GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לימור לבנת: לרבות הספור המאד מזעזע שאני זוכרת אותו כאילו זה היה ממש היום, של בית-ספר בחדרה שהיה צריך לפזר אותו, ב-1996, בית-ספר שבו 90% תלמידים יוצאי אתיופיה שהיה בלתי-אפשרי לשלב אותם במקומות אחרים, כי לא רצו לקבל אותם במקומות אחרים, עם כל הבעיות, עם כל הקשיים, עם כל התסכול, עם כל הסבל ועם כל אי היכולת לתת מענה.
לימור לבנת: בימים אלה אני עומדת למנות יועץ מיוחד לנושא הזה.
לימור לבנת: אני מצאתי שבתוך משרד החינוך יש, אם לומר זאת קצת בעדינות, קצת ביזור של הגורמים המטפלים בנושא הזה, שנובע מהרבה רצון טוב, ואולי מעודף רצון טוב, ולפעמים מעודף רצון טוב מקימים עוד גורם ועוד ועדה, ואני רוצה לרכז את הפעילות הזאת בתוך המשרד.
צבי הנדל: את רוצה שיהיה עוד גורם אחד שירכז את הנושא.
לימור לבנת: חס ושלום.
לימור לבנת: להיפך.
לימור לבנת: מתוך העובדים במשרד החינוך יוצאי אתיופיה שעוסקים בנושא הזה אני עומדת למנות יועץ.
לימור לבנת: שימשיך בעבודתו, אבל גם יהיה יועץ שלי, כדי לא להרבות עוד ביורוקרטיה מצד אחד, ומצד שני לאגם את המשאבים הן האנושיים והן התקציביים והן החינוכיים, ארגוניים, כדי שהכל ייעשה.
אברהם ירדאי: יש עובדים יוצאי אתיופיה במשרד החינוך?
לימור לבנת: כן, ודאי.
אברהם ירדאי: מי הם?
אברהם ירדאי: אני לא מכיר.
אברהם ירדאי: אפילו אחד אני לא מכיר.
לימור לבנת: קודם-כל אני מתנצלת על זה שאני שרת החינוך רק שלושה חודשים וחצי.
לימור לבנת: אני אשתדל להיות במשרד עוד הרבה שנים.
לימור לבנת: מכל מקום, יש עובדים במשרד החינוך.
לימור לבנת: אני גם מכירה הרבה מאד מבני הקהילה שעוסקים בחינוך, מכירה ומוקירה, ואין שום ספק שהם צריכים להיות חלק מרכזי בתוך התהליך הזה.
לימור לבנת: אין בכלל שום שאלה.
צבי הנדל: משפט אחד בענין הזה.
צבי הנדל: אני אקיים ישיבה נפרדת בנושא ועדת אבקסיס, עם המנכ"לית.
צבי הנדל: אני רק רציתי להעלות את השאלה לרמת המודעות שלך.
לימור לבנת: בוודאי ובוודאי.
ד"ר מאיר פרץ: בישיבה האחרונה שדנה בזה אמרתי שאולפני גיור לא מתוקצבים על-ידי המדינה.
ד"ר מאיר פרץ: משרד החינוך בזמנו לקח על עצמו כמשימה לעסוק בזה והטיל את זה על האגף.
ד"ר מאיר פרץ: היום, בגלל הקיצוצים ובגלל הבעיות התקציביות שיש, הנושא הזה נשאר לא מתוקצב.
ד"ר מאיר פרץ: הוא כל הזמן תוקצב מעודפים ולא בבסיס, ולכן הנושא הזה כל הזמן מתנדנד.
ד"ר מאיר פרץ: יש תקציב, אנחנו פותחים יותר אולפנים, יותר כתות גיור.
ד"ר מאיר פרץ: אין כתות, אנחנו מדברים על סגירה.
צבי הנדל: קודם-כל השאלה היא אם משרד החינוך הוא הכתובת.
לימור לבנת: בדיוק.
צבי הנדל: את בעיניי נציגת הממשלה.
צבי הנדל: את המריבות צריכים לעשות בפנים, אבל הבעיה צריכה להיפתר.
צבי הנדל: אנחנו כמדינה צריכים לספק את כל הכלים.
צבי הנדל: אחד הכלים הוא משרד החינוך.
צבי הנדל: אני "מזנב" ברבנות, תאמיני לי, הרבה יותר מאשר בכם, אבל אני אומר שאנחנו חייבים לתת לנושא הזה את תשומת הלב הראויה.
צבי הנדל: מדובר ב-15 מיליון שקל.
לימור לבנת: אין לי 20 מיליון שקל לפתוח את שנת הלימודים לתיקוני ליקויי בטיחות.
צבי הנדל: מדובר רק במורים.
לימור לבנת: סליחה, מדובר כאן באולפני גיור.
לימור לבנת: אפשר לקרוא לזה מכונים לגיור, קורסים לגיור, אבל המלה אולפן כאילו מחילה את זה על משרד החינוך.
לימור לבנת: זה לא רלבנטי למשרד החינוך.
לימור לבנת: למיטב הבנתי הנושא הזה צריך להיות נתון בידי משרד הדתות, משרד הפנים, הרבנות הראשית – אין לי מושג.
לימור לבנת: אני לא חושבת שמשרד החינוך, על כל המשימות הענקיות שמוטלות עליו, צריך לעסוק בענין הזה, בוודאי לא מתקציבו וגם בכלל לא, גם אם יקצו לכך תקציב.
