GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת - - -
אברהם נגוסה: הצטרפת אלינו ומתי שאת רוצה להתייחס תגידי לי, עכשיו אנו בשלב שבו שומעים את נציגי המשפחות.
אברהם נגוסה: יש לנו את אסמרה ביינה, בבקשה.
אברהם נגוסה: תסבירי לנו מי נשאר שם, כמה זמן לא ראית אותם ומה עשית כדי שהמשפחה שלך תעלה?
<אסמרה ביינה: קודם כל תודה רבה על הזכות שנתתם לי לבוא, לפנות ולדבר, זו זכות גדולה.
<אסמרה ביינה: אחותי שם 18 שנים, פנינו כבר כמה פעמים ומילאנו טפסים כמה פעמים, אבל אין אף אחד שיתייחס אלינו.
<אסמרה ביינה: הם עונים: "טוב, תכניסו היום", "מחר", "קיבלנו", "תהיה לכם תשובה" אבל אף אחד לא נותן תשובה.
<אסמרה ביינה: אחותי סובלת שם 18 שנים, היא אמא ל- 4 ילדים.
איילת נחמיאס ורבין: איפה אחותך נמצאת?
<אסמרה ביינה: באתיופיה.
איילת נחמיאס ורבין: איפה באתיופיה?
<אסמרה ביינה: באדיס אבבה.
אברהם נגוסה: באדיס אבבה.
אברהם נגוסה: כל שאר המשפחה פה?
<אסמרה ביינה: כל המשפחה פה, רק היא לא פה.
<אסמרה ביינה: אני פונה ואומרים לי "תבואי היום", "תבואי מחר", מה נסגר?
<אסמרה ביינה: שמונה עשרה שנים אימא בוכה בבית, "הילדה שלי".
<אסמרה ביינה: אנחנו שולחים לה כסף, אבל זה לא מספיק.
<אסמרה ביינה: המשפחה פה ולאימא קשה לממן את המשפחה, גם לנו קשה.
<אסמרה ביינה: כולנו נשואים בעלי משפחות, כל אחד בבית שלו.
<אסמרה ביינה: 18 שנים, מסכנה, היא סובלת שם בלי משפחה ובלי אף אחד.
<אסמרה ביינה: שיתייחסו אלינו, יש לה שם ילדים קטנים.
<אסמרה ביינה: מה אנחנו נעשה?
<אסמרה ביינה: אין לנו למי לפנות, אין לנו לאן לבוא ולספר את הבעיות שלנו.
<אסמרה ביינה: היא בוכה שם, אימא בוכה פה.
<אסמרה ביינה: מסכנה אימא שלי, נהיתה חולה בגללה.
<אסמרה ביינה: תודה רבה, קחו את זה לתשומת לבכם.
אברהם נגוסה: אני קודם ציינתי, שלאף אחד מהחיילים לא ניתן אישור להגיע היום לדיון.
איילת נחמיאס ורבין: עצוב, מאד עצוב.
אברהם נגוסה: כן, עצוב מאד.
אברהם נגוסה: קודם דיבר כאן חייל משוחרר.
אברהם נגוסה: האם יש חייל עוד משוחרר שהגיע אלינו, אשר ההורים שלו או מישהו מהמשפחה שלו נשאר באתיופיה?
אברהם נגוסה: בוא, תתקרב.
אברהם נגוסה: ההורים שלך נשארו?
איילת נחמיאס ורבין: כדאי שיבוא אל המיקרופון.
<דנה גורדון שושני: לא, אסור - - -
אברהם נגוסה: חייל גם יכול לדבר, לא?
<דנה גורדון שושני: לא אישרו להם להגיע, הם באו בניגוד לצבא והם יסתבכו, לא כדאי.
איילת נחמיאס ורבין: החיילים המשוחררים או החיילים - - -
<דנה גורדון שושני: לא משנה, הוא נמצא כאן כחייל.
אברהם נגוסה: אני אומר את, זה כי אני יודע שיש חיילים שהגיעו והם בקהל, אבל בגלל הוראות שאין אישור מהצבא אנחנו לא רוצים שתסתבכו עם צה"ל ולכן לא ניתן לכם לדבר.
אברהם נגוסה: לאחר הדיון אתם יכולים לדבר אתנו ולהציג את הדברים בפנינו, אנחנו לא רוצים שתסתבכו.
אברהם נגוסה: הם לא רצו שיבואו, עצוב מאד שכך קרה ואנחנו נטפל בזה בהמשך, אבל היום אני לא רוצה שתסתבכו.
אברהם נגוסה: בבקשה, חייל משוחרר, תסביר לנו מי נשאר שם, כמה זמן לא התראתם ומה מצב המשפחה שלך שנשארה שם?
<מארו טאדסה: שמי מארו טאדסה, אני בארץ שמונה עשרה שנה, אפילו יותר.
<מארו טאדסה: אבא שלי נשאר באתיופיה כבר תשע עשרה שנה.
<מארו טאדסה: מצבו על הפנים, יותר מחמש שנים שוכב במיטה, אחרי שעבר תאונת דרכים קשה.
<מארו טאדסה: כמו שאומרים - - -
איילת נחמיאס ורבין: איפה שירתת בצבא?
<מארו טאדסה: פיקוד מרכז.
אברהם נגוסה: האם כשהיית חייל, פנית למשרד הפנים כדי להביא ולהעלות את אבא שלך?
