GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אחמד חליחל: אני יודע שישאלו למה אנחנו משתמשים אבל לפעמים אנחנו צריכים להחליט החלטות ואנחנו מציגים את הנתונים האלה.
<אחמד חליחל: כפי שרואים, אפשר לראות שהדור השני כמעט כולו צעיר, כמעט ואין מעל גיל 65 אלא כולם צעירים מאוד, והדור הראשון, אלה שהגיעו מאתיופיה, הם בכל הגילים וכמעט ואין לנו ביניהם אנשים צעירים.
<אחמד חליחל: אם נסתכל היכן גרים האתיופים, חשוב להדגיש את זה, בעצם האתיופים מרוכזים במקומות מסוימים בתוך המדינה.
<אחמד חליחל: 75 אחוזים מהקהילה האתיופית בישראל גרה ב-22 ישובים.
<אחמד חליחל: אם נשווה את זה לסך כל האוכלוסייה, זה פחות מחמישים אחוזים.
<אחמד חליחל: זה בעיקר בישובים הגדולים ולא בישובים הקטנים.
<אחמד חליחל: הם מרוכזים בכמה ישובים.
<אחמד חליחל: כעשרה אחוזים בנתניה, בראשון לציון, בבאר שבע וכולי.
<אחמד חליחל: מבחינת משקי בית, יש 35 אלף משקי בית אתיופים.
<אחמד חליחל: גודל משק בית הוא ארבע נפשות שהוא קצת גדול ממשק הבית במשפחה היהודית הרגילה למרות שיעור הפריון בקרב האתיופים קצת יותר נמוך מאשר בקרב סך כל היהודים.
<אחמד חליחל: זאת כנראה תוצאה של הרגלי המגורים של כמה דורות יחד בבית.
<אחמד חליחל: יש פחות משקי בית של זוגות לא יהודים בקרב אתיופים וזה מביא גם את הצד השני שהוא יותר משפחות חד הוריות.
<אחמד חליחל: בקרב עולי אתיופיה שיעור הגירושין הוא יותר גבוה בכמה אחוזים השיעור הכולל באוכלוסייה.
<אחמד חליחל: אני מציג כאן נתונים על העוני.
<אחמד חליחל: העוני הוא אחוז המשפחות שנמצאות מתחת לקו העוני.
<אחמד חליחל: אם נסתכל על סך כל האוכלוסייה בישראל, אנחנו נמצא לאורך כל השנים, בעשר השנים האחרונות, שאחוז העניים הוא סביב העשרים אחוזים.
<אחמד חליחל: אם נסתכל על אוכלוסיית יוצאי אתיופיה, אנחנו רואים שיעורי עוני מאוד מאוד גבוהים לפני כעשור, יותר מ-55 אחוזים עניים, אבל האחוזים האלה קטנו עם הזמן והגענו לסדר גודל של 30-40 אחוזים.
<אחמד חליחל: אני חייב להגיד שעיקר הירידה בעוני היא בדור השני ולא בדור הראשון.
<אחמד חליחל: כדי להראות לכם את זה, אני מציג נתונים של משרד הרווחה שמראים בעלי נזקקות.
<אחמד חליחל: בעלי נזקקות, אלה אנשים שפנו ללשכות הרווחה ברשויות המקומיות וביקשו תמיכה כלשהי.
<אחמד חליחל: אני אתמקד רק בטורים שהם העוני או קשיי הכנסה.
<אחמד חליחל: אם נסתכל בכל האוכלוסייה, נמצא ש-22 לכל אלף באוכלוסייה הם נזקקים בגלל עוני, באוכלוסייה האתיופית בסך הכול אלה 26 מתוך אלף באוכלוסייה אבל בדור הראשון הם 123 לאלף.
<אחמד חליחל: אם נסתכל על זה לפי דורות.
<אחמד חליחל: בדור ראשון אנחנו רואים עלייה קטנה מאוד בשיעורי העוני בפנייה ללשכות הרווחה, אבל בדור השני אנחנו רואים את העלייה מ-44 לאלף ל-28 לאלף, וזה בתוך חמש שנים.
<אחמד חליחל: נעבור עכשיו לנושא השלישי, החינוך וההשכלה.
<אחמד חליחל: מערכת החינוך, בכיתה א' עד י"ב, יש 34 אלף תלמידים ממוצא אתיופי.
<אחמד חליחל: כ-48 אחוזים לומדים בחינוך הממלכתי ו-48 אחוזים נוספים בחינוך הממלכתי-דתי.
<אחמד חליחל: קצת פחות מארבעה אחוזים שלומדים בחינוך החרדי.
<אחמד חליחל: הנשירה מבתי ספר בקרב אתיופים היא מאוד מאוד נמוכה.
<אחמד חליחל: אני לא מציג כאן נתון אבל היא יותר נמוכה מסך כל האוכלוסייה היהודית.
<אחמד חליחל: לגבי הבגרויות אני מציג שלושה מדדים.
<אחמד חליחל: אחוז הניגשים לבגרות מתוך תלמידי י"ב.
<אחמד חליחל: בשנת 2010 ניגשו 86 אחוזים מתלמידי כיתה י"ב לבחינות הבגרות.
<אחמד חליחל: 43 אחוזים מהם היו זכאים לתעודת בגרות ומתוכם רק 24 אחוזים הבגרות עומדת בסף הקבלה לאוניברסיטה.
