GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון אש: הפעילות הזאת היא בשוטף ואני מדבר על 6,000 חניכים.
צבי הנדל: אם אני משרד ממשלתי ואני רואה שבוכים הרבה על תקציב אבל ברוך השם עובדים, אז בשביל מה צריך לתת תקציב?
שמעון אש: כמו שאמרנו בהתחלה, אנחנו עובדים הפוך.
שמעון אש: נושא הקליטה אצלנו הוא נושא בוער.
שמעון אש: את הכסף אנחנו מגייסים בעזרת השם.
צבי הנדל: אבל אני רואה שהשם עוזר.
שמעון אש: לא, השם לא עוזר, כי החניכים הם חניכים לכל דבר בתנועה, אבל כשהם מגיעים לפעילות, אין להם כסף, וההורים של המדריכים הם אלה שצריכים לשלם בעד הנסיעות של המדריכים, וכשאנחנו מגיעים לפעילות שוטפת, זה אומר שאני בדרך כלל מכיר כבר את כל הרשויות, ושואב מכל אחד מעשרה גורמים שונים בתוך הרשות 50, 100, 200 שקל לטובת הפעילות הזאת.
23534: הורה פנה אליי בבכי ואמר שהוא מצטער להפסיק את ההדרכה של בתו, כי בשונה מהורה אחר הוא כנראה לא מסוגל לממן זו השנה השנייה את נסיעות בתו פעמיים בשבוע למבשרת עולים.
23534: גם חברותיה נוסעות על-חשבונן פעמיים בשבוע, בימים שלישי ושבת, נסיעה בין-עירונית, והוא אומר: אין לי כסף לממן את הנסיעות האלה, ולכן בתו נאלצה להפסיק לבוא.
23534: כי כל הענין הוא וולונטרי לחלוטין, ובעוצמות נפש גדולות, אבל הוא לעשירים.
צבי הנדל: אנחנו לא יכולים להגיד שלא תהיה בעיה תקציבית.
צבי הנדל: אבל נניח שהיו משלשים את התקציב שלך, בכמה להערכתך היית מסוגל להגדיל את מספר החניכים מקרב העולים?
שמעון אש: כל הזמן יש דרישות מהשטח לבוא ולהקים סניפים, להקים מוקדי פעילות.
שמעון אש: בחלק מהמקומות אנחנו עוצרים את זה, ובחלק מהמקומות אנחנו מנסים כן לקיים פעילות.
שמעון אש: הרצון שלי הוא להגדיל את הפעילות.
צבי הנדל: הרי תמיד חסר כסף, כי כסף לא יבוא בקלות מאף משרד.
צבי הנדל: השאלה אם במאבק הזה אנחנו נרוויח שאתה תתפנה יותר לחינוך אבל לא יהיו יותר עולים ב"בני עקיבא" או בצופים, או שהמאבק הזה יועיל לנו ותצליחו לקלוט יותר חניכים.
צבי הנדל: השאלה היא אם זה באמת יגדיל את מספר החניכים.
23534: אני אתן לך דוגמה.
23534: אילו יכולנו לממן בת שירות בשכונה בעפולה הצעירה, היינו מרימים שם מחדש את השכונה.
23534: לצערי גם הרשות שם לא הצליחה להפעיל מנהיגות מקומית, והשכונה היא שכוחת-אל.
23534: אנחנו פועלים שם שנתיים ולצערנו לא היו לנו כלים ומשאבים לפתוח שם מועדונית.
23534: כשפעלנו עבדנו עם נוער, עריקים, נפקדים, אנשים ללא פרנסה.
23534: זו שכונה שאף רשות ואף גורם לא נתן את דעתו עליה, ועם מינימום משאב אתה יכול להרים שם את הנוער ולבנות מנהיגות מקומית שתניע את עצמה, ותכפיל ותשלש את בני הנוער, אם תהיה להם תמיכה של חינוך לא-פורמלי לאחר שהם חוזרים מבית הספר ואין להם מה לעשות, לא ביום חול ולא בשבת.
שמעון אש: לשאלתך הספציפית, יש עוד שני תחומי פעילות, קייטנות קיץ ומנהיגות צעירה.
שמעון אש: קייטנות קיץ אנחנו מפעילים מערך של 20 – 30 מקומות שיש בהם מתנדבים שאנחנו מגייסים מבחוץ, שמגיעים ומפעילים קייטנה בשכונה.
שמעון אש: מדובר על ילדים-עולים נטו.
שמעון אש: כלומר, אנחנו מביאים הכל מ"שנור".
צבי הנדל: הקייטנות משולבות עם ילדי ותיקים?
שמעון אש: בחלק מהמקומות זה משולב, ובחלק אחר לא.
שמעון אש: כי כל הילדים האחרים הולכים לקייטנות של המתנ"ס ודווקא לילדים-עולים אין איפה להיות.
שמעון אש: מנהל המתנ"ס אומר: בשמחה, שייכנסו אליי לקייטנה וישלמו 600 שקל.
שמעון אש: ואילו אנחנו מביאים צוות מדריכים מתנדב שנמצא שבועיים במקום, ישן בסניף בדרך כלל, בשק שינה, חי מאוכל קר ומפעיל את הקייטנה.
שמעון אש: אנחנו מפעילים בקיץ 2,000 ילדים, מעבר ל-6,000 הקבועים.
שמעון אש: מנהיגות צעירה.