אברהם נגוסה: האם פנית במסגרת המדיניות והנוהל הקיים?
אברהם נגוסה: קודם נציג משרד הפנים הסביר לנו שיש נוהל שמי שמשרת בצבא - - -
איילת נחמיאס ורבין: מעמד להורי חיילים.
אברהם נגוסה: כן, לכל לחיילים.
אברהם נגוסה: האם אתה פנית בזמן שהיית חייל למשרד הפנים ואם כן, איזו תגובה קיבלת?
<מארו טאדסה: בזמנו, לפני 8 שנים, הוא רצה לעלות ואז הייתה החלטה שכל מי שנמצא עם אימא שלו, לא זכאי להעלות.
<מארו טאדסה: זה משהו שהיו מספרים תמיד.
אברהם נגוסה: אבל אני שואל אותך, בלי קשר למה שאנחנו שואלים פה.
אברהם נגוסה: זה לא משנה, הוא אמר לנו קודם שיש נוהל שחייל שההורים שלו נשארו שם, יש לו זכות - - -
איילת נחמיאס ורבין: בלי קשר לדת של ההורה.
אברהם נגוסה: בלי קשר.
אברהם נגוסה: באם לתת לו אזרחות, זו שאלה לאחר כך.
אברהם נגוסה: בלי קשר לזה, יש זכות להביא אותו.
אברהם נגוסה: האם אני הבנתי אותך נכון?
<תדי פקדה: הם נכנסים באשרה ב'2, אחר כך בהמשך אנחנו מאריכים את זה לתושב ארעי, לאחר מכן מתושב ארעי לתושב קבע ומתושב קבע להתאזרחות.
<תדי פקדה: יש שלבים, יש מרכז חיים ותקינות קשר, יש קריטריונים בהתאם.
<תדי פקדה: אם אני מבין נכון, כל הבעיות שנאמרו עד עכשיו לא קשורות לנוהל הזה ולא נכנסות לקטגוריה של הנוהל - - -
אברהם נגוסה: יש חוק נכנס, כי זה אבא שלו.
אברהם נגוסה: אח שלו, אני מבין - - -
<תדי פקדה: האם כן פנה בזמנו?
<תדי פקדה: לא פנה.
<תדי פקדה: מה שרציתי להגיד - - -
איילת נחמיאס ורבין: אז יום אחרי שהוא השתחרר מהצבא, הוא כבר לא היה חייל בצבא?
<תדי פקדה: צריך לקרוא את הנוהל.
איילת נחמיאס ורבין: כן, אני מבינה - - -
אברהם נגוסה: השאלה היא, האם כשהיית בצה"ל פנית או לא פנית למשרד הפנים?
<מארו טאדסה: בצה"ל, לא פניתי.
אברהם נגוסה: לצה"ל פנית?
<מארו טאדסה: לא פניתי.
אברהם נגוסה: אני שאלתי האם פנית למשרד הפנים.
<מארו טאדסה: למשרד הפנים פניתי, לא היה שום שרות כדי לקבל תשובה מלאה.
אברהם נגוסה: פנית ולא קיבלת תשובה?
<מארו טאדסה: נכון, פניתי ולא קיבלתי.
<תדי פקדה: מילאת את הטופס "הורה לחייל"?
<תדי פקדה: לא מילאת את הטופס הזה.
<תדי פקדה: אתה הגשת בקשה לעלייה אם אני לא טועה, זה מה שמשתמע.
<מארו טאדסה: נכון, בקשה לעלייה, זה מה שמילאתי.
<תדי פקדה: אז, זה לא זה.
אברהם נגוסה: אבל רגע, הוא מילא את הטופס שאתם פרסמתם באמהרית ובעברית.
אברהם נגוסה: אתם לא יכולים להבין שכחייל הוא לא ידע על הנוהל הזה הקיים.
אברהם נגוסה: אתה הבאת לי עכשיו את הנוהל הזה וגם אני לא יודע.
אברהם נגוסה: אתה הבאת אבל אני יודע איזה טופס הוא מילא ולאיזה טופס אתה מתייחס, שזה הטופס שיצא על פי החלטת הממשלה באמהרית ובעברית.
אברהם נגוסה: אבל זו לא השאלה פה.
אברהם נגוסה: אני לא נכנס עכשיו להחלטת הממשלה, נמצאת נציגת משרד ראש הממשלה שתתייחס לזה.
אברהם נגוסה: השאלה שלי היא שכאשר חייל פונה, יכול להיות לא בטופס הנכון כי הוא לא ידע, אתם יכולים להבחין בזה ולהגיד לו: תמלא את הטופס הזה ונטפל במקרה שלך.
אברהם נגוסה: אתם לא יכולים לעשות את זה?
<תדי פקדה: אני אסביר.
<תדי פקדה: קודם כל, אלה שממלאים את הטפסים של בקשות לעלייה או לכניסה מאתיופיה, אנחנו לא יודעים אם מדובר בחייל או לא.
<תדי פקדה: הוא ממלא בטופס בקשה את פרטי בן המשפחה באתיופיה והפרטים של המבקש הישראלי.
<אסמרה ביינה: זה מה שנותנים.
איילת נחמיאס ורבין: אתם קובעים איך נראה הטופס ומה הפרטים שצריכים להיות בו.
<תדי פקדה: נעשה רגע סדר.
<תדי פקדה: אנחנו פועלים במסגרת החלטות ממשלה וגם על פי חוק השבות.