<אחמד חליחל: גם אם הם מקבלים בגרות שלמה, זה עדיין לא אומר שזה מקנה להם כניסה לאוניברסיטה ולכן רק חלקם יכול ללמוד באוניברסיטה.
<אחמד חליחל: אם נציג את הנתונים של 2015, אנחנו רואים שיש עלייה במספר הניגשים לבגרות.
<אחמד חליחל: יש עלייה במספר הזכאים לתעודת בגרות ויש גם עלייה באחוז האנשים שבעצם עוברים את הסף בקבלה לאוניברסיטה.
<אחמד חליחל: אם נשווה את זה עם סך כל האוכלוסייה היהודית, בשנת 2015, אנחנו רואים שעדיין ההישגיות בקרב יוצאי אתיופיה קיימת אבל עדיין הפער קיים ביחס לכל האוכלוסייה היהודית.
<אחמד חליחל: אם נסתכל על הבחינות הפסיכומטריות במעבר להשכלה גבוהה.
<אחמד חליחל: בשנת 2010 הציון הממוצע בפסיכומטרי בקרב נבחנים ממוצא אתיופי היה 375 נקודות.
<אחמד חליחל: בשנת 2015 המספר עלה בצורה מאוד גבוהה ל-447.6 נקודות.
<אחמד חליחל: אם נשווה את זה עם האוכלוסייה היהודית, אנחנו נראה שעדיין יש פער של יותר ממאה נקודות במבחנים הפסיכומטריים.
<אחמד חליחל: הדבר האחרון, סטודנטים בהשכלה הגבוהה.
<אחמד חליחל: מספר הסטודנטים במערכת ההשכלה הגבוהה בשנת 2010 היה 747 סטודנטים ממוצא אתיופי.
<אחמד חליחל: בשנת 2015 המספר עלה כמעט ל-3,000 סטודנטים.
<אחמד חליחל: אין ספק שלמדיניות יש איזושהי השפעה.
<אחמד חליחל: לתואר ראשון, אחוז התלמידים באוניברסיטאות עלה מ-33 אחוזים ל-36 אחוזים כאשר בסך הכול האוכלוסייה היהודית מהווה 41 אחוזים.
<אחמד חליחל: אחוז נשים מסך הסטודנטים עלה מ-53 אחוזים ל-71 אחוזים.
<אחמד חליחל: שוב, יש תופעה עולמית שנשים לומדות יותר מגברים.
<אחמד חליחל: אני לא יודע איך להסביר את זה אבל האוכלוסייה ממוצא אתיופי יש נוכחות הרבה יותר גדולה של נשים מאשר של גברים במערכת ההשכלה הגבוהה.
<אחמד חליחל: מקבלי תארים, המספר עלה בשנת 2010 מ-96 מקבלי כל התארים ל-530 מקבלי תארים בשנת 2015.
<אחמד חליחל: לסיכום.
<אחמד חליחל: עדיין קיים פער משמעותי בין האוכלוסייה ממוצא אתיופי לבין האוכלוסייה הכללית, במיוחד האוכלוסייה היהודית.
<אחמד חליחל: עם זאת, אין להתעלם מכך שיש שיפור משמעותי במצבה החברתי והכלכלי של האוכלוסייה ממוצא אתיופי במיוחד בדור השני.
<אחמד חליחל: תודה רבה.
אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך בברכות.
אברהם נגוסה: אני רוצה להזמין את מי שהגיע במיוחד מארצות הברית, הרב ג'ארי אפשטיין.
אברהם נגוסה: הרב אפשטיין היה אתי כמה פעמים באתיופיה ועזר לנו במאבקנו להעלאת יהודי אתיופיה.
<ג'רום מייקל אפשטיין: תודה רבה.
<ג'רום מייקל אפשטיין: לא ידעתי שתהיה לי ההזדמנות לדבר.
<ג'רום מייקל אפשטיין: אין לי כל כך הרבה מלים בעברית.
<ג'רום מייקל אפשטיין: אני באמת רוצה להודות לברברה רביקוב מפני שהיא המנהלת שלנו והיא המסיירת שלנו.
<ג'רום מייקל אפשטיין: בלי ברברה, כל מה שאנחנו עושים, לא היה אפשרי.
<ג'רום מייקל אפשטיין: אני רוצה להודות לה.
<ג'רום מייקל אפשטיין: הרבה אנשים לא הודו לאברהם אבל אני באמת יודע מה הוא עושה ומה עשה.
<ג'רום מייקל אפשטיין: בלי אברהם בתפקידו, אנחנו לא היינו מגיעים לשלב הזה ולמקום הזה.
<ג'רום מייקל אפשטיין: אני מקווה שיהיה בי הכוח לראות בקרוב את היום שאנחנו יכולים לומר שסיימנו עם הדבר הזה ואני מקווה שזה יהיה בקרוב.
אברהם נגוסה: אני מזמין את גברת ברברה רביקוב, מנכ"לית הארגון.
<ברברה רביקוב: שלום לכולם.
<ברברה רביקוב: (דבריה נאמרים באנגלית ומתורגמים על ידי היושב ראש לעברית).
<ברברה רביקוב: הרבה פעמים במשך שלושים השנים האחרונות עמדתי בפני יהודים אתיופים, קהילת יוצאי אתיופיה וגם הקהילה שנמצאת עדיין באתיופיה, והבטחתי שנעשה כל מאמץ כדי לעזור להם לעלות למדינת ישראל.