שמעון אש: זה תחום שהתחלנו בו לפני שמונה שנים.
שמעון אש: אמרנו שדווקא בקרב הנוער העולה יש כוחות ואף אחד לא לוקח את הכוחות האלה ומפתח מהם משהו.
שמעון אש: הקמנו מנהיגות צעירה בהתחלה ליוצאי העדה האתיופית, אחר-כך ליוצאי חבר העמים, וגם פרוייקט משלב של יוצאי העדה עם ותיקים.
שמעון אש: התחלנו מעשרה מוקדים והיום אנחנו עומדים על שמונים מוקדי פעילות.
שמעון אש: מוקד פעילות, הכוונה לסטודנט שמגיע פעם בשבוע לשעתיים קבועות בתוך הפנימיות, כפרי הנוער המקיפים, מעביר לאותה קבוצת עולים, או לקבוצה משלבת – תלוי באיזה קבוצת מנהיגות מדובר – קורס מרוכז של מנהיגות, ברצף של שלוש שנים.
שמעון אש: החבר'ה יוצאים כל חופש להתנדבות.
שמעון אש: הם מפעילים את כל הפנימייה סביב חגים, טכסים למיניהם.
שמעון אש: מדובר על שמונים מוקדים, כשכל פרוייקט כולל בין 15 ל-25 חבר'ה, שזה מעל ל-1,000 בני-נוער רק עולים, ש"בני עקיבא" מפעילה.
שמעון אש: לא קיבלנו לזה תקציב.
שמעון אש: פעם היה תקציב סמלי של משרד החינוך, והוא ירד, אבל את הפעילות הכפלנו.
יניב שגיא: אני אולי אהיה קצת לא מנומס ואולי גם אשבית שמחות.
יניב שגיא: אני מרגיש שהדיון הזה הוא חסר טעם וחסר כיוון.
יניב שגיא: הוא הולך רחוק מאד מהמטרה שלשמה, לדעתי, ועדה כזאת צריכה להתכנס.
יניב שגיא: מה שקורה כאן הוא שתנועות נקראות לכנסת, צריכות להציג קבלות של עשייה, ולעומת זה קושי תקציבי, וסביב זה מתנהל דיון.
יניב שגיא: אבל זה רחוק מאד מהמטרה.
יניב שגיא: צריך להגיד ביושר, בני נוער עולים לא משולבים בחברה הישראלית.
יניב שגיא: זאת המציאות.
יניב שגיא: תנועות הנוער יכולות וצריכות להיות צינור מחבר, ומכאן צריכה להיות הגדרת מטרה בהתאם.
יניב שגיא: אני חושב שזה מאד התחדד בציבור הישראלי בעיקר אחרי הפיגוע בדולפינריום.
יניב שגיא: המטרה צריכה להיות שילוב באופן מכסימלי של בני הנוער העולים בחברה הישראלית.
יניב שגיא: תנועות הנוער הוותיקות שמהוות מרכיב משמעותי באתוס הישראלי יכולות וצריכות להיות הצינור המחבר.
יניב שגיא: עם כל הכבוד לכולנו, ואנחנו מאד משתדלים, עם מגבלות תקציביות אנחנו לא משיגים את המטרה הזאת.
יניב שגיא: אנחנו לא מהווים את הצינור הזה.
יניב שגיא: להסתכל על תנועות הנוער ולהגיד ש-5%, 10% במקרה הטוב הם עולים חדשים, זה רחוק ממה שהחברה הישראלית צריכה לתת.
יניב שגיא: ומה שאנחנו יכולים להיות, דווקא בגלל השונות הפוליטית שלנו, שאנחנו מהווים מסגרות מחייבות שעוסקות בחינוך ערכי, שבאות מכל הקשת הפוליטית במדינה הזאת, אנחנו יכולים להיות הכתובת שתיקח על עצמה את המשימה הזאת.
יניב שגיא: בני נוער נמצאים בשלושה ערוצים.
יניב שגיא: ערוץ אחד, בפרוייקט שנקרא נעל"ה, שבני נוער נמצאים בתוך מוסדות חינוך של "השומר הצעיר".
יניב שגיא: ערוץ שני, שנמצא בתחילת הדרך, עם בני נוער מהעדה האתיופית, וערוץ שלישי הוא במסגרת הקנים הרגילים שלנו, בהתחלה בתוך הקהילה ואחר-כך להגיע לנוער שמשתלב לא במסגרת נפרדת אלא בתוך הפעילות הרגילה.
יניב שגיא: גם כאן אנחנו עושים שינויים בעבודת המחלקה.
יניב שגיא: גייסנו לזה בן-אדם יותר בוגר, יואב גירש שיושב לידי, שהוא עובד סוציאלי בהכשרתו, ותפקידו רכז קהילה.
יניב שגיא: עוד אין לנו קבלות להראות.
יניב שגיא: אני ביקשתי רשות דיבור, כי בעיניי המטרה צריכה להיות מוגדרת, וכשהיא תהיה מוגדרת אחרת, אני מצפה ממך להוביל לא את הפתרון לאיגום תקציבים בין משרד הקליטה למשרד החינוך אלא שכמה שיותר משרדי ממשלה יהיו מעורבים בפרוייקט, שהמטרה שלו היא תנועות הנוער כגורם שישלב נוער עולה בחברה הישראלית.
יניב שגיא: אני חושב שיש לנו את הפוטנציאל להיות כאלה.