לימור לבנת: אני לא אלחם על זה.
צבי הנדל: אבל את זה תגידי לממשלה, שאת לא עוסקת בזה.
לימור לבנת: אתה צודק, אני אודיע שאני לא עוסקת בזה.
לימור לבנת: אם המשרד קודם לא אמר את זה באופן ברור, כי הוא עסק בזה מתוך אנרציה שהיתה, אני אומרת את זה כאן באופן הברור ביותר ואני אודיע גם.
לימור לבנת: אני חושבת שמשרד החינוך לא צריך לעסוק בזה.
לימור לבנת: זה תחום שבפירוש שייך לאיזה שהוא משרד אחר – אני לא רוצה אפילו לקבוע איזה.
לימור לבנת: משרד החינוך לא צריך לעסוק בענייני גיור.
לימור לבנת: זה לא ענין שלנו.
לימור לבנת: לסיום, אני רוצה למסור לוועדה ש-150,000 תלמידים-עולים נקלטו במערכת החינוך בעשור האחרון, משנת 1990.
לימור לבנת: מתוכם 76% מארצות חבר העמים, 10% מאתיופיה ו-14% מארצות אחרות.
לימור לבנת: למעלה מ-3,000 בתי-ספר קלטו תלמידים-עולים וב-1,400 בתי-ספר העולים מהווים בין 6% ל-24% מאוכלוסיית התלמידים.
לימור לבנת: בחודשיים וחצי האחרונים ביקרתי בלמעלה מ-100 בתי-ספר.
לימור לבנת: ראיתי בתי-ספר שבהם יש אחוז גבוה מאד, אני מרשה לעצמי לומר גבוה מדי של עולים, מה שאומר שהפיזור וההשתלבות לא נעשים באופן שווה.
לימור לבנת: זה מאד מקשה, לדעתי ואני חושבת שהוא מאד בעייתי.
לימור לבנת: יש בעיות אחרות ושאלות אחרות אם בתי-ספר כמו "שבח מופת" וכו' הם רלבנטיים לענין השעות, אבל אני מניחה שאלה תעלינה במהלך הדיון ואני אתייחס אליהן.
צבי הנדל: תודה לשרת החינוך על הפתיחה.
סופה לנדבר: גברתי השרה, את יודעת שכמעט בכל סוף שנה יש תופעה כזאת שמפטרים את המורים המועסקים במערכת החינוך וזה פוגע במיוחד במורים שהם עולים חדשים.
סופה לנדבר: האם התופעה הזאת ידועה לך והאם היא נמשכת גם השנה?
סופה לנדבר: אם כן, באלו אחוזים?
סופה לנדבר: בדו"ח מבקר המדינה נאמר שדווקא באשדוד נשרו תוך שנה מבתי-ספר 600 תלמידים, חלק גדול מהם גם עולים חדשים, אני חושבת שהתופעה הזאת קשורה גם לצפיפות בבתי הספר.
סופה לנדבר: כי מי שמגיע אחרון, ללא ידיעת השפה, צריך לקבל יותר תשומת-לב, יותר חום, יותר התעניינות מצד המורה, וכאשר יש צפיפות בכתה זה מאד-מאד קשה להגיע לפרט, וזאת יכולה להיות אחת הסיבות לנשירה הכל-כך גדולה.
סופה לנדבר: דבר שלישי.
סופה לנדבר: היום תועלה הצעת חוק שלי בענין אוניברסיטה באשדוד.
סופה לנדבר: בבחירות אתם אמרתם שאתם מבינים שהבעיה של אוניברסיטה באשדוד זה לא רק איכות חיים, זה לא רק העתיד של המדינה כולה, אבל בגלל שאשדוד גדלה ובגלל שהיא הפכה להיות העיר הגדולה ביותר בדרום, בגלל מיליון סיבות, ובגלל שצריך לתת לעיר גם עתיד וגם נשימה, אני מבקשת לשמוע את תשובתך בענין הזה.
אמנון כהן: כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, קודם-כל אני רוצה לאחל לך הצלחה בתפקידך.
לימור לבנת: תודה רבה.
לימור לבנת: אני צריכה את כל הברכות.
אמנון כהן: אני חושב שהמשרד שלך הוא מאד חשוב למדינה, כי רק דרך החינוך נוכל לשלב את העולים החדשים בחברה ולמעשה הם יהיו גם החוד של המדינה, הם יהיו יותר פרודוקטיביים לחברה ולמדינה אם נקלוט אותם נכון, אם ניתן להם את ההכשרה המתאימה וחינוך נכון.
אמנון כהן: אני רוצה לציין שמשרדך התחיל לפעול ועובד יפה, אבל זה אף פעם לא מספיק.
אמנון כהן: גם בקרב הקהילה הבוכרית התחלנו לפעול.
אמנון כהן: בשנה האחרונה, עם השר הקודם דווקא הגענו להבנה והמשרד נתן מגשרות חינוך כדי שיהיה קשר בין התלמיד שעומד לנשור לבין ההורים ובין בית-הספר.
לימור לבנת: אתה רוצה להחזיר את השר הקודם?
אמנון כהן: אני רוצה להגיד לו תודה שהוא ראה חשיבות בנושא , הוא ראה לנכון שזה חשוב למדינה, שתלמידים ימשיכו ללמוד ולא ינשרו.