<ברברה רביקוב: כאשר הארגון נוסד, היו לנו ארבע מטרות.
<ברברה רביקוב: הראשונה היא לעזור ליהודים לשרוד באתיופיה בזמן מלחמה ונושאים אחרים.
<ברברה רביקוב: זו הייתה המטרה הראשונה, לעזור לקהילה לשרוד באתיופיה.
<ברברה רביקוב: המטרה השנייה הייתה לומר שאנחנו נעשה כל מה שנוכל לעזור להם להגשים את חלומם ולהגיע לירושלים כי זה מה שהם רוצים שאנחנו נעשה.
<ברברה רביקוב: המטרה השלישית הייתה שכאשר הם יגיעו לירושלים, אנחנו ננסה לעזור להם להשתלב ולהיקלט בישראל ובחברה הישראלית.
<ברברה רביקוב: המטרה האחרונה הייתה שאנחנו ננסה לתרום כי הקהילה רוצה לשמר את המסורת שלה, את התרבות שלה שהיא מאוד מאוד יפה והיסטורית.
<ברברה רביקוב: עתה אני יכולה לומר שאנחנו עוזרים לשמר את התרבות ואנחנו עוזרים לגשר על הפערים שקיימים בחברה הישראלית במדינת ישראל אבל אני מצטערת לומר שכאשר אנחנו חוגגים 25 שנים לעלייה מאתיופיה, עדיין אנחנו ועוסקים בהישרדות הקהילה שנשארה באתיופיה ועוד לא זכתה להגשים את חלומה ולהגיע למדינת ישראל.
<ברברה רביקוב: זה ארוך מדי.
<ברברה רביקוב: החלק הזה חייב להסתיים.
<ברברה רביקוב: בשם אלפי יהודים אמריקאים שביקרו אתכם ומכירים אתכם אני רוצה לומר שנעשה הכול שלא יעברו עוד 25 שנים אלא שכולם יגיעו ויתאחדו אתכם כאן במדינת ישראל.
<ברברה רביקוב: תודה רבה.
<ברברה רביקוב: גרמתם לחיי להיות חיים מאושרים.
אברהם נגוסה: אני מזמין את הנשיא לשעבר של הארגון וממשיך לפעול, מר יוסף פייט.
<יוסף פייט: כבוד הנשיא שמגר, כבוד הקהל במדינת ישראל, אני מאוד מכבד אותו כמו כולנו.
<יוסף פייט: ברשות ידידי ורעי פרופסור קוטלר, אחד מהלוחמים לזכויות אדם הכי נודע והכי מכובד.
<יוסף פייט: ידידי ורעי, חבר בנשיאות, דוקטור אברהם נגוסה שכמוהו לא היה מנהיג כזה ליהודי אתיופיה בחמישים השנים שעברו.
<יוסף פייט: משקמה מדינת ישראל, ראשית צמיחת גאולתנו, עלו לארץ רגבים של עלייה.
<יוסף פייט: לעניות דעתי אין קבוצה שעברה יותר ייסורים מאשר קהילת ביתא ישראל, מההגירה לסודן בה מתו אלפים עד ליום הזה בו נמצאים ילדים במצב של תת תזונה הן באדיס והן בגונדר.
<יוסף פייט: נחישות הקהילה להתגבר על כל צרה ומצוקה מאפיינת את שאיפתם להתאחד עם עם ישראל בארץ ישראל.
<יוסף פייט: העלייה הזאת מצילה את ערכי היהדות, את ערכי האנושיות ואת ערכי הציונות.
<יוסף פייט: זכיתי להיות חלק קטן מאוד מהמאבק ההיסטורי הזה.
<יוסף פייט: זכיתי עוד לשתף פעולה עם האנשים המכובדים, אנשים יוצאי דופן שהכנסת מכבדת היום כמו הנשיא שמגר, גברת רביקוב, פרופסור קוטלר.
<יוסף פייט: כמובן אני מודה מקרב לב לוועדת העלייה והקליטה ובמיוחד ליושב ראש ידידי דוקטור אברהם נגוסה על תעודת ההוקרה.
<יוסף פייט: קטונתי מכל החסדים והכיבודים ואני מבין שהם הוענקו לי רק כנציג יהדות ארצות הברית שפעלה כל כך הרבה שנים בעד אחינו באתיופיה.
<יוסף פייט: מי ייתן ונראה בקרוב השנה בזמן קריב השלמת חזון הנביא, באו מארץ אשור והנידחים מארץ מצרים.
<יוסף פייט: חזק חזק ונתחזק.
אברהם נגוסה: תודה רבה לג'ו פייט.
אברהם נגוסה: לפני הסיכום, כבוד הרב מנחם ולדמן שהוא משקיע הרבה שנים בעלייה ובקליטה של יוצאי אתיופיה בישראל.
<מנחם ולדמן: כבוד נשיא בית המשפט העליון השופט מאיר שמגר שהוא מורה לנו דרך, דרך של אמת וצדק.
<מנחם ולדמן: כבוד ידידי פרופסור ארווין קוטלר שבמאבק להעלאת יהודי אתיופיה השתתף שנים רבות בגולה ובארץ ישראל והוא למעשה ישראלי שפעם לפעם מבקר בקנדה.
<מנחם ולדמן: כבוד ידידי וחברי מזה כ-26 שנים דוקטור אברהם נגוסה.
