GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנוך צמיר: זהו דיון העומד בפני עצמו, והוא חשוב, וצריך לקיימו.
חנוך צמיר: ואילו כל האמירות שנאמרו כאן, והמושגים שנזרקו לחלל האויר, בדבר תיאום, פיזור והפנייה, לא נוגעים בכלל לגבי שבעים אלף מבני העדה היום.
חנוך צמיר: אני רוצה שנבין את זה ולא נברח מזה.
חנוך צמיר: זוהי הערה מהותית וחייבים לקחת אותה בחשבון.
חנוך צמיר: קיימת בעייתיות וקיים צורך בניידות ובתיאום, ואני לא בורח בזה, בפירוש יש צורך בכך.
חנוך צמיר: אלא שמושג הניידות ומושג התיאום עומדים בשלב הזה בהקשר של הקליטה החדשה של עולי אתיופיה.
חנוך צמיר: חלקנו יודע, ומי שלא יודע אז שיידע, שאנחנו נמצאים בעיצומו של גל מתגבר של עליה חדשה מאתיופיה, ואנחנו מעריכים שנסיים את שנת 2001 עם כחמשת אלפים עולים חדשים.
חנוך צמיר: לגבי 2002 המספרים עדיין לא ברורים, אבל מאוד יכול להיות שהמספרים דומים.
חנוך צמיר: השאלה של התיאום ושל הפנייתם היא אכן אמיתית, אך ורק מול האוכלוסיה הזאת.
חנוך צמיר: אוכלוסיה זו מופנית לשני צירי קליטה עיקריים.
חנוך צמיר: ואני מדבר כרגע אך ורק במושגים של קליטה זמנית.
חנוך צמיר: לא קליטת קבע.
חנוך צמיר: קליטה זמנית, כשהשאיפה שלנו שהם יהיו באותם מקומות שנים עשר חודש ולא יותר.
חנוך צמיר: במסגרת המגבלות האלה, של שנים עשר חודש, של קליטה זמנית, נתיבי האיכלוס שלנו הם שניים.
חנוך צמיר: הנתיב הראשון זה הפנייה למרכזי הקליטה הקיימים, הרגילים, הפזורים ברחבי הארץ.
חנוך צמיר: הם לא נבנו אתמול ולא שלשום, הם נמצאים באחזקת הסוכנות היהודית.
חנוך צמיר: כולנו יודעים איפה הם וכולנו מבינים גם את משמעות של הפיזור הגיאוגרפי שלהם, אבל הם קיימים, בהם יש לנו מיטות, וחלק מהעלייה החדשה מופנית לשם.
חנוך צמיר: הם לא בהכרח יישארו בחודש השלוש עשרה ביישוב הזה.
חנוך צמיר: צריך לקחת את זה בחשבון.
חנוך צמיר: אני אתייחס למעבר הזה של בין החודש השנים עשר לחודש השלוש עשרה בהמשך.
חנוך צמיר: הנתיב השני שלנו בקליטת העלייה החדשה, מעבר למרכזי הקליטה הקיימים והנמצאים, מאחר ומלאי המיטות שם אינו מספיק על פי התכנון שלנו להכיל בתוכו את כל העלייה שתגיע ב2001-, אנו מנסים, במערכת משותפת לסוכנות היהודית ולממשלת ישראל, אבל בעיקר למשרד הקליטה ולסוכנות היהודית, לאתר נכסים ומבנים ברחבי מדינת ישראל, שהם בבעלות פרטית, לשכור אותם לתקופת זמן, ובעצם להפוך אותם למרכזי קליטה חדשים, בניהול של הסוכנות היהודית.
חנוך צמיר: זאת בכדי שיתרת העולים שאין להם מקום במרכזי הקליטה הקיימים יופנו למקומות אלה.
חנוך צמיר: אלה שני נתיבי האיכלוס של הקליטה החדשה.
חנוך צמיר: כמובן גם במרכזי הקליטה החדשים, ברמה התכנונית, העולים אמורים לשהות שנים עשר חודש, כמרכזי קליטה לכל דבר, ולאחר מכן הם אמורים לעבור ליישובי הקבע.
חנוך צמיר: נקודת המעבר היא משמעותית.
חנוך צמיר: בהנחה שאנחנו עושים מה שעושים, וגם זה שווה דיון בנפרד, בתקופת הזמן של שנים עשר החודש, תחת הכותרת מרכזי קליטה, נשאלת השאלה מה קורה לאחר מכן ואיך העולים מתפזרים ברחבי הארץ.
חנוך צמיר: ברצוני לתת מספר מושגי יסוד בנושא זה.
חנוך צמיר: אני חושב שנקודת המפתח הינה כיצד העולים מתפזרים.
חנוך צמיר: אף אחד לא מפזר אותם.
חנוך צמיר: אף אחד לא אומר להם לאן ללכת.
חנוך צמיר: אף אחד לא מכוון אותם.
חנוך צמיר: אנחנו מעמידים כלים, כלי המשכנתאות, לרשות כל האוכלוסיה האתיופית.
חנוך צמיר: אלה משכנתאות נדיבות, מאוד גבוהות, שאינם קיימות לגבי אף עלייה אחרת משום מקום אחר בעולם.