אמנון כהן: רק רציתי לחזק את זה.
אמנון כהן: יש לנו בעיה של תלמידים במבחני בגרות וכאן משרד הקליטה נתן תקציב מיוחד לחיזוק התלמידים הזקוקים לסיוע.
אמנון כהן: אני חושב שזה סכום קטן שאינו עונה על הצרכים.
אמנון כהן: לכן, כמשרד ייעודי ואמון על החינוך של ילדי ישראל, אני חושב שצריכה להיעשות כאן עבודת צוות, ואת תחליטי מי יהיה בצוות.
אמנון כהן: עבדנו יפה מאד עם רחלה שיפר ועם ד"ר מאיר פרץ.
אמנון כהן: אני חושב שצריך לחזק ולהגביר את הנושא הזה, כי זו היתה התחלה ואנחנו רוצים לראות איך זה יתקדם.
אמנון כהן: אני יצאתי לא פעם עם משלחות נוער לחוץ-לארץ והקהילות במקום ארחו אותנו בבתי-כנסת.
אמנון כהן: לתדהמתי הם היו מעלים כמה בחורים מהישראלים שלנו לתורה, והגויים שם, גם בגרמניה ובמקומות אחרים שהייתי, עולים לתורה, אומרים את הברכה, וילד היהודי שעולה למדינה לא יודע את הברכות של התורה.
אמנון כהן: לא יכול להיות דבר כזה.
אמנון כהן: לכן אני רוצה להודות לך על שאת מנסה להקנות ערכים לילדים שלנו.
לימור לבנת: נכון.
לימור לבנת: הוא סיפר את זה גם לי.
אמנון כהן: הכל מתחיל בחינוך.
אמנון כהן: לכן אנחנו מחזקים את ידייך, אנחנו רוצים שתצליחי בתפקידך, ואם תצטרכי עזרה בוועדה זו או בוועדת הכספים, אנחנו עומדים לרשותך, כי נושא החינוך הוא מאד-מאד חשוב.
גנדי ריגר: אני הגשתי הצעת חוק בענין שיעורי עזר.
גנדי ריגר: אני יודע שהיום ניתנת שעה אחת בשבוע ואני רוצה לראות יותר.
גנדי ריגר: אני רוצה לדעת מה היא עמדתך ואיך היום משתמשים בשיעורי העזר.
גנדי ריגר: תודה.
צבי הנדל: אני רוצה לשאול שאלה בנושא השפה העברית, ואתייחס כרגע רק לצעירים.
צבי הנדל: למעלה מ-50% מהצעירים לא עוברים אולפנים רגילים אלא אמורים לקבל זה בתוך בתי הספר.
צבי הנדל: יש לענין הזה הקצבה של 1.4 שעות שבועיות לתלמיד כתגבור על-מנת שילמד עברית.
צבי הנדל: הנושא של השפה הוא דבר מאד בסיסי, כי כאשר הם יוצאים מבית-הספר והשפה לא שגורה בפיהם מספיק טוב, כל נושא האינטגרציה בחברה סובל כתוצאה מכך.
לימור לבנת: בוודאי, זה ברור.
לימור לבנת: הענין הזה, בניגוד לאולפני גיור, הוא בפירוש באחריותנו, אין בכלל מה לדבר.
לימור לבנת: זה שמשתמשים בשעות האלה לצרכים אחרים זה דבר חמור.
לימור לבנת: חברת-הכנסת לנדבר, בענין התשתיות לשלושה בתי-ספר, אנחנו נמצאים בקשר הדוק.
לימור לבנת: אנחנו בודקים את כל האפשרויות לסייע.
לימור לבנת: כתמיד, תקציבי הבינוי מוגבלים.
לימור לבנת: יכול להיות שעם קום המדינה לא ידעו כמה שנים המדינה תשרוד ולכן עשו את זה משנה לשנה.
לימור לבנת: בינתיים יודעים, ברוך השם, ואפשר לעשות כבר תוכניות לחמש שנים.
לימור לבנת: לכן, אנחנו מגישים תוכנית לקבינט הכלכלי-חברתי, ואני מאד מקווה ובטוחה שאתם תסייעו לי מול האוצר, שעד היום סירב.
לימור לבנת: אני מקווה שהוא יסכים לתוכנית מהסוג הזה, ואז השאלות מהסוג הזה לא יישאלו יותר, כי גם אנחנו יחד עם הרשויות נוכל לתכנן תוכניות ארוכות-טווח שמתבססים על הצרכים וגם על הצפי, שלא תמיד הוא מדויק ואחר-כך עושים תיקונים כאלה ואחרים, ולא צריך כל פעם לחזר על הפתחים.
לימור לבנת: זה דבר חסר כל היגיון וכך זה מתנהל כל השנים.
לימור לבנת: אני מקווה, במנותק מהשאלה של אשדוד באופן קונקרטי, כי בזה אנחנו כרגע מטפלים בכלים שבידינו.
סופה לנדבר: בכלים שבידך את מבטיחה - - -
לימור לבנת: אני לא מבטיחה.
לימור לבנת: אמרתי שבאנו בדברים עם ראש העיר.
לימור לבנת: לא באתי מוכנה לשאלה הזאת ולכן לא אוכל לומר לך כרגע איפה הדברים עומדים, אבל אנחנו יחד עם ראש העיר ועם כל הגורמים במשרד בודקים, על-פי הקריטריונים שנקבעים ועל-פי המכסה העומדת לרשותנו, ועל-פי הקריטריונים ומה שמגיע לאשדוד לעומת יישובים אחרים.
