GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דניאל הרשקוביץ: עכשיו יש לנו עניין של בריחה, איך אני מזמין כוחות, איזה כוחות אני מזמין, האם צריך מד"א למקרה שיהיו נפגעים, האם צריך מז"פ כי יש סכין בזירה, איזה סגירות אני עושה, איך אתה מתאר חשוד, איך אתה מתאר רכב, לאן הוא ברח, דרכי בריחה, צירים, איך אתה מתקדם עם האירוע.
דניאל הרשקוביץ: עכשיו יש לנו אירוע בריחה, איך אני מתקדם עם האירוע.
דניאל הרשקוביץ: ננסה לתאר את זה עכשיו שוב והפעם ההחלטה שלי תהיה שונה.
<אייל גרמאי: בשטח השוטר צריך לקבל החלטה אם לירות או לא לירות, זו דילמה מאוד מאוד משמעותית כי מדובר עכשיו פה בחיי אדם.
<אייל גרמאי: האירוע הוא אירוע של שוד מזוין מבחינת ההגדרה.
דניאל הרשקוביץ: האירוע מתחיל אותו דבר.
דניאל הרשקוביץ: מבחינת השוטר האירוע מתחיל אותו דבר בדיוק כשהפעם קבלת ההחלטות תהיה שונה וזה מה שנראה.
דניאל הרשקוביץ: (מקרינים סימולציה).
דניאל הרשקוביץ: טוב, במקרה הזה ספציפית, שוב, קבלת החלטות שלי, אין לי יותר זמן להתמהמה, סכנת החיים מה שנקרא היא מיידית, ברור לי שאם אני לא בשלב הזה מבצע את הירי הבחורה תיפגע.
דניאל הרשקוביץ: דרך אגב האופציה השלישית של האירוע זה שהשוטר לא מגיב מספיק מהר והיא נדקרת.
דניאל הרשקוביץ: הפעם אני החלטתי שאין לי ברירה אלא להגיב בירי, ביצעתי ירי, כדור אחד, הוא נפל, מזהה אדם נוסף בתוך הרכב, הוא חלק מהעבירה, צועק לו לצאת מהרכב, מה הוא עושה במקום זה?
דניאל הרשקוביץ: יורה.
דניאל הרשקוביץ: לא הייתה לי ברירה, פה כבר סכנת חיים, אין שאלה, ביצעתי ירי, נטרלתי אותו ונגמר האירוע.
דניאל הרשקוביץ: עכשיו מתחיל שלב התחקורים.
דניאל הרשקוביץ: שלב התחקורים מדבר קודם כל על הפגיעות שלי, נראה את אחת הפגיעות.
דניאל הרשקוביץ: רואים בכדור נקודה ירוקה?
דניאל הרשקוביץ: מה שמכונה ירי למרכז מסה, מבחינתנו השוטר הצליח.
דניאל הרשקוביץ: כדור שני הגיע לראש של הנהג, מבחינתנו האירוע נגמר.
דניאל הרשקוביץ: אם אני רוצה לעלות טיפה ברמה ולראות גם איך תפקדתי ולא רק מה התוצאות, אז אני עכשיו מחזיר את הבן אדם טיפה לאחור בסרטון, יש לו חזרה לאוטו, ועכשיו אני מפעיל על המסך את המצלמה שלפני דקה צילמה אותי איך עמדתי.
דניאל הרשקוביץ: רואים אותי?
דניאל הרשקוביץ: יופי, עכשיו אני אומר לשוטר, 'תלך על - - -', ולפי זה אני יכול ללמוד מהטעויות שלי מבחינה מבצעית (הקרנת סימולציה).
דניאל הרשקוביץ: זו בדיקה של העשייה המשטרתית, האם הייתה לי סמכות ירי, לא הייתה לי סמכות ירי, אולי הייתה סמכות ירי אבל רק לרגל, על מנת לנטרל, לא על מנת להרוג.
דניאל הרשקוביץ: בשביל זה יבוא קצין משטרה שיבוא ויגיד, אני לא מדבר על זה כי אני אזרח, אני יכול לדבר על הירי, איך עמדת, איך שלפת, איך דרכת, איך כיוונת, על כל זה אני מדבר, על מבצעיות ולחימה, אני לא מדבר על סמכויות, יבוא קצין משטרה, יגיד לו 'פגעת מאוד יפה, אבל אם עכשיו זה יגיע למח"ש אתה תהיה בבעיה, כי על שודד אין לנו סמכות ירי', לצורך העניין.
