GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו נציג בוגרי נעל"ה שמשרתים עכשיו בצה"ל, רב סרן אנדרי קפלון.
<אנדרי קפלון: אני לא בא לספר את כל הסיפור כי אז באמת אחרוג מהזמנים.
<אנדרי קפלון: כל הסיפור שאני יכול לספר ייכנס לספר, מתי שהוא כנראה בעתיד.
<אנדרי קפלון: בכל מקרה, עליתי מאוקראינה לפני 17 שנים, מחזור ז' של נעל"ה.
<אנדרי קפלון: עברתי דרך כל הטיפול של איך עולים, אם אנחנו עולים בגיל 15, ההחלטה הזאת זה מאוד מעניין בתוך המשפחה, שלוש שנים הכי מדהימות שהיו לי בחיים, פה בארץ בפנימייה בהרצליה, ואחר כך גם חוויתי את העניין הזה של תשעה חודשים בין בית הספר לבין הגיוס, שזה חוויה מרתקת, אתה חושב שאתה יודע, אבל אתה לא יודע כלום.
<אנדרי קפלון: גיוס למקום שלא באמת רציתי להגיע אליו, אבל הגעתי לשריון, כנראה בגלל העניין של סיווג בטחוני ודברים כאלה.
<אנדרי קפלון: שם התקדמתי במשך שלוש שנים, בסופו של דבר, בשלוש שנים של בקשות להגיע לקורס טייס, זה בעצם חלום ילדות שלי בגדול.
<אנדרי קפלון: סיום של קורס טייס עם הזמנה של ישעיהו וכל בית הספר שלי וכל המחזור שלי שהגיע לטקס המרגש.
<אנדרי קפלון: ומשם שירות צבאי עד עכשיו, בכל מיני מקומות עם כל מיני תפקידים.
<אנדרי קפלון: כרגע אני אחרי שבע שנים של שירות בחיל אויר, לומד לתואר שני, וכנראה בסוף השנה אני עומד להשתחרר מהשירות, זו החלטה שעדיין לא באמת התקבלה, אבל זה הכיוון.
<אנדרי קפלון: בהמשך לעשות דברים בעניין הטיסתי, כנראה לעבור לטייסת כיבוי, לתת משמעות במקום אחר חוץ מחיל האוויר.
<אנדרי קפלון: כרגע אני גר בבאר שבע, אני נשוי, יש לי שתי ילדות מדהימות.
<אנדרי קפלון: הצ"ח אני בשדה דב, וזה הדור השני של נעל"ה שלא מתחשבים בהם לצורך העניין, כי דיברנו על סבים וסבתות והורים, אבל מתחילים גם להתווסף ילדים שמתחילים להתפזר בכל רחבי הארץ, אז זה מעניין.
<אנדרי קפלון: רציתי להגיד שנעל"ה בשבילי, כמו שנאמר, זה משפחה.
<אנדרי קפלון: כמו שנאמר זה קשר עם אותה קבוצת ילדים שעליתי איתה לארץ, שכרגע זה קשר עם משפחות וילדים, כל אחד עושה בייביסיטר לשני אם צריך, עד כדי כך, וזה יימשך עד הסוף.
<אנדרי קפלון: אני לא צופה שמתישהו זה ייפסק, עד הזקנה.
<אנדרי קפלון: נפגשים כל שנה לפחות ארבע-חמש פעמים, אצל אנשים, על האש, כמו ישראלים אמיתיים, השתלבנו היטב.
<אנדרי קפלון: זה בגדול.
אברהם נגוסה: נשמע מאיליה דובינסקי, מנהל אגף הבוגרים במינהלת נעל"ה.
<איליה דובינסקי: שלום, צהריים טובים, יושב ראש הוועדה ומכובדיי.
<איליה דובינסקי: זה באמת יום מאוד מרגש ושמח, אני מלווה את בוגרי התכנית משנת 1999.
<איליה דובינסקי: אני לא נשוי לבוגרת נעל"ה, אף אחד לא מושלם, אבל אח שלי כן.
<איליה דובינסקי: אני רוצה לומר לכם שהצלחת התכנית היא ללא ספק הצלחה חינוכית, הצלחה שטמונה בעבודה יום יומית של אנשי משרד החינוך ואגף לחינוך התיישבותי, מינהלת נעל"ה, אנשי כפרי הנוער והצוותים החינוכיים בקיבוצים של נציגי הארגונים שמלווים את התכנית, אבל בראש ובראשונה לדעתי זה ההצלחות של הבוגרים.
<איליה דובינסקי: הדרך שכל בוגר ובוגר עושה כאן, זה באמת אקט של גבורה אזרחית בעיני.
<איליה דובינסקי: תחשבו על זה שלאחר העזיבה של כתלי הפנימיות והדמעה האחרונה על כתף של המדריך האהוב ואם הבית שדאגה וידעה לחבק ולכבס וידעה להפריד ולדעת של מי זוג התחתונים הזה בדיוק שייך, תראו שבמקביל ואחרי יציאה מהפנימיות וגיוס ליחידות או תחילת שירות לאומי, במקביל לדרך המקצועית, הדרך הצבאית שכל אחד מהבוגרים או כל דרך שהוא עושה, הוא חייב גם לנהל את החיים האזרחיים שלו.