לימור לבנת: הרי את מייצגת את אשדוד ואני מאד מעריכה את זה, אבל יש עוד יישובים ואני מייצגת את כולם כרגע.
סופה לנדבר: אשדוד הפכה לעיר הראשונה בקליטת עלייה.
לימור לבנת: את עושה את עבודתך, אבל אני צריכה לקחת בחשבון את כל המערכת, לראות מה סך הכל התקציב ומה הדרישות, שרובן ככולן מוצדקות.
לימור לבנת: יש בעיות קשות ביותר.
לימור לבנת: יש תלמידים, גם היום, שלומדים בקראוונים, במבנים לא ראויים.
לימור לבנת: יש לי כרגע ויכוח עם האוצר על תקציב של עשרים מיליון שקל, שזה סכום פעוט ביותר, לתיקון ליקויי בטיחות כדי שאפשר יהיה לפתוח את שנת הלימודים.
לימור לבנת: יש כתות לימודים שממש לא ראויות לכניסת תלמידים.
לימור לבנת: יש התחייבות של בייגה שוחט, שהאוצר מסרב כרגע למלא אותה.
לימור לבנת: יש הרבה בעיות.
לימור לבנת: אני לא מתחייבת לכלום, למעט דבר אחד.
לימור לבנת: אנחנו בודקים כל דבר באופן יסודי, רציני ושוויוני.
לימור לבנת: אני לא מפלה לטובה ואני לא מפלה לרעה.
לימור לבנת: אין לי כאן ענין של אהבות או שנאות.
לימור לבנת: כל הילדים ילדיי ואני מוכרחה כאן לראות את כל הצרכים, ובהתחשב בשמיכה שהיא תמיד קצרה מדיי ומושכים אותה לכאן ולשם, בהתחשב במשאב שעומד לרשותנו, אני מתחייבת ואני כן מטפלת בבעיות של אשדוד, ואנחנו בודקים אותן, אבל אני לא זוכרת להגיד לך איפה זה עומד ברגע זה ולכן אני לא רוצה לתת תשובה.
סופה לנדבר: מבקשים ממני להוריד את הצעת החוק.
לימור לבנת: את יכולה, מצדי, להשאיר את הצעת החוק אבל אנחנו נתנגד לה.
לימור לבנת: זה גם לא נוגע כרגע לוועדה זו.
לימור לבנת: אבל אם את שואלת, ברשות היושב-ראש, אני אשיב ואת תשמעי את תשובתי מעל הדוכן.
לימור לבנת: אני מתואמת עם ראש העיר אשדוד.
לימור לבנת: אנחנו עומדים, אני כיושבת-ראש המועצה להשכלה גבוהה, בישיבה של המועצה להשכלה גבוהה שעומדת להתקיים ב-10 ביולי אנחנו מתכוונים להביא לאישור הקמת שלוחה של אוניברסיטת בר-אילן באשדוד, על-פי רצונו ובקשתו של ראש העיר ושל כל הגורמים באשדוד שפנו אלינו.
לימור לבנת: אני כיושבת-ראש המועצה להשכלה גבוהה ביקשתי לזרז את זה ולא הסכמתי לאשר את סדר-היום של המועצה אם לא יהיה הנושא הזה על סדר-היום.
לימור לבנת: לכן זרזו את כל הבקשה.
לימור לבנת: הבקשה תובא ביום שלישי בעוד שבועיים למועצה להשכלה גבוהה לאישור.
לימור לבנת: אני מאמינה שהיא תאושר.
לימור לבנת: עצתי לך – זה לא שייך אלינו פה – מה בוער לך?
לימור לבנת: הרי בעוד שבועיים, נניח שזה לא יאושר.
לימור לבנת: בכלל, להקים אוניברסיטה רחוק לדעתי זה דבר לא נכון, אבל זאת כבר שאלה אחרת.
לימור לבנת: אם את דואגת לאשדוד, ואם הבקשה לא תאושר בעוד שבועיים, ממה נפשך?
לימור לבנת: תעלי את הצעת החוק בעוד שלושה שבועות.
לימור לבנת: אם זה יאושר, אז למה לך להעלות היום דבר שהסיכוי שהוא יעבור הוא אפסי, כי גם ראש העיר לא תומך בזה?
לימור לבנת: דיברתי אתמול עם ראש העיר והוא תומך בעמדתי ב-100%.
סופה לנדבר: הוא לא אמר לי.
לימור לבנת: זו עצתי הידידותית.
לימור לבנת: אם תעלי היום את הצעת החוק - - -
סופה לנדבר: אני אעלה את הצעת החוק אבל אני אבקש לעכב את ההצבעה.
לימור לבנת: תעשי כרצונך, אבל לדעתי זה יהיה יותר אינטליגנטי לדחות את זה עד לאחר שהמועצה להשכלה גבוהה תקבל החלטה.
לימור לבנת: במידה והיא תקבל החלטה חיובית, ממילא אין צורך בזה.
סופה לנדבר: אני אשקול את זה.
סופה לנדבר: תודה לך.
לימור לבנת: כעת העבירו אלי פתק שבשבוע הבא אני אהיה בסיור באשדוד ושם תהיה גם פגישת עבודה כמובן עם ראש העיר ונעלה את הענין הזה.
