GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שפרה לויצקי: אבל בגדול, תמיכה מאסיבית, עידוד לנציגנו הנאמן בסוכנות לקדם את הפרוייקטים האלה.
צבי הנדל: מר מרידור, אודה לך אם תתייחס לנושא של משלחות הנוער, איפה אנחנו עומדים עם זה.
סלי מרידור: קודם-כל לגבי הסוגייה של העולים מאתיופיה.
סלי מרידור: אני לא מכיר את המספר, אבל נניח שהמספר איננו מדויק.
סלי מרידור: לפי קצב העלייה השנה של עולים מאתיופיה לארץ, אני מניח שהשנה יגיעו 3,500 עולים, אם הקצב לא ישתנה.
סלי מרידור: אם אכן 500 נמצאים בהמתנה, מדובר בהמתנה של בערך חודש וחצי, אני לא חושב שזה דבר דראמטי שצריך לעורר דאגה.
סלי מרידור: אם אכן זה המצב, יהודים בכל מקום בעולם מחכים לסידור כזה או אחר לפעמים יותר מחודש וחצי, וכידוע, הסידורים הנדרשים לגבי קליטת עולים מאתיופיה הם הרבה יותר נרחבים מאשר לגבי עולים ממקומות אחרים.
סלי מרידור: אם היית אומר לי שאנשים מחכים שם עם אישורים ביד שנתיים, הייתי אומר שזה בעיניי חמור מאד וזה צריך להיתקן מיד, וזה מה שעשינו.
30095: זה בדוק ושלחתי מכתב בענין הזה.
30095: אפשר לבדוק את זה במשרד הפנים.
צבי הנדל: כמה זמן הם מחכים?
30095: מספר העולים ירד מחודש יוני בצורה דראסטית.
30095: יש בידי נתונים כמה עולים הגיעו בכל חודש, ואפשר לראות איך המספר ירד.
צבי הנדל: אתה אמרת שבניגוד למה שמקובל בשאר המדינות, באתיופיה אנשים מחכים מעל ומעבר.
צבי הנדל: אם זה סדר-גודל של חודשים בודדים, כי הרי צריך להתארגן וכך זה קורה בכל העולם, זה הגיוני.
צבי הנדל: לכן אני שואל כמה זמן מחכים האנשים שאתה מדבר עליהם.
30095: 18,000 איש מחכים ארבע שנים.
צבי הנדל: לא, אני מדבר על אלה שקיבלו אישורי עלייה.
30095: אני מדבר על 500 איש מתוכם, שמחודש יוני ירד מספר העולים.
30095: לכן אפשר לראות שאנשים מחכים מחודש יוני.
30095: יש אנשים שנפטרו, לאחר שקיבלו אישור עלייה והמתינו לעלות לארץ.
סלי מרידור: אין לי פה הנתונים כמה אנשים עלו שבוע-שבוע.
סלי מרידור: אני יכול להגיד שהנתון לשבוע הזה הוא 70 עולים מאתיופיה.
סלי מרידור: אם נכונה ההערכה שלי שבשנה זאת יעלו 3,500, אז 70 X 52 זה קצת למעלה מ-3,500, ולכן זה לא חורג מן הממוצע במשך השנה הזאת.
סלי מרידור: אומר גם שאם אנשים מחכים חודש עד חודשיים, אני לא חושב שזה דבר שמצריך התערבות מיוחדת.
סלי מרידור: התהליך של בירור הזכאות, שהוא לא תהליך שאנחנו עוסקים בו אלא עוסק בו משרד הפנים, הוא תהליך שנמשך זמן.
סלי מרידור: אני לא רוצה להעיר עליו, אני לא יודע כמה זמן הוא צריך לקחת וכמה זמן הוא לוקח, אבל המדיניות שלנו על-כל-פנים, יחד עם משרד הקליטה, היא מהר ככל האפשר להביא ארצה כל מי שיש לו אישור לעלות לארץ לפי חוק השבות.
סלי מרידור: גם אם מחכים 500 איש, בהנחה שתוך ששה עד שמונה שבועות כולם יהיו בארץ, אני לא חושב שזה דבר דראמטי.
סלי מרידור: לגבי עידוד העלייה.
סלי מרידור: אני מסכים שעידוד העלייה או מה שישפיע על העלייה – אני מדבר בעיקר על צד המשיכה, כי על צד הדחיפה אין לנו השפעה - הייתי אומר שיש לנו גם ענין אנושי ויהודי לא לרצות שיהודים במקומות אחרים יחיו בתנאים שידחפו אותם ללכת למקומות אחרים.
סלי מרידור: אבל בצד המשיכה יש לנו, לצד הפעולות הישירות של עידוד עלייה, שהן חשובות אבל חשיבותן מוגבלת, אין דבר שמשפיע יותר ממה ששומעים העולים מחבריהם או מקרוביהם שנמצאים בארץ.
סלי מרידור: לכן אני מקווה, לפחות אלה המניעים שלנו, ואני מקווה שזה גם קורה בשטח, מגבירים מאד את שיתוף הפעולה עם התאחדויות העולים.
סלי מרידור: בענין של ארגנטינה, צרפת ודרום אפריקה היתה עבודה מאד משולבת עם התאחדויות העולים בגיבוש התוכניות.
סלי מרידור: אנחנו מסייעים להתאחדויות העולים, והלוואי ויכולנו לסייע יותר.
