GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קסניה סבטלובה: כם כי אני צריכה לעזוב לדיון אחר מיד, התקשרו אליי שיש דיון חשוב בוועדת הכלכלה.
קסניה סבטלובה: היה לי חשוב להגיע לפה גם בגלל חוויה אישית עם חברה יקרה שנספתה, נרצחה על ידי בן זוגה לפני מספר שנים, איריס גורליק וסיליב, מי שזוכר את המקרה בירושלים, נרצחה על ידי בן זוגה לשעבר.
קסניה סבטלובה: הכתובת הייתה על הקיר, בעיות של עוני, גם קשיי קליטה, גם אלימות מצד בן זוג, ואיך שהוא זה קרה, היא נרצחה ואי אפשר להחזיר אותה חזרה.
קסניה סבטלובה: אז אנחנו יושבים כאן כדי לחשוב ביחד איך אנחנו יכולים למנוע את המצבים האלה להבא.
קסניה סבטלובה: איך אנחנו יכולים לגרום שיהיו יותר אנשי צוות, שיהיו יותר אנשים שקשובים, שיכולים באמת לדבר את השפה, כמו שאמרת, וזה נכון כל כך.
קסניה סבטלובה: כי איריס דיברה עברית, בן זוגה שרצח אותה ונמצא עכשיו בבית הסוהר, הם כולם דיברו עברית.
קסניה סבטלובה: העניין הוא לא לדבר עברית, להבין את המצב, להבין את המורכבות, להבין את הקושי העצום שכביכול הכל נראה בסדר, כולם עובדים, הכל בסדר, לא גוועים ברעב, משפחה שכביכול הייתה נורמטיבית, גם כשהם היו ביחד וגם אחרי שהמשפחה התפרקה, אבל מי שהכיר מבפנים, החברים, המשפחה הקרובה, הם ידעו שמשהו לא בסדר.
קסניה סבטלובה: לצערי הרב, עכשיו כשאנחנו יודעים שיש הרבה קהילות שלא מטופלות כמעט בכלל, כי פשוט אין עובדים סוציאליים, ולצערי הרב גם קהילות שנחשבות לכאלה שהן בנות מזל ובשנים המוקדמות של העלייה, בשנות התשעים, היו הרבה עובדות סוציאליות שהוכשרו ונכנסו לתחום, אבל הן פורשות עכשיו, הן עוזבות עכשיו.
קסניה סבטלובה: אז אנחנו נמצאים במן מחסור, ואני כבר לא מדברת על הקהילה הלהט"בית שבכלל, יש את חברה שלי שלא נמצאת פה, אנה טליסמן, יש וודאי כאלה שמכירים אותה פה, היא כמעט היחידה שעוסקת בקהילה הלהט"בית דוברי הרוסית, אני חושבת ששני המשרדים צריכים להשקיע עוד, כמה שמשקיעים עכשיו זה לא מספיק, ויש המון אנשים שנופלים בין הכיסאות, מגיעים ורואים שהתור ארוך, אי אפשר לקבוע פגישה, העובדת הסוציאלית נקרעת ואנחנו מכירים את הדברים האלה, נקרעות ממש, אז בטח שלא באים בטענות לעובדים ועובדות הסוציאליות המסורים והמסורות, אבל משרדי הממשלה צריכים לדעת, עליה זה יום אחד, במקרים של עולים מאתיופיה זה שבועות או שנים שהתקדמו לארץ הקודש, אבל הגיעו בסופו של דבר.
קסניה סבטלובה: קליטה זה שנים רבות, לפעמים לאורך כל החיים, אז אין פג תוקף של עליה.
קסניה סבטלובה: אין 10 שנים או 15 שנה, או כמה שזה מוגדר בחוק שאז זה נגמר והכל בסדר, אין בעיות.
קסניה סבטלובה: הבעיות בדרך כלל רק מתחילות אז, אז כשהעולה נמצא לבדו, כשהוא משוחרר מכל המסגרות והעזרה שנמצאת.
קסניה סבטלובה: אז עלינו לעזור ולהתכונן גם לעליות הבאות שאנחנו מקווים בעזרת השם שיצטרפו אלינו לכאן, אבל אנחנו צריכים להיות מוכנים.
קסניה סבטלובה: אי אפשר לקרוא בצורה בלתי אחראית לעולים "בואו, הצטרפו אלינו לכאן" ואנחנו לא ערוכים למצב הזה, שהם ימצאו את עצמם מתמודדים עם קשיים לא פשוטים של עליה ושל הגירה, בואו נקרא לדברים בשמם.
קסניה סבטלובה: ולא משנה איך קוראים לזה, הקשיים הם אותם קשיים.
אברהם נגוסה: נשמע עכשיו מהתכנית של חיפה את העובדת הסוציאלית אלמנש וונדה.
אברהם נגוסה: אני מבקש מהדוברים הבאים שידברו בתמצית, כדי שנספיק לשמוע את כל הדוברים.
<אלמנש וונדה: שלום לכולם.
<אלמנש וונדה: לא יהיה לי הרבה מה להגיד כי נאמרו רוב הדברים כאן.
<אלמנש וונדה: אני מבין אלה שאזרו אומץ ונכנסו לטיפול בקהילה.
<אלמנש וונדה: לא נמצאו העובדים שכל כך רוצים לטפל בקהילה, מכל מיני חששות, מהפחד להתנסות בדברים אחרים ודווקא קצת לצאת מהמעגל שאני מכירה ונמצאת בו.