לימור לבנת: לשאלותיהם של חברי-הכנסת גנדי ריגר, אמנון כהן וסופה לנדבר אני מציעה שאנשי המשרד יתייחסו.
צבי הנדל: אני מציע שנשמע עוד כמה שאלות ואז נסכם.
צבי הנדל: מנגסטו צ'אלצ'ו, בבקשה.
מנגסטו צ'אלצ'ו: אני מברך את שרת החינוך בתפקידך החדש, להמון הצלחה למען קליטת כל העולים במערכת החינוך.
מנגסטו צ'אלצ'ו: שלוש שאלות.
מנגסטו צ'אלצ'ו: יש ילדים רבים יוצאי אתיופיה שלא מגיעים לגני ילדים ולמעונות והם נמצאים הרבה זמן אצל המשפחות, כי ההורים לא יכולים לשאת בהוצאות הגן או המעון, וכאן מתחילה הנשירה.
מנגסטו צ'אלצ'ו: כבוד השרה, האם לא הגיע הזמן שבמקום לטפל בנשירה יותר מאוחר נתחיל לטפל במניעת הנשירה על-ידי זה שההורים ישלחו את הילדים למעון ולגן ילדים?
לימור לבנת: האם מדובר בחינוך חובה או בטרום-חובה?
מנגסטו צ'אלצ'ו: גם בטרום-חובה וגם חובה הילדים נמצאים בבית.
מנגסטו צ'אלצ'ו: 2.
מנגסטו צ'אלצ'ו: אנחנו הנציגים של יוצאי אתיופיה מעלים בהזדמנויות שונות בעיות חינוכיות, במיוחד יישום המלצות ועדת אבקסיס, שלצערי לא יושמו, וכל פעם הנושא נדחק לשוליים.
מנגסטו צ'אלצ'ו: כשיש קיצוץ בתקציב, למה צריך לפגוע דווקא בקהילה החלשה?
מנגסטו צ'אלצ'ו: 3.
מנגסטו צ'אלצ'ו: תלמידים במכינה הקדם-אקדמית.
מנגסטו צ'אלצ'ו: יש שמועות שעומדים לקצץ ולפגוע בהם, והתלמידים האלה עלולים לעזוב את ספסל הלימודים וללכת לרחוב.
מנגסטו צ'אלצ'ו: האם יש לך תשובה לשאלת התלמידים במכינה הקדם-אקדמית?
צבי הנדל: רשות הדיבור לרב יחיאל אקשטיין.
צבי הנדל: מבין המתרימים שאני מכיר, הרב אקשטיין גייס הכי הרבה תרומות לנושאים שקשורים בקליטת עלייה, והוא עצמו כעת עולה חדש.
הרב יחיאל אקשטיין: אני אולי העולה הכי חדש פה.
הרב יחיאל אקשטיין: בשנים האחרונות הארגון שלנו תרם מדי שנה עשרות-עשרות מיליוני דולרים כדי לעזור להביא עולים חדשים גם מברית-המועצות לשעבר וגם מאתיופיה.
הרב יחיאל אקשטיין: אני אישית אסע לאתיופיה, בעזרת השם, בעוד שבועיים.
הרב יחיאל אקשטיין: אנחנו מרגישים אחריות גם לקליטה ואנחנו מנסים לעזור גם בנושא זה ככל יכולתנו במיליוני דולרים כל שנה, גם לעולי אתיופיה וגם לעולים מברית-המועצות לשעבר.
הרב יחיאל אקשטיין: זה מאד-מאד מרשים מה שקורה פה, שאיכפת לכם.
הרב יחיאל אקשטיין: אנחנו יושבים פה ומביאים לנו קפה, מים וכו'.
הרב יחיאל אקשטיין: בתור ישראלי חדש שראה גם בוושינגטון שאין לציבור היכולת לבוא ולהגיד לשרים באופן אישי כזה, עם קפה, על הצרכים, ואתם עונים – כל הכבוד לעם ישראל.
הרב יחיאל אקשטיין: תודה רבה לכם.
אברהם ירדאי: אני מצטרף לברכות לשרת החינוך ומאחל לה הצלחה רבה במלאכה הקשה ביותר בארץ, בקרב הילדים.
אברהם ירדאי: אני ותיק בארץ.
אברהם ירדאי: אמרת קודם שיש עובדים יוצאי אתיופיה במשרד החינוך.
אברהם ירדאי: אני מכיר עובד אחד באגף לחינוך מבוגרים, אולי שניים.
אברהם ירדאי: לעומת זה אני מכיר 60 – 70 מורים מוסמכים מאתיופיה שעברו פה הכשרה במשך שנה – שנה וחצי ועדיין הם לא עובדים במשרד החינוך בתור מורים בקרב הקהילה.
אברהם ירדאי: הם נדחים, פרט לכמה מורים, בכל הארץ, שנותנים להם פה ושם 10 – 15 שעות.
אברהם ירדאי: זאת העובדה האמיתית, ושלא יוליכו אותך שולל כל מיני אנשים במשרד החינוך.
אברהם ירדאי: אני מאחל לך הצלחה שתלמדי את כל הדברים ותטפלי כשרת החינוך בכל עם ישראל, במיוחד באוכלוסיות חלשות כמו יוצאי אתיופיה.