<תדי פקדה: אנחנו מביאים על פי חוק השבות את העולים ועל פי קריטריונים של החלטות ממשלה מכניסים משפחות לישראל, אבל נוהל "הורה לחייל" זה לא קשור, זה בלשכות.
<תדי פקדה: אנחנו לא יודעים מהטפסים מי חייל ומי לא חייל, על הבקשה אנחנו רואים רק את פרטי המבקש.
<תדי פקדה: אם זה במסגרת החלטת ממשלה, אנחנו בודקים על פי קריטריונים ונותנים מענה.
<תדי פקדה: אם זה במסגרת של חוק השבות, אנחנו מנפיקים תעודת עולה לזכאי.
<אסמרה ביינה: אז למה לא קיבלנו עד היום את התשובות?
<תדי פקדה: איזה תשובות?
<אסמרה ביינה: לגבי המשפחות.
<אסמרה ביינה: מילאנו טפסים ונראה לי זורקים אותם לפח.
<מארו טאדסה: אין משם שום תשובה.
<תדי פקדה: שוב אני אסביר.
<תדי פקדה: לגבי שתי החלטות ממשלה אחרונות, אנחנו פועלים ואנחנו עדיין בהתחלה של הפרויקט.
<תדי פקדה: הייתה החלטת ממשלה - - -
<אסמרה ביינה: עשר שנים אתם פועלים?
<אסמרה ביינה: עשר שנים אנחנו מכניסים את הטפסים.
<אסמרה ביינה: שמונה עשרה שנים אני מכניסה את הטפסים.
אברהם נגוסה: אני הבנתי מה שאתה מתכוון, מה שאתה התכוונת להגיד, אבל אני חושב שפקידי המשרדים צריכים לראות שאם חיילים יוצאי רוסיה, אמריקה, אירופה, מקבלים ונהנים מהמדיניות ומהנוהל הזה אז גם לחיילים יוצאי אתיופיה זה מגיע.
<תדי פקדה: אף אחד לא מנע.
אברהם נגוסה: אבל אתם לא אמרתם להם.
<תדי פקדה: אנחנו לא צריכים להגיד את זה.
<תדי פקדה: אנחנו לא יודעים, אני מסביר את זה.
איילת נחמיאס ורבין: אני מבקשת סליחה, רגע, אני מבקשת - - - אני ממש מוכרחה.
<תדי פקדה: הטופס של החלטת הממשלה לא מופנה לחיילים בלבד, יש רק את הפרטים של המבקש הישראלי ופרטי בן המשפחה באתיופיה, לכן אנחנו לא יכולים לזהות אם זה חייל או לא - - -
איילת נחמיאס ורבין: אבל זה מדהים, אתם מוציאים את הטפסים, אתם כותבים את הטפסים האלה.
אברהם נגוסה: בבקשה, רשות הדיבור לחברת הכנסת.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה, אתה תצטרך עכשיו להמתין בסבלנות, כי הבירוקרטיה לפעמים מקפיצה ואני חושבת שזה משהו שצריך לחשוב עליו מחדש.
איילת נחמיאס ורבין: קודם כל תודה רבה לחברי, חבר הכנסת אברהם נגוסה, יו"ר ועדת הקליטה, שאיפשר לי לקיים את הדיון הזה במסגרת יום המשפחה הישראלית שאני מקיימת היום בכנסת.
איילת נחמיאס ורבין: אני מובילה את שדולת המשפחה מזה שנה, שהרי משפחה היא הגרעין שממנו כולנו יוצאים ומתחילים.
איילת נחמיאס ורבין: ממשפחתי הגרעינית של היום, בעלי ושלושת ילדיי, אני מגיעה בכל יום לכנסת ואליהם אני חוזרת.
איילת נחמיאס ורבין: כך שכשאני מסתכלת עליכם, אני רואה את הקרע הנוראי שנוצר אצל משפחות יוצאות אתיופיה ובגלל זה, דווקא ביום הזה, היה לי מאוד חשוב לקיים את הדיון הזה.
איילת נחמיאס ורבין: אתה יודע, אדוני היו"ר, שאני וחבריי בסיעת המחנה הציוני מגויסים לכל הנושא של קהילת יוצאי אתיופיה, כי באמת אנחנו מרגישים מחויבים לצורך באמת לקלוט לתוכנו אבל שגם אנחנו נקבל מכם את כל מה שאתם יודעים כקהילה לתת לחברה הישראלית.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו רואים בפלורליזם של החברה הישראלית כוח ועוצמה וכשאתם מרגישים את עצמכם קרועים מן המשפחות שלכם, בוודאי חיילים ששירתו בצבא ואזרחים משלמי מסים, כשאני רואה את מה שקורה בבירוקרטיה אני מרגישה שאנחנו חייבים להזדעק.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להציג את חברתי סימונה מוראלי, שיושבת כאן, המנהלת את הרשות למאבק בהתמכרויות בעיר אשדוד, אבל הם בעיקר השותפים שלי ליום הזה, בגלל המרכז להורות משמעותית שהם מנהלים בעיר אשדוד, שבעיניי הוא מודל מדהים לעיר קולטת עלייה ובכלל עיר שהגיוון בה הוא מאד מאוד גדול.
איילת נחמיאס ורבין: אני תיכף אתן לסימונה לומר מה הם חווים מהכיוון שלהם, כשהם נדרשים לטפל במשפחות קרועות יוצאות אתיופיה.