זבולון אורלב: האם כשמעמידים את הכלים האלה לרשות העולים גם מיידעים אותם בנושא החינוך, למשל במקום זה וזה בבית ספר ילדיכם יהיו האחוז השישים ושלושה בבית הספר, ואם תלכו למקום אחר אז יהיה לכם חינוך אולי טוב יותר?
צבי הנדל: ברצוני להעלות שאלה נוספת, האם ישנה מחשבה לשבת עם משרד השיכון ולבחון גם אופציות להקמת מרכזי קליטה בירושלים, רעננה וכדומה?
חנוך צמיר: אני חוזר לנקודת המעבר, שהיא בעצם היציאה משלב המצב הזמני ליישובי הקבע.
חנוך צמיר: המשכנתאות שניתנות אינן מאפשרות לעולים, וזה אכן מדוייק ונכון לצערי, להגיע לאותם מקומות שהוזכרו כאן, מה שאנחנו קוראים המקומות החזקים יותר, כמו רעננה שהוזכרה, או יישובים מסוג זה.
חנוך צמיר: המשכנתאות הניתנות כיום, כדי לסבר את האוזן, הינה בסדר גודל של בין שמונים לתשעים אלף דולר, ולמשפחות גדולות זה אפילו למעלה מזה, כשחלק מהותי של המשכנתא הזו הוא בכלל מענק.
חנוך צמיר: למרות זה, כדי שעולים יגיעו למקומות שאנחנו חושבים אותם לחזקים, אנחנו אכן תובעים להגדיל את המשכנתאות האלה.
חנוך צמיר: עד לרגע זה הדבר לא הסתייע.
חנוך צמיר: אבל כמובן שאנחנו תומכים במהלך מהסוג הזה כדי שאכן פיזור ומניפת היישובים תגדל ותתרחב, וכך ממילא, באופן טבעי, הלחץ על יישובים מסויימים ועל בתי ספר באותם יישובים, שהם כמובן לא החזקים ביותר, ילך ויקטן.
חנוך צמיר: הפרמטר, או שילוב הפרמטרים הבאים, הוא זה שבסופו של דבר משפיע על החלטת המשפחה או ראש המשפחה לאן להגיע.
חנוך צמיר: זהו שילוב של יכולת הקנייה של המשכנתא, מחיר הדירות השוק החופשי ובסיס משפחתי שמאוד חשוב לבני העדה האתיופית.
חנוך צמיר: כלומר הצירוף של שלושת הפרמטרים האלה, סכום המשכנתא, השוק החופשי והחיבור שבין הסכום לבין הדירות, והבסיס המשפחתי מביא בסופו של דבר את ראש המשפחה להחליט איפה הוא רוצה לגור.
חנוך צמיר: מה שניסיתי להבהיר, ואם תהיה הזדמנות נוספת אני ארחיב בנושא, זה שההחלטה היא חופשית, היא בידי האנשים.
חנוך צמיר: לשאלת חבר הכנסת אורלב התשובה היא כן, אנחנו מנסים להסביר.
חנוך צמיר: יש מעבר של מגשרים, שזה בדיוק תפקידם, במעבר הזה שבין מרכזי הקליטה ליישוב הקבע.
חנוך צמיר: המגשרים הם עולים בני העדה ותיקים, שמתמצאים בנושא ועברו גם הכשרות, והם מנסים באמת להסביר ולהעביר להם את תרומתם.
חנוך צמיר: לפעמים זה מצליח, לפעמים לא, ואנחנו במדינה דמוקרטית בה כל אדם יכול להגיע לגור במקום שבו הוא חפץ ובו הוא יכול לקנות את דירתו.
חנוך צמיר: יש לי עוד הרבה הערות לגבי הנאמר.
חנוך צמיר: ברצוני להוסיף משפט אחד, שאינו נוגע בענייני השיכון והאיכלוס אלא בענייני החינוך והפדגוגיה.
צבי הנדל: לפני שתמשיך, בכדי להוריד את מפלס המתח בדיון, אספר בדיחה בנושא.
צבי הנדל: בתפקידי כראש רשות, כשהייתי מקיים דיון על החינוך והייתי מזמין את אנשי החינוך ואת אנשי הכספים, תמיד אנשי הכספים דיברו על חינוך ואנשי החינוך רצו כסף.
חנוך צמיר: ההצעות שנאמרו פה הם בהחלט על דעתנו.
חנוך צמיר: הם הועלו באותה פגישה שהוזכרה קודם לכן.
חנוך צמיר: נושא התבססות על בתי הספר הממלכתיים הרגילים תוך גיבוי ותוספות, בהחלט מקובל עלינו.
חנוך צמיר: נושא ההסעות גם הוא מקובל עלינו, בתנאי שהמרחקים סבירים.
חנוך צמיר: לגבי השלוחות במרכזי הקליטה, זו הצעה שבהחלט אפשר וראוי לדון בה, ואני חושב שבדרך כזו אפשר לפתור את העניין.
טורוק מולט: אני מנהלת מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה במערכת החינוך.
טורוק מולט: זהו גוף בתוך האגודה לקידום החינוך, הממומן על ידי משרד החינוך.
טורוק מולט: בהתייחס למה שנאמר בנושא העמותות והאירגונים השונים שפועלים, ולאיגום משאבים, לנו אין משאב אחר מחוץ למשאב שנמצא בתוך משרד החינוך.