אברהם ירדאי: הבעיה, לדעתי, היא לא תקציבית.
אברהם ירדאי: לפני חמש – שש שנים משרד החינוך הקים את מרכז ההיגוי שמקבל עשרות מיליוני שקלים.
אברהם ירדאי: אני עבדתי שם שש שנים, התרעתי ארבע שנים.
אברהם ירדאי: הגוף הזה היה צריך לתת מענה אמיתי ליוצאי אתיופיה.
אברהם ירדאי: היו צריכים לעבוד בו אנשי חינוך יוצאי אתיופיה והוא היה צריך להיות מנוהל על-ידם.
אברהם ירדאי: המשאבים שלו היו צריכים להיות מיועדים לצרכי העדה.
לימור לבנת: אתה אומר שבמרכז ההיגוי היו צריכים לעבוד יוצאי אתיופיה.
לימור לבנת: כפי שאני יודעת, עובדים שם יוצאי אתיופיה בלבד.
לימור לבנת: זה לא נכון?
אברהם ירדאי: היה צריך להיות שיתוף-פעולה בין העובדים האלה לבין האגודה, הם היו צריכים להיות שותפים להחלטות.
לימור לבנת: אז קודם-כל עובדים שם יוצאי אתיופיה.
לימור לבנת: זה לא נכון שלא עובדים שם.
אברהם ירדאי: הם עובדים שם, מקבלים משכורת, וזהו.
אברהם ירדאי: אין להם שום סמכויות.
אברהם ירדאי: המשאב הזה הולך לאגודה, והאגודה מפנה את המשאב הזה לצרכים שלה.
אברהם ירדאי: היא עושה מה שהיא רוצה בקרב הקהילה.
אברהם ירדאי: מביאים לה הצעות, מביאים לה פרוייקטים, תוכניות, והיא לא מתייחסת לזה.
אברהם ירדאי: את התקציבים האלה היא מנצלת לצרכים שלה.
אברהם ירדאי: הבעיה הזאת של יוצאי אתיופיה אינה חדשה.
אברהם ירדאי: יוצאי אתיופיה נמצאים בארץ כבר כמה עשורים וכל הזמן יש בעיה.
אברהם ירדאי: צריך לתקן את שיטת הקליטה, את הליווי של יוצאי אתיופיה בבתי-ספר.
אברהם ירדאי: צריך להיות גוף שמורכב מבני הקהילה, אנשי חינוך, אנשים שמכירים את הבעיה ולא אנשים אחרים שמנצלים את התקציבים ליוצאי אתיופיה לצרכים שלהם, לחברים שלהם ולגופים שלהם.
אברהם ירדאי: אלה דברים חמורים.
לימור לבנת: שמעתי את דבריך.
לימור לבנת: פתחתי ואמרתי שצריך לאגם משאבים כי יש פיזור גדול מדי.
ד"ר מייק נפתלי: כבוד השרה, יושב-ראש הוועדה, גב' ליבנת, הייתי רוצה בהתחלה להודות לך על מכתב התמיכה החם שקיבלנו ממך בנושא של הפוך על הפוך בניידות.
ד"ר מייק נפתלי: הוא מופיע פה בתוך קובץ המכתבים של השרים שליקטנו.
ד"ר מייק נפתלי: אני רק חייב להגיד שהמכתב שלך, כמו כל שאר המכתבים בחוברת הזאת הם כרגע אותיות מתות.
ד"ר מייק נפתלי: אני בא לכאן עם תחושות מאד קשות.
ד"ר מייק נפתלי: לפני עשר שנים פעם ראשונה הגעתי לוועדת שרים בנושא קליטת עלייה בראשות ראש הממשלה דהיום, אריק שרון, ואז התרענו והסברנו שבהחלט צפוי שעולי חבר העמים יהיו לא רק נגני פסנתר או רקדני בלט, גם חלקם יהיו ברחוב.
ד"ר מייק נפתלי: מאז אני בא פעמיים – שלוש בשנה ומציג פה נתונים ברורים, בדוקים וחדים על מה שקורה עם נוער עולה, ואין קול ואין עונה.
ד"ר מייק נפתלי: יצא לי אתמול אחר-הצהרים לשוחח עם מנכ"לית המשרד רונית תירוש בנושא של רשות חסות הנוער, ולא רציתי להתפלמס אתך, כבוד השרה, בנושא של הנתונים.
ד"ר מייק נפתלי: אני מאד-מאד בקי בנושא של רשות חסות הנוער.
ד"ר מייק נפתלי: אני מאד-מאד בקי בהווייתם של הילדים האלה, ובצד אותה חוויה שעברתם אתמול יש עוד 48 מעונות של ילדים מאד-מאד קשים בישראל, והפיצול שקיים כרגע והטיפול בהם בשעות הקיץ קשה מנשוא, כי אלה ילדים שלא נוסעים לחוץ-לארץ ולא הולכים לקייטנות ואין להם שום פעילות אחרת אלא תקציבי היל"ה.
ד"ר מייק נפתלי: מערכת החינוך ברשות חסות הנוער בוטלה לחלוטין והועברה לרשות משרד החינוך.
ד"ר מייק נפתלי: יצא לי אתמול להגיד משהו לציבור בישראל, ואמרתי משפט בנוסח: בני הנוער לא ישכחו ולא יסלחו לאלה ששכחו אותם.