<אלמנש וונדה: התחלתי לעבוד לפני שש שנים במרכז, בחצי משרה, אני העובדת היחידה שדוברת אמהרית ומטפלת בקהילה.
<אלמנש וונדה: זה לא פשוט כי כשאנחנו מקבלים, מגיע מקרה של אלימות במשפחה האישה פונה, או הגבר הופנה, אז צריך לבחור או לטפל בגבר או לטפל באשה, אותה עובדת סוציאלית לא יכולה לתת לשני האנשים האלה.
<אלמנש וונדה: לכן הבחירה תמיד נעשית מי זקוק יותר, מי יתמיד יותר או מי יעשה את השינוי הרבה יותר מהר, שזה קצת לא פייר בעיני כבר בהתחלה לשים מי יעשה את השינוי או את הטיפול, אבל זו פריבילגיה שיצרנו אותה בתוך המערכת כדי לשרוד וכדי גם להחזיק ולשמור.
<אלמנש וונדה: בשנים הראשונות שלי הייתה לפניי גם עובדת אבל עד שהכירו אותי וידעו ועד שנתנו את האמון, לא כולם הצליחו להגיע לטיפול.
<אלמנש וונדה: כיום יש פניות רבות, הרבה פעמים אין מענה מכיוון שהמשרה מאוד מצומצמת והעבודה הקהילתית קוראת לנו בצורה יוצאת דופן כי העבודה עם הקהילה, הרבה פעמים ובמיוחד הטיפול עם הגברים זה בקהילה, קודם כל להתחיל לעבוד משם.
<אלמנש וונדה: ארגנו כל מיני סדנאות, ערבי חשיפה, ונושאים כאלה וזה צץ ועולה.
<אלמנש וונדה: ואנחנו כן רוצים לעשות מהלך ואז לתת גם את הטיפול הרגיש תרבות, כי אני אומרת, נגיד משפחה מגיעה אלי שהיא כבר עשרים שנה בארץ, מדברת את השפה, אז אמרו אז תעבור למטפלת שמדברת עברית, בדיוק כמו שמרינה אמרה, זה לא עברית, זו לא השפה, זה לשאול את השאלות.
<אלמנש וונדה: זה לשאול אותה מאיזה כפר היא הגיעה כדי להתאים את עצמך לשאול ולהבין, ואולי לתת את המענה הנכון.
<אלמנש וונדה: שם גדלו כך וכך וכאן זה דברים שונים לחלוטין.
<אלמנש וונדה: הניואנסים זה לא רק הדיבור, הניואנסים זה קוד הלבוש, זה איך שהם מגיעים, זה המשפחה איך בנויה, מכאן מתחיל הטיפול.
<אלמנש וונדה: אז אני אומרת שבאמת, אני רוצה, אני מאוד רוצה להאמין שכן תהיה אפשרות שייכנסו עוד עובדים, שהטיפול יורחב ושאנחנו עוד יותר נצמצם ונמגר את כל הנושא של האלימות במשפחה ביחד.
אברהם נגוסה: גם את וגם מרינה עובדות בתכנית למניעת אלימות במשפחה.
אברהם נגוסה: אתן רואות את החשיבות לא רק של השפה, אני מבין מכן שההבנה את התרבות ואת הקוד התרבותי, יכולה לעזור רבות.
אברהם נגוסה: ולא רק השפה.
אברהם נגוסה: אז אתן רואות את המקום בהגדלת העובדים הסוציאליים בקרב העולים מאותה ארץ מוצא, אתן רואות את זה כיתרון?
<מרינה פילוטובסקי: נכון להיום עדיין כן, זה מאוד חשוב באמת להגדיל.
<מרינה פילוטובסקי: אני מבינה שלא כל ארץ ישראל דוברת רוסית או אמהרית, וצריך ללמוד שפה, אבל מה שקורה ש-50% מהמטופלים שלנו עלו לפני הרבה יותר מעשר שנים, ולפעמים יותר מחמש-עשרה שנים, אבל עדיין הם לא נקלטו בארץ, כי המצב במשפחה, בין בני המשפחה לא איפשר להם, לא ללמוד עברית ולא להתקדם בחיים.
<מרינה פילוטובסקי: לכן אנחנו מצרפים לזה תכנית תעסוקה וכן הלאה, כדי לעזור לנשים לצאת ממעגל האלימות וגם לגברים.
אברהם נגוסה: אריאלה סדון, עובדת סוציאלית, יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים, מחוז דרום בבקשה.
<אריאלה סדון: אני רוצה להתייחס לעניין המחסור בהיבט, דיברו שרה ודפנה על הנושא של העסקה של עובדים בפרויקטים.
<אריאלה סדון: זה הזמן להגיד גם למשרד וגם לפנות כאן ליושב ראש הוועדה ולחבר הכנסת ולהגיד שזו הזדמנות להפסיק את שיטת העבודה שהיא שיטה מופרטת של עובדים סוציאליים, דווקא בתחומים האלה שקשה מאוד להשיג עובדים, העובדים נדרשים לעבוד תחת חוזים זמניים ועל פי תקציבי פעולה.
<אריאלה סדון: זאת אומרת שהמשרה שלהם והעבודה שלהם בכלל לא קבועה.