דניאל הרשקוביץ: בשביל זה פה - - -
<אייל גרמאי: אלא אם כן מסכן חיים.
<אייל גרמאי: אין דרך אחרת, סכנת חיים ממשית, מיידית.
דניאל הרשקוביץ: בסדר, בשביל זה הבידוק קיים.
<בועז צדוק: יש הגדרת תפקידים ברורה לאיש הסגל שנמצא פה.
<בועז צדוק: זה לא קצין שנמצא פה בתפקיד, זה אותו קצין שמלווה אותו גם בשטח.
<בועז צדוק: אז הוא לומד להכיר את השוטר שלו, את היכולות שלו.
<בועז צדוק: אם אנחנו ניקח את זה לקורס אז למעשה מפקדי הקורסים מלמדים אותם את כל הנושא של סמכויות, כל הפרק העיוני, פה הם באים לבדוק אותם הלכה למעשה, איך זה בא לידי ביטוי פה, ולא בכיתה.
<בועז צדוק: יש לנו הרבה מצבים שחניכים הם תותחים בכיתה של העיוני, אבל פה במצבי לחץ הם מגיבים בצורה אחרת.
<בועז צדוק: פה הוא נמדד וחשוב שזה יהיה אותו קצין שמלווה אותו מהתחלה ועד הסוף, שהוא יכיר את היכולות שלו.
דניאל הרשקוביץ: חברים, זוג שרוצה להתנסות.
דניאל הרשקוביץ: לא חייבים כמובן.
<אייל גרמאי: חוויה של פעם בחיים.
דניאל הרשקוביץ: זיהוי.
דניאל הרשקוביץ: אחד הדברים שאני דורש משוטרים בתרחיש כזה, אתה רואה מישהי בכניסה שיצאה מבפנים, תשאל אותה שאלות, איפה הם, מה הם לובשים למשל.
דניאל הרשקוביץ: אירוע שרונה האחרון שהיה לנו, אם היה בא מישהו ואומר לו 'המחבלים נראים כמו אנשי עסקים' הוא ידע מה הוא מחפש.
דניאל הרשקוביץ: גם פה, יצאה מישהי מבפנים, אל תתעלם ממנה, 'מה הם לובשים?
דניאל הרשקוביץ: איפה הם?
דניאל הרשקוביץ: כמה הם?', 'יש לכם שכפ"ץ שחור והם בקומה 2 ליד המטבחון', אתה יודע מה אתה מחפש.
דניאל הרשקוביץ: אנחנו כל הזמן מגרים את השוטר מאיפה הוא משיג מידע, מה הוא מחפש, איזה מקורות הוא מקבל ממני.
אברהם נגוסה: סוג של נשק.
אברהם נגוסה: מחבל, לא ציפיתי שיהיה לו נשק כזה.
דניאל הרשקוביץ: נכון, בשביל זה אתה צריך לראות ואתה מקבל מידע.
דניאל הרשקוביץ: חברים, תודה.
<אייל גרמאי: איקו לא יכול היה להגיע לכאן לסיכום, אז קודם כל את הסיור אנחנו סיימנו.
אברהם נגוסה: את הסיכום נעשה למעלה.
אברהם נגוסה: (בישיבת הסיכום)
אברהם נגוסה: סיכום.
<שי יאסו: מבחינת המשטרה אנחנו נסכם במשפט ואז חבר הכנסת יסכם.
<שי יאסו: בגדול, מה שהצגנו בפניכם היום זה היה בתמצית את העשייה המשטרתית וכל המכלול, בעיקר במכללה.
<שי יאסו: אדוני ראה והחברים ראו את העשייה הטובה שמתרחשת.
<שי יאסו: זה לא מספיק, צריך עוד, אבל זה תהליך שהוא נכון ובריא ומתבקש.
<שי יאסו: אני חושב שהמשטרה עברה כברת דרך בהרבה הרבה נושאים ואנחנו רואים את זה גם בשטח.
<שי יאסו: אנחנו נשמח שתבואו גם בהמשך, עם חברי הכנסת הנוספים, אנחנו נשמח לארח אתכם בכל זמן.
<שי יאסו: תודה רבה שבאתם.
אברהם נגוסה: אנחנו מאוד התרשמנו מהעבודה הטובה שהמשטרה עושה בהכשרת השוטרים.