צבי הנדל: חזק וברוך, חבריי, ולמרות שגערת בי אני מקבל זאת באהבה.
צבי הנדל: אבל נקודת המוצא היא מה שאתה אומר, שבגללה אנחנו יושבים פה.
צבי הנדל: אני מבקש עכשיו להתחיל לתת רעיונות לאחד משלושת הדברים: או לתוספת תקציב, או לתוספת כסף, או למימון.
צבי הנדל: כי אין ספק שכל מי שיושב פה הוא אידיאליסט.
שמוליק דרורי: אני לא יכול בדיוק לתת את הפתרון.
שמוליק דרורי: קודם-כל, בחוברת שהוכנה לדיון הזה מדובר על "קליטה בשכנות" והדבר הזה לא הוזכר אפילו פעם אחת.
שמוליק דרורי: זה פרוייקט של מועצת תנועות הנוער שקיים כבר שנה תשיעית.
שמוליק דרורי: הוא הוקם בתנועות הנוער כתוכנית המשך לבוגרי התנועות, בהם גם עולים שגדלו בתנועה ויכולים עכשיו, אחרי שהם צברו ניסיון בהדרכה, אחר-כך בי"ג, אחר-כך במסגרת שרות לאומי או שרות צבאי-קהילתי, עכשיו הם יוצאים לחיים והם כבר לא משרתים.
שמוליק דרורי: השאלה עכשיו אם הם יפתחו במסלול של תחרות במדינת ישראל על הקריירה שלהם ועל הפרנסה שלהם, או שהם ישלבו בבניית העתיד שלהם גם אורח חיים של מעורבות חברתית, כולל קליטת עלייה, וקליטת עלייה זה נתח מאד חשוב במעורבות חברתית.
שמוליק דרורי: אם אנחנו לא ניתן את ההזדמנות לכך, יש הפסד אדיר של - - -
צבי הנדל: הפעילות שאתה מדבר עליה היא במסגרת תנועות הנוער?
שמוליק דרורי: היא במסגרת משותפת של מועצת תנועות הנוער.
שמוליק דרורי: אבל בהחלט תנועה יכולה גם לקחת נתח משלה ולהגיד: אנחנו רוצים להיות בפרוייקט הזה, גרעין שלנו.
שמוליק דרורי: יש פה גם לחוד וגם ביחד.
שמוליק דרורי: אתן דוגמה.
שמוליק דרורי: לפני שנתיים היה מבצע אדיר של בוגרי מועצת תנועות הנוער, במשותף, בקוסובו.
שמוליק דרורי: למה אין קוסובו בארץ לאורך כל החיים?
שמוליק דרורי: למה אין התגייסות של בוגרי תנועות הנוער להתחבר לשכבות המצוקה בארץ, שבהן יש נתח אדיר של עולים, ולחבר בפועל על פני הפערים החברתיים?
שמוליק דרורי: על זה מדברת התוכנית שלנו.
שמוליק דרורי: דיברת על כסף.
שמוליק דרורי: משאב אנושי שהולך לאיבוד זה כסף.
שמוליק דרורי: אם יש מיומנות, מודעות ורגישות ופתיחות ואהבה בקרב בוגרי תנועות הנוער, ודומיהן, למשל תוכנית נעל"ה, או התוכנית היפה של תנועת "עזרא", שהופכים פתאום מנקלטים לקולטים; אם אנחנו בחברה הישראלית לא נותנים לכך את האמצעים, יש פה איבוד של פוטנציאל, גם כספי.
שמוליק דרורי: שלא לדבר על כך שמשקיעים הרבה מאד בצמצום פערים חברתיים, וככל שמשקיעים הפערים מעמיקים והולכים.
שמוליק דרורי: אנחנו פועלים כבר שנה תשיעית, אבל אם היינו מגיעים פה בעזרה לאלפי סטודנטים – שם כולל כמאפיין, אבל זה לאו-דווקא הקריטריון – לאלפי סטודנטים ברחבי הארץ, מקרית-שמונה עד אילת, שהיו חיים בפרוייקט הזה, אני חושב שהחברה הישראלית היתה נראית אחרת.
שמוליק דרורי: ועל זה אני מצר.
שמוליק דרורי: כרגע אנחנו עומדים עם חוסר תקציב להמשיך החל מ-1 בינואר 2002.
שמוליק דרורי: כלומר, ניתן אישור למועצה להשקיע השנה מתקציבה בפרוייקט הזה, וגם התקציב הזה נמצא בקיצוץ.
שמוליק דרורי: למשל, השנה פתחנו, אחרי מאמצים גדולים מאד, בית כזה בלוד, עם 25 סטודנטים, וזה מותנה בכך שיהיה מי שירכז אותו.
שמוליק דרורי: למרכז הזה אין היום מימון והוא יפסיק לעבוד.
שמוליק דרורי: אנחנו לא יכולים לפתוח השנה סניף כזה בקרית נורדאו בנתניה.
שמוליק דרורי: הזכירו פה את סניף "בני עקיבא" בשכונת קרית משה ברחובות, שזה אדיס-אבבה, למי שלא מכיר.
שמוליק דרורי: הוא הוקם לפני חמש שנים על-ידי חברה של "קליטה בשכנות" שעבדה שם שנה.
שמוליק דרורי: היא יצרה את הבסיס הזה.
שמוליק דרורי: אחר-כך לא היה תקציב וזה נגמר.