סלי מרידור: דיברנו על התקציב, אבל אני אגיד דבר נוסף שאני חושב שעלה פה מדברי חלק מן הדוברים.
סלי מרידור: יש דברים שהם כסף ויש דברים שהם נשמה.
סלי מרידור: כל הישראלים, אלה שהם ילידי הארץ או שעלו לארץ לפני שנים לא מעטות, יכולים לגרום לכך שהעולים שנמצאים בארץ ירגישו יותר טוב.
סלי מרידור: לפני שאנחנו עוברים לשאלה של הכסף, שהיא חשובה, יש שאלה ציבורית מאד משמעותית שבה לכנסת יש תפקיד, לסוכנות יש תפקיד, לגורמים ממשלתיים יש תפקיד ולארגונים וולונטריים יש תפקיד, ולהתאחדויות העולים יש תפקיד – ליצור אווירה ציבורית בארץ, שישראלים ייצאו מדרכם כדי לעזור לעולים חדשים להיקלט בארץ.
סלי מרידור: אנחנו רואים את ההתגייסות במצבי משבר ואנחנו צריכים לעשות את זה כנורמה של חיים בחברה הישראלית.
סלי מרידור: עלתה שאלה לגבי עלייה מן המערב, כשאני מניח שהאנשים שדיברו על סוגיית המערב דיברו בעיקר על ארצות דוברות אנגלית, בשאלה אם אנחנו מחדשים ואם אנחנו עושים די.
סלי מרידור: אני חושב שהשאלה של מערב-מזרח היא כבר מאד לא ברורה.
סלי מרידור: אני לא בטוח שמוסקבה וסן-פטרבורג הן בדיוק מזרח היום, ואני לא בטוח שבואנוס-איירס זה בדיוק מערב.
סלי מרידור: אבל אני מתייחס לשאלה בהקשר של הארצות דוברות אנגלית, במיוחד צפון אמריקה, משום ששם מרוכזת המאסה הגדולה של יהדות העולם.
סלי מרידור: על יהדות בריטניה, אוסטרליה ודרום אפריקה כבר דיברנו.
סלי מרידור: קודם-כל אין ספק שמתחייבת כל הזמן חשיבה חדשה, משום שעובדה שאנחנו לא מצליחים.
סלי מרידור: אפשר לספר מה עשינו ומה אנחנו עושים, אבל בשורה התחתונה זה לא סיפור הצלחה.
סלי מרידור: יש ששה מיליון יהודים בצפון אמריקה, ומגיעים 1,500 עולים חדשים בשנה.
סלי מרידור: זה כישלון.
סלי מרידור: נקודה.
סלי מרידור: אנחנו עוסקים בחשיבה חדשה – צוותי חשיבה, סיעורי מוחות בתכנון עלייה מארצות-הברית, ייעוץ אסטרטגי לנסות לחשוב איך לעשות דברים אחרת, וכו'.
סלי מרידור: אנחנו משנים דרכי פעולה.
סלי מרידור: למשל, לפני חודשיים עבדכם הנאמן הוציא הנחיה שקשה מאד להוציא אותה, כמה שזה יישמע לכם מוזר, ואני גם משוכנע שקשה מאד ליישם אותה, של איסור על שליחי עלייה לראיין עולים חדשים, אלא אם כן העולה מבקש להתראיין.
סלי מרידור: אנחנו רוצים ששליחי העלייה יעסקו בעידוד עלייה, ייצאו לשטח, יהיו אקטיביים ולא שיישבו במשרדים, ימלאו טפסים ויראיינו אנשים.
פרנק שטיין: זה אחד הרעיונות שלנו.
סלי מרידור: לכן נתנו הנחיה אדמיניסטרטיבית לפיה אם העולה מבקש לראות שליח, השליח יראה אותו בכל שעה ביממה.
סלי מרידור: סיכויי העלייה קשורים גם בנורמה החברתית בסביבה שממנה עולים העולים.
סלי מרידור: בניגוד לצרפת, שבה כמעט עם כל מנהיג שתדבר בקהילה, אם הוא דתי או חברתי, יהודי, קהילתי, כמעט כל אחד יתמוך בעלייה.
סלי מרידור: הוא לא עולה מחר בבוקר אבל הוא תומך בעלייה.
סלי מרידור: בארגנטינה כמעט כל מי שתדבר אתו תומך בעלייה.
סלי מרידור: בדרום אפריקה כמעט כל מנהיג שתדבר אתו, תומך בעלייה.
סלי מרידור: זה לא המצב בחלק גדול מהארצות דוברות אנגלית, ודאי בצפון אמריקה.
סלי מרידור: אני לא רוצה לומר שהם מתנגדים לעלייה, זה לא נכון, אבל אין תחושה חזקה שזאת האופציה הנכונה, גם אם זה לא בשבילי.
סלי מרידור: לכן חלק מהפעולה ליצירת סיכוי לעלייה יותר גדולה מצפון אמריקה הוא בשינוי, או העשרת או העמקת השיח גם שלנו אתם וגם שלהם בינם לבין עצמם בנושא העלייה.
סלי מרידור: דבר אחרון בהקשר של העלייה מן המערב, ואני מצטער ששוב אני חוזר לכסף.
סלי מרידור: אני לא אומר שהיום יש מגבלה של כסף בעלייה מארצות-הברית, שם עומדים אלפי אנשים שרוצים לעלות והכסף לא עולה.