אברהם נגוסה: מבחינת התוכן שהוצג לנו פה אני חושב שזה תוכן שכולל בעיקר את העניין של רב תרבותיות וזה מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: גם נאמר לנו, מבחינת העמקת הידע, מבחינת מעצרים או עניין החוקים הבסיסיים, ואנחנו אומרים שבאמת לחזק את הכיוון הזה גם, לא פחות מהתחום התרבותי.
אברהם נגוסה: אני חושב שזה גם העניין החוקי והסמכויות, שהם צריכים לדעת ולהפעיל.
אברהם נגוסה: ועניין השוויון, ההסתכלות השוויונית על כל אזרח באשר הוא, אם זה עולה חדש, אם זה מיעוטים, כולם, צריכים להסתכל על השוויון, ראינו את זה בתוכן ההכשרה ממש.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמח מאוד לקבל את הנתונים, מבחינת מספר העולים שמשתלבים, כי פה זו ההתחלה.
אברהם נגוסה: השינוי מתחיל מבית הספר, מההדרכה שאנחנו נותנים, מהשוטרים שאנחנו מכשירים, גם מבחינת הבנה של השונה, קבלת השונה וגם מבחינת המספר, הכמות שאנחנו משלבים לתוך המערכת.
אברהם נגוסה: אנחנו לא מבקשים הנחות, רק לתת הזדמנות, לתת לו הזדמנות להיכנס ואז הוא יתמודד, בזכות ולא בחסד.
אברהם נגוסה: לכן תמשיכו.
אברהם נגוסה: חברי הכנסת לא הצליחו להגיע היום, הם יקראו בפרוטוקולים, אנחנו נעביר את הפרוטוקולים וכולם יקראו את זה ותמשיכו בעבודה הטובה והנכונה שאתם עושים.
אברהם נגוסה: תודה על הסיור בהנהגתו של אייל גרמאי, היה סיור מאוד מוצלח וכמובן גם לשי ולכל השוטרים.
אברהם נגוסה: את שי אנחנו מכירים, הוא כבוד לא רק לקהילה, למשטרת ישראל.
אברהם נגוסה: לכן צריך שירבו ויהיו הרבה.
<אייל גרמאי: תודה רבה לכם.
אברהם נגוסה: ויש לנו חבר כנסת לשעבר.
משה אבוטבול: חבר הכנסת לשעבר דב ליפמן.
משה אבוטבול: נמצא פה גם דובר העירייה, מתי רוזנצוייג, שמסקר את הביקורים.
משה אבוטבול: אני מכבד את אדוני היושב ראש לפתוח ואנחנו כאן איתך.
אברהם נגוסה: תודה, אדוני ראש העיר בית שמש.
אברהם נגוסה: אני וחבריי מאוד שמחים להיות פה, בית שמש זה מודל לקליטת עולים ולשילוב העולים ואנחנו באים פה לשמוע וללמוד את העשייה, מה שאתם עושים פה בקליטת העלייה.
אברהם נגוסה: איתי נמצאים מטעם הוועדה דנה גורדון שושני, מנהלת הוועדה, כמובן הדובר יגאל אמיתי והעוזרים ישמבל ואורי.
אברהם נגוסה: אנחנו היום היינו גם במכללה הלאומית להכשרת שוטרים.
אברהם נגוסה: התרשמנו מעבודה טובה שם וזה גם תחום הקליטה והשילוב של העולים לתוך המשטרה, וחשוב לנו גם הטיפול המשטרתי כלפי עולים וגם אזרחי ישראל, לכן היה חשוב מאוד להתרשם מהתוכן וגם מהכמות.
אברהם נגוסה: יש פה את נציגי המשרדים, כמו ששמעת כשהציגו את עצמם עכשיו, גם משרד החינוך, גם משרד העלייה והקליטה ואנחנו רוצים פה להתרשם, לשמוע ולדון בנושא קליטת העלייה.
אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד לך, אדוני ראש העיר, לפני שבועיים שמענו סקירה של הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית וגם של משרד העלייה והקליטה בכנסת, בעיקר מהסוכנות שעובדים בשטח ביחד, בשיתוף פעולה של שלושה גורמים, משרד העלייה והקליטה, ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית יחד עם ארגונים אחרים בעניין של עידוד העלייה למדינת ישראל.
אברהם נגוסה: אחד הדברים ששמענו שהשנה הצפי של מספר העולים ירד.