שמוליק דרורי: אני מביע את הזעקה בענין הזה ולא את הפתרון הכספי.
צבי הנדל: שלומית רונן-וילנקי, בבקשה.
שלומית רונן-וילנקי: אני מרכזת פרוייקטים במועצת תנועות הנוער.
שלומית רונן-וילנקי: אני רוצה לגעת בנקודה שעוסקת במימון, אבל לאו-דווקא במימון ממשלתי אלא במימון ציבורי.
שלומית רונן-וילנקי: במסגרת העשייה שלנו במועצת תנועות הנוער אנחנו גם כל הזמן מנסים לגייס מקרנות פרטיות וציבוריות כספים לנושא קליטה, וגם היום אנחנו מנסים לקדם לא את הרעיון של קליטה כמו שדני אמר, אבל אנחנו עובדים עם התנועות עם צוות של מנחים בנושא של רב-תרבותיות, של הדיאלוג שבין קבוצות תרבות שונות, ואנחנו מוצאים את עצמנו מגישים הרבה מאד בקשות.
צבי הנדל: יש לכם קשר עם הקרן שבראשה עומדת דבורה גנני?
שלומית רונן-וילנקי: היה קשר.
שלומית רונן-וילנקי: אבל פה דרושה תמיכה ציבורית.
שלומית רונן-וילנקי: זה פשוט מדהים איך היום זה כבר לא פופולרי.
שלומית רונן-וילנקי: יש חיפוש אחרי דברים אחרים, של קרנות גם פרטיות, כדי שהקבוצות תרשומנה לעצמן קרדיט בפרוייקטים מסוימים, והנושא של קליטה גם בשמות הכי חדשניים ומתקדמים, שמקדמים קונספציות חדשות שאנחנו מנסים להציג, כמעט נדחים על הסף.
שלומית רונן-וילנקי: נדמה לי שצריכה להיות התעוררות ציבורית כדי להזכיר שהנושא הזה לא נגמר, הוא לא מאחורינו ושיש מקום לעזרה של קרנות כאלה.
שלומית רונן-וילנקי: בעבר כשהן עזרו הן עזרו מאד.
שלומית רונן-וילנקי: אלה אמנם לא תקציבי ממשלה, אבל אלה תקציבים ציבוריים שאפשר אולי להיעזר בהם.
צבי הנדל: גברתי נציגת הסוכנות היהודית, בבקשה.
עפרה פרידמן: אני הבנתי שכרטיס הכניסה לדיון פה צריך לספר על העבר כדי שזה ייתן זכות דיבור.
עפרה פרידמן: אז גם אני בוגרת תנועת "הצופים", ובהחלט מאמינה שלתנועות הנוער יש תפקיד מאד נכבד בהרבה מאד נושאים חברתיים, בוודאי גם בנושא של קליטת העלייה.
עפרה פרידמן: הסוכנות היהודית בהחלט רואה בתנועות הנוער זרוע מאד משמעותית לנושא של קירוב בין ישראלים ותיקים לבין עולים חדשים.
עפרה פרידמן: ניסינו לעשות גם כמה פעולות משותפות בצורה יותר מוצלחת או פחות מוצלחת.
עפרה פרידמן: כפי שאני מבינה גם יש פרוייקטים שקיבלו איזה שהוא תקצוב של הסוכנות, כשאכן דובר בשילוב של ותיקים וחדשים.
עפרה פרידמן: מאחר שהנושא היום הוא הקשר בין העולים החדשים לבין החברה הישראלית הוותיקה, וזה בהחלט אחד מהדגלים שהסוכנות מובילה, ואני עושה את זה שם בשמה, אני יכולה להציע שאנחנו נשב יחד עם מועצת תנועות הנוער וננסה לחשוב ביחד על עשייה יותר רחבה, ואני מאד מזדהה עם הדברים שלך, יניב.
עפרה פרידמן: אני חושבת שיש תפקיד והוא מאד משמעותי.
עפרה פרידמן: אתן סתם דוגמה.
עפרה פרידמן: אתמול קראתי בעיתון על אירוע של ניכור נוראי, ודווקא עם תלמידי בית-ספר "שבח" שכל-כך זכה לתהילה, לצערנו, בעקבות האירוע הטרגי בדולפינריום, על ניכור נוראי בין ישראלים צעירים בתל-אביב לבין העולים שלומדים בבית-ספר "שבח".
עפרה פרידמן: אני חושבת שיש מקום לתנועות הנוער לנסות לראות מה ניתן לעשות, וזאת בדיוק הדוגמה, כדי שאחר-כך לא נגיד למה יש ניכור כזה ולמה הם בעצם לא משולבים ולמה הם צריכים ללכת לבילוי של ערב שבת בתוכם, בתוך הקהילה, ולא בדרך משולבת.
עפרה פרידמן: לכן אני בהחלט מוכנה שניזום איזו שהיא חשיבה משותפת איך אפשר לקדם את זה.
עפרה פרידמן: זה כמובן לא על-חשבון, או לא במקום תקצוב שצריך להיות כמובן גם בתקציב הממשלתי, ואני מצטרפת לכל הקריאות שעלו כאן
עפרה פרידמן: כדי שגם הממשלה תמצא דרך לתת לזה את הביטוי במסגרת הפעילות של התנועות.
עפרה פרידמן: תודה.
אירית ברוק: אני חושבת שיש נושא אחד שלא נגעו בו.
אירית ברוק: אני רוצה להמשיך את הדברים בקו של יניב.