טורוק מולט: תפקידנו הוא לייעץ ולתת מימון של תכניות שונות.
טורוק מולט: אנחנו כתבנו נייר עמדה, וכמו שנאמר קודם, הפיזור הוא לא בעיה חדשה.
טורוק מולט: הפיזור הינו בעיה קיימת, אשר גוררת בעיה נוספת של בתי ספר שהופכים להיות רק בתי ספר של יוצאי אתיופיה, בלי קשר לעולים החדשים שמגיעים עכשיו.
טורוק מולט: כעקרון לא צריך להתמקד בבעיה באשקלון או בגדרה כרגע אלא בבעיה הכללית, איך עובדים על פתרון של בעיית הריכוז של יוצאי אתיופיה בבתי ספר שהם מאוד חלשים.
טורוק מולט: במקומות בהם ההורים הסכימו ופיזרו את הילדים בבתי ספר, כמו באשדוד ובמקומות אחרים, בתחילת השנה נתקלנו בבעיה קשה של העדר מימון להסעות.
טורוק מולט: אם אנחנו רוצים שתלמידים ילמדו בבתי ספר השונים ויהיו מעורבים, עלינו לסייע במימון כל ההוצאות הנלוות לעניין, אחרת כאילו לא עשינו כלום, מעבר לתיסכול ההורים, שהיו מוכנים לקום מוקדם, לקחת את הילדים לבית ספר, לבקר בבתי הספר המרוחקים.
טורוק מולט: בעיה נוספת הינה הילדים הקטנים הנאלצים ללכת מרחק כל כך גדול ברגל, בגלל שבית הספר נמצא במרחק של חצי קילומטר פחות ממה שממומן על ידי המשרד.
טורוק מולט: הצעתנו היא, כאשר חושבים על נושא הפיזור, ראשית יש לפנות למשפחה, להורים, ולהביא את היתרונות והחסרונות של האפשרויות השונות לאוכלוסיה שצריכה להחליט בעצמה איפה היא רוצה שהילדים שלה ילמדו.
טורוק מולט: ההמלצה לא צריכה להיות מאנשים אינטרסנטים אלא מאנשי מקצועיים, אנשי חינוך אשר צריכים לראות מה היתרונות והחסרונות של האפשרויות המוצעות.
טורוק מולט: לאחר שההורים מחליטים צריך לתמוך בזה.
טורוק מולט: כואב לי לשמוע את האמירה, זה מצווה לקלוט אתיופים.
טורוק מולט: זוהי חובה של כולנו לקלוט.
טורוק מולט: המלצה נוספת לדעתנו היא שכאשר חושבים על פיזור תלמידים צריך לחשוב גם על ילידי הארץ כילדים עולים, שכשמחשבים את האחוז הם צריכים להחשב גם כן, כי הסביבה אותה סביבה וההורים הם אותם הורים.
טורוק מולט: יכולים להיות ילדים שחלקם נולדו בארץ וחלקם בחוץ לארץ.
טורוק מולט: זה לא משנה.
טורוק מולט: לאחר שנעבוד עם ההורים יש לתמוך בהצעה של משרד החינוך או משרד הקליטה להתחייב ולהעמיד את ההסעות להורים, ולאחר מכן לתמוך בפעילויות חברתיות כדי להוסיף ולקדם את האינטגרציה.
צבי הנדל: אברהם נגוסה, בבקשה.
30095: ראשית ברצוני לברך על היוזמה של יו"ר ועדת עליה וקליטה ויו"ר ועדת החינוך לקיים את הדיון הזה באמת בזמן, ובזמן הנכון.
30095: הבעיות שבשטח נאמרו.
30095: ברצוני להדגיש את נושא העליה החדשה המגיעה בימים אלה.
30095: אנו רואים בעליה המגיעה עכשיו בעיות קשות בעניין בית הספר ובעניין הפנימיות.
30095: אני חושב שהבעיות נובעות מחוסר תאום בפתיחת אתרי קליטה ברחבי הארץ.
30095: נפתחים אתרים ביישובים בהם כבר ישנה אוכלוסיה גדולה, ולכן אומרים שאין מקום.
30095: בעיה נוספת היא שאף על פי שנאמר כאן שיש זכות בחירה חופשית להורים, בשטח אנחנו רואים כפייה ושיטתיות.
30095: לדוגמא, מצב בו הציעו פה לשלוח, בניגוד לבחירה חופשית של ההורה, את הילד לבית ספר חילוני ולהביא לו מורים דתיים.
30095: זו דוגמא לכפייה שיטתית.
30095: דוגמא נוספת הינה הכפייה והשיטתיות במרכזי הקליטה.
30095: הסוכנות היהודית הוציאה מכתב, מאת סמנכ"ל לעניין עליה וקליטה, מר אלי אלקלעי, שלא לשלוח את הילדים לפנימיות.
30095: רבותי, ההורים מבקשים לשלוח את ילדיהם לפנימיות.
30095: זו הבחירה החופשית שלהם.
30095: ואז באה הסוכנות ואומרת לא לשלוח, ולא נותנת לעובדי עליה וקליטה, עליית הנוער ולמשרד החינוך, לכנס, לראיין או לרשום את הילדים לפנימיות.
30095: כאשר אנחנו, כאירגון וולנטרי, שדואג לזכותם של ההורים, עושים רשימה, אומרים לנו למה אתם עושים זאת.
