי שממלא טופס הוא מגיע אליכם ואתם בודקים.
מאיר כהן: עם קריטריון מאוד ברור, שאין מקום - - -
<עמוס ארבל: לפי החלטת הממשלה.
<עמוס ארבל: נכון להיום כבר עברנו את המחלוקות, הבנו את הכל, סידרנו את הכל עם משרד רוה"מ.
<עמוס ארבל: אין ספק שיכול להיות שחלק גדול מהפניות כאן, ואני לא יכול לבדוק אותן כאן, נמצאות באיזה שהוא קלסר באיזה שהוא מקום שעדיין לא הגענו אליו.
<עמוס ארבל: אמרתי, בדקנו נאמר 2,000, אבל יש עוד 18,000 שעוד לא בדקנו.
<עמוס ארבל: מתוך ה-2,000 הבאנו 700, צריך להבין שזה הקצב וזו היכולת לעשות את זה.
<עמוס ארבל: נתחיל לתת מענה ונתחיל לקבל אנשים, ובצדק, אני לא אומר שלא, בצדק יבואו אלינו וירצו לדעת מה קורה עם הפניה שלו, עם הבקשה שלו, עם הבן שלו, עם הבת שלו, עם אחיו ואבא שלו, זה זמן שילך עבורם ולא נשב ונתעסק בבדיקת הזכאות של אותה פניה ולתת אישור לאתיופיה להביא אותו.
מאיר כהן: כמה לוקח טופס כזה להיבדק מקסימום?
<עמוס ארבל: אני אומר באמת, במלוא הכנות, יש תיקים שלוקחים לנו אפילו חצי יום לבדוק אותו.
<עמוס ארבל: תיק אחד, משפחה אחת.
<עמוס ארבל: מאוד מורכב, מאוד מסובך, אין תיעוד מאתיופיה.
מאיר כהן: וזה הצלבה מול חומר מאתיופיה.
<עמוס ארבל: מול בני המשפחה פה בארץ, מול ראיונות שאנחנו עושים, מול הצלבה מאתיופיה, מול הרקע התרבותי ומקום הלידה וכל מה שהחבר'ה שלנו מבינים את ההיסטוריה ואת השושלת.
<עמוס ארבל: לא סתם בונים עץ משפחתי של 8, 10 דורות אחורה, עד כמה שניתן, מהזיכרון של אנשים.
<עמוס ארבל: אין לנו תיקים עם תעודות לידה מסודרות, שאתה יכול לראות אבא, אמא, ילד, נגמר העניין.
<עמוס ארבל: אבל זה לא המצב.
<עמוס ארבל: המצב הוא הרבה הרבה ידע מצטבר של האנשים שלנו ועל סמך הראיונות ועל סמך מה שיש שם.
<עמוס ארבל: ולצערנו הרב, וזו הזדמנות גם להגיד שיש לנו מקרים, גם מהמשפחות האלה שבאו לכאן, משפחות שהעלו ילדים שהם לא הילדים שלהם.
<עמוס ארבל: וזה נורא ואיום.
<עמוס ארבל: או בני משפחה שהביאו בני משפחה אחרים שלא קשורים למשפחה.
<עמוס ארבל: יש פה גם רמאויות, יש פה גם מקרים, נכון שבודדים, אני לא רוצה חלילה להכתים עדה שלמה, אבל יש מקרים שצריך מאוד מאוד להיזהר ולבדוק.
<עמוס ארבל: דיני הנפשות האלה הם לשני הצדדים.
<עמוס ארבל: אנחנו לא רוצים להביא אנשים שהמדינה לא התכוונה להביא, נכון?
מאיר כהן: לגמרי.
<עמוס ארבל: בוודאות.
אברהם נגוסה: אין מחלוקת על זה.
<עמוס ארבל: אבל בשביל לעשות את זה טוב, צריך לבדוק את זה חזק, צריך לבדוק את זה עד הסוף.
<עמוס ארבל: אי אפשר לחפף ולהגיד "יאללה, תביאו.
<עמוס ארבל: העיקר תביאו".
<עמוס ארבל: כי בסוף אנחנו חותמים על כל החלטה כזאת.
<עמוס ארבל: וברגע שהם כאן, אחרי זה אי אפשר להחזיר אותם בחזרה.
<עמוס ארבל: ואין כוונה כזאת.
<עמוס ארבל: יש לנו מקרה כזה בצפת.