<איליה דובינסקי: אין לו משענת של משפחה, אין לו משענת כלכלית, אין לו חברים בעלי הון שיכולים לעזור.
<איליה דובינסקי: כאשר המפקד אומר "לך תפנה לחברים שלך", החברים שלי הם אותם חיילים בודדים, הם אותם אלה שסופרים את אותם שקלים, חודש בחודשו".
<איליה דובינסקי: וכאשר אני נמצא בתאג"ד ומתפוצץ לי צינור בבית, איפה אני אמור להתרכז?
<איליה דובינסקי: בכוונת, לדאוג למקבץ טוב, לדאוג שהטנק שלי ינוע כמו שצריך, לדאוג שהחיילים שלי יפעלו כמו שצריך או שאני צריך לחשוב על מה אני אומר לשכן ואיפה אני מוצא את בעל הדירה שידאג לטפל בדבר הזה.
<איליה דובינסקי: וכאשר אני בפעילות מבצעית ופתאום יש לי שריפה בבית והכל נשרף ולא נשאר לי כלום, אני אפילו לא יודע מי אני, כי אין לי מסמכים בכלל, מה אני עושה?
<איליה דובינסקי: החיים שלהם מאוד לא פשוטים.
<איליה דובינסקי: ובאמת שההישגים שלהם ואת הדברים שהם מממשים ומשיגים אותם ועושים אותם בחיים, זה ללא ספק באמת מעשה של גבורה אזרחית.
<איליה דובינסקי: והצלחת התכנית, זה סיפורי הבוגרים.
<איליה דובינסקי: תראו, יושבים כאן שני אחים שסיימו אותה כיתה, שאחד מהם שירת בסיירת גולני והשני בסיירת צנחנים.
<איליה דובינסקי: תראו מה קורה בבית בסופי שבוע.
<איליה דובינסקי: איש חיל אויר מפעיל כלי טייס וטכנאית דרג א' שלו בוגרת נעל"ה, יש כאן שלושה אחים, שני אחים ואחות שלמדו ביחד והתגייסו ביחד.
<איליה דובינסקי: תבינו, זה בכלל לא מובן מאליו מה עוברים הילדים, הנערים האלה ולאן הם מגיעים, ואלה שמגיעים לקצונה, לפיקוד ולניהול שבמקביל לדרך הפיקודית והניהולית שלהם הם מתמודדים גם עם אתגרי הסוציאליזציה שלהם, התהליך שלא נגמר כמו שצריך בארץ המוצא ולא התחיל כמו שצריך בארץ הקליטה, והם שמים את עצמם, לוקחים את האחריות, ושמים את עצמם בעמדות ניהוליות ופיקודיות.
<איליה דובינסקי: יש כאן באולם כמה וכמה בוגרי נעל"ה שהגיעו באמת למקומות של פיקוד, ניהול והם מניעים אנשים ומביאים אותם להישגים.
<איליה דובינסקי: אדי טריגר בכיתה י"א אמר שהוא יהיה רמטכ"ל ואני מאמין שהוא יהיה.
<איליה דובינסקי: יושב כאן איש חטיבה 7 לשעבר, שאמר בזמנו לאביגדור קהלני שהוא חולם להיות כמוהו, שהוא חולם לפקד על חטיבה, ואני מאמין שהוא יהיה.
<איליה דובינסקי: וסיפורים באמת, מדהימים.
<איליה דובינסקי: הבנתי שהגענו להישגים מסוימים כאשר אני קיבלתי דו"ח על מהירות מקצינת משטרת תנועה בוגרת נעל"ה.
<איליה דובינסקי: כיום באמת הצלחת התכנית היא הצלחת הבוגרים ובאמת אפשר לפגוש בוגר נעל"ה היום בכל מקום ולכן מחוקרים בכירים במשטרה ועד רופאים וגננים.
אברהם נגוסה: נשמע גם את הבוגרים, סשה פרידקין ואלכסנדר טסלר.
אברהם נגוסה: זוג נשוי, בעל ואישה בוגרי נעל"ה, שניהם מדענים במכון ויצמן.
<סשה פרידקין: שלום, כשהייתי בת 15 גרתי בפינסק, בבילארוס, שמעתי לראשונה על התכנית ואמרתי לאמא שלי "אני רוצה לנסוע".
<סשה פרידקין: אמא כמובן חששה, בגיל כזה לבד במדינה זרה.
<סשה פרידקין: אחד הטיעונים שלי היה "את רוצה להרוס לי את החיים?
<סשה פרידקין: " היא לא רצתה, ואני פה.
<סשה פרידקין: אמא שכחה לסמן "וי" בטופס והגעתי לקיבוץ אשדות יעקב איחוד, בעמק הירדן, חמישה קילומטר מהכנרת.
<סשה פרידקין: היינו קבוצה של 24 ילדים בגילאי 15-16, הרוב מבלארוס, כולם דוברי רוסית.
<סשה פרידקין: היינו שלוש שנים ביחד, למדנו בתיכון, טיילנו, התאהבנו, יצא לנו זוג מהקבוצה.
<סשה פרידקין: עבדנו בקיבוץ, נסענו למסע שורשים בפולין, היינו בגדנ"ע.
<סשה פרידקין: כמו שכבר נאמר היו לנו מטפלת ומדריך שהיו 24 שעות איתנו בלי חופשים, בלי רגע בלעדינו.