30095: אז פה ישנה כוונה לא לשלוח את הילדים.
30095: כלומר זכות הבחירה לא ניתנת באופן גלוי.
30095: כך גם לגבי הצעתה של מנכ"לית משרד החינוך.
30095: זהו פתרון קוסמטי, ולא פתרון אמיתי.
30095: פתרון אמיתי יהיה, כאשר יש אחוז גבוה של תלמידים עולים מאתפיופיה בבית ספר מסויים, התחייבות המערכת לסדר הסעות.
30095: ההורים מבקשים פנימיות איכותיות, ישיבות ותיכוניות.
30095: העליה הזאת מבקשת את זה.
30095: ואנחנו כבר יודעים את ההצלחה של אלה שנכנסו לפנימיות איכותיות, ישיבות ותיכוניות, ואנחנו רואים לאן הם הגיעו עכשיו.
30095: לכן הצעתי היא קודם כל, לפני שפותחים את אתרי הקליטה, לתאם עם משרד החינוך והרשויות המקומיות בעניין החינוך ולבדוק האם יש מקום לילדים באותם יישובים.
30095: לפני שפותחים אתרי קליטה צריך להיות תיאום בין הסוכנות היהודית, משרד הקליטה ומשרד החינוך, אלה שלושת הגופים העיקריים, והרשות המקומית.
30095: לדעתי התיאום הזה יכול לפתור את הבעיה.
30095: הצעה נוספת בעניין פנימיות, יש לתת להורים לרשום את הילדים שלהם.
30095: כמו כן באותם יישובים בהם יש אחוז גבוה מידי של עולים בבתי הספר, משרד החינוך ורשות המקומית חייבים לסדר הסעות.
צבי הנדל: אין ספק שקל להגיד וקשה יותר לבצע.
צבי הנדל: כולנו רוצים בהצלחת הפרוייקט הזה של קליטת עלייה, אך לעתים מעודף ציונות אנו יכולים גם לחנוק לפעמים, לכן צריך להיזהר ולשים לב.
אברהם ירדאי: אנחנו דנים בעניינים האלה כבר כמה עשרות שנים.
אברהם ירדאי: עד היום קלטנו שבעים אלף או שישים אלף עולים מאתיופיה.
אברהם ירדאי: האנשים האלה גרים בדיור קבע.
אברהם ירדאי: הם מרוכזים בריכוזים של שש מאות משפחות או חמש מאות משפחות בשכונה, ברחובות, באשדוד, בבאר שבע, בקרית גת, ברמלה, בכל מיני מקומות.
אברהם ירדאי: זו עובדה קיימת.
אברהם ירדאי: עכשיו נאמר שחמשת אלפים עולים חדשים נוספים מגיעים בשנת 2001.
אברהם ירדאי: והתחזית היא שהמספרים האלה ימשיכו לגדול בשנים הקרובות.
אברהם ירדאי: התוצאה שאנחנו רואים, התוצאה של הקליטה, כאשר מדובר בחינוך, היא חמורה ביותר.
אברהם ירדאי: אני חושב ששורש הבעיה, כאדם העוסק שלושים שנה בעליה ובקליטה, ובהיותי חלק מבני הקהילה, הוא שאנשים באים לוועדות, מדברים, והולכים, ואין פתרון.
אברהם ירדאי: הפתרון הוא בשינוי שיטת הקליטה, בשינוי מדיניות הממשלה, דהיינו לא להפנות מאות עולים נוספים לרחובות, לגדרה, לאשדוד, לבאר שבע, לרמלה, וללוד.
אברהם ירדאי: בשנה וחצי האחרונות נקלטו רק באשדוד קרוב לחמש מאות משפחות חדשות.
אברהם ירדאי: אני אומר זאת ליד אנשי משרד הקליטה, ליד כל האנשים שיודעים את זה.
אברהם ירדאי: ועוד ממשיכים להיקלט.
אברהם ירדאי: יש עוד שלושים אלף עולים, או אולי עוד עשרים אלף עולים שיבואו, לא ידוע בדיוק.
צבי הנדל: האם בדרך כלל הפיזור הינו בהכוונה מלמעלה או שעל פי רצון העולים?
אברהם ירדאי: אני אגיד לך, אני מכיר את הבעיה הזאת.
אברהם ירדאי: מדינת ישראל קולטת את העולים ומדרגת אותם בדירוג משכנתאות.
אברהם ירדאי: מי שמקבל דירוג א', הוא מקבל מאה אלף דולר.
אברהם ירדאי: מי שמקבל דירוג ג', הוא מקבל שישים אלף דולר.
אברהם ירדאי: זו היתה המגבלה של העולים לאן לכוון אותם, אם יקנו דירה בקריית גת או בגדרה או ברעננה.
אברהם ירדאי: מדובר על קליטת עלייה מאתיופיה, אנשים שבאו לחיות במדינת ישראל, להיות חלק מהעם.
אברהם ירדאי: ומה שנעשה פה, מה שהולך להיעשות ונעשה בהווה, יהיה בכייה לדורות.
אברהם ירדאי: יש לשנות את המדיניות.
אברהם ירדאי: אם יש אלפי עולים או מאות משפחות, המדינה צריכה להחליט.