אירית ברוק: מדובר פה בבעיה מאד-מאד קשה שהיא בעיית עומק שלא תיפתר כל-כך מהר.
אירית ברוק: שואלים בשביל מה התקציב, ואף אחד בעצם לא כל-כך נגע בשאלה הזאת.
אירית ברוק: מדובר פה על שינוי של תודעה חברתית על-מנת שהעולים ייקלטו.
אירית ברוק: מה שאני אהבתי בפעילות של תנועות הנוער, ובגלל זה אני חושבת שהן ראויות לכל עזרה, משום שהם הבינו בשלב כלשהו לפני כשנתיים שזה לא הולך להם בדרך הרגילה וצריך לשנות גישה.
אירית ברוק: הם עשו תפנית מאד רצינית, לקחו אנשים מאד רציניים מהאוניברסיטה ויחד אתם טיכסו עצה והם הולכים במהלך עומק שאת הפירות שלו לא רואים עכשיו, אבל אם זה יימשך כך אני מניחה שנראה אותם תוך מספר שנים כמו כל תהליך שלוקח זמן, ולכן הם ראויים לעזרה.
אירית ברוק: אני מוצאת את עצמי פה במצב קצת מביך בתור נציגת ממשלה, כי הבעיה מוגדרת כבעיה לאומית קשה, שברור שמגיעים לה משאבים.
אירית ברוק: יש לנו פה צינור ראוי לפעילות.
אירית ברוק: אף אחד מהנוכחים פה לא חלק על כך שאין גוף שראוי להוביל פעילות כזאת, וכל אחד מהמשרדים המיוצגים סביב השולחן בעצם אמר שהוא חושב שזה מקום שראוי לשלח אליו את כספי הציבור, ותקועים בגלל בעיה, שכמו שאני מכירה את אנשי הכספים והייעוץ המשפטי, אני בטוחה שאם יתנו להם פינה עם שולחן וכוסות קפה וזמן, יימצאו שם כמה וכמה פתרונות יצירתיים.
אירית ברוק: אני חושבת שיש פה מקום גם לחברי הכנסת, וזה הציבור השלישי שיושב כאן.
אירית ברוק: אני חושבת שבכוחכם להפנות את הזרקור הציבורי חזרה לספור הזה של קליטת עלייה, ובמיוחד קליטת עלייה על-ידי תנועות הנוער, ואני קוראת לכם לעשות את זה.
אירית ברוק: הם מתקשים, ואני עובדת עליהם קשה שישתפרו בדרכים האלה, ואני מבקשת מהצד שלכם להפנות את הזרקור לכיוון הזה שתנועות הנוער קולטות עלייה.
אירית ברוק: אני חושבת שזו תהיה תרומה מאד-מאד משמעותית, וההצעה שלי היא לכנס ישיבה דחופה של משרדי הממשלה בליווי יועצים משפטיים ואנשי כספים שמכירים את נתיבי הכסף ואת תהליכי זרימתם, ותסיימו את הענין הזה.
עודי בהט: אנחנו עוסקים המון בנשירה ובבעיות שמלוות את הנוער העולה.
עודי בהט: יש בערך 200,000 בני נוער במערכת החינוך והם מוגדרים כנוער עולה, במעמדים כאלה ואחרים.
עודי בהט: תנועות הנוער הן אחוז קטן, וייתכן שהטיפול שלהן קטן מה-200,000 האלה, אבל זה עדיין לא עושה את פעולות תנועות הנוער ללא חשובות.
עודי בהט: כל מה שאנחנו מנסים להשקיע ומשקיעים בסכומי עתק גם במשרד החינוך וגם במשרד הקליטה בפרוייקטים כאלה ואחרים כדי לעשות בדיוק את אותם דברים שתנועות הנוער עושות, דהיינו שיפור הדימוי העצמי, פיתוח של שכבות מנהיגות אצל הנוער העולה, וזה מיליונים, בלי שום הגזמה, עושות תנועות הנוער בתהליך מקוצר, באותה הצלחה ועם הרבה מאד תוצאות טובות.
עודי בהט: אני חושב שאנחנו כממשלה צריכים באמת לעשות מאמץ בענין הזה.
עודי בהט: אמרתי קודם לאירית ברוק שיכול להיות שנוכל להעביר גם כספי קליטת העלייה בתוך משרד החינוך, לתגבר קצת את מנהל חברה ונוער לענין הזה, אבל אם אריה שומר יעמוד במה שהוא אמר, ומשרד הקליטה כן יכול להעביר את הכסף, אני חושב שאפשר לפחות להכפיל, אם לא לשלש את התקציב שעומד לרשות תנועות הנוער לענין הזה.
עודי בהט: תודה.
דני אדמסו: אני בטוח שאין לך תשובה קונקרטית לשאלה ששאלתי אותך בהתחלה, איך הכסף מגיע אלינו, עם מה אני הולך הביתה.
דני אדמסו: עד לא מזמן עבדתי במשך שנתיים עם נוער מנותק בתחנה המרכזית בתל-אביב, וגם הרציתי בנושא בתנועות נוער.
דני אדמסו: אלה שני דברים שונים לגמרי.
דני אדמסו: שם יש אנשים שאיבדו כמעט הכל ואנחנו צריכים לאפשר להם להגיע למינימום, שיוכלו לקנות לעצמם לחם לאכול, ואילו פה אנחנו מנסים לעשות מנהיגים מילדים-תלמידים בכתות י' או י"א, שאין להם שום מסגרת לא-פורמלית.