<סשה פרידקין: לא הכל היה ורוד, בכל זאת היינו בני 16, היו ויכוחים, בעיות משמעת, מרד נעורים, עם הבנות והסכמות, אבל בדיעבד המדריך שלנו אמר שהיינו הקבוצה הכי טובה שהייתה לו אי פעם.
<סשה פרידקין: אני זוכרת את השנים האלה כשנים שמחות עם המון חוויות בסביבה תומכת ומחבקת וזה חסך מאיתנו המון בעיות וקשיי קליטה ובדידות שילדי עולים נתקלים בהן, אלה שלא מגיעים לנעל"ה.
<סשה פרידקין: רוב האנשים בקבוצה שלי סיימו בגרות בהצלחה רבה, התגייסו לצבא, הלכו לאוניברסיטאות, הקימו משפחות בישראל וההורים של רובם גם עלו לארץ.
<סשה פרידקין: אני אישית שירתי כמש"קית תכנון בחיל קשר, אחרי זה הלכתי לאוניברסיטה העברית ללמוד ביולוגיה, החלום שלי מאז שהייתי קטנה.
<סשה פרידקין: סיימתי תואר ראשון, שני, דוקטורט, ובמהלך הדוקטורט פגשתי את בעלי, גם הוא בוגר נעל"ה.
<סשה פרידקין: הוא עלה מהעיר שלי, גם מפינסק, אבל הכרנו רק פה.
<סשה פרידקין: הוא עלה ארבעה חודשים אחריי באותו מטוס עם אחותי, שגם היא בוגרת נעל"ה.
<סשה פרידקין: אחרי ששנינו סיימנו דוקטורט, נסענו לארצות הברית להשתלמות, ואחרי שנתיים וחצי בבוסטון חזרנו לישראל.
<סשה פרידקין: עכשיו אנחנו האמת, מחפשים תעסוקה.
<סשה פרידקין: אנחנו כרגע במכון ויצמן, היום זה היום האחרון שלי במכון.
אברהם נגוסה: נשמע את יבגני ומארק בנסקי.
אברהם נגוסה: הם אחים בוגרי נעל"ה, שניהם רופאים.
<מרק בנסקי: שלום לקהל הנכבד.
<מרק בנסקי: כששואלים אותי לספר על עצמי אני מתחיל מזה שעליתי לארץ בפרויקט נעל"ה 16, ולא מאיפה נולדתי ומה עשיתי קודם לכן במשך 15 שנה, אלא מהפרויקט.
<מרק בנסקי: לדעתי בתת המודע זו התחלה של מי שאני עכשיו, של האישיות שלי, של מי שגדלתי להיות.
<מרק בנסקי: הפרויקט, להבדיל מכל דרך אחרת של עליה לארץ, היה בתזמון הנכון של גיל 15, הגיל שבו אדם נבנה, רוכש את הערכים, לומד להתקדם בחיים, להתמודד עם הקשיים הראשונים, לומד לקבל החלטות ראשונות בחייו שיש להן השלכות להמשך.
<מרק בנסקי: בפנימייה קיבלתי שלוש שנים של חסד, שיכולתי לעשות את כל זה בתנאי חממה ולאט לאט לבחור בדרכי, ללא צורך לדאוג לפרנסה או למשפחה אלא בתנאים מועדפים שדואגים לי לאוכל, ללימודים איכותיים, מכוונים בבחירות החשובות לגבי צבא ולימודים.
<מרק בנסקי: זה שאני מגדיר את עצמי כישראלי וגם מרגיש כך, החינוך לכך החל בפרויקט.
<מרק בנסקי: אהבת הארץ, חשיבות הצבא, כל זה השתרש בי בשלוש השנים האלה ומכוונים אותי עד היום.
<מרק בנסקי: בזכות זאת התגייסתי לגולני וכל השירות שירתי כלוחם, גם במילואים.
<מרק בנסקי: לא פחדתי להתפתח בצה"ל, בזכות הביטחון העצמי שרכשתי בנעל"ה.
<מרק בנסקי: למרות הצחוקים על המבטא שלי הרוסי רכשתי חברים, חברים אמיתיים, ואנחנו עדיין חברים ונפגשים לפחות פעם בשנה עם הצוות שלי.
<מרק בנסקי: בהמשך לצערי נאלצתי ללמוד בחו"ל, למדתי באיטליה רפואה, ובתקופה הזאת שוב גיבשתי את אותם ערכים מהפרויקט, שאני ישראלי והמקום שלי בארץ.
<מרק בנסקי: ברומא עבדתי בביטחון אל-על, המשכתי לבקר בארץ ולמרות התנאים האטרקטיביים באיחוד האירופאי לא ראיתי את עצמי מגדל משפחה במקום אחר מלבד בארץ.
<מרק בנסקי: בעניין המשפחה, זה גם חלק מהישראליות שלי, שכמו שכל ישראלי היה לי חשוב לבנות משפחה גדולה.
<מרק בנסקי: לקחתי את זה עוד יותר רחוק ויש לי שישה ילדים.
<מרק בנסקי: והשמות שלהם: רותם, רפאל, רחלי, עיליי, נועה ויותם, שגם זה אומר משהו.
<קריאה: איפה אתה עובד?
<מרק בנסקי: המרכז הרפואי בגליל.