אברהם ירדאי: המדיניות המדינה צריכה להיות שעולים אלה יגורו בכפר סבא או ברעננה.
אברהם ירדאי: ואם המדיניות של הממשלה היא כזאת, הם יגורו שם.
מנגסטו צלצו: אני תומך במה שאמר אברהם ירדאי.
מנגסטו צלצו: זה נכון שיש הכוונה מכוונת ותמיד שולחים לשכונות מצוקה.
מנגסטו צלצו: וזו באמת בעיה.
זבולון אורלב: על סדר היום ישנם שני נושאים, גם מדיניות הפיזור וגם נושא הקליטה בחינוך, וברור לכולנו שיש קשר הדוק וישיר בין שני הדברים הללו.
זבולון אורלב: אני חושב שהדברים שביטא אברהם ירדאי משקפים מאוד את דעתי.
זבולון אורלב: הדברים האלה ידועים כבר מהיום השני לקליטתם של יהודי אתיופיה ב1991- במבצע שלמה.
זבולון אורלב: אני בהחלט חושב שהאוכלוסיה המבוססת במדינת ישראל, האוכלוסיה השבעה, דואגת להרחיק מעצמה את משימת הקליטה.
זבולון אורלב: את מדיניות פיזור האוכלוסין במדינת ישראל קובעים פוליטיקאים המושפעים מהלכי רוח בציבור, והם לא רוצים לראות את העולים האלה, לא בכפר שמריהו ולא ברעננה ולא בעוד כל מיני מרכזים.
זבולון אורלב: ויש מדיניות קליטה.
זבולון אורלב: מדיניות הקליטה היא לשלוח את העולים למקומות שאנחנו יודעים מראש שיהיו בהם בעיות מאוד קשות.
זבולון אורלב: עוטפים את זה באיצטלה כלכלית, כי הדירות בחדרה יותר זולות מאשר הדירות ברעננה.
זבולון אורלב: זו לא טענה כלכלית נכונה.
זבולון אורלב: בסופו של דבר החברה תשלם ריבית והצמדה שיעלו עשרת מונים על מדיניות הקליטה הזאת.
זבולון אורלב: רק ברגע הראשון הדירה בחדרה יותר זולה אבל בסופו של דבר הם ישלמו פעמיים, מחיר כפול של הדירה ברעננה.
זבולון אורלב: עובדה היא שהחברה השבעה שלנו לא מאפשרת לשנות את מדיניות הקליטה.
זבולון אורלב: מדיניות הפיזור ליישובים השונים הינה מדיניות מכוונת והיא אסון לקליטת העלייה ויוצרת את כל הבעיות.
זבולון אורלב: אני חושב שאחת ההחלטות של הוועדה המשותפת היום צריכה לצאת חוצץ נגד מדיניות זו.
זבולון אורלב: הקליטה צריכה להיות לפי יישובים שמסוגלים לקלוט.
זבולון אורלב: אם תבדקו את מדיניות פיזור הקליטה תראו אי שיוויון מדהים.
זבולון אורלב: ככל שהרשות היא בעלת יכולת כלכלית יותר טובה והפרופיל יותר גבוה, כך אחוז קליטת עליה שם של עולי אתיופיה יותר נמוך.
זבולון אורלב: תבדקו בעשירונים, והדברים בולטים מאוד.
זבולון אורלב: ככל שאחוז האבטלה יותר גדול, שם יש יותר סיכוי שישלחו עולים אתיופים.
זבולון אורלב: ככל שההכנסה לנפש יותר נמוכה, לשם ישלחו את האתיופים.
זבולון אורלב: ואני חושב שאחד התפקידים שלנו הינו לצאת חוצץ נגד המדיניות הזאת, כי פה יסוד העניין.
זבולון אורלב: לגבי נושא קליטת העליה, אני, עם כל הכבוד, חולק על ניסים אלייקים, שהמשרד צריך לפגוע בחופש הבחירה של הורים באשר למגמת החינוך.
זבולון אורלב: אין מגמת חינוך של ילד דתי בבית ספר ממלכתי עם מורה דתי.
זבולון אורלב: אני לא מכיר כזאת מגמת חינוך, עם כל הכבוד.
זבולון אורלב: וזכותם של ההורים לבחור.
זבולון אורלב: אם הורה ישאל בעצתי, אומר לו ללכת לחינוך דתי.
זבולון אורלב: היום אינני עובד מדינה ומותר לי להשפיע.
זבולון אורלב: גם אני את ילדיי שולח לשם.
זבולון אורלב: אחר ישפיע עליו בכיוון אחר.
זבולון אורלב: אני לא מתעלם מהבעיות הקשות.
זבולון אורלב: קודם כל מגיע למערכת החינוך צל"ש על מה שעשתה, לכל מערכת החינוך.
זבולון אורלב: ומגיע צל"ש למערכת החינוך הממלכתי דתי.
זבולון אורלב: גם אני מחזיק את הנתונים של בחינות הבגרות.
זבולון אורלב: אני לא יודע אם חברים כאן יודעים, בבחינות הבגרות של השנה שעברה שלושים ושלושה אחוזים מיוצאי אתיופיה קיבלו תעודת בגרות, מתוך תשע מאות שבעים ושמונה תלמידים שניגשו לבחינות.
זבולון אורלב: במגמות בחינוך הממלכתי קיבלו חמישה עשר אחוזים ובממלכתי דתי ארבעים אחוזים.