<מנחם ולדמן: ידידיי כאן, ברברה.
<מנחם ולדמן: כל האחרים היושבים כאן אתנו – דוקטור אפרתי, הרב בן נון, הרב אפשטיין, אחיי ורעיי.
<מנחם ולדמן: אני לא אאריך.
<מנחם ולדמן: אני רוצה לומר כמה מלים שקשורות למאבק שלנו על העלייה.
<מנחם ולדמן: כל מי שיושב כאן עבר שנות המתנה וסבל וציפייה לירושלים, באדיס ובגונדר, עד שעלה.
<מנחם ולדמן: עכשיו נותרו עוד אחים שם, באדיס ובגונדר, משם חזרנו הבוקר.
<מנחם ולדמן: כל פעם כשבאתי לחזק את האחים שלנו – אני אומר את זה כבר 25 שנים, כמעט בכל פעם שאני פוגש את האחים והם זוכרים זאת ומזכירים לי – תהיו חזקים, אבל אני אומר את זה בכמה מלים ואני אומר זאת בשפה שאני מדבר אתה ואחר כך אני אתרגם.
<מנחם ולדמן: אני אומר להם (משפט באמהרית).
<מנחם ולדמן: הדבר הראשון, תפילה.
<מנחם ולדמן: תתפללו.
<מנחם ולדמן: הדבר השני (משפט באמהרית), תקווה.
<מנחם ולדמן: שתהיה לכם תקווה.
<מנחם ולדמן: הדבר השלישי (משפט באמהרית), סבלנות.
<מנחם ולדמן: שתהיה לכם סבלנות.
<מנחם ולדמן: הדבר הרביעי (משפט באמהרית), מאבק.
<מנחם ולדמן: תיאבקו.
<מנחם ולדמן: אני אומר עוד דבר (משפט באמהרית), תגיעו לישראל ותהיה לכם שמחה.
<מנחם ולדמן: אני רוצה לומר שהאחים שלנו מחכים כמו שאתם חיכיתם.
<מנחם ולדמן: הם מחכים בסבל וברעב באתיופיה.
<מנחם ולדמן: מחכים לציון, לירושלים.
<מנחם ולדמן: הם מצפים מאתנו – וכאן אני אומר את המילה שאני חושב שהיא חשובה למקבלי ההחלטות, על מי שצריך להסתכל עליהם ולהחליט להביא אותם ולא לעכב ולהתעכב.
<מנחם ולדמן: כתוב: ותחזינה עינינו בשובך לציון ברחמים.
<מנחם ולדמן: רחמים של אח על אחיו, בין הוריו, הורים על ילדים.
<מנחם ולדמן: המידה הזו של רחמנות, זה מה שאני חש שהיא חסרה בהתייחסות לאלה שנותרו שם, כאילו הם לא קיימים.
<מנחם ולדמן: כמו שאמרו כאן, סגרו עליהם את האור.
<מנחם ולדמן: בעזרת השם הם יבואו.
<מנחם ולדמן: זה דבר השם להביא את כולם.
<מנחם ולדמן: אני אומר מילות חיזוק לאחים שלנו (משפט באמהרית).
<מנחם ולדמן: אברהם, אני, יוסף פייט וברברה היינו בהתחלה כשהיו כאן אולי מאה-מאתיים משארית יהודי אתיופיה, והיום הם למעלה מחמישים אלף.
<מנחם ולדמן: רוב יוצאי אתיופיה בישראל.
<מנחם ולדמן: הקדוש ברוך הוא אתכם.
<מנחם ולדמן: ברוכים תהיו.
אברהם נגוסה: אנחנו לקראת הסוף ואני רוצה לסכם.
אברהם נגוסה: אני יודע שיש הרבה אנשים שרוצים לברך אבל הזמן מוגבל.
אברהם נגוסה: היום ציינו 25 שנים לעלייה, בעיקר לעלייה בשנים האחרונות.
אברהם נגוסה: לכן אני מאוד שמח לקבל את הברכות של האנשים שפעלו בנושא הזה ויש הרבה שפעלו אבל היה לנו חשוב לקבל את הברכות וגם לומר להם תודה רבה, לאנשים המיוחדים האלה כמו השופט שמגר נשיא בית המשפט העליון לשעבר, כמו הפופסור ארווין קוטלר שר המשפטים בקנדה לשעבר, וכמו ברברה רביקוב בורדן שייסדה את הארגון בשנות ה-80 וויתרה על המקצוע שלה והקדישה את חייה להגשים את חלומם של אלפי יוצאי אתיופיה להגיע לארץ ישראל, למדינת ישראל.
אברהם נגוסה: תודה ברברה.
אברהם נגוסה: תודה על מה שעשית, על מה שאת עושה ועל מה שתעשי כי את הבטחת שתמשיכי לעזור עד שכולם יגיעו לישראל ויתאחדו עם משפחותיהם.
אברהם נגוסה: תודה לג'ו פייט, לרב אפשטיין, לרב ולדמן, לרב יואל בן נון, לדוקטור דוד אפרתי.
אברהם נגוסה: תודה לאריאל קוטלר שבלי עזרתך זה לא היה נעשה.
אברהם נגוסה: תודה גם לגברת שמגר.
אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לכם, לכולם.
אברהם נגוסה: אני רוצה להודות לכם, לכל חברי הכנסת והשרים שהגיעו וכרגע הם לא נמצאים כאן.