<מרק בנסקי: בית חולים נהריה, מתמחה להרדמה.
<מרק בנסקי: אז לסיכום, כשמסתכלים עליי ועל חבריי לפרויקט שאנחנו כבר עשרים שנה שומרים על קשר, חלקם גם חברים הכי טובים שלי, גם בת זוגי לחיים אחת מהם, כולם מוצלחים, כולנו בנינו את עצמנו כישראלים, עצמאיים ובעלי משפחות רחבות שבחרו בחיים בארץ ומהווים חלק ניכר ופעיל מדור גילנו.
<מרק בנסקי: הייתי אומר שפרויקט נעל"ה השיג את מטרותיו ואם הייתה ניתנת לי האפשרות לבחור שוב, הייתי ללא היסוס שוב עולה לבד בגיל 15 בפרויקט שנתן תמיכה והתחיל את העיצוב שלי כאדם.
<מרק בנסקי: מאחל בהצלחה לפרויקט ושעוד נוער ממדינות רבות בעולם ייהנה ממנו.
<מרק בנסקי: תודה רבה.
<יבגני בנסקי: שמי יבגני ויש לי ילד אחד.
<יבגני בנסקי: בקשר לילדים, בכיף הייתי שולח את הילד שלי לתכנית נעל"ה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עוד בוגר.
אברהם נגוסה: מיכאל פליברט, היום איש עסקים בוגר נעל"ה.
<מיכאל פליברט: שלום גבירותיי ורבותי, כבוד היושב ראש.
<מיכאל פליברט: שלושה סיפורים מצחיקים: אחד – ישנן מדינות, ואני אומר את זה מתוך ידיעה, מאיפה שמגיעים תלמידי נעל"ה, שמתייחסים לתכנית הזאת כפגיעה בביטחון לאומי.
<מיכאל פליברט: והנה הסיפור, ב-1997 בנימין נתניהו מבקר בכפר בו למדתי, חוות הנוער הציוני ואומר לי "אני טס עכשיו לגיאורגיה, אני מוכן לקחת את ההורים שלך איתי במטוס חזרה שיעלו ארצה.
<מיכאל פליברט: תעשו קלטת וידאו, אני אקח אותה ואראה אותה להורים שלך בטביליסי".
<מיכאל פליברט: הקלטנו את הקלטת, אני וחברי דוד ממיסטרלוב שביחד עלינו, ומה אמרנו בגרוזינית?
<מיכאל פליברט: "הורים יקרים, תעזבו כל מה שיש שם.
<מיכאל פליברט: מדהים כאן בארץ, תעלו, אין מה לעשות בגיאורגיה" וכולי וכולי.
<מיכאל פליברט: כשהוא חזר, התברר לנו שהוא הקרין את הקלטת הזאת בגיאורגיה להורים שלנו בנוכחותו של שוורנדזה נשיא גיאורגיה.
<מיכאל פליברט: זה היה הפדיחה הראשונה.
<מיכאל פליברט: הסיפור השני שרציתי לספר לכם, שבאמת אני מאוד מעורה בחייהם של בוגרי התכנית ואני באמת יודע עד כמה רחבים הם התחומים שבהם אנחנו עוסקים, אחת הדוגמאות שרציתי לחלוק אתכם זה שלפני שנתיים אני ועוד כמה חברים ייסדנו כאן בירושלים מכון ללימודי שפות עתיקות.
<מיכאל פליברט: היה לנו חלום ללמוד שפות עתיקות והיום יש לנו 280 סטודנטים שמשלמים דמי לימודים, ומגיעים מכל העולם ללמוד כאן שומרית בשומרית.
<מיכאל פליברט: אפילו כזה קורס יש.
<מיכאל פליברט: זה קודם כל בזכותם של אותם אנשים שחינכו אותי ופגשו אותי כאן ונתנו אהבת אין סוף.
<מיכאל פליברט: דבר שלישי, הצעה שלי ללשכת ראש הממשלה, אני אחד שיודע מה זה שביתות במשרד החוץ, עשיתי קורס צוערים של משרד החוץ, הייתי שליח נתיב במוסקבה, אז יש כיום נציגות של בוגרי נעל"ה לצערי כמעט בכל מדינה.
<מיכאל פליברט: מלוס אנג'לס ועד ולדיבוסטוק.
<מיכאל פליברט: אז כשיש שביתות במשרד החוץ בהחלט לשכת ראש הממשלה יכולה להיעזר בבוגרי נעל"ה.
<מיכאל פליברט: תודה רבה לכל האנשים שעומדים בחזית ובעורף של התכנית המדהימה הזאת.
אברהם נגוסה: בבקשה אריטוב צ'חנוביצר.