דני אדמסו: זה אומר שהוא מתגייס לצה"ל עם יידע ועם מוטיבציה הרבה יותר גבוהה, וכך אתה מונע ממנו להגיע אחר-כך לתחנה המרכזית.
צבי הנדל: אנחנו נשמע כעת את היועצת המשפטית של המשרד לקליטת העלייה, עו"ד מיכל לבנטל-אנדרסון, למרות שאני לא חושב שיש פה בעיה משפטית, הכי קטנה אפילו.
צבי הנדל: אבל בבקשה.
עו"ד מיכל לבנטל-אנדרסון: יש החלטה של היועץ המשפטי לממשלה לפיה משרד הקליטה לא יכול לתת תמיכה לתנועות הנוער, ופירוש הדבר לא בצורה ישירה ולא בצורה עקיפה, ובוודאי לא בצינורות שעליהם דובר כאן, כי אנחנו לא יכולים לעשות דברים כאלה.
עו"ד מיכל לבנטל-אנדרסון: אמנון דה-הרטוך עשה דבר אחר, אבל אי-אפשר לעשות העברה של תקציב שקיים, כמו שבוצע כאן.
עו"ד מיכל לבנטל-אנדרסון: יש החלטה של היועץ המשפטי לממשלה.
צבי הנדל: אומר לך שני דברים.
צבי הנדל: דבר ראשון, בג"ץ החליט מה שהחליט, ובאותו הבל פה הוא אמר שמעכשיו יעשו איגום תקציבים שמשרד אחד יעביר למשנהו לאותה פעולה על-מנת שרק אחד יעביר.
צבי הנדל: בדיוק על זה דובר.
צבי הנדל: זאת אומרת שאם יש הסכמה בין משרדים, הבעיה היא תמיד שכולם רוצים לקבל, ואת אמרת לתת.
עו"ד מיכל לבנטל-אנדרסון: הבעיה כאן היא הכפילויות.
צבי הנדל: אם משרד החינוך הוא היחיד היום שמממן את תנועות הנוער, וגם למשרד הקליטה היה תקציב לזה, עכשיו משרד החינוך מממן במקום כולם, כי אי-אפשר שכולם יתנו, ובזה את צודקת.
צבי הנדל: משרד הקליטה יכול להעביר למשרד החינוך את התקציב שהיה מיועד לתנועות נוער לקליטת עלייה, אבל בשביל זה צריך פשוט לשבת יחד, להחליט שרוצים.
צבי הנדל: לזה נועד התנאי הזה שבא בעקבות אותו בג"ץ, לאגם את התקציבים.
צבי הנדל: יש דוגמאות שהדברים נעשו כבר, זה לא מקרה ראשון.
נפתלי דרעי: מועצת תנועות הנוער מקבלת על פרוייקטים מהמשרד לאיכות הסביבה, למרות שבנושאים דומים יש פרוייקטים ממשרד החוץ.
עו"ד מיכל לבנטל-אנדרסון: אלה שירותים, לא תמיכה.
עו"ד מיכל לבנטל-אנדרסון: יש שתי אפשרויות.
עו"ד מיכל לבנטל-אנדרסון: משרד ממשלתי יכול או לרכוש שירותים או לתת תמיכה.
עו"ד מיכל לבנטל-אנדרסון: לתת תמיכה – לא יכולים, בגלל החלטת היועץ המשפטי לממשלה, ולרכוש שירותים זה כבר יותר בעייתי, כי צריך למצוא איזה שירותים בדיוק אנחנו רוכשים.
צבי הנדל: אני תכף אדבר על זה.
יצחק פלשר: אני סטודנט באוניברסיטה העברית, שייך לפרוייקט ששמוליק דרורי דיבר עליו – "קליטה בשכנות".
יצחק פלשר: רציתי לומר כמה מלים על קליטה בשכנות, שאני חושב שחשוב שייאמרו.
יצחק פלשר: בעצם מדובר כיום בפרוייקט מאד-מאד קטן, שעמד בסכנת סגירה עם השנים.
יצחק פלשר: אני לא יודע בדיוק איפה זה עומד, ורציתי לציין שבירושלים ובכל הארץ יש עשרות אלפי סטודנטים שההשתתפות שלהם בקליטת עלייה שואפת לאפס, וצריך לנצל אותם.
יצחק פלשר: היום הסטודנטים בארץ כמעט ולא מתעסקים בפעילות חברתית.
יצחק פלשר: לפר"ח יש היום מלגות יותר מאנשים שמוכנים לבוא לפרוייקט הזה, ולדעתי דווקא פרוייקט כמו קליטה בשכנות יכול מאד להתאים לסטודנטים.
יצחק פלשר: זה בוודאי פרוייקט שיכול להתרחב במקומות כמו רחובות או באר-שבע.
יצחק פלשר: אני נמצא באתר הקראוונים גבעת המטוס.
צבי הנדל: עכשיו אמרת דברים סותרים.
צבי הנדל: אמרת שבפר"ח יש היום יותר תקציב מאשר סטודנטים.
יצחק פלשר: אני יודע שבשנה שעברה היו יותר מלגות פר"ח מאשר סטודנטים שמימשו אותן.
יצחק פלשר: דרך אגב, זו תעודת-עניות לסטודנטים.