איילת נחמיאס ורבין: באמת היה לי חשוב שהם ילוו אותי ביום הזה, בגלל שהם בסופו של דבר רואים את המשפחות, הם רואים את המשפחות יוצאות אתיופיה וכל המשפחות הישראליות שמגיעות אליהם בכל מיני צמתים קשים.
איילת נחמיאס ורבין: הם טיפלו בשנה החולפת בערך ב- 8,000 משפחות, חבר הכנסת נגוסה.
איילת נחמיאס ורבין: זה דבר דרמטי ומשמעותי והיה לי חשוב שהם יהיו פה היום, כי אני רוצה שזה יהיה מודל שישוכפל בערים נוספות בישראל.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר עוד מילה אחת נוספת בעניין.
איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת שאיחרתי כי ביום מיוחד אנחנו רצים בין הוועדות, כי יש כמה ועדות שמנוהלות במקביל והחמצתי את שמך, אז אני רוצה להתייחס אליך בשמך.
<תדי פקדה: תדי פקדה, מרשות האוכלוסין.
איילת נחמיאס ורבין: תדי מרשות האוכלוסין, סליחה.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לומר לך משהו.
איילת נחמיאס ורבין: אני באתי מהוועדה לקידום מעמד האישה, היה לנו דיון גם בוועדת כלכלה הבוקר, מתארח אצלנו תינוק, נכון?
איילת נחמיאס ורבין: תינוק או תינוקת?
<אסמרה ביינה: תינוק.
איילת נחמיאס ורבין: שלך?
איילת נחמיאס ורבין: מתארח אצלנו תינוק מדהים והדיון שעשינו היום בוועדת כלכלה היה מחיר תחליף מזון לתינוקות.
איילת נחמיאס ורבין: אנחנו מנסים לכסות °360 של השאלה מה זה אומר לגדל משפחה בישראל.
איילת נחמיאס ורבין: אחד הדברים שדיברנו עליהם דווקא בוועדה לקידום מעמד האישה הוא הנושא של מיצוי זכויות ואחד הדברים שאני הכי מתקשה לקבל אותו ולעכל אותו פה בכנסת בכל פעם שאני מתמודדת אתו, זה העובדה שבאים משרדי ממשלה ואומרים: אבל אנחנו לא יודעים.
איילת נחמיאס ורבין: "אנחנו לא יודעים אם זה חייל או חיילת".
איילת נחמיאס ורבין: "אנחנו לא יודעים מה הסטטוס המשפחתי של אותו בן אדם".
איילת נחמיאס ורבין: זה התפקיד שלכם לשאול.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לדעת, אם אתם כתבתם את הנוהל הזה של איחוד משפחות של חיילים אז אתם צריכים לשאול האם מדובר בחייל ואני אגיד לך יותר מזה, ביום למחרת הוא השתחרר מהצבא, מפיקוד מרכז, הוא הופך להיות חייל משוחרר, הוא עדיין חייל מבחינתי - - -
<תדי פקדה: אבל זו לא החלטת ממשלה, מה שלא כתוב אני לא יודע.
איילת נחמיאס ורבין: תקשיב שניה, אתה כרגע, זה ממש לא קשור להחלטת הממשלה וזה שאתה כרגע נציג הממשלה פה, סליחה שאני אומרת לך, זה לא רלבנטי לצורך הדיון כי בסופו של דבר אנחנו, כחברי כנסת, צריכים להגדיר לממשלה, כרשות מחוקקת, מה אנחנו מצפים, איזו צורת הנגשה אנחנו מצפים שאזרחים במדינת ישראל, בוודאי חיילים משוחררים אבל לא רק, לאיזה יחס הם יזכו?
איילת נחמיאס ורבין: העמדה שלנו בנושא הפלשמורה, חבר הכנסת נגוסה, כפי שאתה יודע, אנחנו היינו שותפים למאבק שלך ושל חבר הכנסת אמסלם, כי לנו קשה לראות את המראות באדיס אבבה ובגונדר וביתר המקומות שעדיין נותרו שם יהודים וכמובן קהילת הפלשמורה, אבל אני אומרת לך, זה מדובר פה, זה כבר לא שם.
איילת נחמיאס ורבין: זה כבר לא שם, זה פה.
איילת נחמיאס ורבין: מה אנחנו עושים כדי לעזור לקהילה הזאת להתאחד כדי שהמשפחות לא ייקרעו?
איילת נחמיאס ורבין: את הדבר הזה אנחנו צריכים למצוא דרך להסדיר וכמו תמיד אברהם, אנחנו לרשותך בעניין הזה.
איילת נחמיאס ורבין: כשתוכל אני אשמח שסימונה גם תקבל את זכות הדיבור.
אברהם נגוסה: אני רוצה שנציגת משרד ראש הממשלה, כיוון שהיא צריכה לעזוב בשתים עשרה, אני רוצה קודם כל לשמוע ממנה.
אברהם נגוסה: בבקשה, ד"ר הילה.
<הילה טל אביטן: לגבי מה בדיוק להתייחס?
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על משפחות קרועות.
אברהם נגוסה: משפחות בדרגה ראשונה של אזרחי ישראל, שלא מורשות לעלות לישראל.
אברהם נגוסה: יש החלטת ממשלה והחלטת הממשלה אמנם התחילו לבצע אותה אבל בואי נדבר, עד עכשיו עלו שמונים, שמונים ושלש נפש ואנחנו רוצים לדעת מתי סוף סוף אתם תזדרזו להעלות את המשפחות ולאחד אותן?