מאיר כהן: מה המקרה?
<עמוס ארבל: שיש שבעה ילדים, שמונה ילדים של משפחה אחת, ושני הילדים בתוכה הם לא בני המשפחה, לא של המשפחה.
<יהודה שרף: והם צעירים.
<יהודה שרף: היום הם צעירים, הם באו בגיל קטין והיום הם בגירים ומאוד מאוד צעירים.
אברהם נגוסה: מתי הם הגיעו?
מאיר כהן: והמשפחה מתנכלת?
<עמוס ארבל: לא משנה, בואו לא ניכנס לסיפור.
<עמוס ארבל: יש שם סיפור עדין ורגיש, לא משנה.
<עמוס ארבל: בואו תעזבו את זה.
<עמוס ארבל: אני אמרתי את זה בהקשר של הזהירות המתחייבת.
מאיר כהן: דבר אחד אני מסכים איתך, שהקהילה כן צריכה לדעת ממקרים כאלה ולהוקיע אותם כי זה מכתים קהילה שלמה.
<עמוס ארבל: אני מתייחס לזה כמקרה - - -
אברהם נגוסה: אנחנו בעד בדיקות, אנחנו לא אמרנו שלא תבדקו.
<עמוס ארבל: חס ושלום, לא אמרתי.
<עמוס ארבל: רק אמרתי לנו, כאנשי רשות אוכלוסין, ובכלל, כל מי שעוסק בזה, צריך לבדוק לעומק חזק, ולהיות בטוח במאת האחוזים שההחלטה תהיה טובה והחלטה נכונה.
<עמוס ארבל: יש פה הרבה רגישות.
<עמוס ארבל: לטובת הקהילה ולטובת המדינה.
מאיר כהן: אני מצטער יש לי עוד פגישה.
אברהם נגוסה: בבקשה - - -
<מנטפרדו דללה: יש לי אחיות באדיס אבבה שמחכות יותר מ-18 שנים, יש לי אבא בן 94, שמחכה לראות אותן.
<מנטפרדו דללה: יש לו דימום במוח, הוא מחכה למות.
<מנטפרדו דללה: בבקשה תעזרו לו לראות אותן.
<עמוס ארבל: זה המקרה הזה שהגישו?
<קריאה: זה - - -
אברהם נגוסה: הוא גוסס ממש.
<מנטפרדו דללה: הוא ממש, תתנו לו לראות אותן, ואחרי זה אם ימות, כבר אני לא אצטער על זה.
<מנטפרדו דללה: אם הוא ימות, זה - - - לכל החיים שלי, לא לי רק.
<מנטפרדו דללה: לילדים שלי.
<מנטפרדו דללה: זה ממש קשה.
<מנטפרדו דללה: בבקשה תעזרו לאבא שלי, שהוא מחכה יום שעה דקה למות.
<עמוס ארבל: אדוני יש לי בקשה.
<עמוס ארבל: זה באמת קורע לב כל המקרים האלה, אין לי יכולת לבדוק פה אף מקרה, מן הסתם.
<עמוס ארבל: אם גם הייתי יכול לא הייתי נותן פה תשובה לאף אחד מצנעת הפרט והמקרים האישיים, כל משפחה זה לא מעניין - - -
אברהם נגוסה: הם שמעו שיש דיון.
<עמוס ארבל: אני רוצה לעזור, אני פה ממקום של לנסות לקדם.
<עמוס ארבל: אם אפשר, שמזכירות הועדה ירכזו את השמות של האנשים שנמצאים.
<עמוס ארבל: אני לא צריך יותר מדי, רק מספר זהות שלה, שם ומשפחה, לא צריך כתובת, לא טלפון, לא שום דבר, אנחנו נדע להגיע לכל המקומות האלה, ושם בני המשפחה שבקרבה משפחתית, לגביה שתרשום שם של אחותה.
<מנטפרדו דללה: אין לנו בכלל למי לפנות.
<עמוס ארבל: אני רוצה לעזור.
<עמוס ארבל: תרשום לי רק את השמות, על מי מדובר.
<עמוס ארבל: האחות קוראים לה כך, לא משנה מה השמות.
<עמוס ארבל: שלה, של כל מי שרוצה - - - אני מתחייב לקחת את הרשימה הזאת ולהעלות אותה בסדר העדיפות על מנת לבדוק.