סלי מרידור: אבל אם נמצא את הדרך להגיע לעלייה הרבה יותר משמעותית מארצות-הברית, מקורות המימון של הפעולה הזאת יהיו חייבים להיות ישראלים.
סלי מרידור: יהדות ארצות-הברית, כמעט לבדה – כל יהדות העולם שותפה, אבל 80% מהנטל הוא על כתפי יהדות ארצות-הברית – עוזרת לנו להביא יהודים מכל העולם.
סלי מרידור: אני חושב שכשנדבר על סיוע ליהודי ארצות-הברית לא נוכל לבנות רק על הכסף של יהדות ארצות-הברית, אלא לצערי לא נוכל לבנות על הכסף של יהדות אנגליה או צרפת, נצטרך לבנות על הכסף של יהדות ישראל.
סלי מרידור: אדוני היושב-ראש, שאלת על קבוצות נוער או ביקורי נוער בארץ.
סלי מרידור: בהתחשב בכל המציאות המטורפת שבתוכה אנחנו נמצאים, שנת 2001 היתה שנה שאני חושב שהיא מרשימה בהישגים שלה.
סלי מרידור: אני מעריך שלמעלה מ-20,000 בני נוער מהעולם היהודי היו בתוכניות חינוכיות בארץ בשנה הזאת.
סלי מרידור: אם זה במסגרת "תגלית", אם זה במסגרת החוויה הישראלית, שאלה תלמידי תיכון בעיקר, אם זה במסגרת של תוכניות ארוכות, של או אוניברסיטאות או קבוצות אחרות, או במסגרת ישיבות.
סלי מרידור: אני מעריך שבסך-הכל קרוב ל-20,000 בני נוער יהודים מהעולם היהודי היו בארץ בשנה האחרונה, ואני חושב שזה הישג אדיר.
סלי מרידור: יש שינוי בתמהיל, אם אתם רוצים.
סלי מרידור: יש יותר סטודנטים ופחות תיכוניסטים.
סלי מרידור: באופן טבעי ככל שהגיל של הילד יותר צעיר ההורים יותר מודאגים וגם יש להם יותר השפעה על הילד.
סלי מרידור: יש יתרון יחסי ספציפי על תוכנית "תגלית" שהיא גם לסטודנטים וגם בחינם, אז ההשפעה של ההורים על הילד היא יותר קטנה בשאלה אם הילד יסע או לא יסע.
סלי מרידור: יש עוד מאפיין אחד מעניין, שבמקומות שבהם יש פעילות חינוכית יהודית קבועה ורצופה כמעט ואין ירידה במספרים.
סלי מרידור: יש מקומות, כמו למשל, "יהודה הצעיר" שזה ארגון הנוער של תנועת הנוער של "הדסה", אפילו עלייה במספרים אפילו לתוכניות ארוכות של שנה בארץ, ומבקרים מזדמנים בגילאי תיכון, שבוחרים לנסוע לשנה מארצות-הברית לאירופה, לאלסקה, או לישראל, יש ירידה במספר המבקרים בישראל.
סלי מרידור: בסך-הכל המספרים היו בהחלט מרשימים.
סלי מרידור: אני רוצה להיות זהיר בכל מה שהייתי יכול לומר והעדפתי לא להגיד בנושא התאומים ומה שקורה בהמשך לענין הזה.
סלי מרידור: אני חושש שלזה יכולה להיות השפעה בהקשר של ביקורים, משום שאנשים היום בארצות-הברית ממעטים לנוע מעיר לעיר, ודאי מארץ לארץ.
סלי מרידור: נראה איך הדברים האלה ישפיעו על תוכנית החורף, במיוחד של "תגלית" שאנחנו מקווים במסגרתה להביא, ביחד עם השותפים האחרים בתוכנית, למעלה מ-10,000 איש החורף.
סלי מרידור: נראה אם נצליח או לא.
סלי מרידור: זה בהחלט דבר שמצריך הסתכלות.
סלי מרידור: דבר אחרון, ברשותך.
סלי מרידור: בתחילת הישיבה דיברנו על שלוש הארצות ועל נושא הכסף.
סלי מרידור: אני רוצה לחדד משהו, שזה לא לקראת הדיון עם ועדת הכספים, שבחלק מהנושאים אולי אפילו רוב הכסף הדרוש מן הממשלה הוא לא תקציב נוסף.
סלי מרידור: אם רוצים לתת ליהודים שבאים מצרפת או מדרום אפריקה סל קליטה, אני מניח שיש בתוך תקציב סל קליטה מספיק כסף לעשות את זה.
סלי מרידור: זה אישור ממשרד הקליטה להקצות את הכסף לטובת סל קליטה מצרפת ולא לשמור את זה כרזרבה סמויה של האוצר בתוך תקציב משרד הקליטה.
סלי מרידור: אם רוצים לתת מענק מיוחד לעולים במשכנתאות, זה לא צריך להגדיל את תקציב המשכנתאות.
סלי מרידור: הכסף קיים, רק צריך להסכים להשתמש בו לטובת קליטת עולים.
צבי הנדל: בנושא נוער, במבט לאחור, איזה אחוז בסופו של דבר מגיעים לארץ?
צבי הנדל: האם יש בדיקה כזאת?
צבי הנדל: אני לא מדבר על המיידי אלא בתהליך של עשר שנים.