<הילה טל אביטן: ההחלטה הזו אמורה להתפרס על פני שנה, כשמי שאחראי על היישום ועל ההבאה זה משרד הפנים והסוכנות מסייעת לו.
<הילה טל אביטן: משרד ראש הממשלה לא אחראי על יישום ההחלטה אבל אנחנו כן, כמו שאתה רואה, אנחנו נוכחים פה, אני לא סתם כאן, ההחלטה הזו וההצלחה שלה חשובה לנו ואנחנו נעשה כל מה שאפשר כדי לעזור למשרדים, אם הם צריכים, כדי לעשות את עבודתם אבל הם התחילו בעבודה, אני יודעת שהם אמורים להגיע ולעבוד.
<הילה טל אביטן: כל התיאומים נעשו, הכול עובד לפי הקצב שתוכנן.
<הילה טל אביטן: ממה שאנחנו מתרשמים - - -
איילת נחמיאס ורבין: לפי הקצב?
<הילה טל אביטן: לפי הקצב שתוכנן.
<הילה טל אביטן: היה ברור שצריך לשלוח - - -
איילת נחמיאס ורבין: אני שואלת את עצמי מה זה לפי הקצב.
<הילה טל אביטן: הרעיון הוא, - - -
אברהם נגוסה: לפי החלטת הממשלה, כתוב בהחלטת הממשלה שעד סוף דצמבר יגיעו 300.
אברהם נגוסה: כך כתוב בהחלטה.
אברהם נגוסה: שוב, בהחלטה, אנחנו עכשיו נשאר לנו חודש.
<הילה טל אביטן: אני לא בטוחה שכתוב 300 ואם אתה רוצה אני אוכל לבדוק בהחלטה כי היו גרסאות - - -
<הילה טל אביטן: לא נתווכח על זה.
אברהם נגוסה: כתוב "עד סוף 2016 – 300".
<הילה טל אביטן: אין בעיה, לא נתווכח, זה לא העניין, העניין הוא כך.
<הילה טל אביטן: אנחנו, מבחינתנו מעוניינים שזה יקרה כמה שיותר מהר.
<הילה טל אביטן: אנחנו מבינים שהמשרדים פועלים בקצב מתוכנן.
<הילה טל אביטן: אין עיכובים מבחינתנו כרגע ואנחנו רואים שהם כן אמורים לעמוד בקצב.
<הילה טל אביטן: כדי להבין מעבר לזה אתה צריך לפנות למשרד הפנים, שאחראי על ההבאה של האנשים, אחראי לאשר את הכניסה והסוכנות אמורה להביא אותם.
<הילה טל אביטן: ממה שאנחנו רואים אין בעיות.
אברהם נגוסה: האם משרד הפנים קיבל את התקנים שהוא ביקש וזה צוין בהחלטת הממשלה על מנת ליישם את ההחלטה?
אברהם נגוסה: האם אתם דאגתם שהאוצר יעביר כמו שצריך, האם יש כבר תקנים, האם התחילו באדיס אבבה ובגונדר לעשות את העבודה?
<הילה טל אביטן: אני אגיד לך.
<הילה טל אביטן: אני אישית מעדיפה, יהיה לי יותר נוח אם משרד הפנים יענה בשמו.
<הילה טל אביטן: הם פה והם יכולים לומר.
<הילה טל אביטן: אני כן יכולה להגיד שמצדנו אנחנו בקשר עם כל המשרדים הרלבנטיים ואנחנו מבינים שהכול פועל לפי הקצב הנדרש, אבל רשות האוכלוסין וההגירה היא הגורם המוסמך להגיד אם קיבלו את התקנים, מתי הם מגיעים וכל הדברים הללו.
אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת ד"ר ענת ברקו, תודה שהצטרפת אלינו.
אברהם נגוסה: סימונה מוראלי, בבקשה.
<סימונה מוראלי: שלום לכם, שמי סימונה מוראלי, אני מנכ"לית הרשות העירונית למאבק בהתמכרויות בעיר אשדוד ואחד מהמרכזים המדהימים שיש לנו הוא מרכז הורות משמעותית, אז כך, כאוריינטציה לדיון, אני סגן אלוף במילואים ויש לי את הכבוד להכיר את ברקו, הייתה גם קצינת ח"ן שלי בתותחנים.
<סימונה מוראלי: כבוד יו"ר הוועדה, אברהם נגוסה, תודה שהזמנת ואיילת, תודה שהזמנת אותי לפה להציג את הנושא של משפחה.
<סימונה מוראלי: אני אדבר באוריינטציה של עיר קולטת עלייה, עיר ששליש מתושביה הם עולים.
<סימונה מוראלי: לנו באשדוד יש 9,000 עולים יוצאי הקהילה האתיופית.
<סימונה מוראלי: המודל של אשדוד בראשותו של ד"ר יחיאל לסרי נותן מענה לתושב.
<סימונה מוראלי: התושב הוא במרכז וגם האוכלוסייה המאוד ייחודית שלנו.
<סימונה מוראלי: כאן אני באה להציג מענה עירוני ייחודי שתוכנן ובא לידי יישום בעיר אשדוד.
<סימונה מוראלי: זה מתן מענה לאוכלוסייה בשפה המונגשת, אם זו טיגרית ואם זו אמהרית.