<אריאלה סדון: הוא עובד, הוא בעצם מכשיר את עצמו, הוא מתחיל איזה שהוא תהליך של למידה והתמקצעות, אבל אז אין מספיק הועדות שמצדיקות את השכר שלו ואת מקום העבודה שלו והוא נדרש, או שהוא מוצא בסופו של דבר מקום עבודה אחר שהוא בתקן, ואז הוא מעדיף - - -
מרדכי יוגב: מי מעסיק אותו, הרשות או משרד הרווחה?
<אריאלה סדון: הרשות מעסיקה אותו בתקציבי פעולה, הם קוראים לזה תקציבי פעולה.
<אריאלה סדון: פר פרויקט.
<אריאלה סדון: הם לא נותנים לו את אותן זכויות, ואז הם אומרים שהמשרד, או משרד הרווחה או משרד הקליטה יפסיקו את ההקצבה, אתה צריך לדעת שאתה על בסיס זמני.
<אריאלה סדון: אז בדרך כלל העובדים העולים נכנסים, מאוד מעניין אותם לעסוק באלימות במשפחה, במרכז הורים-ילדים, בכל הפרויקטים האלה שהם פרויקטים על בסיס של הועדות, שהם זמניים, אבל ברור לו שהפרנסה שלו לא יציבה והיא לא בטוחה, אז הוא מתמקצע ולומד, ונותן שירות בתוך אותה מסגרת, אבל כשמתפנה תפקיד בתקן בתוך הרשות, הוא מיד הולך לשם, ואז אנחנו מוצאים את עצמנו במצב שהעולים, אנחנו עכשיו מדברים על עובדים סוציאליים עולים, שצריכים לטפל באוכלוסייה העולה, אנחנו מוצאים את עצמנו במצב שהם עושים מעבר, בגלל שהפרנסה שלהם תכופה יותר.
אברהם נגוסה: אני רוצה להיות ברור בנושא, את מתכוונת למערכת ההפרטה שקיימת ברשויות המקומיות, שהם מעסיקים עובדים דרך עמותות, לכך את מתכוונת?
<אריאלה סדון: לא רק דרך עמותות, גם דרך הרשויות בתקציבי פעולה.
אברהם נגוסה: כן, אבל האם אותו עובד הוא עובד של הרשות המקומית או לא?
<אריאלה סדון: הוא עובד של הרשות המקומית, בתנאי.
<אריאלה סדון: התנאי שלו שהוא עובד זמני.
<אריאלה סדון: מה זה עובד זמני?
<אריאלה סדון: הוא לא עובד בתקן, אין לו קביעות, הוא לא מקבל את אותן זכויות ,הוא לא מקבל את אותן הטבות, הוא יושב מה שנקרא בשפה המקצועית "כתף אל כתף", אבל זו שיטה, והשיטה הזאת מקבלת גיבוי ממשרדי הממשלה, ובזה ה - - -
מרדכי יוגב: למעשה זה קורה לנו גם בעובדי קבלן, כתף אל כתף, בעירית ירושלים, שחלק מהמורים הם תקן וחלק הם קבלן.
<אריאלה סדון: כן, אז בקרב העובדים הסוציאליים, שיש מעט מאוד עובדים סוציאליים בתוך מרכזים למניעת אלימות, טיפול משפחתי, פקידי סעד עובדים על פי חוק הנוער, סדרי דין, העובדים האלה בעצם מוצאים את עצמם מהר מאוד מחפשים עבודה בטוחה יותר מבחינתם.
אברהם נגוסה: השאלה הבאה שלי, את כאיגוד העובדים הסוציאליים, מה את מציעה לנו לחברי הכנסת לעשות על מנת לשנות את המצב שאת מתארת?
<אריאלה סדון: אני פשוט מציעה להימנע מפרויקטים שהם פרויקטים על בסיס זמני.
<אריאלה סדון: אם מכניסים פרויקט לתוך רשות, לחייב את הרשות לקלוט את הפרויקט הזה בתוך כל התכניות שלה בעיר, היא אמורה להעסיק אותו.
<אריאלה סדון: כי ברגע שהיא לא מעסיקה אותו, הוא בעצם מחפש לעצמו תעסוקה אחרת, ולכן צריך לחייב את הרשויות כן לקלוט את העובדים האלה, בהעסקה ישירה.
אברהם נגוסה: אני חושב שאנחנו צריכים להיפגש עם האיגוד ולראות.
אברהם נגוסה: ממה שאני מבין ממך, אני לא חושב שיש לנו אפשרות לעשות משהו, אם מדובר בפרויקט.
אברהם נגוסה: אבל יחד עם זאת, אנחנו כחברי כנסת מוכנים לשמוע, אם צריך לעשות תיקון בחוק או הצעת חוק או להוביל משהו.
אברהם נגוסה: המטרה פה היא להגן על העובדים ועל פרנסתם.
<אריאלה סדון: וגם להבטיח את זה שהם נמצאים בתוך רצף של עבודה.
אברהם נגוסה: כן, אבל לא נחייב רשות שפרויקט יהיה לנצח.
אברהם נגוסה: זו תהיה בעיה, אבל אפשר למצוא דרך שלאנשים האלה יהיה בטחון כלכלי.
אברהם נגוסה: על זה צריכים לדבר במסגרת החוקים הקיימים או, אם צריך, להציע חוק.