סלי מרידור: ההערכה שלנו בממוצע עולמי היא שעד גיל אוניברסיטה מגיעים ארצה בתוכניות חינוכיות – אני לא כולל בזה אנשים שמגיעים לטיול משפחה עם ההורים שלהם – בתוכניות חינוכיות מגיעים לארץ כ-20% מבני הנוער היהודי מגיל 13 עד 23.
סלי מרידור: האחוז הזה הוא ממוצע.
סלי מרידור: יש ארצות שבהן האחוז הוא גבוה מאד, כמו אנגליה.
סלי מרידור: באנגליה קרוב ל-50% מבני הנוער מגיעים לארץ.
סלי מרידור: ויש ארצות שבהן האחוז הוא נמוך משמעותית, למשל, ארצות-הברית, ולכן הממוצע של 20% הוא משטה, למרות שבכל-זאת ארצות-הברית מונה קרוב ל-70% מכלל היהודים שחיים מחוץ למדינת ישראל ולכן היא משפיעה בצורה משמעותית על הממוצע.
סלי מרידור: יש עוד דבר שראוי לומר, שככל שאתה מדבר על תוכניות יותר ארוכות, יש יתרון עצום לאוכלוסייה האורתודוכסית.
סלי מרידור: האוכלוסייה האורתודוכסית, גם המודרנית וגם החרדית יצרה במשך השנים נורמה של שנה בארץ בין בית-הספר התיכון לבין החינוך האוניברסיטאי, ואחוזים אדירים של בני הנוער האורתודוכסים נמצאים בארץ בתוכנית שנתית, בדרך כלל אחרי התיכון, לפעמים במהלך האוניברסיטה.
סלי מרידור: האתגר הוא להרחיב את הנורמה הזאת לכלל הציבור היהודי בתפוצות, משום שבסופו של דבר היהדות האורתודוכסית ביהדות ארצות-הברית מהווה סדר-גודל של 10%.
סלי מרידור: ב-10% האלה יש אחוזים הרבה יותר גבוהים, אבל יש עוד 90% - - -
צבי הנדל: לצערנו הרב האחוזים משתנים לטובת האורתודוכסיה, לא בגלל שהם גדלים.
סלי מרידור: אני שומע מה שאדוני אמר.
ארנסטו פרנס: אני רוצה לשאול מה קורה בענין אמריקה הלאטינית?
ארנסטו פרנס: אנחנו יודעים שיש 250,000 יהודים רק בארגנטינה.
ארנסטו פרנס: אנחנו גם יודעים שבברזיל יש 130,000 יהודים ויש שם רק שליח וחצי של הסוכנות היהודית בכל ברזיל, וברזיל היא יבשת ולא ארץ.
ארנסטו פרנס: אנחנו מכירים היטב את התוכניות שעשינו לקראת העלייה מארגנטינה לשנת 2002.
ארנסטו פרנס: מה קורה עם יתר הארצות שבהן יש 250,000 יהודים, לא בארגנטינה?
סלי מרידור: הקהילה בברזיל מונה, כפי שאמרת, קרוב ל-130,000 יהודים.
סלי מרידור: יש באמריקה הלאטינית עוד קהילות – מכסיקו, ונצואלה, אורוגוואי, צ'ילה.
סלי מרידור: אנחנו עוסקים בכולן, כמו שאתה יודע, גם בחינוך וגם בעלייה, ואני מוכן בישיבה הבאה להעביר, אולי בכתב, את הדברים שאנחנו עושים בברזיל, בצורה מפורטת.
סלי מרידור: אבל אנחנו מוכרחים, ואני אומר זאת בצער, למקד מאמצים.
סלי מרידור: אם היינו באים לממשלה ואומרים: בואו נעשה תוכנית גדולה לעלייה מכל העולם, אני חושב שהסיכוי שהיינו מעבירים אותה היה עוד יותר קטן מן הסיכוי שנעביר תוכנית לגבי ארגנטינה, צרפת ודרום אפריקה.
סלי מרידור: השאלה היא שאלה אמיתית, רלבנטית, נכונה.
סלי מרידור: דרך אגב, יש עלייה בעלייה מאורוגוואי.
סלי מרידור: זה לא המצב בברזיל, לדעתי, אבל יש פוטנציאל עלייה מברזיל.
סלי מרידור: יהודים יוצאים מארצות שונות בדרום אמריקה, ונצואלה ואחרות ומגיעים לארצות-הברית ולא מגיעים במידה מספקת לישראל.
סלי מרידור: הלוואי ויכולנו לתת יותר, אבל עוד פעם, הענין הוא לא בעבודה שם, כי הרחבת המאמץ של הסוכנות שם הוא אפשרי.
סלי מרידור: השאלה היא במה מגבים את זה פה על-ידי משאבים של מדינת ישראל בתחום הקליטה ויש טעם להגביר את המאמץ שם באופן מתואם עם הגברת המשאבים פה.
סלי מרידור: אם יש תוכנית פה לקליטת יהודי ארגנטינה, ואתה שואל אותי עכשיו, את השליח הנוסף - או את המאמץ הנוסף, זה לא בהכרח שליח – לשים בארגנטינה או בברזיל, אני אומר בארגנטינה, אם באותו זמן יש נכונות בארץ לתת סל קליטה ומענקי דיור ותוכניות תעסוקה וכדומה.