<סימונה מוראלי: נמצא אתי כאן אליהו שלנו, רכז יוצאי הקהילה האתיופית אצלנו ברשות ויש מנעד רחב של מענים שאנחנו נותנים, מגיל ילודה עד לאוכלוסייה הבוגרת מכל ההיבטים אבל אני כאן כדי לדבר על המשפחה.
<סימונה מוראלי: דיברה חברת הכנסת איילת על נושא של מיצוי זכויות, זה חלק מנושא הדיון המאוד חשוב הזה, שיכול לקרוע משפחות ולגרום לסוג של חוסר אוריינטציה כשמדובר בנושא של חוסר ידיעה על מיצוי זכויות.
<סימונה מוראלי: לכן אצלנו במרכז להורות פיתחנו מודל של הנחיה מותאמת תרבות ומעבר לעובדה שהיא מונגשת בשפה המדוברת ויש לנו גם שפות אחרות, רוסית, צרפתית וכו' אבל אנחנו נדבר כאן על השפה האמהרית, מעבר לכך היא מונגשת בהיבט הרב תרבותי ואנחנו מתאימים את המענים גם לתרבות בשיח.
<סימונה מוראלי: פעם אחת לאוכלוסייה עצמה שבאה לקבל והיא דיברה כאן על כ-8,000 הורים שבאו לקבל את המענה וגם לסגלים, הן החינוכיים, הן סגלי הרווחה, הם הסגלים שנותנים את השרות על מנת שיכירו את המהות ואת התרבות הכול כך עשירה והכל כך מגוונת.
ענת ברקו: אתם מלווים אותם ונותנים להם את הזכויות של - - -
<סימונה מוראלי: אנחנו, במסגרת הנחיה, כן.
ענת ברקו: ליווי פיזי?
<סימונה מוראלי: גם פיזי.
<סימונה מוראלי: בכל רגע נתון יש קבוצות הורים והנחיה פרטנית דרך בית הספר.
<סימונה מוראלי: הרובעים הם לפי האוכלוסיות של יוצאי הקהילות העולות ואנחנו מנגישים את השרות הזה, אם זה במתנ"ס הקהילתי ואם זה בבתי הספר, הן היסודי והעל יסודי, בשפות המדוברות, כמובן מכוונות על ידי הסגל החינוכי ועל ידי היועצות.
<סימונה מוראלי: מנגישים את השרות הזה גם לתוך הבתים, אם יש משפחה שמתביישת לבוא ולדבר בפרהסיה בקבוצה.
<סימונה מוראלי: אנחנו גם נותנים כלים כשהנושא הוא לתת כלים שוויוניים, שגם הוותיק וגם העולה יקבלו את אותם הכלים ושיידעו, אם אנחנו מדברים על הטופס אז שידעו איך למלא וכאן המקום להגיד שצריך לחדד את זה.
<סימונה מוראלי: לחדד ולהכניס שדות שהם מתאימים, על מנת שנוכל גם למפות את האוכלוסייה.
<סימונה מוראלי: אם אנחנו נדבר על אוכלוסייה יוצאת צבא אז זה לדעת לגשת אליהם ולאתר אותם בעוד מועד.
<סימונה מוראלי: זה המקום להגיד על העשייה הברוכה.
<סימונה מוראלי: אתם מוזמנים לבוא לראות את המרכז להורות משמעותית שלנו שזה מודל ייחודי ולראות איך זה מונגש בהיבט הרב תרבותי, מֻכוון גם ליוצאי הקהילה האתיופית.
אברהם נגוסה: תודה ואני ברך על הפעילות.
<סימונה מוראלי: תודה רבה.
אברהם נגוסה: נושא הדיון שלנו הוא ענין הקרע במשפחות, שיש כאלה שהמשפחות שלהם נשארו באתיופיה.
אברהם נגוסה: זו הטרגדיה הקיימת בקהילה.
אברהם נגוסה: האם אתם כרשות המקומית, דואגים לתושבים האלה?
אברהם נגוסה: האם אתם פניתם, האם ראש העיר פנה ואמר: יש פה תושבים שגרים בעיר שלי שההורים שלהם באתיופיה, אחים שלהם באתיופיה, בואו תביאו אותם, משפחות קרועות, האם אתם עשיתם משהו בעניין הזה?
<סימונה מוראלי: אני רוצה להבהיר - - -
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה לעזור, אני רוצה רגע לעזור.
אברהם נגוסה: אני רוצה למקד לנושא הדיון.
איילת נחמיאס ורבין: מה שחשוב לי יותר מהכול זה עד כמה אפשר באמצעות
איילת נחמיאס ורבין: כם לתווך ולהנגיש במצבים כאלה שאנחנו דנים בהם, עד כמה אתם יכולים לסייע, כי בסופו של דבר הם רשות מקומית והם תאגיד עירוני, לא הרשות המקומית בעצמה אז אני מוצאת בכם מקום שיודע אולי לתווך את הדברים האלה.
<סימונה מוראלי: אני לא יכולה לענות קונקרטית אבל אני כן יכולה, כפי שאמרה חברת הכנסת איילת, לתווך את השאלה הזאת לד"ר יחיאל לסרי, לראש העיר ולראות איך אנחנו כן הולכים לכיוון מערכת שלמה, שהיא מערכת קולטת עליה על כל הגוונים שלה בתחומים השונים.