אברהם נגוסה: על זה אולי נדבר בנפרד עם האיגוד, אתם צריכים ליזום, להפעיל אותנו, כאיגוד העובדים הסוציאליים.
אברהם נגוסה: אני רוצה להתקדם עכשיו לפי רשימת הדוברים.
<קריאה: אני רשומה לדבר, אבל יש לי שאלה לעניין הפרויקט.
אברהם נגוסה: האם לא כדאי שתעלי את העניין בתורך, כי אף אחד לא בורח מכאן.
אברהם נגוסה: אז תחכי.
<קריאה: אי אפשר לדעת.
<קריאה: מהניסיון חצי באמת בורח - - -
אברהם נגוסה: לא, אני פה.
אברהם נגוסה: הפרוטוקול פה.
<קריאה: שני חברי כנסת כבר יצאו.
אברהם נגוסה: לא משנה, גם אם חברי הכנסת הולכים וחוזרים, הם קוראים את הפרוטוקול.
אברהם נגוסה: לכן אני רוצה ללכת לפי התור.
<אריאלה סדון: אני רוצה לציין לשבח את הפרויקט של הכשרת עובדים סוציאליים יחד עם מכללת אשקלון, משהו שהוא באמת חשוב מאוד.
<אריאלה סדון: אני יודעת שהוא הסתיים, בסוף השנה נגמר - - - ואני מקווה מאוד שיינתנו לכך תקציבים נוספים שאפשר יהיה להכשיר עוד עולים, עוד עובדים סוציאליים עולים לטובת האוכלוסייה ובאשקלון כבר התחילו, אז זו הזדמנות להמשיך את הפרויקט הזה, הוא פרויקט חשוב מאוד, הכשרה של עובדים סוציאליים עולים במסגרת.
אברהם נגוסה: נשמע את נתמר הלל, עובדת סוציאלית.
אברהם נגוסה: אני מכיר אותה שנים רבות.
אברהם נגוסה: נשמח לשמוע מניסיונך, גם המלצות איך לקדם את הנושא.
<נתמר הלל: גם מדריך אישי שלי, בין היתר.
<נתמר הלל: אני מנהלת האגף לשירותים פסיכו-סוציאליים ורפואיים במינהל ההתיישבותי במשרד החינוך.
<נתמר הלל: המשימה או המנדט שלנו הוא שנערים ונערות מגיעים לחינוך הפנימייתי.
<נתמר הלל: כיום יש לנו כ-20,000 תלמידים שמתחנכים בחינוך הפנימייתי בכפרי הנוער, מתוכם 40% הם עולים ו-60% בני עולים.
<נתמר הלל: מה שזה אומר שהאוכלוסייה שלנו היא על טהרת הרב תרבותיות.
<נתמר הלל: אם נדבר טיפה על היסטוריה, במשרד החינוך, כל הנושא של החינוך הפנימייתי ועליית הנוער הוקמה לנוער עולה, ואנחנו מחזיקים את התורה וההבנה המרכזית שעליה והגירה מייצרת סטרס למתבגר, למשפחה שלו ולכן העבודה שלנו, לא רק העובדים הסוציאלים העולים או עובדים סוציאליים ותיקים, כל המערכת, כל המעטפת המקצועית צריכה לעבור הכשרה, כאשר הדגש בהכשרה הוא תלוי שפה, תלוי קבוצות שונות במערכת שלנו, באמת הוזכרו גם עולים מרוסיה וגם עולים מצרפת, היום קבוצה חדשה במערכת שלנו, וגם עולים מאתיופיה, וגם בני עולים מאתיופיה שיש לנו במערכת.
<נתמר הלל: אני רוצה להדגיש, נאמר פה גם על ידי הדוברים הקודמים, הדודה שלי פעם אמרה לי "לנו יש אוזן, אנחנו שומעים עברית, אבל אל תאמיני, זו לא השפה" הביטוי הזה, "יש לנו אוזן", מי שדובר אמהרית יכול להבין.
<נתמר הלל: המשמעות היא "אני שומעת, אבל לא מבינה".
<נתמר הלל: זאת אומרת זה משהו שבהחלט צריך לקחת את הטרמינולוגיה הזאת ולנסות לתרגם אותה, לעבוד עליה.
<נתמר הלל: אנחנו למדנו, גם העולים מאתיופיה וגם עולים אחרים שהם עובדים סוציאליים, שרה, את דיברת על זה, הם צריכים לעבוד על עצמם להיות בתפקיד המתווך שעובר מהצד השני.
<נתמר הלל: הטלטלה הזאת לא פשוטה, היא דורשת השקעה רגשית, תרגום של השפה, הצגה של השפה המקצועית, להתאים אותה לשפה טיפולית בעידן המודרני, הרי לא נלך ללמוד עבודה סוציאלית באתיופיה או ברוסיה.
<נתמר הלל: זאת אומרת משהו שהוא בתהליך ההמשגה של השפה, דורש את כולנו, והעבודה היא לא רק לעובד סוציאלי עולה, יש לנו כמה עובדים סוציאליים דוברי צרפתית, דוברי רוסית, דוברי אמהרית.
<נתמר הלל: לא הרבה.
<נתמר הלל: ותיכף נגיד כמה לא הרבה.
<נתמר הלל: הדבר הנוסף שאנחנו עושים הוא גם פיתוח תכניות לאוכלוסיות מסוימות.