אברהם נגוסה: הסיבה לירידה שצוינה שם, בעיקר יש שני תחומים, התחום התעסוקתי ותחום הדיור.
אברהם נגוסה: בתחום התעסוקה, קשה לעולים להשתלב בתעסוקה, בעבודה.
אברהם נגוסה: אלה שהגיעו לפה, כשהם משדרים לעולים הפוטנציאליים שנמצאים בארץ המוצא שלכם, 'שתדעו לכם, יש לנו בעיה להשתלב בעבודה', אז אנשים, בעיקר מאירופה, מצרפת, במקום לבוא לישראל הם מהגרים לצפון אמריקה, לקנדה ולזה.
אברהם נגוסה: וגם תחום הדיור.
אברהם נגוסה: אז אנחנו עושים דיון ברשויות המקומיות, איך אנחנו משנים את המציאות, איך אנחנו יכולים, גם אלה שהגיעו לפה, איך הם משתלבים במערכת החינוך, בתעסוקה, בדיור ואיך אנחנו יכולים להיות מסר לאלה שרוצים לעלות, ש'פה יהיה לכם טוב, תעלו לפה למדינת ישראל'.
אברהם נגוסה: לכן כל המשרדים באים לפה ואנחנו דנים.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמח מאוד, לפני שאני נותן למשרדים להציג, אני מבין שיש מצגת, שניכנס ישר למצגת ולאחר מכן ניתן גם לנציגים להביע את דעתם.
משה אבוטבול: אני מבקש רשות מהיושב ראש, היות שיש פה בעיה נקודתית, שאנחנו ניתן לאמא היקרה הזאת שתספר את הבעיה, המנכ"ל שלנו, עורך דין מתי חותה, יגיד את התשובה ולאחר מכן בעזרת ה' אנחנו נוכל להתחיל את הדיון, כי באמת היא לא צריכה להישאר בכל הנושאים שלא קשורים.
אברהם נגוסה: אז אני אחדד את השאלה.
אברהם נגוסה: כשקבענו לבוא לפה פנה אלינו חבר הכנסת לשעבר, דב ליפמן, יש פה בעיה נקודתית שאנחנו צריכים להתייחס אליה וזה מציאת פתרון דחוף לאי פתיחת אולפנים לעברית בבית שמש לילדים.
אברהם נגוסה: אני מבין שאת נציגה ואנחנו נשמע מהנציגה ואחר כך נתייחס לנושא.
<חדוה לפל: תודה.
<חדוה לפל: תודה שאנחנו יכולים לדבר לפניכם מה הבעיה.
<חדוה לפל: עלינו לארץ ובחרנו בבית שמש, כפי שאתה אומר, שזה יישוב שיש כל מיני דברים לעולים חדשים, מכל היישובים בארץ.
<חדוה לפל: אנחנו מכירים שזו עיר שנתנה לנו את האולפן וזה לא כל - - -
משה אבוטבול: לא בכל הערים עושים את זה.
<חדוה לפל: כן, אנחנו מכירים את זה.
<חדוה לפל: אבל זו בעיה גדולה כי הילדים שלנו יושבים כל יום בכיתה והם ממש לא לומדים כלום.
<חדוה לפל: יש עוד אמא בחוץ שהיא אמרה שהבן שלה הביא ספר באנגלית כל יום לקרוא בעצמו, כי הוא לא יודע כלום.
<חדוה לפל: כל שבת אני אומרת, 'מה למדת בפרשת השבוע?
<חדוה לפל: ' 'אני לא יודע', 'מה בחשבון?' 'אני לא יודע'.
<חדוה לפל: הבת שלי ויש לי גם בן, זו בעיה גדולה וזה כבר דצמבר.
<חדוה לפל: בהתחלה - - - אחרי החגים, זה היה ראש השנה, סוכות, ועכשיו זה חנוכה.
<חדוה לפל: זה כל כך מאוחר, כל יום שאין להם אולפן זה ממש רע להם, הם לא רוצים ללכת לבית ספר.
אברהם נגוסה: למה לא הולכים לבית ספר?
<חדוה לפל: לא, הם הולכים, הם לא רוצים ללכת.
משה אבוטבול: הם לא מבינים את השפה.
אברהם נגוסה: בדרך כלל ילדים משתלבים בבית הספר ובבית הספר הם מקבלים את האולפן, נכון?
<קריאה: שעות אולפן, מקבלים בבית ספר.