סלי מרידור: לו יכולנו להגיע בארץ לכך שהמשאבים היו ניתנים לכל היבשת, היה טעם לעשות את המאמץ המוגבר בעידוד בכל היבשת.
צבי הנדל: חבר-הכנסת גאגולה, בבקשה.
יצחק גאגולה: אני מתנצל שאיחרתי.
יצחק גאגולה: יש לי שתי שאלות.
יצחק גאגולה: האם יש לכם מידע לגבי העלייה של יהודי ברית-המועצות וארצות-הברית משם לכאן?
יצחק גאגולה: האם יש עלייה בגלל הבהלה הקיימת לאחרונה?
צבי הנדל: דיברנו על זה שעה שלמה.
יצחק גאגולה: אני מתנצל.
יצחק גאגולה: שאלה שנייה.
יצחק גאגולה: האם ההכנסות של הסוכנות היהודית הושפעו כתוצאה מהקריסה של מגדלי התאומים, מאחר ששכנו בהם משרדים של אנשי עסקים רציניים?
סלי מרידור: כבר אמרתי שאני רוצה להיות זהיר בכל מה שאני אומר לגבי השלכות אפשריות של התקפת הטרור או מלחמת טרור, ומה שמתפתח בעקבותיה.
סלי מרידור: בכל זאת אגיד – א.
סלי מרידור: שההתפתחויות, מעבר להקשר שעליו דיברנו, יכולות להיות בעלות משמעות היסטורית, ותרחישים שונים.
סלי מרידור: לא את כולם ניתן לחזות מראש ולא את כולם ניתן לתכנן מראש ולא כולם ניתן לשלוט בהם לאורך התהליך, ואנחנו לא יודעים היום, לדעתי, לתת תשובה מספיק טובה על השאלה איך דברים יכולים להתפתח.
סלי מרידור: זה יכול להיות אירוע שיקראו ספר היסטוריה בעוד שבעים שנה, אם זה יהיה אירוע שיזכרו אותו כנקודת מפנה בתולדות העולם במאה ה-21.
סלי מרידור: כפי שאמר קודם יושב-ראש הוועדה, זה מחייב שהאחריות היהודית שלנו מחייבת מצדנו מעקב וערנות מאד גדולים על המשמעויות של מה שקרה ומה שעוד עתיד לקרות.
סלי מרידור: דבר שני שאותו צריך להביא בחשבון, ויותר מזה אני לא ארחיב, זה שהתגובה הראשונית בארצות-הברית מאופיינת בעיקר בפטריוטיזם אמריקאי מאד דומיננטי.
סלי מרידור: סיפר לי חבר על בית-כנסת אורתודוכסי בניו-יורק, שהרב שלו הוא בוגר ישיבה בגוש עציון, שעצר את התפילה ארבע פעמים בראש השנה לשיר "אלוהים ברך את אמריקה".
סלי מרידור: כלומר, יש תחושה מאד חזקה של פטריוטיזם אמריקאי בקרב כלל הציבור האמריקאי ובתוכו יהודי ארצות-הברית.
סלי מרידור: יש תגובה מאד חזקה של לעצור, לא לזוז.
סלי מרידור: אנשים עכשיו לא מקבלים החלטות לנסוע ממקום א' למקום ב'.
סלי מרידור: הם לא מקבלים החלטות לקנות.
סלי מרידור: יש ירידה אדירה בצריכה הפרטית.
סלי מרידור: הם לא מקבלים החלטות להשקיע, וכדומה.
סלי מרידור: כלומר, יש תגובה שמאפיינת במידה מסוימת מצבים טראומטיים, ואני לא הייתי ממהר להסיק מסקנות מה יכולות להיות ההשלכות על בסיס מה שאנחנו רואים חודש אחרי.
צבי הנדל: תודה ליושב-ראש הסוכנות סלי מרידור.
צבי הנדל: אני לא יכול לסיים את הישיבה בלי להגיד משפט אחד על ההרגשה.
צבי הנדל: למרות שאני מאמין באמונה שלמה, ודיברתי על זה אתמול, שיש הזדהות גדולה של רוב העם היושב בציון , הבריא בנפשו וברוחו וסיפרתי על רצון גדול לקלוט עלייה, כאב עצום שעולים חדשים נפגעים, לא פחות מאשר ישראלים וכו' – אחרי כל מה שאמרתי, הלוואי והייתי יודע ומשוכנע ובטוח מעל כל צל-צלו של ספק ששיעור בציונות כנה, חמה, נטולת פוזות, כמו שקיבלנו בשקט מסלי, כל ילד מקבל בבית ספרו הממלכתי, או הממלכתי-דתי, או אחר במדינת ישראל.
צבי הנדל: כשאני אדע שהם ילמדו קצת ציונות – אני לא מדבר פה פוליטיקה, מצדי שתהיה הכי שמאלנית – הייתי מרגיש קצת יותר טוב.
צבי הנדל: דיברת על אווירה, וחשבתי על כך שזה צומח מלמטה.
צבי הנדל: היום כבר אין התום הפשוט בגובה העיניים של האמת הבסיסית שבגינה אנחנו פה.
צבי הנדל: אנחנו התכנסנו לבקשת ארגון יהודי איראן בקטע של הקליטה בישראל, ואת מרכז הבמה אני רוצה לתת לכם.
צבי הנדל: אני רוצה לשמוע וללמוד מכם, ויחד נטכס עצה אם ניתן לתקן וכו'.