אברהם נגוסה: בכנסת מתקיימים דיוני הוועדות באותו זמן ולכן החברים הולכים ובאים.
אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד לכם שהבוקר חזרנו משלחת של חברי הכנסת.
אברהם נגוסה: כמו שאמרתי בפתיחת הדיון, חזרנו בהרגשה מאוד קשה.
אברהם נגוסה: לי זה לא חדש כי אני מכיר את המציאות, אבל חבריי חברי הכנסת, כמו ששמעתם אותם, חזרו אנשים אחרים.
אברהם נגוסה: יש לנו משימה.
אברהם נגוסה: אנחנו צריכים להמשיך לעבוד ולהיאבק על מנת לסיים את המשימה.
אברהם נגוסה: המשימה לא הסתיימה.
אברהם נגוסה: המשימה להעלאת יהודי אתיופיה לא הסתיימה ואנחנו כולנו צריכים להמשיך עד שכולם יגיעו למדינת ישראל.
אברהם נגוסה: תרשו לי לומר כמה מלים באמהרית כדי שאנשים שמתקשים בעברית יקבלו כמה מושגים.
אברהם נגוסה: אני שוב אומר תודה לכל מי שהגיע לכאן.
אברהם נגוסה: בהתחלה נתנו תעודת הוקרה לשלוש אנשים שהיו כאן, לכבוד השופט, לברברה ולג'ו פייט.
אברהם נגוסה: הגיע לאחר מכן פרופסור ארווין קוטלר ואני רוצה להזמין אותו לקבל את תעודת ההוקרה ולומר לו תודה רבה בשם העלייה ובשם ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות של הכנסת.
אברהם נגוסה: אני מאוד שמח, פרופסור ארווין קוטלר.
אברהם נגוסה: הזמן שלנו מאוד מוגבל, יש לנו שעה לנושא הזה.
אברהם נגוסה: אני מאוד מברך על הדיון הזה, זה חשוב מאוד שנברך גם את האורח שלנו, מנכ"ל TIP, The Israel Project.
אברהם נגוסה: ואנחנו התכנסנו לדון היום בנושא תדמיתה של מדינת ישראל והשפעתה על יהודי התפוצות.
אברהם נגוסה: השתתף גם איתנו סגן השר מייקל אורן, שגריר לשעבר בארצות הברית.
אברהם נגוסה: פנו אלינו לוועדה מהארגון לקיים את הדיון היום לצד תערוכה שמוצגת היום בכניסה לחדר הוועדה ומציגה חלק מפעילות הארגון.
אברהם נגוסה: TIP - The Israel Project הינו ארגון תקשורת אמריקאי פרו ישראלי וא-פוליטי, הוקם בשנת 2003, שמוביל את המלחמה למען ישראל בזירת החדשות ותקשורת שם וגם מציגים את מדינת ישראל בחו"ל.
אברהם נגוסה: הארגון מתמחה בעבודה עם התקשורת האמריקאית והבינלאומית והם מובילי דעת קהל בנושאי ישראל, יחסי ישראל ארצות הברית, המזרח התיכון והעם היהודי.
אברהם נגוסה: הארגון פועל לחיזוק מעמדה של ישראל בזירה הבינלאומי במערכה על דעת הקהל העולמית.
אברהם נגוסה: איתנו נמצא היום סגן נשיא הארגון, מר ליאור וינטרוב שיסביר אחר כך את תפקידו יותר ואת פעילותו בנושא.
אברהם נגוסה: גם בהמשך יצטרך אלינו הרב סטיב וורניק, הוא ראש התנועה הקונסרבטיבית בארצות הברית.
אברהם נגוסה: ידוע לי שבמסגרת הפעילות של TIP שתיארנו קודם ובתמיכה של יושב ראש הכנסת, יואל יולי אדלשטיין, ערכו חברי כנסת אחדים בביתם, שגרירים ואנשי תקשורת זרה ואף זכו לארוח גומלין.
אברהם נגוסה: הם עשו ממש עבודה טובה, כפי שהוצג בתערוכה בכניסה לוועדה.
אברהם נגוסה: נשמח לשמוע קודם כל את סגן הנשיא של TIP, מר ליאור וינטרוב.
אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת כנסת אקסניה סבטלובה.
אברהם נגוסה: אני מזמין את סגן השר, מייקל אורן.
אברהם נגוסה: הצטרף אלינו, בבקשה, הרב סטיב וורניק שהוא ראש התנועה הקונסרבטיבית.
מיכאל אורן: תודה כבוד היושב ראש, תודה רבה לארגון TIP, שאיתו אני עובד הרבה מאוד שנים, ידידי, רבי ומורי ליאור וינטרוב, סטיב וורניק בכנסת, וכל הסובבים פה, בעצם אני מכיר את כולכם.
מיכאל אורן: באתי במיוחד בשביל הדיון הזה משום שאני חושב שהדיון הזה מאוד חיוני.
מיכאל אורן: בעת האחרונה, יחסי ישראל והתפוצות, לרבות יחסי ישראל יהודי ארצות הברית או צפון אמריקה עברו נחשולים ותהפוכות סביב מסכת של נושאים.
מיכאל אורן: סביב הנושא של הכותל.