זבולון אורלב: חלק מהעניין נוגע למה שאמר אברהם נגוסה.
זבולון אורלב: בחינוך הממלכתי דתי, תלמיד שנכנס לישיבה התיכונית האיכותית רבותיי נכנס למעגל הצלחה.
זבולון אורלב: ואילו היום הסוכנות היהודית בולמת עולים אתיופים להיכנס לישיבות פנימיתיות מצליחות.
זבולון אורלב: בולמת אותם ולא מאפשרת לאירגונים וולונטרים לעודד את התלמידים.
זבולון אורלב: לכו למוסדות פנימייתיים איכותיים, אני אומר לכם זאת כאיש חינוך, הדבר יחלץ אתכם מהמעגל.
זבולון אורלב: ההסתברות שתקבלו שם תעודת בגרות היא הרבה יותר גבוהה.
זבולון אורלב: וגם זה לפי דעתי צריך להיות בסיכומים שלנו.
זבולון אורלב: הנושא של העומס הוא נושא בעייתי.
זבולון אורלב: מקובל עלי שבית ספר, דתי או ממלכתי, שיקבל יותר מעשרים וחמישה אחוז עולים אתיופים, מקטין את הסיכויים להצלחת התלמידים הלומדים בו.
זבולון אורלב: זאת משוואה מאוד פשוטה.
זבולון אורלב: אפשר לשים שם שישים אחוז ילדים, אך בית הספר הזה ייכשל.
זבולון אורלב: רק יכתבו ביומן לילד שהוא עלה מכיתה לכיתה.
זבולון אורלב: הילד הזה לא יצליח.
זבולון אורלב: הוא לא יתקבל לתיכון למגמה איכותית, ובתיכון הוא לא יעבור את בחינות הבגרות.
זבולון אורלב: אני יכול לומר לכם כבר היום, הילדים שלומדים בבתי ספר שיש בהם יותר מעשרים וחמישה אחוזים, קרוב לודאי שכל המאה אחוזים של האתיופים לא ירכשו תעודות בגרות.
זבולון אורלב: בואו נאמר את הדברים.
זבולון אורלב: לא תהיה להם בגרות.
זבולון אורלב: לכן, לאור מדיניות פיזור העולים הלא נכונה של הממשלה, מערכת החינוך צריכה להציל מה שהיא יכולה, ולפזר את התלמידים.
זבולון אורלב: גדרה, ויושב פה גם חברי רפי בן חיים, מנהל המחלקה לחינוך, הינה דוגמא קלאסית.
זבולון אורלב: למה לא להסיע את התלמידים לשני בתי ספר ממלכתיים דתיים חזקים, שבעים, אחד בחפץ חיים, מרחק נסיעה של עשר דקות, השני בקבוצת יבנה, מרחק נסיעה של שבע דקות.
זבולון אורלב: אני עוד לא בטוח שבתי הספר יקלטו אותם.
זבולון אורלב: שוב, עד עשרים וחמישה אחוזים.
זבולון אורלב: רבותי, אלה בתי ספר ממלכתיים וניתן להכריח אותם לקלוט.
זבולון אורלב: אני חושב שהם יהיו נכונים לקלוט.
זבולון אורלב: החינוך הדתי בינתיים גילה חלוציות רבה מאוד ושילם מחיר כבד מאוד על העניין.
זבולון אורלב: אני חושב שמי ששולח תלמידים אתיופיים לבתי ספר דתיים מעל עשרים וחמישה אחוזים חוטא חטא כבד, ואני מבין לליבם של העולים מאתיופיה, שלא ילכו לבתי הספר האלה, שידרשו שחינוך דתי אחר, בבית ספר אחר.
זבולון אורלב: שיסיעו אותם.
זבולון אורלב: זאת זכותם המלאה.
זבולון אורלב: והמשרד עם הממשלה חייבים לדאוג לכך.
זבולון אורלב: אני לא רוצה להקל ראש ולזרוק הכל למנכ"לית המשרד, אני מכיר את הבעיות המורכבות העומדות בפניה.
זבולון אורלב: ישנו מחסור בתקציבים, גם בלי הסעת האתיופים, להסיע את כל מי שצריך.
זבולון אורלב: בירושלים למשל, תלמידים אתיופים הולכים בוקר בוקר ארבעה קילומטר ברגל, כי עיריית ירושלים לא מוכנה לממן חמישים אחוז מהכרטיסיה שמגיעה להם.
זבולון אורלב: שמעתם את זה?
זבולון אורלב: ארבעה קילומטר מגבעת המטוס הולכים בוקר בוקר תלמידים.
זבולון אורלב: במסירות נפש.
זבולון אורלב: כדי ללמוד בחינוך דתי.
זבולון אורלב: יש מספיק בתי ספר חזקים במדינת ישראל, וצריך לפזר את האוכלוסיה.
זבולון אורלב: בזמנו הסיעו תלמידים מחולדה לירושלים, והצילו את הילדים האלה.
זבולון אורלב: האלטרנטיבה היתה שילמדו בגטו שלהם, שמועד לכישלון, או לשלוח אותם לבית הספר המסכן בקריית עקרון, שגם כך עמוס בעיות, כדי להכשיל אותם, ורק שלא יסעו ויהיה להם לא נוח.