ד"ר מייק נפתלי: היו פה קודם חברי כנסת שהם מקרב אותם בני נוער של שנות החמישים והששים ששכחו אותם והיום הם המפלגה השלישית בגודלה בישראל, ועולי שנת 1990 ושנת 2000 שייכים לקבוצה הזאת.
ד"ר מייק נפתלי: אני רוצה, ברשותכם, להציג כמה נתונים מאד-מאד פשוטים.
ד"ר מייק נפתלי: עמיתי חיים להב מראה לי מסמכים שהוא מכין על השולחן על קיצוץ של 30% בעבודה עם ילדי רחוב של קידום נוער בנושא של נוער עולה מחבר העמים.
ד"ר מייק נפתלי: אבל זאת רק תמונה אחת.
ד"ר מייק נפתלי: אני יכול לספר לכם שששה מקרב הילדים שנפגעו בדולפינריום טופלו על-ידי הפוך על הפוך בתוכניות ההכשרה שלנו.
ד"ר מייק נפתלי: יש לנו תוכנית יפהפיה שפיתחנו לפני כמה שנים עם משרד הקליטה, של הכשרה מקצועית לנערות עולות בסיכון.
ד"ר מייק נפתלי: יושבת מאחורי גב' שמחה גטהון, אולי מומחית מספר 1 לטיפול בנוער עולה בסיכון מאתיופיה.
ד"ר מייק נפתלי: נכון להיום ממשלת ישראל, משרד הקליטה לא שם אגורה אחת על הטיפול בתוכנית הזאת השנה.
ד"ר מייק נפתלי: יש לנו עבודת רחוב.
ד"ר מייק נפתלי: יש למעלה מעשר ניידות שעובדות עם ילדי רחוב בישראל.
ד"ר מייק נפתלי: לא אספר לך ספור ארוך על ילדי ליפתא ושינקין, אותם ילדים שנושרים מתוכניות של משרד החינוך – סל"ה, חלום, נעל"ה.
ד"ר מייק נפתלי: משרד החינוך עושה עבודה מאד יפה אתם.
ד"ר מייק נפתלי: 3% נשירה, 1,500 בני-נוער בשנה – 45 ילדים, ג'נטים מתחת לספסלים בשינקין.
ד"ר מייק נפתלי: מדינת ישראל לא עושה דבר עבורם.
ד"ר מייק נפתלי: ל"הפוך על הפוך" בשנה שעברה הגיעו 40,000 מתבגרים, שליש מתוכם היו נוער עולה.
ד"ר מייק נפתלי: מדינת ישראל נכון להיום לא שמה אגורה.
ד"ר מייק נפתלי: אני אומר מדינת ישראל – לא משרד החינוך, לא משרד הרווחה, לא משרד הקליטה, לא המשרד לביטחון פנים.
ד"ר מייק נפתלי: אני אביא עוד שני נתונים מאד מעניינים.
ד"ר מייק נפתלי: הנושא של הומוסייד.
ד"ר מייק נפתלי: הומוסייד זה רצח.
ד"ר מייק נפתלי: לפני שמונה שנים במדינת ישראל החברה הישראלית בצדק הזדעקה כשנהג המונית נרצח.
ד"ר מייק נפתלי: מקרה ראשון שמתבגר רצח אדם מבוגר ברצח נוסח התפוז המכני.
ד"ר מייק נפתלי: הכרוניקה המשטרתית היום מורה שאחת לשבועיים מתבצע מעשה רצח על-ידי אדם צעיר במדינת ישראל עד גיל 25.
ד"ר מייק נפתלי: אנחנו נמצאים במקום הרביעי בעולם הרביעי בהומוסייד.
ד"ר מייק נפתלי: אנחנו נמצאים במקום ראשון במדינת ישראל באלימות בני-נוער, ואת זה הרי כולנו יודעים.
ד"ר מייק נפתלי: חלק מהרוצחים, בשכיחות יותר גבוהה, הם בני-נוער עולים.
ד"ר מייק נפתלי: נתון אחר, חדש לחלוטין.
ד"ר מייק נפתלי: לפני ארבע שנים כינסנו חמש ועדות כנסת לטפל בנושא של קטינים שעוסקים בזנות, אחרי כנס שטוקהולם, ואז דובר על זה שבישראל אין בכלל תופעה של קטינים שעוסקים בזנות.
ד"ר מייק נפתלי: התכנסו חמש ועדות כנסת, הזילו דמעות שליש ואמרו: באמת צריך לעשות משהו.
ד"ר מייק נפתלי: עבדנו קשה ארבע שנים יחד עם נציגי הממשלה, ואני רק יכול לברך על כך, וב-1.1.2001 יצאה תוכנית שדה לאבחן ולאתר את הנושא של קטינים שעוסקים בזנות באזור תל-אביב רבתי.
ד"ר מייק נפתלי: תוכנית מאד קשה, מאד מורכבת.
ד"ר מייק נפתלי: אני לא צריך לספר לחברי הוועדה מה זה לחפש נערים ונערות שעוסקים בזנות באזור התחנה המרכזית, בבורסה ובמקומות אחרים.
ד"ר מייק נפתלי: נכון להיום, נתון מדויק לחלוטין, איתרנו 42 קטינים.
ד"ר מייק נפתלי: השכיחות של הנוער העולה נמצאת שם.
ד"ר מייק נפתלי: 42 קטינים במדינת ישראל בוודאות עוסקים או מועסקים בזנות, וזה רק בתל-אביב רבתי.