צבי הנדל: אחר-כך, לפי הזמן שיישאר לנו, נדבר גם על הדברים האחרים שלהם ייעדתי ישיבה נוספת ונפרדת גם עם גורמים נוספים, וחלקם אחרים, בעיקר בנושא 11 הנעדרים.
שמעון חצב: יחד אתי באו נוריאל חסיד, יושב-ראש הארגון שלנו בירושלים; מוטי שעבני, יושב-ראש הארגון שלנו בראשון-לציון; קמראן זהביאן שייך לארגון העולמי של יהודי איראן בלוס-אנג'לס; יוסי סיון, פעיל ואחד מעמודי התווך הגדולים בירושלים, ותמיד לוקח חלק בעניינים ארציים.
שמעון חצב: המזכירה הדינמית שלנו, עדנה עמנואל, שבלעדיה קשה לנהל את העניינים.
שמעון חצב: בדרך לכאן יש עוד אנשים שאני אציג אותם כשהם יגיעו.
צבי הנדל: אתמול קיבלנו דיווח שבאיראן יש היום בין 25,000 ל-27,000 יהודים.
שמעון חצב: לא, אלה עולים יוצאים, לא נשארים.
יוסף יצחק פריצקי: נשארו באיראן כ-25,000.
שמעון חצב: לא נשארו.
שמעון חצב: חלק מהם מגיע לארץ וחלק נוסעים מעבר לים.
יוסף יצחק פריצקי: באיזה ערים בדרך-כלל נשארו?
שמעון חצב: בעיקר בטהראן.
שמעון חצב: 90% מהיהודים נמצאים בטהראן.
שמעון חצב: בשתי ערים יש אוכלוסייה יהודית – באספהאן ובשיראז.
שמעון חצב: באספהאן נשארו 2,000 – 2,500 יהודים ובשיראז 8,000.
שמעון חצב: שיראז היתה פעם העיר השנייה בגודלה מבחינת האוכלוסייה.
צבי הנדל: בגולפייגאן יש עוד יהודים?
עדנה עמנואל: בודדים.
עדנה עמנואל: בכל מקום כבר יש בודדים.
שמעון חצב: בארץ יש כמעט 270,000 יוצאי איראן, עם צאצאיהם.
חנוך צמיר: כולל אלה שנולדו בארץ כמובן.
שמעון חצב: רובם גרים במרכז הארץ, מחדרה עד באר-שבע.
שמעון חצב: אחרי מספר שנים הם מוצאים את הדרך.
שמעון חצב: רובם עוסקים במסחר זעיר ומסתדרים.
שמעון חצב: איכפת להם להסתדר מהר מאד והם אנשי עסקים טובים.
שמעון חצב: יהודי איראן הם אנשים שקטים, אצילים, שעוסקים בעניינים שלהם.
שמעון חצב: אין לנו תאים בבתי סוהר – כמעט אפס.
שמעון חצב: אני מבקש מהוועדה לאפשר לאלה שהארגון קובע שאין להם הסכום הזה ולכן הם יפסידו את המשכנתה שמגיעה להם, להוסיף להם 15,000 – 20,000 דולר, לפעמים 10,000 דולר.
שמעון חצב: זה הסעיף הראשון שאני מבקש מהוועדה להפעיל את השפעתה כדי שאנשים יקבלו את הסכום של 10,000 או 20,000 דולר שחסרים להם כדי לרכוש דירה.
שמעון חצב: צריך לזכור שהם הגיעו מאיראן בידיים ריקות.
צבי הנדל: הארגון צריך לדאוג שהם יתחתנו.
צבי הנדל: אין לכם מחלקת שידוכים בארגון?
שמעון חצב: אין מחלקה, אבל גם בזה אנחנו עוסקים.
מרינה סולודקין: 50,000.
שמעון חצב: לפעמים קורה שעד שמגיע תורו הוא כבר לא בעולם הזה.
שמעון חצב: זה אבסורד גדול מאד.
שמעון חצב: כי יש יחידים, שחמש-שש-שבע שנים נעים ונדים ממקום למקום והם לא יכולים לשאת בהוצאות של שכירת דירה.
שמעון חצב: אני מאד מבקש ממשרד השיכון להקטין את התור כך שההמתנה תהיה שנתיים – שלוש שנים ולא עשר שנים או חמש שנים.
שמעון חצב: יש ביניהם חריגים שמיד צריך לתת להם דירה.
שמעון חצב: אלה דברים שמעיקים עלינו מאד.
יוסף יצחק פריצקי: היום יש בעיה לשכור מקום?
שמעון חצב: עדנה עמנואל תתייחס לזה.
שמעון חצב: עדנה יושבת בבית, שני גברים דופקים בדלת ואומרים לה: אל תפחדי, אנחנו לקוחות.
שמעון חצב: איך אנחנו נוכל לחיות בכבוד בבית הזה ולנהל ממנו את הסניפים שלנו?
שמעון חצב: פנינו למשרד הפנים.
שמעון חצב: קיבלנו תשובה: זה נכון, הם היו עד 1984 בארץ ונעלמו.
שמעון חצב: אני מאד מבקש ממי שיש לו נגיעה בדבר ויושב פה, להעמיד לרשות הארגון בית נטוש, מהממשלה או מהציבור, ויש בתים רבים כאלה.
שמעון חצב: לעדה הפרסית מגיע בית מהממשלה כדי לנהל את העניינים שלנו בכבוד.