זבולון אורלב: אז הם נסעו בהסעות, והיה לא נוח, אבל הצילו את הילדים האלה.
זבולון אורלב: הם למדו פה בבתי ספר איכותיים בירושלים.
זבולון אורלב: בתי הספר הכי איכותיים בירושלים פתחו את שעריהם באותה תקופה.
זבולון אורלב: לכן אני מבין לליבם של בתי הספר באשקלון.
זבולון אורלב: ופה, בכסף קטן, יחסית למשכנתאות, כי פיזור אוכלוסין זה כסף גדול, לא מדובר פה במאות אלפים, ניתן לפתור את הבעיה.
זבולון אורלב: לדעתי זה צריך להיות סיכום שלנו, שאנחנו דורשים שבתי הספר לא יקלטו מעל עשרים וחמישה אחוז תלמידים עולים, ומעבר לכך, תלמיד שרוצה מגמת חינוך, זו זכותו המלאה, להסיע אותו לבית ספר איכותי, לבית ספר טוב.
זבולון אורלב: ככל שנשקיע בחינוך כך נחסוך יותר כספים.
זבולון אורלב: החברה הישראלית, אם לא תעשה את הדברים האלה, תשלם מחירים הרבה יותר גבוהים.
רפי בן חיים: אני מנהל המחלקה לחינוך של גדרה, וברשות
רפי בן חיים: כם הייתי רוצה להשלים מספר נתונים.
רפי בן חיים: בעקבות הדברים העמוקים שאמר עכשיו זבולון ברצוני לומר, את חטאיי אני מזכיר היום.
רפי בן חיים: ייתכן מאוד שלא הייתי בסדר עם העדה האתיופית.
רפי בן חיים: אנחנו בגדרה נתנו להם את הנשמה.
רפי בן חיים: כל ההתכתבויות עם המשרדים יוכיחו שמעולם לא פנינו עם בעיות עולי אתיופיה, ועשינו פשוט הכל כדי להקל עליהם ולקלוט ולקלוט.
רפי בן חיים: אבל ברגע הזה אנחנו מגיעים למצב שבו לא שאני לא רוצה לקלוט אותם, אלא אם אני אקלוט אותם אני אגיע לאכזריות כלפיהם.
רפי בן חיים: כי ברגע שאני קולט אותם למוסדות הקיימים, שהם לא עשרים וחמישה אחוז כפי שאומר מר אורלב, הם מעבר לשלושים אחוז, והנתונים מוצגים בפניכם, זה אומר שגם לאוכלוסיה הותיקה שכבר הצלחתי לקלוט איכשהו בשנות התשעים, לא אצליח לתת את הפתרון הטוב ביותר, וגם לאוכלוסיה הישראלית הותיקה לא אוכל.
רפי בן חיים: לכן יש לי פה שתיים שלוש הצעות של פתרון.
רפי בן חיים: אחת מהם, אמר את זה קודם מר ניסים אלייקים, הינה החינוך המוכר שאינו רשמי, אשר בכל זאת הוא נסמך על שולחן מדינת ישראל ועל שולחנו של משרד החינוך.
רפי בן חיים: אני בהחלט הייתי מציע למצוא דרך, דרך ההחלטות של הכנסת.
רפי בן חיים: זו בעיה של מדינת ישראל, למצוא את הדרך שבה יקלטו עולי אתיופיה בכל רשתות החינוך החרדיות למיניהם.
רפי בן חיים: בסך הכל הם נסמכות על שולחנה של המדינה.
רפי בן חיים: הצעה נוספת שלי היא לחדד את הנקודה, אני רוצה באמת לקפוץ על הדברים הטובים של מר זבולון אורלב, בהתבסס על ההודעה שלנו שלא נוכל לקלוט את התלמידים, כדאי להסיע אותם, אם לחפץ חיים, אם לקבוצת יבנה, או לכל בית ספר חזק שמשרד החינוך מחליט ששם ראוי לקלוט את העולים החדשים.
צבי הנדל: אני מבקש ממך ליצור קשר עם בתי הספר שהזכרתם ולבוא איתם בדברים, תראה מה הבעיות הכרוכות בכך ותבוא למשרד החינוך עם הצעה לפתרון.
צבי הנדל: זה לא שמשרד החינוך אינו יודע למצוא פתרונות בעצמו, אבל אתה, כמי שכואב את הנושא, יכול להיות המוביל במהלך כזה.
רפי בן חיים: נאמר קודם שיש מגמה ונכונות לתאם עם הרשויות.
רפי בן חיים: אני קיבלתי במהלך חודש מאי הודעה לקונית בטלפון מתי לבוא לרשום שבעים וחמישה ילדים.
רפי בן חיים: כשאמרתי להם על מה אתם מדברים בכלל נאמר לי למה לא אמרת שאין לך מקום.
רפי בן חיים: כלומר אני אמור, אני או ראש העיר שלי, לצפות כל תרחיש ולפזר כל בוקר בכל מרכזי הקליטה הודעות, אנא אל תבואו לגדרה.
רפי בן חיים: לא יודענו, לא הודיעו לנו כלום.
רפי בן חיים: ואחר כך אם אני מחכה ואני מודיע, לצערי לא נוכל לתת שירות אמיתי, איכותי חיובי, ולכן לא אקלוט אותם לגדרה.