ד"ר מייק נפתלי: אני חושב שמדינת ישראל יש בה ליקוי מאורות.
ד"ר מייק נפתלי: אני מציג סדרה של תוכניות מקצועיות ביותר, בחוד החנית של עבודת הנוער, ואין עם מי לדבר.
ד"ר מייק נפתלי: אז אני שומע את כל הדברים החכמים והנבונים והתומכים והמרעיפים שבחים על כל העבודה הנפלאה שנעשית ואני חושב שאני ממש חי במדינה אחרת, וזה נורא-נורא מצער.
ד"ר מייק נפתלי: אמרתי כבר לוילמה שקצה נפשי לבוא לוועדות האלה בכנסת, כי זה לדבר אל הקירות ואל האבנים, וצר לי שאני אומר את הדברים כל-כך קשה.
ד"ר מייק נפתלי: הדברים קשים מאד עם הנוער במדינת ישראל, במיוחד עם הנוער העולה, ובאיזו שהיא צורה אין התגייסות ממשלתית ראויה לנושא הזה.
ד"ר מייק נפתלי: יצא לי לאחרונה לומר לא מעט בשם הארגונים האזרחים בישראל, שאם ממשלת ישראל לוקחת 1% מתקציב משרד החינוך, מתקציב משרד הרווחה, מהתקציב של המשרד לביטחון פנים ושמה אותו בקרב הארגונים הוולונטריים העצמאים, ב"ידידים", המועצה לילד החוסה, האגודה הבין-לאומית לזכויות הילד, בכל הארגונים האתיופים היפהפיים שקיימים פה – 1% מהתקציב, והיו מאפשרים לחברה האזרחית להשמיע את קולה, להפעיל מתנדבים ולפעול בשטח, המדינה היתה נראית אחרת לחלוטין.
ד"ר מייק נפתלי: אבל לא, אנחנו צריכים להיות מלחכי פנכה של המערכת הציבורית.
ד"ר מייק נפתלי: נכון להיום עמותת על"ם, עם גיוס תרומות של 20 מיליון שקל, רובם ככולם באים מארצות-הברית, ממשפחה בשם ביאלקין ואחרים (הם מוסרים לך דרישת-שלום חמה, דיברתי עם אל אתמול בערב) --
ד"ר מייק נפתלי: --ומדינת ישראל לא שמה מצ'ינג של שקל אחד מולנו.
ד"ר מייק נפתלי: אני חושב שזו חרפה למדינת ישראל וחרפה לבית הזה שמאפשרים את המצב הזה.
צבי הנדל: סגן-ניצב סוזי בן-ברוך, בבקשה.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: אחרי מייק קשה לי לדבר.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: מייק ואני רואים את הפן האחר, השני של בני הנוער במדינת ישראל.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: מייק, לא הכל גרוע כל-כך.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: יש נוער עולה שנקלט מאד יפה.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: כדי לאזן אני גם הולכת לבתי-ספר לראות את הנוער האחר – לא רק נוער עולה, גם נוער ותיק.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: הדאגה שלנו במשטרת ישראל היא הדאגה לנוער נושר.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: אנחנו נתקלים בהם ברחובות.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: כמעט כולם רשומים במסגרות פורמליות.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: בלשי הנוער שלנו, שנקראים פקחני נוער והם לבושים באזרחי על-פי חוק, יש להם את הגישה החינוכית-טיפולית, מחזירים אותם לבתי-ספר, מתקשרים לקציני ביקור סדיר, אבל אותם ילדים כמעט כל פעם שוב חוזרים לרחובות.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: אין לנו פתרונות אחרים חוץ מאשר פקיד סעד בחוק הנוער.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: משרד העבודה והרווחה קורס תחת הנטל, אין להם פתרונות, ואנחנו כאן פונים באמצעותך, השרה לבנת.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: הטענה של האוצר שמשרד העבודה קיבל תקנים.
לימור לבנת: סליחה, בכל הכבוד, אני לא מכירה את הנתונים.
לימור לבנת: אני ממש לא הכתובת.
לימור לבנת: למשרד החינוך יש כנראה חלק מסוים, אז צריך לבדוק.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: נוער נושר שייך למשרד החינוך.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: אני לא מדברת על הנוער שמייק כרגע דיבר עליו.
סנ"צ סוזי בן-ברוך: אני מדברת על נוער מנותק לגמרי, ששייך למשרד החינוך, וכאן אנחנו מבקשים את העזרה שלך בענין הזה של פקידי סעד לחוק הנוער שיתנו את הסיוע המתאים לקציני ביקור סדיר של משרד החינוך להחזיר אותם למסגרות חינוכיות.
צבי הנדל: ראש מועצת בני עייש, בבקשה.
מרק בסין: גברתי השרה, ראשית אני רוצה להצטרף לברכות ולאחל לך הצלחה רבה בתפקידך, והצעדים הראשונים אכן מראים שכך יהיה.
מרק בסין: אני רוצה להציג את הפן של רשויות קולטות עלייה.
מרק בסין: יש לי הכבוד להיות ראש רשות ש-60% מהאוכלוסייה שלו הם עולים, רובם מחבר העמים, שהגיעו בעיקר בעשור האחרון.
מרק בסין: אין דוגמה כזאת בארץ, ואני חושב שבעולם מבחינת האחוזים.