<קריאה: למה זה יוצא דופן?
<קריאה: למה אין בבית הספר שעות אולפן?
<שושי רבינוביץ: אני רוצה להסביר?
אברהם נגוסה: רגע, סיימת?
אברהם נגוסה: אם סיימת, אנחנו נשאל את משרד החינוך.
משה אבוטבול: הם מקבלים.
<שושי רבינוביץ: חבר הכנסת, יש לנו פה בבית שמש 278 שעות לעולים במוסדות החינוך של החינוך הממלכתי דתי, אני לא מדברת על מה שיש במגזר החרדי, בממלכתי אין כל כך.
<שושי רבינוביץ: לגבי האולפן בבית השמש, האולפן בבית שמש פועל שנים רבות בדגם ייחודי שבאים ללמוד ממנו ממקומות אחרים, ממודיעין וממקומות אחרים, באים לראות איך זה עובד.
<שושי רבינוביץ: הדגם הוא מצוין, הוא בניהולה של רחל.
<שושי רבינוביץ: אני רוצה שהיא תספר מה קרה השנה.
<שושי רבינוביץ: הדגם שיש פה, יש לנו איגום משאבים מצוין, יש לנו ארבע קבוצות, בנים, בנות, צעירים ובוגרים, מבתי הספר היסודיים, שמקבלים כל קבוצה ארבעה ימי לימוד בשבוע, 16 שעות כל קבוצה.
<שושי רבינוביץ: המורים מיומנים, מצוינים, התמחו והתמקצעו והדגם עובד מצוין.
<שושי רבינוביץ: כל מנהלי בתי הספר כפופים למערכת האולפן, דהיינו השיעורים החשובים, שגם עולים יכולים ללמוד, מתקיימים בבית הספר כשהילדים העולים נמצאים בבית הספר.
<שושי רבינוביץ: כשהם לא נמצאים בבית הספר והם באולפן יש שיעורי עברית אחרים ברמה גבוהה.
<שושי רבינוביץ: השנה יש מקרה מיוחד ועל זה אני רוצה - - -
משה אבוטבול: לפני, ברשותך - - -
אברהם נגוסה: האם את מכירה את הנושא?
משה אבוטבול: כן, היא מתעסקת עם זה.
משה אבוטבול: ברשותך, לפני.
משה אבוטבול: סליחה, אדוני, אני ארצה מאוד לשמוע את רחל, אבל לפני זה אני רק אסביר את הבעיה הטכנית, היא תיכנס אחרי זה לנושא המהותי.
משה אבוטבול: הבעיה הטכנית שלנו, כדאי שיבינו כולם, בבית שמש יש מחסור, נמצא פה מנהל אגף החינוך, חסר לנו כ-500 כיתות לימוד בבית שמש, של בתי ספר.
משה אבוטבול: העיר גדלה, אני לא צריך לספר לכם את זה, שאנחנו בונים עכשיו כ-30,000 יחידות דיור, המצב מאוד קשה.
משה אבוטבול: התפנה בית ספר מסוים, זה נקרא בית ספר אתרוג, קיבלתי החלטה, אני והצוות הניהולי שלנו, שבית הספר הזה לא יהיה שומם, אלא להכניס לשם בית ספר ממלכתי דתי בשם מוריה.
משה אבוטבול: בית ספר מוריה נכנס לשם ואז, בגלל שהוא קצת גדול, אם היו שם כיתות אולפן כיתות האולפן נבלעו בגידול של בית הספר.
משה אבוטבול: מעבר לזה, במשך שלושה חודשים, אולי יותר, אנחנו מנסים לשכנע בתי ספר מקומיים אצלנו שיארחו את האולפן, 'אתה שתי כיתות', 'אתה שתי כיתות', לצערנו נתקלנו בסירוב בגלל שאין להם מקום טכני.
משה אבוטבול: כעת העירייה השיגה שני קרוונים גדולים, הם נמצאים כבר בבית שמש, מי שרוצה אני יכול גם לקחת אותו לראות אותם.
משה אבוטבול: הקרוונים נמצאים, המנכ"ל הוציא דרישת עבודה לסדר תשתיות ובסופו של יום, מה שאנחנו יודעים, בעזרת השם, בתוך פרק זמן של עשרה ימים יורכבו התשתיות של החשמל, של ה - - - וירושתו שני הקרוונים האלה, בתוך בית ספר 'אהבת ישראל' בנים יהיו שתי כיתות, 'אהבת ישראל' בנות יהיו שתי כיתות.