אברהם נגוסה: צ'נה מנגיסטו בבקשה.
<צ'נה מנגיסטו: אין לי עברית טובה, אני אדבר באמהרית ומבקש שיתרגמו אותי.
<צ'נה מנגיסטו: (מדבר באמהרית)
אברהם נגוסה: (מדבר באמהרית) אני אתרגם לפרוטוקול.
אברהם נגוסה: הבקשה שלו שההורים שלו והאחים שלו, יש לו משפחה באדיס ויש לו משפחה בגונדר.
אברהם נגוסה: הוא הגיש את הבקשה, קיבל על זה מכתב, אבל כשהם התקשרו אליו, ולמה לא ענית?
אברהם נגוסה: התחילו לדבר והפסיק ואחר כך אין קשר.
אברהם נגוסה: עם משרד הפנים אני מתכוון.
<עמוס ארבל: אני לא יודע לענות על המקרים האלה, חבל.
<עמוס ארבל: אנחנו מתקשרים לכל פניה כמעט שאנחנו בודקים.
<עמוס ארבל: לבני המשפחה פה בישראל, לדעת קודם אם הוא באדיס או בגונדר, דבר שני כדי להשלים עוד פרטים ולהשלים עוד נתונים מהבקשות שהגישו ב-2014, 2013.
<עמוס ארבל: זה חשוב גם לנו, ולהתקדם עם זה קדימה.
<עמוס ארבל: להגיד עכשיו על הפניה הזאת למה התנתק הטלפון, מי התקשר, מתי התקשר, זה לא מביא לשום מקום.
<קריאה: (מדברת באמהרית)
אברהם נגוסה: אני אתרגם את זה.
אברהם נגוסה: לפני ארבע שנים הוא היה בסודן, חזר לאתיופיה.
אברהם נגוסה: משם עבר את כל הבדיקות, קיבל אישור וצילמו אותו לצורך עליה.
אברהם נגוסה: כמה ימים לפני עלייתו עצרו את העלייה לפני ארבע שנים והוא תקוע שם, באדיס.
<קריאה: אני רוצה להגיד כמה מילים.
<קריאה: קודם כל שלום לכולם.
<קריאה: גם מסרתי לכל אחד מכתב, לא קיבלה את החלטת הממשלה.
<קריאה: כשהבנתי מה שאני שמעתי, גם מה שידעתי, לא בעיה של משרד הפנים, בעיה של ראש הממשלה.
<קריאה: אנחנו צריכים להתווכח עם ההחלטה של ראש הממשלה.
<קריאה: למה לא - - - את הדרך הזאת.
<קריאה: למה לא עוזרים לנו?
<קריאה: אני לא - - -שום דבר ממה שאמרתם על משרד הפנים, זה בעיה של ראש הממשלה.
<קריאה: כל הילדים - - - פה בישראל.
<קריאה: למה לא עוזרים?
<קריאה: זה לא משהו כמו כסף או אוכל.
<קריאה: כמו הולנד, ומשהו, למה לא מביאים לנו?
<קריאה: אני מדבר על זה.
אברהם נגוסה: מה שאתה אומר שהבעיה היא החלטת הממשלה, שהגבילה למספר של 1,300.
אברהם נגוסה: אז אם לא הייתה הגבלה של 1,300 היה מגיע לכולם, כל אלה שהילדים שלהם, האחים שלהם וההורים שלהם נשארו שם.
אברהם נגוסה: והבעיה זה בגלל הגבלה של המספר.
אברהם נגוסה: זה כל הוויכוח.
אברהם נגוסה: שמעת קודם את חבר הכנסת מאיר כהן שאמר שאנחנו מתווכחים כל הזמן להמשיך אחרי 1,300.
אברהם נגוסה: אף אחד לא מסכים לזה, אף אחד לא מקבל את זה, אבל זה שמעלים 1,300 זה יותר טוב מכלום.
<קריאה: זה בעיה.
<קריאה: זה בעיה גדולה.
<קריאה: זה משהו שונה.
אברהם נגוסה: הוא שאל למה רק לנו, העלייה מאתיופיה, קובעים לנו הגבלת מספר.
<עמוס ארבל: אתה יודע לענות לו.
אברהם נגוסה: אנחנו - - - התשובה שלי זה שזה לא היה צריך להיות.
אברהם נגוסה: ואני ממשיך לשנות את המצב.