<סימונה מוראלי: אני יכולה לומר שבמערך ההורות שעליו אני כרגע אמונה, של הנחית הורים, אנחנו ניתן את הדעת ונשאל בקבוצה את השאלה האם יש מצב שאתם נמצאים כאן וההורים נמצאים שם, על מנת לטפל ברמה הפרטנית.
<סימונה מוראלי: זה לא יישאר בגדר עלום.
אברהם נגוסה: בקאלו דמטה, אתה דיברת כבר.
אברהם נגוסה: מיהאלם, תסביר לנו מי המשפחה שנשארה באתיופיה.
<מיהאלם דאמטה: קודם כל, תודה רבה על הזכות להגיע לכנסת, ממש תודה רבה לד"ר אברהם נגוסה.
<מיהאלם דאמטה: אני רוצה להגיד שממש קשה לי אבל אני גם שמח שהגעתי למקום הזה.
<מיהאלם דאמטה: לפני כן היה לי קשה ועכשיו אני הגעתי לכנסת ואני ממש שמח.
<מיהאלם דאמטה: יש לי ילדים באתיופיה בני 11 ו- 9.
<מיהאלם דאמטה: אחרי שעליתי, רציתי להעלות את הילדים שלי, אבל לא נותנים לי להעלות אותם כי הם מתחת לגיל 18.
אברהם נגוסה: לא נתנו לך להעלות את הילדים?
<מיהאלם דאמטה: רק בגיל 18.
אברהם נגוסה: בגיל 18 או אחרי 18?
<מיהאלם דאמטה: לפני 18, אתה לא יכול להעלות אותם בגלל שאין להם אימא.
<מיהאלם דאמטה: אימא שלהם ברחה מהכפר, אני חושב שהיא קיבלה דכאון.
<מיהאלם דאמטה: כשהם היו בגיל ארבע ושש היא ברחה ואני גידלתי אותם, עד שעליתי מהכפר לגונדר.
<מיהאלם דאמטה: כעליתי לארץ אמרו לי אתה לא יכול לקחת את הילדים שלך עד שהם יהיו בני 18.
<מיהאלם דאמטה: אני עליתי כשהם היו בגיל 9 ו- 11 והשארתי אותם עם אבא ואימא שלי.
<מיהאלם דאמטה: כל המשפחה שלי עלתה, כולם עלו, נשארו שני הילדים בלי אימא ובלי אבא.
<מיהאלם דאמטה: עכשיו הם כבר בני 18 נמצאים בגונדר, ממתינים.
<מיהאלם דאמטה: כשהגיעו לגיל 18, אני הלכתי למשרד הפנים.
<מיהאלם דאמטה: מאז שהגעתי לארץ, כל יום אני ממלא טופס, והם אומרים לי: כשיגיעו לגיל 18.
<מיהאלם דאמטה: ובסוף כשהגיע גיל 18, אמרו לי: אלה לא ילדים שלך.
<מיהאלם דאמטה: מה אני אעשה?
<מיהאלם דאמטה: לאן אני אלך?
<מיהאלם דאמטה: למה לא אמרתם לי לפני כן?
<מיהאלם דאמטה: בסוף אמרו לי: תלך לעורך דין, שיגיד לך מה יכול להיות.
<מיהאלם דאמטה: אני הלכתי לעורך דין, משרד הפנים ועורך הדין מדברים, אתה תעשה בדיקת דם ב"תל השומר".
<מיהאלם דאמטה: עשיתי ב"תל השומר" בדיקה.
אברהם נגוסה: בדיקת דם DNA עשית?
<מיהאלם דאמטה: כן, עשיתי, קיבלתי שהם כן ילדים שלי.
אברהם נגוסה: יש לך אישור שהם ילדים שלך.
<מיהאלם דאמטה: כן, אז אני קיבלתי את זה והלכתי עוד פעם למשרד הפנים, אמרתי להם: אתם אמרתם שהם לא ילדים שלך, עכשיו קיבלתי שהם ילדים שלי, מה אתם רוצים?
<מיהאלם דאמטה: "לא, עכשיו אין החלטה, אתה לא יכול להעלות את הילדים שלך.
<מיהאלם דאמטה: תמתין".
<מיהאלם דאמטה: עד היום אני ממתין - - -
איילת נחמיאס ורבין: באיזו שנה זה היה, אדוני?
<מיהאלם דאמטה: כבר שנה.
איילת נחמיאס ורבין: בני כמה הילדים עכשיו?
<מיהאלם דאמטה: 24, ו-22.
אברהם נגוסה: הצגת בסדר גמור אבל בקצור כדי שיהיה ברור.
אברהם נגוסה: אתה רצית להביא את הילדים שלך כשעלית ואמרו לך: אתה לא יכול לקחת את הילדים שלך וביחד לעלות לישראל, מכיוון שהילדים צריכים להיות עם אימא ולא אתך.
אברהם נגוסה: האימא לא הייתה, אתה גידלת אותם.
<מיהאלם דאמטה: האימא לא הייתה, אני גידלתי אותם, לבד, אני רציתי להעלות אותם - - - -
אברהם נגוסה: אני רוצה שנקצר כי יש- - -
<מיהאלם דאמטה: שלש שנים הם בגונדר.
אברהם נגוסה: בסדר, הבנתי.
אברהם נגוסה: אתה גידלת את הילדים, אתה רצית להעלות אותם יחד אתך, משרד הפנים אמרו לך: אתה לא יכול להעלות אותם אלא אחרי גיל שמונה עשרה.