מיכאל אורן: כמו שליאור יודע, הייתי מעורב עמוק בנושא הזה במשך שנים בזמן שכיהנתי כשגריר ישראל בארצות הברית, משא ומתן מפרך למדיי עם הנציגים של התנועות הקונסרביטביות, רפורמיות.
מיכאל אורן: במסגרת זו ההצעה לציין את החלק הדרומי של הכותל, מה שקרוי כאזור מיועד לתפילות שוויוניות.
מיכאל אורן: בהתחלה, סטיב וורניק בוודאי יודע את זה, הקונסרבטיבים רפורמים התנגדו למצפה.
מיכאל אורן: התנגדו בטענה שהופכת אותם ליהודים סוג ב', אבל לאורך השנים אני ואחריי נתן שרנסקי הצליח לשכנע אותם.
מיכאל אורן: וזו הסכמה מאוד ראויה.
מיכאל אורן: מי שלא התנגד זה דווקא החרדים שהתנגדו רק אחרי שהמתווה התפרסם.
מיכאל אורן: מה שאני רוצה להגיד על נושא הכותל.
מיכאל אורן: אמא שלי הייתה פסיכולוגית והיא הייתה אומרת לי כל הזמן שהבעיה המוצגת היא לא הבעיה האמיתית.
מיכאל אורן: הבעיה שלנו היא לא בעיית הכותל.
מיכאל אורן: הבעיה שלנו זה אנחנו, זה הזהות שלנו, מי אנחנו.
מיכאל אורן: הרי התנועה הציונית שאפה להקים בארץ ישראל בית לאום לעם היהודי.
מיכאל אורן: אנחנו מכירים בעצמנו כמדינת לאום של העם היהודי.
מיכאל אורן: אנחנו אפילו דורשים מהפלסטינים שיכירו בנו כמדינת לאום של העם היהודי.
מיכאל אורן: השאלה המתבקשת היום האם אכן אנחנו.
מיכאל אורן: זה מה שעומד מאחורי הסיפור של הכותל.
מיכאל אורן: אולי הכותל מסתיר את הראייה הלאומית שלנו אבל זה מה שעומד פה.
מיכאל אורן: האם אנחנו מדינה של העם הישראלי, האם אנחנו מדינת כלל אזרחיה ויש לא מעט, גם חברי כנסת בתוך הבניין הזה ששואפים להשיג את המטרה הזאת, להפוך את ישראל למדינת כלל אזרחיה והיא גם מבקשת איזה אזרחים אם כן.
מיכאל אורן: או האם אנחנו אכן עדיין מדינת לאום של כל העם היהודי באשר הם ללא שום שאלה ולא שום הבחנה בין איך הם מקיימים או לא מקיימים את יהדותם או איך מגדירים את יהדותם.
מיכאל אורן: אם כן, אנחנו עוברים מהפכה, מהפכה בתוך הזהות שלנו.
מיכאל אורן: אז לכן, הנושא של הכותל ואחרי זה גם נושא של גיור הם נושאים שנוגעים בליבו של הפרויקט במפעל הציוני.
מיכאל אורן: לכן הדיון הזה הוא מאוד מבורך.
מיכאל אורן: לא רק מבורך, הוא חיוני, חיוני להמשך ביטחוננו.
מיכאל אורן: במידה רבה שביטחוננו גם תלוי בתמיכה של יהודי התפוצות.
מיכאל אורן: אני יכול להגיד, ליאור יודע את זה, על 29 מחוקקים יהודים שהיום משרתים בקונגרס 10 סנאטורים, זה עשירית של הסנאט, הוא היום יהודי, כולם ליברלים.
מיכאל אורן: על הנתונים של משרד התפוצות המעידים על כך ש-6.35% מהתמ"ג הישראלי בעצם בא מהשקעות ותרומות של יהודי התפוצות, אז יש כאן היבט כלכלי, קריטי הייתי אומר.
מיכאל אורן: אבל מעבר לכך, העניין המוסרי, האידיאולוגי, הציוני, מי אנחנו.
מיכאל אורן: האם אכן, כמו שאני מאמין בכל מאודי, שאנחנו מדינת לאום של העם היהודי וחייבים להשאר כך.
אברהם נגוסה: אני מראש אומר לכולם, צריך להזדהות לפרוטוקול, כל הדוברים.
אברהם נגוסה: גם אני מבקש כל הדוברים תנסו לדבר בתמצית כי ב-11 צריך לסיים את הדיון הזה ולעבור לנושא אחר.
אברהם נגוסה: בבקשה, מר ליאור וינטרוב.
<ליאור וינטרוב: בוקר טוב.
<ליאור וינטרוב: ראשית אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת נגוסה, לא רק על הדיון החשוב הזה, אלא גם על מחוייבותו ועל העשייה הרבה שלו.
<ליאור וינטרוב: אנחנו עוקבים אחרי זה.
<ליאור וינטרוב: כמי שנמצאים בשוכות, ויש פה הרבה אנשים שעוסקים בשוכות של הנושאים האלה העשייה שלך מבורכת ומוערכת מאוד.
<ליאור וינטרוב: אני רוצה להודות גם לצוות הוועדה שעזר לנו מאוד ועזר לנו לבנות את התערוכה ולעדי אליאסי כהן מ-The Israel Project שעשתה מהצד שלנו, עזרה לבנות את הדיון הזה וגם את התערוכה בחוץ.
<ליאור וינטרוב: לרבים משיושבים פה בשולחן לא צריך להסביר על החשיבות של כל נושא התדמית של ישראל למדינת ישראל.