אברהם נגוסה: בוגר נעל"ה, רכז בוגרים המחנכים את תלמידי נעל"ה.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: שלום.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: בדיוק כך התחילה העלייה שלי, כשהקריאו את כל השמות בסוכנות היהודית במוסקבה ואז היה שקט.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: הבנתי שזה אני, אמרתי שזה אני.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: שמי אריטוב צחנוביצ'ר.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: לאשתי לקח שלוש שנים.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: זה בא לי בגנים, יותר קל.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: אני עליתי לארץ בתכנית נעל"ה בשנת 1993, נעל"ה ב' מרוסיה, מסמולנסק.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: התחנכתי בכפר הנוער ניר העמק בעפולה שיוסי זגורי היה מנהל פנימייה שם.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: תודה רבה יוסי.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: אני מאוד מתרגש פה, אתה רואה הרבה בוגרים, כל מי שבוגר נעל"ה רואה בוגר אחר, זה עושה לי משהו בלב.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: הייתי לפני שנה בארצות הברית באיזה "על האש" מאוד גדול של יוצאי ברית המועצות, היו שם 70 איש שלא הכרתי אף אחד.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: תוך חצי שעה ישבנו בצד שלושה, אני בוגר נעל"ה ב', עוד בוגרת נעל"ה ד' ועוד בוגרת נעל"ה א' ודיברנו כאילו אנחנו מכירים שנים.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: זה מה שנעל"ה עושה לאנשים.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: חזרתי עכשיו מהסברה עם איליה דובינסקי ביקתירנבורג, קודם כל פגשתי שם את עצמי, ילדים שמסתכלים עלי, ורק הרבה יותר חכמים, הרבה יותר פקחים, השאלות שלהם יותר ענייניות, וזה היה אדיר.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: זו חוויה אדירה, אנשים רוצים לעלות לפה, אנשים רוצים ללמוד פה, אנשים רוצים לראות אופק.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: הורים, לפני שהם שולחים ילדים, רוצים לראות לאן הם שולחים.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: הם רוצים שהילדים יהיו פה, הם רוצים שלילדים שלהם יהיה קשר ליהדות, הסוכנות עושה שם עבודה מדהימה בכלום כסף, מה שמקבלים שם.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: אני באמת מצטער שמדינת ישראל כך משלמת להם, זה לא מספיק.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: הם עושים שם עבודה מדהימה.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: ילדים עושים שם קבלת שבת, עושים הבדלה, הם יודעים על מה הם מדברים.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: זה מדהים, הם שואלים שאלות, הם מתרגשים, שואלים ישר שאלות על הצבא, הם רוצים לתרום.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: אז המסר שלי, קודם כל תודה רבה לכל נעל"ה, זה פרויקט מדהים שהורים שואלים אותי האם לשלוח ילדים לנעל"ה, אני אומר "בתור אבא לשלושה ילדים, לא.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: בתור ילד שהיה בנעל"ה אין לכם בחירה אחרת, חובה לשלוח ילדים בנעל"ה".
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: ואני בתור רכז שעכשיו אחראי זו סגירת מעגל בשבילי, האחריות על ילדי נעל"ה, זה פשוט חלום שאני יכול לעשות ולעזור קצת לבוגרי נעל"ה לעשות את הצעד הזה לעבר העתיד בצורה הרבה יותר נכונה ויותר קלה.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: וחלק מהדאגות פה, אני מסתכל, זה כבוד גדול אבל לפעמים זה לא בגלל אלא למרות, כי לפעמים מדינת ישראל לא יודעת נכון להשתמש בכל הפוטנציאל שבוגרי נעל"ה יכולים לתת לה.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: ממש לא.
<אריטוב צ'חנוביצ'ר: המילה כמו שהבוגר אמר פה על סיווג בטחוני, היא מילת המפתח.
אברהם נגוסה: אני יודע שרבים רוצים לדבר אבל אנחנו נאלצים לסיים ולסכם את הדיון מכיוון שהזמן שלנו רץ.
אברהם נגוסה: שמענו מכל הכיוונים את נציגי הבוגרים, מי שגם לא דיבר, אלה שדיברו מייצגים אתכם.
אברהם נגוסה: לכן נסכם.
אברהם נגוסה: אני רוצה לומר את החלטות הועדה בעקבות הדיון שקיימנו.
אברהם נגוסה: הוועדה ציינה היום 25 שנים לתכנית נעל"ה התרשמה לטובה ממקומה החשוב כתכנית החינוכית המוצלחת ביותר לקליטת תלמידי תיכון בישראל.
אברהם נגוסה: הוועדה התרשמה מאוד מבוגרי נעל"ה שהשתלבו היטב בכל רבדי החברה הישראלית, בצה"ל, בהשכלה הגבוהה ובמקומות רבים ומגוונים.
אברהם נגוסה: הוועדה מביעה הערכה למינהל החינוך ההתיישבותי במשרד החינוך ולסוכנות היהודית, המובילים יחד את תכנית נעל"ה בשנים האחרונות, וכן למשרדי הממשלה הנוספים המעורבים בתכנית ובהם משרד העלייה והקליטה, כולל נתיב שבמסגרתו, משרד הביטחון, ורשות האוכלוסין.
אברהם נגוסה: הוועדה מביעה הערכה רבה למינהלת נעל"ה בעבודה לקידום החינוך על ההתמדה והפעלת התכנית לאורך שנותיה על הרחבת התכנית לכל רחבי העולם והגדלה משמעותית במספר המשתתפים, על הדאגה לבוגרי התכנית והכל במקצועיות ובמסירות.
אברהם נגוסה: הוועדה קוראת למשרד החינוך והאוצר למצוא פתרון קבוע למינהלת נעל"ה לאחר שבהליכי מכרוז לאורך שנים לא התגלה גורם נוסף המתאים למשימה כה ייחודית ומורכבת.
אברהם נגוסה: הוועדה סבורה שהגיעה העת לקבוע את האגודה לקידום החינוך כספק יחיד להפעלת תכנית נעל"ה, כדי להבטיח את יציבות התכנית לשנים הקרובות.