שמעון חצב: אנחנו לא יכולים להזמין בן-אדם מכובד לבית ברחוב העלייה.
שמעון חצב: את חוות הדעת שלנו אנחנו מוסרים למשרד הקליטה כדי שיקבל אותם כאסירי ציון, ומספרם גדל והולך.
שמעון חצב: הערה אחרונה.
שמעון חצב: עד לפני ארבע שנים קיבלנו מהסוכנות היהודית תקציב שנתי של 75,000 דולר.
שמעון חצב: מאחר שהסוכנות היהודית טוענת שאין לה הרבה משאבים ותקציבה הצטמצם, הורידו מאתנו 50,000 דולר והיום נותנים לנו 25,000 דולר.
שמעון חצב: איך אנחנו יכולים להתמודד עם הבעיות הקשות של יוצאי איראן עם תקציב כזה?
שמעון חצב: ואנחנו כתובת לא רק לעולים, אנחנו כתובת גם לוותיקים שפונים אלינו עם בעיות קשות מאד.
נוריאל חסיד: אני מבקש לחדד בקצרה כמה נקודות שמר חצב ציין.
נוריאל חסיד: כאשר אישרו לנו את התקציב לרכישת דירה לעולים, עברו שתי ממשלות עד שבסופו של דבר הוא אושר לאחר הרבה התכתבויות ולחצים.
נוריאל חסיד: כאשר התקציב אושר שער הדולר היה שלושה ומשהו שקלים.
נוריאל חסיד: מכיוון שאנחנו דוברי אנגלית ומדברים בדולרים, מחיר הדולר עולה בשקלים.
נוריאל חסיד: התקציב שאושר אושר שקלית ולכן המשכנתה נשחקה במשך הזמן.
צבי הנדל: אבל לפני שנתיים – שלוש שנים היתה קפיצה גדולה במשכנתאות.
נוריאל חסיד: כן.
נוריאל חסיד: דבר שצריך לחשוב עליו – אחרי חצי שנה מפסיקים לתת לעולים שכר-דירה.
נוריאל חסיד: אחר-כך הסכום שמקבלים העולים, בעיקר המבוגרים שביניהם, לפעמים מגיע למצב מגוחך ביחס למחירי הדירות ושכר-דירה.
נוריאל חסיד: אני מבקש להתייחס לזה.
צבי הנדל: זה מובן שמי שמקבל 400,000 שקל, בסכום הזה גלומות כבר כל ההטבות האפשריות.
צבי הנדל: מי שמקבל 100,000 שקל, עושים מדי פעם מבצע ונותנים לו 50,000 שקל.
נוריאל חסיד: אבל הסכום של 400,000 שקל היה לפני המבצע.
נוריאל חסיד: אני מבקש לבדוק את הדבר הזה.
צבי הנדל: זה מוכר בכל הארץ, ואנחנו תמיד מבקשים שהמבצע יימשך עוד חודש, עוד חודשיים.
מוטי שעבני: עד לפני כמה שנים לא היתה בעיה בנושא של עולי איראן.
מוטי שעבני: כל אחד בא עם המיליונים שלו, בא לארץ לחודשיים ומי שהיה ביכולתו נסע ללוס-אנג'לס, כי הוא לא יכול היה להסתדר עם המנטאליות הישראלית.
מוטי שעבני: היום השאלה היא אם רוצים את העולים מאיראן.
צבי הנדל: אין שאלה כזאת.
מוטי שעבני: זו פעם ראשונה שיש לנו הזדמנות לקלוט כמעט את כל 25,000 היהודים שנמצאים שם.
מוטי שעבני: השאלה אם מדינת ישראל צריכה לשנות את הקו.
מוטי שעבני: הפרסים אף פעם לא זעקו, הם לא אנשים שיכולים להילחם.
מוטי שעבני: אנחנו באים, מנסים להגיד כמה מלים, מחר תשכחו אותנו ואנחנו שוכחים מהענין וממשיכים לשמוע את הצרות של האנשים, ואני עוזר למי שאני יכול.
מוטי שעבני: אבל מעבר לזה אני לא עושה.
יוסף יצחק פריצקי: על סמך מה אתה מבסס את מה שאתה אומר שאפשר לקלוט את כל 25,000 היהודים?
מוטי שעבני: כי אין להם כסף להגיע ללוס-אנג'לס ולכן אפשר לקלוט אותם בארץ.
יוסף יצחק פריצקי: הם יכולים לצאת?
יוסף יצחק פריצקי: אין בעיה?
מוטי שעבני: יש בעיה.
מוטי שעבני: גם היו מקרי חטיפה.
יוסף יצחק פריצקי: עליית מצוקה, ודאי.
מוטי שעבני: פעם הייתי מתבייש להגיד למישהו: בוא, תעבוד אצלי בניקיון.
מוטי שעבני: היום אני אומר לו לבוא לעבוד אצלי בניקיון והוא מודה לי ומבקש עבודה גם בשביל אשתו.
מוטי שעבני: צריך לשבת ולחשוב לשנות את הקו הזה.
אבשלום וילן: כמה עולים הגיעו בשנים האחרונות מאיראן?
אבשלום וילן: אני מבין שנשארו שם כ-25,000 יהודים.
אברהם אביר: הסטטיסטיקה לא מדויקת, כי גם בעבר בתקופה של השאח אף פעם לא ידעו כמה יהודים יש באיראן.