<נתמר הלל: עשינו בעבר, התכנית גם עברה הערכה מחקרית, תכנית העצמת חוסן נפשי לנערים, היום היא לכלל התלמידים, לנערים עולים מאתיופיה.
<נתמר הלל: בנינו תכנית שבקבוצות יש שני מנחים – אחד דובר את השפה ומייצג את הסממנים של השפה, והשני אדם מתחום בריאות הנפש, זו תכנית שעברו אותה כ-4,000 תלמידים בחינוך הפנימייתי.
<נתמר הלל: זו תכנית שנתנה במה, פלטפורמה, שהילדים יכלו לדבר כמתבגרים, כעולים וכחיים בחינוך הפנימייתי מחוץ לסביבה הטבעית שלהם, שזה גם אישיו, וכמובן על ההורים שלהם.
<נתמר הלל: אז משהו שהוא בהכשרה הכוללת, המון הכשרה, המון עבודה.
<נתמר הלל: גם אנחנו כמטפלים, אני כמטפלת, גם העולים מאתיופיה הרבה פעמים אמרו לי "רגע, את משלנו, לא משלנו", זה משהו בטרנספר הזה, אנחנו יודעים שצריכים לעבוד עליו.
<נתמר הלל: הדבר הנוסף, למדנו שהורים חייבים להיות חלק מתהליך החינוך, ההתפתחות התקינה של המתבגר.
<נתמר הלל: עושים המון עבודה להביא את ההורים לסופי שבוע, לעשות עבודות משותפות, טיולים משותפים, וגם הכרה מהותית.
<נתמר הלל: הילדים האלה בפנימיות יש להם הורים.
<נתמר הלל: זו עבודה סיזיפית ומסר מאוד חשוב.
<נתמר הלל: הדבר הנוסף שאני רוצה להגיד אותו ברמה האישית, הרבה פעמים אנחנו מהר מאוד מוותרים לעולים חדשים, מוותרים, מפחדים מהם, או המון תוויות, המון דעות קדומות.
<נתמר הלל: אני חושבת שהרבה פעמים העולים יכולים ללמד הרבה.
<נתמר הלל: אני למדתי הרבה מהדודות שלי, מהחוכמה שלהם, כאישה.
<נתמר הלל: מהמשפחה, והיכולת שלנו להעז ולשאול, כי אנחנו לא תמיד שואלים.
<נתמר הלל: אז אני אומרת ברחל בתך הקטנה, נשאל מה העולה רוצה.
<נתמר הלל: זה משהו שהוא צריך ללמוד, להעז לשאול, לדבר.
<נתמר הלל: הדבר האחר שאני רוצה להגיד, דובר על הקושי של עובדים סוציאליים שיכולים לטפל.
<נתמר הלל: נאמר שיש קושי בגיוס.
<נתמר הלל: אני חושבת שעולה חדש, אם אין לו תמיכה משפחתית כלכלית, בטח שהוא לא יבוא לעבוד כעובד סוציאלי ב-4,000 שקלים.
<נתמר הלל: זה נאמר קודם על ידי האיגוד.
<נתמר הלל: אני חושבת שזה אולי משהו שצריך לעשות בו איזה שהוא שינוי.
<נתמר הלל: עבודה סוציאלית זה תפקיד חברתי, מחזיק את הדגל של חלק האוכלוסייה המוחלשת, של הפריפריה.
<נתמר הלל: אם לא יהיה שינוי משמעותי בשכר העובדים הסוציאליים, גם אנשים טובים יברחו או יפרשו או ילכו לעבוד במקצועות אחרים.
<נתמר הלל: זה אחד המסרים.
<נתמר הלל: אני חושבת שזו שליחות לעסוק בתחום הזה, בטח עם העולים.
<נתמר הלל: עולים שהגיעו לפה, זה הבית שלנו, אז אנחנו צריכים לעשות כמיטב יכולתנו באמת לחבר את הדבר הזה.
אברהם נגוסה: איגוד העובדים הסוציאלים, הכנתם סרט.
<קריאה: נתחיל בלימור.
<לימור איצקוביץ: אני מאגף הרווחה בעירית נתניה.
<לימור איצקוביץ: עירית נתניה התברכה בקליטת עלייה מבורכת הן מאתיופיה והן מצרפת, קהילת עולי אתיופיה מונה בנתניה 16,500 תושבים, קהילת עולי צרפת מונה 7,000 עולים, אנחנו לדעתי במקום הראשון בארץ הן מבחינת קליטת עלייה מאתיופיה והן מבחינת קליטת עלייה מצרפת.
<לימור איצקוביץ: אגף הרווחה בעירייה פיתח תכניות ייחודיות ומקדיש מחשבה ומשאבים יחד עם משרד הקליטה, שרה נמצאת כאן, תכניות ייחודיות וייעודיות לקליטת העולים.
<לימור איצקוביץ: הפעלנו את תכנית חומש, עכשיו השתלבה התכנית הממשלתית לשילוב קהילת יוצאי אתיופיה "הדרך החדשה", ואני גאה להיות הראשונה, אנחנו גאים להיות הראשונים שפיתחו מודל קליטה יישובי לקליטת עולי צרפת, שלצערי כפי שנאמר כאן גם על ידי האיגוד וגם על ידי דוברים אחרים, הוא לא נמצא בבסיס התקציב, ובסוף שנת 2017, אחרי השקעה מאוד אינטנסיבית של הכשרה של צוותים והכשרה של ידע, אנחנו לא יודעים אם התכנית הזאת תימשך.