אברהם נגוסה: נוכח קשיי הסוכנות היהודית לקיים את אחריותה על פעילות נעל"ה בחו"ל, במיוחד מחוץ לשטחי ברית המועצות לשעבר, קוראת גם הוועדה למשרדי החינוך והעליה והקליטה, ולמוסדות הלאומיים להגדיר את הגורם או את הגורמים האחראים על פעילות חינוכית זו ולוודא שעומדים לרשותם המשאבים הנחוצים להרחבת ה- - - בנעל"ה ברחבי העולם, כדי להגדיל את מספר תלמידי נעל"ה בישראל.
אברהם נגוסה: הועדה תמשיך לעשות דיון מעקב ואנחנו גם נדבר בסוגיה שעלתה פה, האם כדאי להעביר למשרד החינוך, למשרד הקליטה, נעשה דיון ונשקול זאת מהיבטים מקצועיים וגם מהיבטים תקציביים.
אברהם נגוסה: אני מברך את יוזם הדיון היום, חבר הכנסת אלעזר שטרן, וגם המנהל של נעל"ה, מר ישעיהו יחיאלי.
אברהם נגוסה: אנחנו נסיים את הדיון.
<ישעיהו יחיאלי: לפני שקמים יש גם לנו חובת תודה קודם כל למנהלת הועדה דנה, ליושב ראש הועדה אברהם נגוסה.
<ישעיהו יחיאלי: וליוזם הדיון חבר הכנסת אלעזר שטרן.
<ישעיהו יחיאלי: כולם מוזמנים לצאת מהאולם ללכת לכיוון האודיטוריום.
<ישעיהו יחיאלי: מחכה לכם שם כיבוד קל, ולהיכנס פנימה, ב-14:00 מתחיל האירוע.
אברהם נגוסה: שלום רב לכולם.
אברהם נגוסה: התכנסנו היום במסגרת ציון הכנסת את יום העסקים הקטנים, ובמסגרתו אנחנו דנים בנושא עולים חדשים בעסקים קטנים, הכשרה וקליטה.
אברהם נגוסה: הנושא מאוד חשוב, כיוון שאחד התחומים המשמעותיים התורמים להצלחה וקליטת העלייה היא קליטה בתעסוקה ובעסקים קטנים, זהו תחום שעם הכשרה מתאימה ניתן להשתלב ולהצליח בו גם במדינת ישראל.
אברהם נגוסה: מי שהיה לו ניסיון, והיו לו עסקים, גם פה ניתן להצליח.
אברהם נגוסה: זו פעילות ציונית התורמת במקביל גם לעולים עצמם ולתמיכה כלכלית של המדינה.
אברהם נגוסה: הובא לידיעתי כי בשיתוף משרד העלייה והקליטה, הסוכנות היהודית ואיגוד המוסכים מתחיל השנה מיזם שנקרא "גשר תעסוקתי", שמטרתו לעודד עלייה תוך הכשרה לתעסוקה עוד בחו"ל, טרם העלייה, עם הבטחה להשמה בארץ.
אברהם נגוסה: אני מברך על כך, נשמח לקבל פרטים אודות פרויקט זה.
אברהם נגוסה: במהלך הדיון אבקש לקבל נתונים נוספים בנושא מנציגי משרד העלייה והקליטה, משרד הכלכלה העוסקים בתחום.
אברהם נגוסה: נמצאת כאן חברת הכנסת טלי פלוסקוב.
אברהם נגוסה: אנחנו שמחים גם שנמצאים כאן נציגי משרד העלייה והקליטה וגם משרד הכלכלה, וכמובן גם מנכ"ל איגוד המוסכים.
אברהם נגוסה: חברת הכנסת את רוצה להתייחס בשלב זה?
טלי פלוסקוב: אני אגיד כמה מילים.
טלי פלוסקוב: תודה אדוני היושב ראש, אני חושבת שבאמת דיון בוועדת העלייה וקליטה בנושא של עסקים קטנים הוא די חשוב כחלק מהיום שקורה היום בכנסת.
טלי פלוסקוב: הייתי בבוקר בפתיחת השדולה לעסקים קטנים, שהרבה חברי כנסת לקחו בה חלק, שפה אני רואה קצת פחות, בתקווה שעוד יגיעו.
טלי פלוסקוב: אבל זה שהנושא הזה הוא חשוב, בעיני זה בכלל סוג של עתיד מדינת ישראל, כולנו מבינים את זה טוב מאוד, מה גם שאם אנחנו מדברים על כל הנושא הקשור לעסקים קטנים ובינוניים, אני בכלל חושבת שפתרון של אנשים בגילאי חמישים פלוס בעסקים הקטנים הוא הפתרון האידיאלי, ואם אנחנו מסתכלים על אנשים שרוצים למצוא את עצמם כמה שיותר מהר במדינה הזאת ולהפוך ולהרגיש חלק מהמדינה, זה העולים החדשים וזה גם כן חלק מאוד משמעותי בכל מה שקורה בכלכלת מדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לכם בכלל שלפני כחודש יזמתי מפגש של בעלי עסקים, או שמי שרוצה לראות עצמו בעל עסק במדינת ישראל בין העולים החדשים.