<ליאור וינטרוב: אנחנו יודעים מה זה אומר.
<ליאור וינטרוב: כולנו פה על השולחן יודעים שלא מדובר באיזה משהו שהוא נחמד כדי שאנשים יחשבו עלינו טוב, אלא שזה כלי מרכזי בזירת לחימה בשביל שישראל תוכל לקדם את האינטרסים שלה, לקדם את העוצמה הרכה שלה, לקדם את האינטרסים הכלכליים שלה.
<ליאור וינטרוב: כדי שלאנשי עסקים שמסתובבים בחו"ל יוכלו לקדם את העסקים שלהם ויוכלו להביא מקומות עבודה פה לארץ.
<ליאור וינטרוב: אנחנו יודעים גם שזה משהו שהוא קשור משהו שהוא ממש ברמה הביטחונית, שאנחנו כישראלים נמצאים פעם בשלוש-ארבע שנים, לצערנו, בסכסוך מדמם.
<ליאור וינטרוב: והיכולת שלנו להשיג את המטרות שלנו בתחום הזה קשורות במידה רבה גם איך שאנחנו נתפסים בעולם.
<ליאור וינטרוב: אבל זה גם הרבה - - - אנחנו תמיד מדברים מה זה עושה בשבילנו, למה זה חשוב לנו ברמה הכללית.
<ליאור וינטרוב: אבל יש פה גם מימד אחר וזה מימד של מה התדמית של ישראל עושה בשביל אחרים, לאחים שלנו מעבר לים.
<ליאור וינטרוב: והדיון הזה נקבע לפני שבער כל הדיון של השבועות האחרונים שהראה לנו מה החשיבות שתהיה אחדות בעם ישראל.
<ליאור וינטרוב: שיהיה לנו מעבר לעבר המשותף שכולנו לומדים עליו ויודעים לדבר אותו ומעבר לעבר משותף שאנחנו מרגישים אותו בדרכו שלו ויודע לזהות אותו, אם זה באינטרקציה עם יהודים שבאים לארץ, נסיעות לחו"ל או אולי קרובי משפחה.
<ליאור וינטרוב: אלא מה המשמעות שיהיה לנו עתיד משותף.
<ליאור וינטרוב: וכדי שיהיה לנו עתיד משותף, ופה אני מתייחס לנושא של התדמית בצורה הכי רחבה שאנחנו יכולים לחשוב, לא איך שישראל נתפסת בתחומים הפוליטיים, ביטחוניים כלכליים, אלא איך כל יהודי חווה את מדינת ישראל בדרכו.
<ליאור וינטרוב: ואני מסכים עם דבריו של חבר הכנסת מייקל אורן, שישראל חשוב לנו שלא יהיה יהודי אחד שהולך לישון לילה אחד בקהילה אחת כשהוא מרגיש שישראל היא לא הישראל שהוא מכיר.
<ליאור וינטרוב: זו כבר לא ישראל שהוא מכיר או שזה ישראל שהפנתה לו עורף.
<ליאור וינטרוב: אחרי שנגיד גם שאנחנו לא יכולים לעמוד בסטנדרטים של רבים מהיהודים, אנחנו מדינה ככל המדינות עם חסרונות ויתרונות ומערכת פוליטית ככל המדינות ואנחנו במידה רבה לא יכולים לעמוד בתפיסה האוטופית שחלקם ורבים מהם רואים אותנו.
<ליאור וינטרוב: אני גם אומר שחובה עלינו לראות, לא לדבר דרך הכסף ולא לדבר דרך ההצבעות בקונגרס, אלא לדבר במובן של עם ישראל והעם היהודי.
<ליאור וינטרוב: איך אנחנו מחברים לכל אחד מהיהודים, איך זה משימה של כולנו, לחבר לכל אחד, כל קהילה לחבר לה את הישראל שהיא יכולה להתחבר אליה.
<ליאור וינטרוב: זה יכול להיות ברמה התרבותית, זה יכול להיות ברמה הקהילתית, זה יכול להיות ברמה האישית, זה יכול להיות ברמה המקצועית.
<ליאור וינטרוב: לייצר כמה שיותר קשרים אישיים, תודעתיים בחשיפה התקשורתית שהם מקבלים כדי שהם ידעו שהישראל שהם אהבו או שהם אוהבים או שאוהבים להתחבר אליה נמצאת שם.
<ליאור וינטרוב: כדי שהם יוכלו להעביר את זה הלאה לילדים שלנו, שהילדים שלנו והנכדים שלנו עדיין יהנו מהקשר החם מאוד והגמיש והמתחדש שנמצא בין ישראל לבין רבות מהקהילות היהודיות, בעיקר בארצות הברית.
<ליאור וינטרוב: אני גם אומר את המובן מאליו, כי זה גם חשוב, שבעצם חלק ממה שאנחנו עושים פה משפיע עליהם, על הסביבה שלהם, של התפוצות.
<ליאור וינטרוב: כשיש סכסוך מדמם, כשיש קונפליקט הם חשופים, הם לפעמים בחזית מבלי שהם התכוונו לכך.
<ליאור וינטרוב: ולכן, בעוד זה שאין בכלל ויכוח על זה שאנחנו כמדינה ריבונית צריכים לעשות את מה שטוב לנו, במקומות שאנחנו כן יכולים להיות רגישים, גם ברמה התדמיתית אבל גם אבל גם ברמה המדיניות אנחנו צריכים לעשות את זה.