משה אבוטבול: הקרוונים נמצאים בעיר, עבודות התשתיות מפוקחות על ידי המנכ"ל וכמובן הממונה על הקליטה שעושה עבודה מצוינת, גב' סטלה ולטר, שהיא יום יום עוקבת אחרי הנושא הזה.
משה אבוטבול: זה מה שאני יכול להגיד בצד הטכני.
משה אבוטבול: לקח זמן משתי סיבות.
משה אבוטבול: בבתי הספר אין מקום, מצד שני, להשיג שני קרוונים, זה לא פשוט, זו עלות כספית, הרשות לא מקבלת על זה שום החזר, לא ממשרד הקליטה, לא מוועדת הקליטה, לא משום מקום אחר.
משה אבוטבול: המודל שלנו לא קיים בשום מקום בארץ, אנחנו היחידים שעשינו אולפן לשם אולפן.
<מתתיהו חותה: מהשעות של משרד החינוך.
משה אבוטבול: מהשעות שזה ממש אולפן ולכן - - - מהשעות עשינו אולפן.
משה אבוטבול: אלה הם פני הדברים, מרגע זה רחל ואת יכולות לספר - - -
<שושי רבינוביץ: אני רוצה להגיד משהו.
<שושי רבינוביץ: אולפן לילדי עולים ניתן בבית ספר יסודי שנה אחת בלבד.
<שושי רבינוביץ: כל יום שנגזל מהמערכת הניתנת הוא לא יוחזר ולכן אני חושבת שכיתות יש לנו וארגונים יש לנו ובתי ספר יש לנו והילדים של כולנו לא מופסדים מאוד, ואני מבינה את האילוצים, אבל העולים החדשים, זה הבסיס להתקדמות שלהם בארץ.
<שושי רבינוביץ: אם הילדים לא ילמדו עברית ולא ישיגו את מה שהם יכולים להשיג בגלל שפה ההורים לא יוכלו להיקלט בארץ.
<שושי רבינוביץ: הם מוכנים להקריב את הנוחיות שלהם, אבל לא את העתיד של הילדים שלהם.
<שושי רבינוביץ: לכן כל יום שהאולפן מתעכב או שלא מקבלים את כל השעות שהם יכולים לקבל, כי נתנו אותן, זה הפסד נקי מהילדים.
<מתתיהו חותה: תודה רבה.
<מתתיהו חותה: אני חייב לומר כמה דברים.
<מתתיהו חותה: קודם כל ברוך הבא, לכל חברי הוועדה, וברוכים הבאים, לעולים החדשים.
<מתתיהו חותה: העיר בית שמש לא באה ללקות על זה שהיא העיר מספר אחת בארץ בקליטת עלייה.
<מתתיהו חותה: העיר מספר אחת בכך שראש העיר עומד וקורא לכל העולים החדשים, מכל השכבות, יוצאי אתיופיה, יוצאי ברית המועצות, יוצאי דרום אפריקה, יוצאי ארצות הברית, יוצאי צרפת, לכולם הוא קורא לבוא על הכתפיים החלשות של בית שמש.
<מתתיהו חותה: בית שמש עושה כאן מעשה שאף עיר אחרת לא עושה, היא מוציאה מכספה, נכון שאנחנו משתמשים בשעות של משרד החינוך, היא מוציאה מכספה כדי להרים את האולפנית הזאת.
<מתתיהו חותה: לא בשביל לשמוע שאנחנו הרעים כאן, זה לא באנו לשמוע כאן, אנחנו הטובים.
משה אבוטבול: לא שיש מי ששומע - - -
<מתתיהו חותה: לא, אני שמעתי כאן, 'אתם מאבדים ימים וכל יום שעובר - - - '.
<מתתיהו חותה: רבותיי, אני בא לדפוק כאן על השולחן, ראש העיר אמר שחסרות לנו 500 כיתות.
<מתתיהו חותה: נכון, התלמידים של העולים החדשים הם מהמגזר הדתי לאומי, שם לא חסרות כיתות.
<מתתיהו חותה: ביקשנו מהם, התחננו, 'תנו לנו כיתות, אלה תלמידים שלכם', הם לא רצו, כל אחד אוחז בזה שלו.