טלי פלוסקוב: התכנסנו בבית קפה בתל אביב, עשינו את זה לא פורמלי, לא בכנסת, לא בוועדה, אלא בקבוצה לא פורמלית, ששם הרגשנו מספיק נוח לדבר עם מה אנשים מתמודדים.
טלי פלוסקוב: אחד מהם היה רואה חשבון שמלווה עסקים כאלה, ושמענו מצד העולים עם מה הם מתמודדים, ומצד רואה החשבון איך אפשר להתמודד עם כל הסוגיות האלה ואיפה יש דברים שעדיין, בוא נגיד, לא מספיק נגישים על ידי המדינה.
טלי פלוסקוב: התברר שהנושא הזה של עולים חדשים בעסקים, הוא נושא שזקוק לטיפול נקודתי.
טלי פלוסקוב: גם על ידינו כוועדה, וגם בעיני כעבודה של משרד העלייה והקליטה וגם כעבודה של משרד הכלכלה.
טלי פלוסקוב: אגב, אני רוצה להגיד לכם שדיברתי עם שר הכלכלה שנכנס לא מזמן לתפקיד, והוא מאוד מאוד קשוב לנושא, ומוכן להירתם לעזרה לעולים חדשים שחושבים לפתוח עסק בארץ.
טלי פלוסקוב: אחד מהנושאים ששמעתי, ובמיוחד גם היום אחרי השדולה וגם לפני שבוע שישבתי בשדולה של נשים בעסקים, תראו כמה דברים סביב הנושא הזה, סביב העסקים הקטנים במדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: הבנו שבכלל לפתוח עסק ולנהל את העסק במדינת ישראל זה לא קל, וכשאנחנו מדברים על עולים חדשים, על אחת כמה וכמה לא קל.
טלי פלוסקוב: מצד אחד קשיי שפה, ומצד שני דברים שקצת שונים מהמדינה שהם מכירים, אני זוכרת את עצמי אמנם זה היה לפני 25 שנים, אבל הגעתי למדינה חדשה עבורי, הבנתי שיש הרבה דברים שאני לא מכירה בה, ושצריך ללמוד אותם עכשיו כאן.
טלי פלוסקוב: אז בוודאי ובוודאי אשמח לשמוע, ואני מאוד שמחה שיש פה נציגים של משרדי הממשלה שיתנו לנו, ואני באמת מעריכה את העבודה שאתם עושים בנושא הזה, אני קצת מכירה אותם ואני גם יודעת שיש דברים שאני לא מכירה, ואני מאוד שמחה שיש פה, אמנם לא הרבה, אבל יש פה כמה נציגי ציבור שגם מסתובבים ומעבירים את הדעות בנושא הזה, ואולי יצאו לנו כמה בשורות מכאן, ואולי כמה סעיפים מתכנית העבודה שאפשר לבנות כדי בעתיד לעזור לעולים חדשים להשתלב כעצמאים במדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: אז אנחנו נשמע עכשיו דברים, אני אשמח ותודה לכל מי שהגיע.
טלי פלוסקוב: אולי לא הרבה, אבל הגיעו.
טלי פלוסקוב: וזה חשוב.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים קודם כל לקבל גם נתונים וגם לשמוע על הזכויות של העולים, מי זכאי לתנאים שנותן משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: קודם נתמקד במשרד הקליטה ולאחר מכן נלך למשרד הכלכלה.
אברהם נגוסה: חשוב מאוד שבמשרד הקליטה תציגו לנו, כי העולים בדרך כלל, אני מסתובב בשטח ואני אומר להם על הזכויות הקיימות בעניין עידוד עסקים ויזמות בקרב עולים חדשים.
אברהם נגוסה: יש שאומרים לי שהם לא יודעים על זה, אני רוצה לדעת איך אתם פועלים בעניין הנגשת והעברת האינפורמציה על הזכויות שלהם, וכמובן גם החובות.
אברהם נגוסה: נשמע את נציגת משרד העלייה והקליטה, ענת אברג'יל, מרכזת יזמות במשרד.
ענת אברג'יל: שלום לכם.
ענת אברג'יל: משרד הקליטה מסייע רבות מזה המון שנים לעולים חדשים ותושבים חוזרים לפתוח עסקים ולעסקים קיימים, לבסס אותם ולהרחיב אותם.
ענת אברג'יל: בשנת 2016 התבשרנו על כ-4,500 יזמים שקיבלו סיוע ממשרד הקליטה.
ענת אברג'יל: רק ב-2016.
ענת אברג'יל: מתוכם, נתון מאוד יפה שאת זה רואים דווקא בקרב העולים החדשים, אחוז מאוד גבוה של נשים, 74% נשים פתחו עסקים מקרב העולות החדשות ב-2016, לעומת הגברים, 26%, בסך הכל שזה נתון מאוד יפה.
ענת אברג'יל: מה גם שרואים שבקרב נשים עולות לעומת הוותיקות, נשים פותחות יותר עסקים בקרב הנשים העולות.