<ליאור וינטרוב: שוב תודה ליושב ראש הוועדה.
אברהם נגוסה: הנושא מאוד חשוב לנו וחבל שאין לנו מספיק זמן אז אני באמת אני יודע שהרבה רוצים לדבר אבל אנחנו אם נדבר בתמצית נספיק לתת לכמה שיותר.
קסניה סבטלובה: בוקר טוב לכולם, טוב לראות פה את כולכם, למרות שהסיבה שבגינה אנחנו נפגשים היא פחות משמחת ואופטימית והרבה מילים נשפכו בתקופה האחרונה, במיוחד בשבועות האחרונים כאילו שאנחנו לא ידענו מכל הדברים האלה מקודם.
קסניה סבטלובה: אבל עכשיו הכיעור של הפילוג, של ההסתה, הם התגלו ביתר שאת ובאמת כל הכיסויים שהיו עד כה אני חושבת שהם כבר אינם קיימים.
קסניה סבטלובה: אני חושבת שאנחנו צריכים להתמודד עם הפיל הלבן הגדול הזה כמו שהוא.
קסניה סבטלובה: שני מקרים שקרו לי ממש בתקופה האחרונה, עם כל הסערה הזאת מסביב לכותל ולגיור שמעידים יותר מכל, לדעתי, על הבעיה המאוד חמורה שאנחנו חווים אותה יחד עם יהדות התפוצות וכאן במדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: בן של חברים, יהודי שחי בארצות הברית, השתתף באיזשהו דיון על BDS בקולג' שלו.
קסניה סבטלובה: וכאשר הוא נאם בלהט על מדינת ישראל ועד כמה שהיא לא מדינת אפרטהייד ועד כמה שהיא מדינה שהיא עם כל הבעיות ועם כל הסכסוכים מסביב מנסה באמת להיות מודל דמוקרטי יוצא מן הכלל כאן במזרח התיכון, מי שהיה מהצד השני, זה היה דיבייט, אמר לו, אבל אתה לא מוגדר שם כיהודי במדינת ישראל, על מה אתה סח, הרי אתה יהודי רפורמי.
קסניה סבטלובה: בעצם האויבים שלנו כבר יודעים היטב, הם עוקבים אחרי הויכוחים האלה והדיונים האלה והם יודעים היטב להשתמש בנשק הזה נגדנו, נגד העם שלנו, נגד מי שמגן עכשיו על מדינת ישראל, שם בקמפוסים, נגד עוכרי ישראל, נגד BDS ונגד כל הדברים האיומים שאנחנו שומעים עליהם מדיי יום.
קסניה סבטלובה: זה מקרה אחד.
קסניה סבטלובה: המקרה השני זה שני חברים שהתחתנו לא מכבר, שניהם ישראלים ממוצא אמריקאי, התחתנו בארצות הברית.
קסניה סבטלובה: כמובן, חזרו אחרי זה ארצה כי פה הם חיים, קבעו את ביתם, התחתנו, הם בהריון, זה שמחה גדולה.
קסניה סבטלובה: אבל השמחה היא לא מלאה כי הם יודעים שהילד שלהם לא יהיה מוכר כיהודי כאן במדינת ישראל כי הנישואים שלהם הם לא נישואים רבניים.
קסניה סבטלובה: אז אנחנו עכשיו עדים למגמה הזאת של התפתחות של שני עמים יהודיים, של סוג א' וסוג ב'.
קסניה סבטלובה: וגם על החלשה של הכוח היהודי בחו"ל בכל מה שנוגע לאחדות העם היהודי, מדינת ישראל ובטחונה.
קסניה סבטלובה: ואנחנו עכשיו למדים מכל זה שבעצם המאבק שהיה עד כה לא הצליח כי המצב רק מחריף הרי.
קסניה סבטלובה: אז אני מסיימת כי אני רואה את העיניים של היושב ראש שזועק עליי להפסיק וזה נושא כואב.
קסניה סבטלובה: אני מציעה לאחד את הכוחות.
קסניה סבטלובה: אין לנו עוד ברירה, אין לנו עוד אלטרנטיבה.
קסניה סבטלובה: המאבק לא הצליח.
קסניה סבטלובה: אם הרפורמים ינהלו את השיחה רק עם בני שיחה עם הרפורמים או הקונסרבטיבים אנחנו לא נצליח להגיע רחוק.
קסניה סבטלובה: אם המאבק הזה יסתכם בתוך הקהילות עצמן תושיטו יד למי שזקוק לכם כאן במדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: יש לנו כ-500 אלף ישראלים שאינם יכולים להתחתן כאן במדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: הבעיה של הנישואין אזרחיים ונישואים מזרמים אחרים היא מוכרת, היא כואבת, אבל משום מה לא כל כך נשמעת כאשר אנחנו עוקבים אחרי השיח שמתפתח בארצות הברית ובקרב התנועות.
קסניה סבטלובה: זה לא רק כותל, זה לא רק הגיור.
קסניה סבטלובה: הבעיות הן רחבות ואם אתם תדעו לחבר באמת, בעזרתנו, כאן, חברי הכנסת שערים לבעיה הזאת ורוצים לעבוד יחד אתכם.
קסניה סבטלובה: אנחנו באמת ביחד נצליח לקרב את החזון של האחדות היהודית.