<יהודה שרף: אנחנו מבצעים, אנחנו לא מחליטים.
אברהם נגוסה: לכן אני לא שואל אתכם.
<עמוס ארבל: אני אענה לו, כאיש מקצוע.
<עמוס ארבל: יש במדינת ישראל חוקים.
<עמוס ארבל: הוא שאל שאלה, ואני חושב שכדאי לעשות סדר בעניין הזה, אחת ולתמיד.
<עמוס ארבל: זה לא עניין של דעות ואמונות.
<עמוס ארבל: זה לא ענין של תפיסות עולם.
<עמוס ארבל: אנחנו כפקידים בממשלה, לא מנהלים את ההנחיות, לא מבצעים את המדיניות שלנו כל אחד על פי מה שמתחשק לו.
<עמוס ארבל: ובעניין הזה ובכלל, בתחום העלייה, יש חוק השבות.
<עמוס ארבל: חוק השבות אומר עד נכד ליהודי זכאי להגיע למדינת ישראל מכל העולם, כולל מאתיופיה, אין מספרים, אין הגבלה, גם יהיה מיליון, גם יהיה 3.
<עמוס ארבל: שיהיה ברור העניין הזה, אף אחד לא עושה טובה לאף אחד.
<עמוס ארבל: לא אנחנו, לא הפוליטיקאים, אף אחד.
<עמוס ארבל: יש חוק שבות, בודק אמא, ילד, נכד, עד שלושה דורות אחורה, זכאים להגיע למדינת ישראל.
<עמוס ארבל: ויש גם עליה על פי חוק השבות מאתיופיה, שהיא לא מוגבלת במספרים.
<עמוס ארבל: כל מה שהוא מעבר לזה, מנין ואחורה יותר, ארבעה דורות, חמישה דורות וכן הלאה, לא זכאי להגיע לישראל מאף מדינה בעולם על פי חוק השבות.
<עמוס ארבל: מאף מדינה.
<עמוס ארבל: לא מרוסיה, לא מצרפת ולא מאמריקה, וגם לא מאתיופיה.
<עמוס ארבל: הקבוצה הזאת שאנחנו מדברים עליה, בהחלטות ממשלה קודמות, מחליטות החלטת ממשלה שהן חריגות או מחריגות את חוק השבות ואומרות "למרות שהוא לא זכאי על פי חוק השבות, אנחנו מאשרים על פי קריטריונים כאלה ואחרים", וזה בדיוק מה שאנחנו עושים עכשיו.
<עמוס ארבל: הייתה החלטת ממשלה ב-2010, ב-1998, ב-2003, ועכשיו גם כן אותו דבר, וצריך לזכור את זה.
<עמוס ארבל: אתיופיה לא מופלית לרעה בחוק השבות, חלילה וחס, אוי ואבוי לנו.
<עמוס ארבל: אין מספרים, אין הגבלה, אין כלום.
<עמוס ארבל: חוק שבות חל גם על אתיופיה, ותבדקו אותנו, אין אחד באתיופיה שרוצה לעלות על פי חוק השבות והוא לא פה.
<עמוס ארבל: כולם באים.
<עמוס ארבל: אני אומר לך על כאיש מקצוע, אני לא בפוליטיקה ולא כלום.
<עמוס ארבל: החלטת ממשלה כזו או אחרת מחר תהיה שונה, תגיד שכל מי שקוראים לו משה הוא יכול לבוא לישראל גם אם הוא לא זכאי על פי חוק השבות, מביאים אותו.
<עמוס ארבל: אין בזה שום בעיה.
<עמוס ארבל: אבל הממשלה צריכה להחליט, זה הכל.
<קריאה: כל האנשים האלה פה אחד, כמו שצריך אנחנו ממשיכים בהחלטה הזאת.
<קריאה: אני - - - לזה.
<קברט ברהנו: (מדבר באמהרית)
אברהם נגוסה: אני אתרגם לפרוטוקול.
אברהם נגוסה: עולה חדש שהגיע בזמן האחרון, קברט ברהנו, דיבר בשם העולים החדשים שהגיעו בזמן האחרון שנמצאים במרכז קליטה צפת.
אברהם נגוסה: הוא דיבר על הבעיות ועל הסבל של כל הקהילה, שנמצאת באדיס אבבה וגם בגונדר.
אברהם נגוסה: הוא תיאר את המצב היום באדיס ובגונדר, הקהילה נמצאת במצב קשה ביותר.