<מתתיהו חותה: הלכנו, הקדשנו שני קרוונים שנועדו למשהו אחר לנושא הזה, מי שעיכב אותנו חודש וחצי זה הציבור שלהם, היום הם שמעו את זה, עד שתפסנו יוזמה והודענו להם, ראש העיר אמר לי 'תגיד להם, לנציגים שלהם במועצת העיר שאנחנו מעבירים אם הם רוצים או לא רוצים'.
<מתתיהו חותה: הוצאתי הנחיה כספית, למרות שהתקציב לא מאושר, לבצע את ההעברה, הוצאנו הזמנה על מנת שלא נעמוד כאן ונגיד לחבר הכנסת, ד"ר אברהם נגוסה, שעוד אין לנו פתרון.
<מתתיהו חותה: ראש העיר אמר שהוא רוצה שד"ר נגוסה ישמע את הפתרון כאן.
<מתתיהו חותה: והפתרון, לצערנו לא הצלחנו להעביר אותם בשבוע שעבר, בימים הקרובים הם יעברו, הזמנת העבודה כבר יצאה.
<מתתיהו חותה: אבל אני מצפה שכולם יגידו כן, בית שמש קולטת עלייה, כן, בית שמש עושה צעדים חריגים, כן, בית שמש מתמודדת עם פערים עצומים בתחום החינוך, פערים עצומים, 500 כיתות.
<מתתיהו חותה: אם ראש העיר יום אחד ייקח אותך, אדוני, יושב ראש ועדת הקליטה, לסיור בעיר, אתה תראה בתי ספר שלמים בקרוונים.
<מתתיהו חותה: בית הספר שהכנסנו לשם, איפה שהיו הכיתות, ישב באתר קרוונים שהיה סכנה בטיחותית להשאיר אותם שם כי הוא התחיל לקרוס.
<מתתיהו חותה: אז עשינו, אנחנו עושים, יש סדרי עדיפויות, לא בשביל שאנחנו נחטוף, רבותיי.
<מתתיהו חותה: זה פשוט לא יעלה על הדעת.
משה אבוטבול: אין פה שום חטיפות.
משה אבוטבול: אני מבחינתי, אדוני היושב ראש, שמח שהאמא שמעה את זה, היא השמיעה את דבריה.
משה אבוטבול: קיבלת, מה שאמרתי לכם בלשכה אצלי, אותו דבר גם פה, תוך 10 ימים אני מקווה שתהיה קביעת מזוזות ואתם תבואו, אתם ההורים, לאותו טקס יפה שתקבעו את המזוזות איתנו.
<שושי רבינוביץ: עדיין אני חושבת שמנהלת האולפן צריכה להגיב.
משה אבוטבול: בבקשה, זה לא סותר.
אברהם נגוסה: כן, מנהלת האולפן וגם הבכיר ממשרד הקליטה, ד"ר ולדימיר שקלאר.
<רחל כהן: אני רוצה לעשות סיכום של הכול.
<רחל כהן: עיריית בית שמש, באמת, שלא כמו בכל מקום אחר, הקימה פה אולפן עירוני והאולפן העירוני נבנה על בסיס שעות משרד החינוך ואנחנו משיקים עם משרד הקליטה ועם מחלקת הקליטה, עם העירייה, כדי לתת לתלמידים משהו שאין בשום מקום אחר וזה בעצם מסגרת לשנה הראשונה, מסגרת שעוטפת אותם, גם מבחינה לימודית וגם מבחינה תרבותית חברתית, גם את התלמידים וגם את המשפחות.
<רחל כהן: מעבר ללימודים יש סדנאות להעצמה, סדנאות ליווי רגשי, כדי שילדים, תלמידים וההורים שלהם, יְעַבְּדו ביחד את כל תהליך הקליטה, כי זה שבר מאוד מאוד גדול, אני לא צריכה לספר פה לאף אחד.
<רחל כהן: ומצד שני אנחנו נותנים תכנית תרבותית וחברתית מאוד מאוד רחבה כדי שהשנה הראשונה תהיה שנה מאוד רכה.
<רחל כהן: אז יש פה את העניין הלימודי ויש פה הרבה הרבה מעבר.
<רחל כהן: אני יכולה להצטרף לאמא ולומר, אחת הסיבות, ואנחנו שומעים את זה המון, שההורים בחרו בבית שמש זה בגלל האולפן העירוני.
<רחל כהן: כשאנשים עושים שיקול לאיזה עיר ללכת, חלק גדול מהשיקול שלהם זה העניין של האולפן העירוני.