<לימור איצקוביץ: אני נותנת את רשות הדיבור לאדרת שמפעילה את "הדרך החדשה" ולרחל שמנהלת את מודל הקליטה היישובי לעולי צרפת.
<אדרת טרכטינגוט: איזו שהיא הקדמה לפני הסרט שהבאנו.
<אדרת טרכטינגוט: קודם כל אני מאוד שמחה להיות פה ושמחה שהזמנתם אותנו להציג את העבודה שלנו בשטח.
<אדרת טרכטינגוט: ברור לנו שהעבודה שלנו בשטח לא הייתה יכולה להתקיים בלי המדיניות הממשלתית שהעלתה על סדר היום את שילובם של בני העדה האתיופית בחברה.
<אדרת טרכטינגוט: אני מנהלת את התכנית הממשלתית ליוצאי אתיופיה באגף הרווחה בעירית נתניה.
<אדרת טרכטינגוט: קודם לכן ניהלתי את תכנית החומש משנת 2011 אצלנו באגף.
<אדרת טרכטינגוט: במסגרת שתי התכניות האלה אנחנו פועלים לשילובם של בני הקהילה, בכמה מישורים: שילוב וקידום תעסוקתי, חיזוק ושיפור השפה, חיזוק התא המשפחתי בדגש על חיזוק ההורות וקשר הורה-ילד, שילוב ומעורבות בחברה, חיזוק רשתות חברתיות, מיצוי זכויות וצריכת שירותים בקהילה.
<אדרת טרכטינגוט: הייתי רוצה לשתף בקצרה בהישגים של העשייה שלנו עד כה.
<אדרת טרכטינגוט: נעשו דברים מרגשים וקורים שינויים משמעותיים מאוד בקרב המשפחות שנמצאות בתכנית, וככה על קצה המזלג, יש לנו 60 משפחות שיצאו ממעגל הרווחה וסגרו את התיק ברווחה.
<אדרת טרכטינגוט: 85 משתתפים ששיפרו את ההכנסה שלהם, קודמו בתפקידים או עברו שדרוג תעסוקתי, 90 משתתפים שעברו הכשרה מקצועית ורכשו מקצוע, 27 משתתפים שהשלימו 10 ו-12 שנות לימוד ומשתתפים רבים ששיפרו את השפה העברית.
<אדרת טרכטינגוט: הייתי רוצה להציג סרטון קצר שמשקף את הדרך שעשו חלק מהאנשים, כי לא כל דבר אפשר למדוד במספרים ולהציג בנתונים.
אברהם נגוסה: אולי אני אשאל שאלה.
אברהם נגוסה: התכנית הממשלתית החדשה שעובדת דרך משרדי הממשלה, מה שאת מתארת, באיזה משרד?
<אדרת טרכטינגוט: במשרד הרווחה.
<אדרת טרכטינגוט: אני אתחיל לספר עד שיסתדר להקרין את הסרט.
<אדרת טרכטינגוט: אנחנו בנתניה קיבלנו תקציב מאוד יפה במסגרת התכנית הממשלתית ליוצאי אתיופיה, קיבלנו 3.4 מיליוני שקלים.
<אדרת טרכטינגוט: כשהתכנית בעצם מיועדת לאוכלוסיות יעד מגוונות, משהו שלא היה עד היום, גם לקשישים, גם לנוער בסיכון וגם למשפחות, והתחלנו להניע את התכנית.
<אדרת טרכטינגוט: קלטנו צוות של 13 עובדים, שאגב, בהמשך לשיח על קליטת עובדים, גם אנחנו נתקלנו בקושי הזה ומתוך 13 עובדים, רק 8 עובדים הם יוצאי אתיופיה וחמישה עובדים הם לא.
<אדרת טרכטינגוט: אני חייבת להגיד, בהקשר של הפרויקטים, כל העובדים אצלנו מועסקים בתנאים כמו כל עובד עירייה, אבל הם באמת נמצאים בתכנית שהיא מסתיימת אחרי ארבע שנים.
<אדרת טרכטינגוט: וזה פרויקט.
אברהם נגוסה: יש לנו בעיה עם הקרנת הסרט, אולי אם יש לך מה להוסיף תאמרי ואז נעבור לדובר הבא, וכשיתוקן נחזור לסרט.
<אדרת טרכטינגוט: אוקיי.
<אדרת טרכטינגוט: אחד הדברים, אם שואלים אותי מה הבעיה המרכזית שיש לנו כרגע או מהו הקושי המרכזי, זה שבאמת אנחנו עושים דברים מאוד מאוד יפים בפרויקטים, גם בחומש וגם עכשיו בתכנית הממשלתית, קורים דברים נפלאים, אבל אני חושבת על מה יהיה אחרי ארבע השנים האלה.
<אדרת טרכטינגוט: הייתי רוצה לראות איך העובדים האלה שבאמת צוברים ניסיון ועושים עבודה כל כך משמעותית נשארים במערכת, והידע שהם צברו לא נזרק.
אברהם נגוסה: אם אתם תצליחו והתכנית תצליח, לא יהיה צורך בעוד תכנית.