<מיהאלם דאמטה: נכון.
אברהם נגוסה: ואז השארת אותם עם ההורים שלך ועלית לישראל.
אברהם נגוסה: ההורים שלך עלו והילדים נשארו שם.
אברהם נגוסה: עדיין.
אברהם נגוסה: הלכת אחרי שהם היו בגיל שמונה עשרה, הלכת, חזרת למשרד הפנים: הנה, עכשיו הם מעל גיל שמונה עשרה, אני רוצה שהם יעלו.
אברהם נגוסה: אמרו: אנחנו לא יודעים אם הם הילדים שלך, תוכיח לנו שהם ילדים שלך ואז שלחו אותך לעורך דין.
אברהם נגוסה: הלכת לעורך דין, העורך דין שלח אותך לעשות בדיקת דם.
אברהם נגוסה: עשית בדיקת דם והתברר שהם ילדים שלך, יש אסמכתא לזה על ידי בית משפט.
אברהם נגוסה: חזרת למשרד הפנים ועכשיו משרד הפנים אמרו לך: אנחנו לא נביא כי אין החלטה.
אברהם נגוסה: האם זה מה שאתה אומר?
<מיהאלם דאמטה: כן.
אברהם נגוסה: אתה ממתין לילדים שלך והם נמצאים איפה?
<מיהאלם דאמטה: בגונדר.
אברהם נגוסה: הם בגיל מעל עשרים.
אברהם נגוסה: לפי מה שאתה אומר.
<מיהאלם דאמטה: 24,22.
איילת נחמיאס ורבין: סיפור מאד קשה.
אברהם נגוסה: אני רוצה שמשרד הפנים יענה ביחד.
אברהם נגוסה: אתם רושמים?
אברהם נגוסה: אני רוצה שנשמע עוד מקרים ואז תענו לנו ביחד.
איילת נחמיאס ורבין: אני מתנצלת, אני הולכת וחוזרת כדי לקבל - - -
אברהם נגוסה: אם כך בואו נשמע.
אברהם נגוסה: משרד הפנים, רגע, ענת, את רוצה להגיב?
ענת ברקו: כן, אני אגיד כמה מלים.
ענת ברקו: כידוע לך, לא חברת הוועדה אבל אני משתדלת לבוא לכל הדיונים, שעוסקים בנושאים כל כך חשובים לקהילה וכמובן לעם ישראל.
ענת ברקו: אותי מטריד מאד עניין החיילים הבודדים, חיילים שהמשפחה שלהם קרועה.
ענת ברקו: חיילים בודדים תמיד יכולים לבוא לבקר את המשפחה שלהם ולא יעלה על הדעת שחייל יכול לשרת ביחידה קרבית אבל ההורים שלו לא יכולים להיות אתו, או אחים שלו לא יכולים להיות אתו.
ענת ברקו: זה נראה לי משהו שהוא אבסורד, שחייבים לטפל בו.
ענת ברקו: חלק מהעניין שחיילים בודדים מותר להם לנסוע לבקר את המשפחה שלהם בחו"ל, דבר שהוא מאד מקובל ועושים אותו, אולי עם הכרטיסים האלה יביאו את המשפחה שלהם נחסוך קצת כסף למדינה.
ענת ברקו: באותה הזדמנות אני בטוחה שהם ישמחו לדלג על הנסיעה הזאת ולהביא - - -
אברהם נגוסה: אני לא בטוח שהזכות הזו ניתנת ליוצאי אתיופיה, מה שאת אומרת, ללכת לבקר את הקרובים.
ענת ברקו: לכולם אבל אני רוצה שהם יביאו אתם את המשפחה שלהם.
אברהם נגוסה: זה מה שצריך.
ענת ברקו: זה משהו מאד מאוד חשוב בעיקר כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה שהיא כל כך בולטת, גם בשרות בצה"ל ביחידות קרביות ובתרומה למדינה.
ענת ברקו: כל הדברים האלה ביחד, חבר הכנסת ד"ר נגוסה, זו הזדמנות טובה להודות לך על כל מה שאתה עושה למען הקהילה.
ענת ברקו: אני רואה אותך לא נח לרגע ומחפש פתרונות יצירתיים לכל דבר שניתן.
ענת ברקו: גם הקצב של היישום, גם הקטע של הניראות במרחב הציבורי ואז הדברים האלה הרבה יותר ברורים.
ענת ברקו: מה שאני יכולה לעזור תגיד לי ואנחנו נעשה, שלא לדבר על זה שהיום, בזכות זה שבאתי לכאן פגשתי חברות מהצבא, ליזה מהצבא וסימונה, אתם בידיים טובות אז אם יש משהו שאני יכולה לעזור תגיד לי ואני לרשותכם.
ענת ברקו: אני רצה לוועדה אחרת, תודה רבה לכם.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עד שחברת הכנסת תחזור, נשמע את אסתר היילו, חיית משוחררת.
אברהם נגוסה: בואי לכאן, תנו לה, בואי לפה.
אברהם נגוסה: מי שדיבר יכול לתת לה.
<אסתר האיילה: שלום.
<אסתר האיילה: שמי אסתר האיילה, אני בת עשרים ושלש.
<אסתר האיילה: השתחררתי לפני שנה מפיקוד העורף.
<אסתר האיילה: אני גרה בירושלים.
<אסתר האיילה: הממתינים הם הסבים שלי שהם מאד קשישים.