צבי הנדל: ובפרוייקט קליטה בשכנות זה הפוך?
יצחק פלשר: זהו, פה אין לנו תקציב, אנחנו לא יכולים לקבל עוד אנשים.
יצחק פלשר: הייתי רוצה לקבל עוד אנשים.
יצחק פלשר: הפוטנציאל הוא עצום, אדיר.
יצחק פלשר: אם היינו מפרסמים היום באוניברסיטה העברית שאנשים יבואו לגור בגבעת המטוס - - -
צבי הנדל: אז למה הסטודנטים לא הולכים למסגרת של פר"ח?
יצחק פלשר: כמו שאמרתי, זו תעודת-עניות לסטודנטים.
צבי הנדל: את זה הבנתי.
צבי הנדל: אבל למה אתה חושב שלפר"ח הם לא הולכים ולפרוייקט הזה הם כן יבואו?
יצחק פלשר: כי פר"ח זה שמונה שעות בשבוע, ואין שליחות בפר"ח.
יצחק פלשר: במה שאנחנו עושים יש שליחות, אם מעבירים את המסר בצורה נכונה.
יצחק פלשר: אני גם מדבר עם אנשים, ואנשים מעוניינים לבוא לזה.
יצחק פלשר: כשאני אומר לאנשים שאני גר בגבעת המטוס ועוזר לשכנים שלי, אנשים שלא מדברים עברית, לוקח אותם לבית-חולים, הם רוצים לבוא ואומרים לי לסדר להם את זה.
יצחק פלשר: אני לא בטוח שגבעת המטוס הוא עכשיו המקום שצריך לקלוט עוד, אבל אני משוכנע שיש מקומות אחרים בארץ שבהם אפשר לקלוט.
יצחק פלשר: לצערי, קליטה בשכנות הוא פרוייקט מאד קטן, ואני משוכנע שיש לו פוטנציאל אדיר.
מספין אלמיו: גם אני תושב בגבעת המטוס בפרוייקט "קליטה בשכנות".
מספין אלמיו: בעבר הייתי קצין בצה"ל.
מספין אלמיו: נשאלה שאלה אם אנחנו מתעסקים בנושא של חניכים האם אנחנו באמת קולטים גם את המבוגרים, אם המבוגרים מרגישים את הקליטה שלנו.
מספין אלמיו: "קליטה בשכנות" בדרך כלל עושה את הדבר הזה.
מספין אלמיו: החבר'ה בתנועות הנוער מלמדים את הנושא של המנהיגות ובשלב מסוים נשאלת השאלה איפה זה מתבטא.
מספין אלמיו: הלכה למעשה זה מתבטא כאשר הבחור מרגיש שהוא עצמאי, הוא בא לתת את זה.
מספין אלמיו: זה מתבטא ב"קליטה בשכנות".
מספין אלמיו: אבל לאחרונה אנחנו רואים שזה מצטמצם והולך.
מספין אלמיו: הרבה אנשים רוצים אבל לא מצליחים.
צבי הנדל: כם אני רוצה לסכם.
צבי הנדל: גלשנו פה בשוליים לדברים נוספים.
צבי הנדל: המטרה העיקרית היתה לראות את המצב הכספי על-מנת להביא ליתר יכולת של תנועות הנוער להיות מעורבים בקליטת נוער עולה בתוכן.
צבי הנדל: אני מאמין באמונה שלמה, ואם לא הובנתי בתחילה, אז התיקון של יניב, נציג השומר הצעיר היה במקום, שדרך תנועות הנוער, שפרט לדברים טכניים של טיול כזה או אחר מקבלים גם קצת נשמה של מדינת ישראל וגם קצת אידיאולוגיה על גווניה השונים, כל אחד מייצג בסוף את אותה אידיאולוגיה, עם ניואנסים קטנים בשוליים.
צבי הנדל: במרכז, במהות, כולם ציונים, אידיאליסטים וכו'.
צבי הנדל: לא שאין דרכים אחרות, אבל אין דרך בריאה וטבעית יותר מאשר דרך תנועות הנוער, ואנחנו לא שמים מספיק דגש על הענין הזה.
צבי הנדל: אבל מעבר לאידיאולוגיה אני רוצה להגיע לפרקטיקה.
צבי הנדל: אני הבנתי כאן שני דברים.
צבי הנדל: דבר אחד, לשנה הנוכחית, שהמשרד לקליטת העלייה מסוגל על-פי כללי המשחק הנוכחיים להעביר תקציב לפרוייקט – דרך קבלן משנה או תקראו לזה איך שאתם רוצים – לאיגוד של תנועות הנוער לנושא של קליטת עלייה.
צבי הנדל: אני מבקש שתתקיים פגישה בין הגברת שעוסקת בנושא הזה במשרד לקליטת העלייה ובין האדון שמרכז את תנועות הנוער, בנוכחות היועצת המשפטית של המשרד לקליטת העלייה, ולא יאוחר מחמישה ימים מהיום אני מבקש לקבל דיווח מה קרה בישיבה הזאת, באיזו בעיה נתקלתם.
צבי הנדל: אם יש צורך, אני אדבר עם דה-הרטוך או עם היועץ המשפטי לממשלה.
צבי הנדל: אני רוצה להבין למה אי-אפשר להעביר לאיגום הזה כבר ב-2001 חלק מתקציבים שיועדו לזה ולא נוצלו בגלל דברים טכניים.