<אדרת טרכטינגוט: אני אפילו רוצה להשתמש במונח קצת בוטה ששמעתי מהעובדים בצוות שלנו, "מה, אנחנו עובדים סוג ב'?" ולי זה מאוד צורם כי זו איזו שהיא פרשנות שלהם על רקע זה שהם יוצאי אתיופיה, בתחושה ש"אנחנו סוג ב' כי אנחנו מועסקים פה זמנית", ולא רואים את הצורך של הקהילה כמשהו, הרי אנחנו רואים שחלק מהעובדים ישתלבו וייקלטו ויהיו את האנשים שיצטרכו עדיין ובנתניה המספר הוא מאוד גדול, יהיו האנשים שיצטרכו את המענה הזה גם בהמשך.
<לימור איצקוביץ: ברשותך אדוני היושב ראש, אני רוצה לבקש מרחל לאלו התייחסות לעולי צרפת, כי שם הבעיה המרכזית של העובדים.
אברהם נגוסה: את גם מנתניה?
<רחל ללו: נכון.
אברהם נגוסה: בנושא עולי צרפת, בבקשה.
<רחל ללו: אני עובדת סוציאלית ואני מרכזת את היחידה לטיפול בעולי צרפת בנתניה בחצי משרה.
<רחל ללו: היחידה פועלת לפי מודל קליטה יישובי, והיחידה הזאת בעצם הוקמה כיחידה הראשונה בארץ בחודש נובמבר 2014 יחד עם משרד הרווחה והמטרה שלה, ועדיין קיימת, לסייע לעולים להתמודד עם משבר ההגירה ולהתמודד באופן מיטבי בארץ.
<רחל ללו: אני חייבת לשים שניה סוגריים כי תוך כדי השיח פה הייתה לי איזו שהיא הארה שאמרתי לעצמי, אנחנו מדברים על משבר הגירה, אבל בעצם לאורך שנים אנחנו רואים שקיים משבר של קליטה.
<רחל ללו: כולם מדברים על משבר ההגירה, אנשים מהגרים וגם כשחולפות עשר שנים עדיין קיים משבר של קליטה.
<רחל ללו: אבל זה רק בסוגריים.
<קריאה: את הסוגריים האלה תפתחי.
<רחל ללו: כן.
<רחל ללו: אני רוצה לספר על היחידה שלנו.
<רחל ללו: היחידה שלנו מורכבת ממני, מעובדת מלווה ב-100% משרה שהיא דוברת את השפה.
<רחל ללו: אני לא דוברת את השפה.
<רחל ללו: הדוברת המלווה היא דוברת את השפה ב-100% משרה.
<רחל ללו: יש לנו מזכירה ברבע משרה שגם היא דוברת את השפה ושתי בנות שירות לאומי שגם הן דוברות את השפה.
<רחל ללו: היחידה שלנו מסייעת בליווי של המשפחות, בגישור, בתיווך מול השירותים הקיימים, מול משרדים אחרים בנתניה.
מרדכי יוגב: בכמה משפחות אתם מטפלים?
<רחל ללו: כיום ב-111 משפחות.
<רחל ללו: היחידה אמורה לתת מענה ל-70 משפחות.
מרדכי יוגב: כתקן יחידה?
מרדכי יוגב: כמה משפחות בעולי צרפת בנתניה צורכות?
<רחל ללו: כיום יש 111 משפחות.
מרדכי יוגב: מזוהות על ידי הרווחה רק 111 שיש בהן קשיים?
<דפני מושיוב: כן, אבל חשוב לציין שהן מקבלות את השירות אחרי שהן נכנסו ליחידת האינטק, בשירותים הרחבים של עירית נתניה.
<דפני מושיוב: זה מעל להכל.
<דפני מושיוב: זאת אומרת האבחון כאן הוא מאוד חשוב, הם נותנים גם ליווי.
<דפני מושיוב: אם למשל יש זקן, שזה דבר מאוד ברור שהוא צריך לקבל שירות, המתרגמת העובדת המלווה, תלווה אותו גם ליחידת הזקנים, תלווה אותו לביטוח הלאומי, תלווה אותו לכל מקום כדי שתהליך קבלת השירות שלו יהיה המיטבי ואחרי פרק זמן הוא גם יוכל אולי להיות חלק מלמשל מועדון לאזרחים ותיקים דוברי צרפתית שקיים, בין היתר, בשירותים הרחבים יותר.
<רחל ללו: העניין הוא שמה שקורה, אתה אומר "רק 111 משפחות", הצרכים הם כל כך מורכבים, כל משפחה בפני עצמה שמתמודדת עם משבר ההגירה, מתמודדת עם כל כך הרבה קשיים.
<רחל ללו: כשאני אומרת "משפחה" אני מדברת על זוג הורים, אני מדברת על ילדים בתוך המשפחה.
מרדכי יוגב: חמישה-שישה תיקים.
<רחל ללו: בהחלט.
<רחל ללו: מאוד מורכב.
<רחל ללו: הליווי הוא באמת, גם כמו שדפני תיארה, אבל גם מול מערכת הבריאות, מול מערכת בריאות הנפש, נפגשים, כשאני שולחת אחת מבנות השירות הלאומי, בגלל העניין של ההנגשה השפתית, ללוות מטופלת שהיא חולה אונקולוגית, לשבת מול רופא אונקולוג ולהנגיש לה את האינפורמציה שעוברת מולה, זה בעצם - - -
<קרן פישזון: אפשר שאלה?