אברהם אביר: אמרו 80,000, 100,000.
אברהם אביר: היום מדברים על 25,000 – 27,000.
אברהם אביר: אני רוצה לומר משהו בענין ציונות.
אברהם אביר: כולנו יהודים ציונים.
אברהם אביר: בשביל להציל קבוצה קטנה מאד המדינה הזאת מוכנה להוציא עשרות ומאות מיליונים.
אברהם אביר: היום יושבים שם 25,000 יהודים ואנחנו יודעים איזה בעיות יש בין שתי המדינות, כך שבכל רגע היהודים שם יכולים ליהפך לבני ערובה.
אברהם אביר: היום הם בחזקת פוטנציאל לבני ערובה.
אברהם אביר: כל אדם שנציל משם הצלנו עולם ומלואו, כמו שנאמר, וזה מה שצריך לעשות.
צבי הנדל: גב' נקוקאר, בבקשה.
שהנז נקוקאר: אחרי מה שקרה בארצות-הברית ב-11 בספטמבר אני חושבת שחל שינוי.
שהנז נקוקאר: אני כל הזמן בקשר עם חברותיי בלוס-אנג'לס.
שהנז נקוקאר: קודם הם דאגו לנו ועכשיו אנחנו דואגים להם.
שהנז נקוקאר: אני חושבת שתהיה עלייה גם משם.
שהנז נקוקאר: ארצות-הברית, מעצמת העל, כבר נגמרה.
שהנז נקוקאר: כולם בכל העולם חשבו שבארצות-הברית אין סכנה, אבל עכשיו רואים שבארצות-הברית מסוכן יותר אפילו מישראל.
משה פויררושתמיאן: לפי דעתי אתם צריכים לעשות מבצע, כמו מבצעים קודמים שעשיתם ולהביא את היהודים מאיראן לארץ, בגלל שהמצב שם עכשיו מסוכן מאד, אבל הם לא מבינים את זה.
משה פויררושתמיאן: ליהודים שנשארו שם אין בעיות עכשיו.
משה פויררושתמיאן: יש להם כסף, עבודה, מקום לגור, אפשרות ללכת לבית-כנסת ולבית-ספר, אבל כשהם מדברים עם בני המשפחה שלהם בארץ הם שומעים מהם חדשות לא טובות.
משה פויררושתמיאן: אומרים להם: באנו לכאן, אין לנו בית, אין לנו עבודה, אין לנו מה לאכול אפילו.
משה פויררושתמיאן: לכן היהודים יכולים לצאת אבל אין להם כסף, ולכן הם לא יוצאים.
צבי הנדל: אני רוצה לעשות סיכום ביניים למי שאחר וליישר קו, ואחר-כך אני רוצה לשמוע את נציגי הממשלה והסוכנות היהודית.
צבי הנדל: בעיה שנייה, שלהערכתי היא יותר מסובכת, שנוכל לקבל כספים שמולאמים באיראן דרך עיקול חשבונות האיראנים בארצות-הברית.
צבי הנדל: אני אומר לך שאם יעשו את זה, עוד לפני שאני שומע את נציג משרד החוץ, הטבח שיעשו ביהודי איראן לפני שהם ייצאו יהיה גדול מאד, רק כשהם ישמעו שנוגעים בכסף שלהם.
צבי הנדל: בענין הזה אולי נוכל לטפל לאחר שלא יישאר יהודי אחד באיראן, וגם אז אני לא מאמין שנצליח.
צבי הנדל: אשמח לשמוע אם נציג משרד החוץ יאמר דברים אחרים.
ישראל שוורץ: האמת היא שכמעט בכל ישיבה שבה עולה נושא הסיוע בדיור עולים אותם דברים, שהמשכנתאות לא מספיקות והסיוע לא מספיק.
צבי הנדל: יש הבדל אחד.
צבי הנדל: כשאנחנו דנים בעליות מסוגים שונים, אנחנו תמיד בודקים מהו הסיכוי או הסיכון לחייהם של אותם עולים באותה מדינה.
ישראל שוורץ: אני מדבר בתחום המשכנתאות, לא בתחום הסיכון.
ישראל שוורץ: העולים מאיראן קונים דירות ביישובים היותר יקרים במרכז הארץ.
ישראל שוורץ: זוג עם עד שלושה ילדים מקבל סיוע של 300,000 שקל, מזה 107,000 שקל מענק.
ישראל שוורץ: באותו יישוב, מעבר לכביש, אם באה משפחה מחבר העמים, כולל מקומות שאנשים לא באים מהם עם כסף, מקבלים שם 110,000 שקל, מזה כ-30,000 שקל מענק.
ישראל שוורץ: כלומר, העולים מאיראן מקבלים בערך פי שלוש מאשר מקבלים עולים חסרי דירה מחבר העמים.
ישראל שוורץ: עולים מאתיופיה יקבלו שם 360,000 שקל, מזה הרוב מענק.
ישראל שוורץ: זה כדי לעשות סדר בנתוני המשכנתאות.
צבי הנדל: מה מקבל ישראלי?
צבי הנדל: בגדול אתה מדבר על מרכז הארץ, כי בקצוות המצב שונה במקצת.
ישראל שוורץ: אני מדבר על מרכז הארץ, כי עולי איראן רוכשים דירות בעיקר במרכז הארץ.