צבי הנדל: אני רוצה שתבינו, נוכחים פה אירגוני עולים מאתיופיה.
צבי הנדל: נתתי לכל אירגון שרשום אצלי זמן לדובר אחד.
צבי הנדל: נציגת הסוכנות עדיין לא דיברה.
צבי הנדל: אני מבין את הלחץ, אך תאמינו לי, יהיו לכם עוד הרבה הזדמנויות לדבר כאן.
צבי הנדל: דבר אחד ברור, על נושא של דו"ח אבוקסיס כבר לא נדבר היום.
שיפרה שידלובסקי: אני חושבת שחנוך צמיר הציג היטב את הנושא, ואני לא אחזור על הדברים שהוא אמר.
שיפרה שידלובסקי: ברצוני למחות על מה שנאמר שהסוכנות לא מאפשרת לילדים ללכת לפנימיות.
שיפרה שידלובסקי: הסוכנות בהחלט נותנת להורים את אפשרות הבחירה.
שיפרה שידלובסקי: מרבית האוכלוסייה שמגיעה היום אמורה לעבור גיור, ואז נאמר באמת לילדים שאם לא יצאו לפנימיות, ואני חושבת שזאת אולי פגיעה, יהיה קושי למשפחות לעבור את הגיור.
שיפרה שידלובסקי: כמו כן, לא כל הפנימיות שמוצעות הינן ישיבות תיכוניות מפוארות כפי שהוצג כאן.
שיפרה שידלובסקי: חלק מהפנימיות אינם בדיוק מקומות המביאים לאחוזי זכאות גבוהים לתעודות בגרות.
מיקי אוחיון: שמעתי את דבריו החמים של ח"כ זבולון אורלב, שמעתי את חברי אברהם ירדאי, שניהם דיברו פחות או יותר על אותם דברים.
מיקי אוחיון: הם דיברו על שינוי מדיניות ממשלת ישראל לקליטת עולים מאתיופיה.
מיקי אוחיון: אני מסכים שצריך להיות שינוי.
מיקי אוחיון: אבל אני חושב שהדיון היום הוא לא על השינוי שיבוא.
מיקי אוחיון: יש לנו בעיה של תשעים אחוז מהאוכלוסיה הזאת שכרגע עובדה קיימת שהיא נמצאת בשישה עשר יישובים, היא נמצאת שם ולה צריך לתת פתרון.
מיקי אוחיון: על הבאות אני לא בטוח, במציאות הכלכלית החברתית הפוליטית שקיימת במדינת ישראל, גם המדיניות תשתנה.
מיקי אוחיון: אלא שעד שתשתנה יקחו עוד כמה דורות.
מיקי אוחיון: לכן אני חושב שאסור להסית את הדיון האמיתי באמירות כאלה.
מיקי אוחיון: נשנה, נגדיל את המשכנתאות, והכל טוב ויפה.
מיקי אוחיון: עלינו לדון היום ולהוציא הנחיה לפיה באותם יישובים בהם נמצאים היום ילדים הזקוקים להסעות, צריכה להתקבל החלטה מה קורה בשנת הלימודים הקרובה.
מיקי אוחיון: תשעים אחוז תושבי הקבע כנראה, גם אם רכשו במשכנתאות המוגדלות, מאיפה שהם קנו, לא נצליח להזיז אותם.
מיקי אוחיון: עוד משפט בנושא בדיקת כיוונים בבתי הספר של ש"ס, חב"ד, אגודת ישראל.
מיקי אוחיון: השבוע קראתי שלא מוכנים לקבל ילד בבני ברק, ומסיעים אותו לגן שמואל.
מיקי אוחיון: אז יש לבחון את הנושא.
מיקי אוחיון: אני חושב שזה לא רציני.
מיקי אוחיון: אני אשמח מאוד אם יבוא הדבר בצורה מרושתת, גם מהם.
חוגי עופר: במעין החינוך התורני יש הוראה של הרב עובדיה לקבל כל ילד אתיופי למוסדות של מעין החינוך התורני.
חוגי עופר: ואני אומר לכם שכל ילד שלא יסכימו לקבל אותו, שיפנה אלי.
נגיס מנגשה: אני מנהלת עמותת פידל, העוסקת בהכשרת מגשרים חינוכיים ושילובים בעבודה בבתי ספר.
נגיס מנגשה: היום העמותה שלנו עובדת בקרוב לשבעים בתי ספר.
נגיס מנגשה: אני שומעת את הדיון וסבורה ששום בעיה לא תיפתר בדרך זו.
נגיס מנגשה: שש עשרה שנה אני בארץ, אני משתתפת בדיונים האלה כבר מספר שנים, מקבלים החלטות, ושום החלטה לא יוצאת לפועל.
נגיס מנגשה: היום אנחנו מדברים על הסעות ילדים לבתי ספר אחרים, על פיזור ילדים.
נגיס מנגשה: פיזור הילדים ממקום זה למקום אחר לא יפתור את הבעיה.
נגיס מנגשה: הילדים יוצאי אתיופיה יסעו מרחובות לבתי ספר אחרים רחוקים יותר, וישבו עם ילדים אחרים לא יוצאי אתיופיה.
נגיס מנגשה: זה לא פתרון.
נגיס מנגשה: זה באמת פתרון קוסמטי בלבד.