צבי הנדל: הרי אין חילוקי-דעות מהותיים עם המשרד לקליטת העלייה בנושא הזה.
צבי הנדל: האם בקטע הזה יש שאלה?
צבי הנדל: - לא.
צבי הנדל: הנושא השני – אנחנו נוציא בקשה למשרדים לכנס ישיבת מנכ"לים.
צבי הנדל: לשנת 2002 אפשר עוד לשנות בבסיס התקציב.
צבי הנדל: הישיבה צריכה להתקיים יחד עם הרפרנטית של האוצר, של משרד הקליטה, של משרד החינוך, ושל משרד התרבות, על איגום תקציבים – אני לא אומר לאן.
צבי הנדל: מבחינתי לנושא של קליטת עלייה.
צבי הנדל: כל משרד שיקבל על עצמו, והמשרדים האחרים יסכימו לכך, אין לי עדיפות.
צבי הנדל: מאחר שחלק גדול מהתקציב ממילא עובר למשרד החינוך, לא לקליטת עלייה אלא בכלל לתנועות נוער, ההיגיון הולך לכיוון הזה.
צבי הנדל: אבל אני לא פוסל שום דבר אחר.
צבי הנדל: מאחר שזה קריטי, כי אנחנו בנובמבר, עוד היום אני אוציא את הפנייה למנכ"לים של שלושת המשרדים.
צבי הנדל: אני מבקש גם מכן, כשאתן חוזרות למשרד, להעביר בקשה פנימית שבוועדת העלייה והקליטה של הכנסת דנו בנושא ומבקשים פגישה דחופה בין המנכ"לים בנושא הזה לתקציב 2002.
צבי הנדל: מאחר שאנחנו מדברים על בסיס התקציב, זה צריך להיעשות עכשיו.
צבי הנדל: זה היה צריך להיעשות כבר לפני כמה חודשים, אבל אפשר גם עכשיו.
צבי הנדל: לכן אני מבקש לדווח לי תוך עשרה ימים מה קרה.
צבי הנדל: אם לא היתה פגישה, גם זה דיווח.
צבי הנדל: אני רק מבקש שאם אין פגישה, תדווחו לי לפני תום העשרה ימים על-מנת שאני אדע לזנב בהם, ואני יודע לעשות את זה.
צבי הנדל: זאת נקודה שנייה.
צבי הנדל: דבר שלישי.
צבי הנדל: ליצור אווירה זה תהליך ארוך, ושלומית רונן-וילנקי צודקת, צריך לעשות את זה.
צבי הנדל: אבל כדי שלא נסיים פה בפטור בלא כלום, אני מציע שאת תיזמי ואני אעזור לך.
צבי הנדל: נוציא מכתב משותף שחתומים עליו סלי מרידור, יולי אדלשטיין, נתן שרנסקי ואולי גם אביגדור ליברמן, אולי גם אברהם בורג ועבדך הנאמן.
צבי הנדל: אני חושב שכל מי שהזכרתי הוא רלבנטי לענין הזה.
צבי הנדל: אבל לכל הפחות סלי מרידור, יולי אדלשטיין ואני, ואפשר להוסיף את אברהם בורג, ואם אפשר להוסיף גם את שני השרים – תשתיות ושיכון, שנוגעים בתחום הזה, מה טוב.
צבי הנדל: להוציא מכתב משותף בנושא הזה, שאת תנסחי אותו, ואני אעזור לך להחתים את כולם, והמכתב הזה יעמוד לרשות אלה שעוסקים בתחומים האלה, קרנות וכו', ותפיצו אותו למי שאתם רוצים.
צבי הנדל: הלוואי שכל הישיבות היו כאלה.
צבי הנדל: אני גם מבטיח לעשות מאמץ, ואני אומר את זה בעיקר לדני אדמסו שנהיה פה יותר ישראלי מכולנו, אנחנו נעשה מאמץ שגם יביא לתוצאות.
צבי הנדל: אבל אתה מבין שבהיררכיה לא אני בעל זכות חתימה.
צבי הנדל: אני רק מבקר את הממשלה, אבל זה לא מספיק.
צבי הנדל: אבל נעזור וזה יהיה בסדר.
צבי הנדל: ברוכים הבאים חבריי, אדוני סגן השר, נציגי הנגב, נציגי המשרדים, נציגי העולים.
צבי הנדל: לכנסת יש בעיקר שני תפקידים.
צבי הנדל: האחד – לחוקק חוקים, ובזמן האחרון לא כל-כך נותנים לנו, כי חקיקה עולה כסף.
צבי הנדל: השני – לבקר את עבודת הממשלה, וכשמזדמנים לישיבת ועדה מעין זו מחפשים תמיד את הכשלים ואת חוסר העשייה של הממשלה או של גופי הביצוע השונים על-מנת לזנב בהם.
צבי הנדל: לפי בקשתי קיבלתי ממרכז מחקר ומידע בכנסת חומר רקע ונתונים לקראת הדיון בנושא מצב האבטלה בקרב עולים ביישובי הנגב והצורך בהסבה מקצועית, ותכף יגיעו לכאן גם שני ראשי ערים מהנגב ונשמע מהם נתונים יותר מדויקים.
צבי הנדל: זאת אומרת, יש בעיה גדולה בנגב, אבל אין בעיה ייחודית לעולים, ברוך השם.
צבי הנדל: זה ציון לשבח גם לעלייה, גם לקולטים וגם לנקלטים שהצליחו להתמזג.