<קרן פישזון: התכנית שלכם מוגשת רק לאזור נתניה, רק לתושבי נתניה?
<רחל ללו: רק לתושבי נתניה.
<קרן פישזון: שאלה שניה, רשמתי, ואולי פספסתי משהו.
<קרן פישזון: יש לכם 16,000 משפחות מאתיופיה?
אברהם נגוסה: נפשות.
אברהם נגוסה: 16,000 נפשות.
<קרן פישזון: לא ציינתם, אם כבר התחלתם לפרט לפי המוצא, כמה מברית המועצות לשעבר?
<רחל ללו: רגע.
<רחל ללו: אני מתייחסת כרגע ליחידה לטיפול בעולי צרפת.
<לימור איצקוביץ: אנחנו קלטנו עכשיו פרויקט חדש, - - - להגיע עולים מאוקראינה בשנתיים האחרונות, יש לנו 848 עולים.
<קרן פישזון: אני יודעת.
<קרן פישזון: מה קורה איתם?
<לימור איצקוביץ: הבאנו נציגים.
<לימור איצקוביץ: יש פרויקט שנקרא "עולים נכון" בשיתוף משרד הקליטה.
<לימור איצקוביץ: גייסנו עובדת דוברת רוסית שמטפלת בעולים מאוקראינה.
<לימור איצקוביץ: אוקראינה אנחנו יודעים, עברה קרבות, ומגיעים משם.
<לימור איצקוביץ: "עולים נכון", תקציב פעולה של משרד הקליטה בשיתוף פעולה עם אגף ה- - -
<קריאה: אפשר לשמוע על התכנית?
<קרן פישזון: לא, אתם אפילו לא ציינתם שיש כזה דבר, לכן אני שאלתי.
<קרן פישזון: שאלתי שאלה באישור מנהל הוועדה.
<קרן פישזון: לא הבנתי מה עשיתי לא נכון.
אברהם נגוסה: אנחנו נשאל אותם.
אברהם נגוסה: יש תכנית בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה ואנחנו נשמע אחר כך.
אברהם נגוסה: בבקשה לסיים.
<רחל ללו: תודה.
<רחל ללו: אני לא אתייחס לשונות התרבותית בין צרפת לבין ישראל, יש פערים כל כך רציניים גם בשונות במערכת החינוך ובמערכת הסוציאלית בין צרפת לבין ישראל, שהיא יותר ויותר מקשה על תהליך הקליטה של דוברי השפה הצרפתית בארץ.
<רחל ללו: אני כן רוצה להתייחס לנושא של הקשיים של היחידה ולהתחבר גם למה שנאמר לפניי בנוגע לתקציבי הפעולה.
<רחל ללו: גם היחידה שלנו בנויה על תקציבי פעולה.
<רחל ללו: התבשר לי היום שבסוף 2017 התקציב מסתיים, התכנית מסתיימת, וייעשו כל המאמצים להמשיך אותה.
<רחל ללו: אני רוצה לדבר מהקול של המטופלים, לא מהקול של העובדים הסוציאלים.
<רחל ללו: מהקול של המטופלים שאנחנו מלווים אותם מנובמבר 2014 וממשיכים ללוות אותם, ויש פניות נוספות שמתעכבות כרגע במתן מענה מאיתנו, כי אין מספיק כח אדם ביחידה, ורק לחשוב על זה שבסוף 2017 תסתיים התכנית, להשאיר את המטופלים האלה שעד היום בעצם יש להם כתובת לאן לפנות, להשאיר אותם בלי מענה, זה משהו שאני לא רוצה לחשוב עליו אפילו.
<רחל ללו: הנושא של התקנים, אפרופו תקציבי פעולה, אם יתווספו תקנים זה מאוד מאוד יסייע לנו.
<רחל ללו: גם ביחידה.
<רחל ללו: כל כך היה לי חשוב לחדד את הנושא של התקנים.
<רחל ללו: גם זה, וגם כשאני חושבת על המבנה של היחידה כמו שהוא קיים, אם יש לי שתי בנות שירות לאומי שהן רק בנות 18, ואחרי שנה מסיימות את השירות הלאומי, אחרי שאני מכשירה אותן לאורך שנה, גם המטופלים וגם אנחנו צריכים להיפרד מהן ואז להכשיר מחדש, וגם לתת להן ללוות משפחות עם מצבים כל כך קשים, זה להעמיס עליהן.
<רחל ללו: כלומר, צריך אנשי מקצוע בתוך היחידה, ולא בנות שירות לאומי.
אברהם נגוסה: אני פונה לאסתר בלום מארגון "קעליטה".
אברהם נגוסה: שמעת קודם את דפני ממשרד העבודה והרווחה, שקשה להם לגייס עובדים סוציאליים דוברי צרפתית.
אברהם נגוסה: האם אתם כארגון יכולים לעזור להם לגייס, כי את החשיבות שמענו גם עכשיו מרחל מה את אומרת על זה?
<אסתר בלום: אנחנו בהחלט נשמח לעזור לגייס את האנשים.
<אסתר בלום: כן היו אנשים שפנו וניסו להירשם לקורס באשקלון, ואני לא יודעת מה הסיבות לכך שהם לא התקבלו, עולים מצרפת.
<אסתר בלום: אבל הם לא התקבלו לקורס.
<אסתר בלום: רק לציין שיש אחת שאני כן יודעת למה היא לא התקבלה.