אברהם נגוסה: האמא שאין לה חלב, מסתכלת למטה, שאין לה חלב להניק את התינוק, והתינוק לא מוצא חלב מהאם והוא מסתכל עליה למעלה.
אברהם נגוסה: זה המצב שהקהילה נמצאת היום.
אברהם נגוסה: הוא אומר שאם כולנו לא נשלב ידיים ונעשה הכל כדי להציל אותם, פשוט שאדם שיש לו לב לא יכול להיות אטום במצב הזה.
אברהם נגוסה: אנחנו הגענו, קיבלתם אותנו, קיבלנו שירות טוב, קיבלתם אותנו, אבל הגוף פה, אנחנו נמצאים שם כי המשפחה שלנו נשארה שם.
אברהם נגוסה: צריך להביא את כולם ולאחד את המשפחות.
אברהם נגוסה: הוא אמר שיש בעיה גם שאנשים אחרי שאושרו, אפילו אחרי שעשו חיסונים משאירים אותם שם.
אברהם נגוסה: רגע, הנה הוא אומר ששבעה אחים פה, והילדים שלה פה, והיא סיימה את כל התהליך איתנו, חיסון, ברגע האחרון אמרו לה "את לא עולה".
<קריאה: אנחנו הילדות שלה.
<קריאה: היא אמא שלי.
<יהודה שרף: מתי אמרו לה את זה?
<יהודה שרף: עכשיו אמרו לאמא שלך?
<קריאה: לפני - - -
<יהודה שרף: ענית את התשובה.
<יהודה שרף: ב-2004.
<עמוס ארבל: אדוני היושב ראש, האינטרס שלנו של כל אחד - - -
<קריאה: כבוד היושב ראש דוקטור אברהם נגוסה, נציג של הסוכנות היהודית, נציג של - - - יש בעיה במנהל האוכלוסין, שאני פעיל העדה, עם דוקטור אברהם היינו הולכים ביחד לפני 13 שנה, אז עכשיו, אנחנו משפחת אייאסו, זה סבא שלי, הילדים של הדוד שלי נשארו.
<קריאה: דוד שלי טעה והביא ילדים אחרים, במבצע שלמה, אחר כך כשהיה עשה טעות, היה שר הקליטה - - - אצלו הגענו ושר העלייה והקליטה הייתה נעמי בלומנטל.
אברהם נגוסה: לא, היא הייתה יושבת ראש ועדת עליה וקליטה.
<קריאה: ואחר כך כשהיה מנהל האוכלוסין הרצל, הייתה נציגה בתיה.
<קריאה: הדוד שלי טעה והביא ילדים אחרים.
<קריאה: אחר כך הוא ביקש סליחה, המדינה, שר הקליטה, משרד ראש הממשלה, הילדים שלו - - - לעליה.
<קריאה: אחר כך בזמן שהייתה נציגה שאישרה לילדים שלו לעלות.
<קריאה: בגלל הבנאדם שעשה טעות, הוא משלם כרטיס טיסה לילדים שלו.
<קריאה: הילדים שלו, המשפחה שלהם עשתה טעות, הילדים - - - בגלל שאבא שלהם עשה טעות.
אברהם נגוסה: משה, פנית עם זה למשרד הפנים?
אברהם נגוסה: עדיף שתפנה למשרד הפנים, לקצר את זה.
<קריאה: אני פונה למשרד הפנים.
<קריאה: אין קבלת קהל.
<קריאה: בזמן שהייתה בתיה כרמל הייתה מקבלת אותנו.
אברהם נגוסה: האם מילאתם טופס?
<קריאה: יש החלטה.
<קריאה: אני רוצה - - - אני מבקש בבקשה ש - - -
<קריאה: (מדברת באמהרית) אנחנו סובלים.
<קריאה: אח שלי נפטר בדרך.
<קריאה: סובלים, אין כלום.
<קריאה: אבא שלי נשאר, אח שלי נשאר, אין לי כלום, רק נשאר בגונדר.
<קריאה: אין לי משפחה פה.
<קריאה: אני צריכה להעלות את אבא שלי, אני מבקשת ממשרד הפנים.
<קריאה: אבא, אחות, אח שלי, אני מבקשת ממשרד הפנים, גם מדוקטור אברהם, אם אפשר להוסיף עובדים, הוא מבקש עובדים אני שמעתי עכשיו.