ענת אברג'יל: לגבי מה שביקשת לשמוע, איך אנחנו מפיצים את הבשורה שלנו ואיך מגיעים, משרד הקליטה לפני כשלוש שנים יצא ברפורמה חדשה שבה אנחנו מנגישים את השירות עד לבית הלקוח, דהיינו העולה החדש או התושב החוזר, אנחנו מטפלים גם באוכלוסיית תושבים חוזרים, אפשר לפגוש אותם גם בלשכה עצמה, שזה חדש אצלנו, יועץ מטעם משרד הקליטה, יועץ עסקי יושב בלשכות פעם בשבוע ומפנים אליו לשם, הוא מגיע לספקים שאתנו בהתקשרות, מרכזי מעלות, מרכזים עסקיים לעולים ותושבים חוזרים, חלקם זה מט"י, רובם פה מכירים, ועד בית הלקוח, זאת אומרת בית קפה או איפה שנוח לו.
ענת אברג'יל: הרעיון הוא שזה יועצים שבשטח שמנגישים את השירות, אנחנו נותנים סל שירותים מאוד רחב, מה שמוכיח את עצמו עוד המון שנים, זו המעטפת שהם מקבלים, שרידות העסקים בקרב עולים היא מאוד גבוהה בזכות המעטפת שהם מקבלים, זה משלב הרעיון עד שלב המימוש של הרעיון, זאת אומרת הם מקבלים בהתחלה מיפוי עסקי, אחר כך עוברים למודל עסקי ואם ההיתכנות הולכת וגוברת מגיעים לתכנית עסקית.
ענת אברג'יל: יש הלוואה בקצה של עד 125,000 שקל, אפשר לקבל אותה בשתי פעימות, בתנאים מסוימים שלא ניכנס אליהם כרגע, וכמובן 20 שעות של ליווי מנטור עסקי, שזה מאוד מאוד תומך וחשוב לעסקים.
ענת אברג'יל: השנה נתנו כ-15.5 מיליון שקל הלוואות, ב-2016, בסוף בקנה מתוך 4,500, השירותים נחלקים חלק למודלים, תכניות עסקיות, יש כאלה שפותחים עסקים ללא תכנית עסקית וגם ללא הלוואה, וגם על זה אנחנו עושים כרגע איזה שהוא סקר שבימים הקרובים יתפרסם ושם אנחנו גם - - - את פתיחת העסקים, כי לפי הסקר הגענו ל-1,100 עסקים שנפתחו בשלוש שנים בקרב העולים החדשים והתושבים החוזרים.
ענת אברג'יל: השנה נתנו ל-217 יזמים הלוואות.
ענת אברג'יל: הוגשו 418, מתוכם אושר ל-217.
ענת אברג'יל: למה?
ענת אברג'יל: כי יש איזו שהיא בירוקרטיה שבכל אופן יש לנו עוד מחליט, שזה הבנק, וכמו שאתם מבינים הבנקים לא ששים לתת לכל עסקי המזון כל כך מהר.
אברהם נגוסה: מה סכום ההלוואה?
ענת אברג'יל: 125,000 שקל.
אברהם נגוסה: אז אין מענקים?
אברהם נגוסה: חשבתי שזה מענק.
ענת אברג'יל: רגע, במענקים ניגע אחר כך.
ענת אברג'יל: כרגע זה הלוואות.
ענת אברג'יל: המענקים מוגשים לאוכלוסיות מיוחדות.
ענת אברג'יל: דהיינו, יש לנו מענק של העתקת עסקים, מענק חדש מאוד מכובד ויפה בגובה של 50,000 שקל, אבל זה רק לאוכלוסיות של צרפתים, בלגים ואוקראינים, וזה בתנאי שהם מעתיקים את העסק שלהם מחו"ל אלינו לארץ.
ענת אברג'יל: ואלה שמוכיחים לנו, יש לנו מספר קריטריונים שמוכיחים שהיה להם עסק, והם מקימים את אותו עסק בארץ, הם מקבלים מענק בסך 50,000 שקל.
ענת אברג'יל: וכאלה נכנסו לנו השנה, קיבלו 22 יזמים כאלה שהעתיקו את העסקים שלהם AS IS, את אותו עסק כאן לארץ.
ענת אברג'יל: כמו כן יש לנו מענק למי שמקים עסק בירושלים.
ענת אברג'יל: גם מיוחד.
ענת אברג'יל: גובה המענק הוא עד 43,000 שקלים ואין מניעה לקבל גם וגם.
ענת אברג'יל: זאת אומרת, את אותו עולה שהגיע מאוקראינה והעתיק את אותו עסק לירושלים, יוכל לקבל גם 43,000 שקלים וגם את ה-50,000 שקלים.
ענת אברג'יל: זה לגבי מענקים ותמריצים.
אברהם נגוסה: מה תנאי ההלוואה של ה-125,000 שקל, מה אחוז הריבית שהם צריכים להחזיר?
ענת אברג'יל: אוקיי.
ענת אברג'יל: ה-125,000 שקלים זה לשש שנים, כאשר שנה ראשונה היא גרייס, משלמים רק את הריבית, הריבית היא 1.75% שזה באמת - - -
טלי פלוסקוב: לא צמודה, 1.75%?
ענת אברג'יל: לא, פריים פלוס 1.75%, עם ערב אחד.
ענת אברג'יל: זה התנאים של ההלוואה.
אברהם נגוסה: מי זכאי?
ענת אברג'יל: כן.
ענת אברג'יל: בהחלט.
ענת אברג'יל: עולה חדש זכאי, כל עולה שמגיע ארצה במשך 10 שנים, מגיל 21 עד גיל 62, זה עולה חדש.