<רחל כהן: ברגע שהם הגיעו לפה ואחד השיקולים נפל הם הרגישו שמשום מה, ואנחנו יכולים להבין, הקרקע נשמטת להם מתחת לרגליים.
<רחל כהן: הם ידעו שלפחות מהבחינה הזו הם יכולים להיות רגועים והם לא.
<רחל כהן: אז אנחנו חייבים לתת על זה את הדעת ולהבין את ההורים, מאיפה הם הגיעו.
<רחל כהן: מצד שני, מה שקורה עכשיו בעצם זה שהילדים מקבלים שעות אולפן כמו בכל עיר אחרת, זאת אומרת עם כל מה שיש - - -
משה אבוטבול: לא שחלילה ביטלנו להם, רק אין את האקסטרה והאקסטרה יהיה בעוד 10 ימים, זה מה שאנחנו אומרים פה.
<רחל כהן: האקסטרה הזאת היא מאוד מאוד חשובה.
משה אבוטבול: ברור.
<רחל כהן: אני פוגשת את התלמידים, בגלל שאין אולפן אני עוברת ממש מבית ספר לבית ספר ואני שומעת מהמחנכים, מהמורים, מהילדים עצמם, הרגשה של אובדן, הם לא מוצאים את עצמם.
<רחל כהן: ואת זה אנחנו צריכים, אל"ף, להעלות על סדר היום, כי להגיד שזה המצב וצריך להחליט אם אנחנו - - - זה לא רק לגבי השנה, לגבי בשנה הבאה, האם אנחנו - - -
משה אבוטבול: אם יש את הכיתות האלה זה יכול להיות גם לשנה הבאה, לא תהיה לנו הבעיה הזאת.
<רחל כהן: אנחנו צריכים לחשוב מה עושים הלאה.
<רחל כהן: אני מעלה את זה, שזה לא יהיה פתרון רק לעכשיו, אלא כדי שזה יהיה פתרון ל - - -
משה אבוטבול: תשובה, הכיתות שם בתוך בתי הספר, ממשיכים לא רק לשנה הבאה, חמש שנים קדימה.
משה אבוטבול: אם נצליח להרחיב את זה יותר עם עוד כיתות, מצוין.
<רחל כהן: כן, אולפן צריך להיות במקום אחד.
<רחל כהן: בלית ברירה אנחנו - - -
משה אבוטבול: טוב, זה בנים-בנות, אין פה ברירה, זה בית ספר בנים, בית ספר בנות.
משה אבוטבול: אני חושב שמיצית את ההסברים, זה חשוב לי מאוד מה שאמרת.
אברהם נגוסה: בואו נשמע את משרד הקליטה, בבקשה.
<ולדימיר שקלאר: אנחנו לפני כשבועיים פרסמנו נוהל תמיכה ברשויות ובמסגרת הנוהל מגיע לבית שמש מאות אלפי שקלים לנושא תמיכה בקהילה ויש עוד שבועיים הגשת בקשות.
<ולדימיר שקלאר: אחד מהפרויקטים שאנחנו מאפשרים, לפחות עד חודש יוני, פחות משישה חודשים, זה תגבור לימודי.
<ולדימיר שקלאר: אני מדבר על שיעורי עברית אחרי הצהריים.
<ולדימיר שקלאר: אז אתם יכולים להגיש תכנית לתגבור עברית אחרי הצהריים ומחודש ינואר, אחרי צהריים בבתי ספר, אני בטוח שאין בעיה בכיתות, להתחיל ללמד עברית.
<ולדימיר שקלאר: מיידי, בחודש ינואר.
<רחל כהן: זה רק לילדים או גם למבוגרים?
<ולדימיר שקלאר: לא אני מדבר על ילדים.
משה אבוטבול: את זה אנחנו עושים ממילא, לא?
משה אבוטבול: היא עושה את זה ממילא, היא אומרת.
<רחל כהן: ולדימיר, יש לנו תכנית עשירה מאוד - - -
<ולדימיר שקלאר: לא, אבל אמרתם ש - - -
אברהם נגוסה: זה עכשיו נוהל חדש.
<ולדימיר שקלאר: אני הצעתי לכם לעשות את זה אחרי הצהריים, לפחות כעזרה ראשונה.
<סטלה ולטר: אפשר להתייחס?
אברהם נגוסה: כן, רק רגע, הוא יסיים ואז אני - - -
<סטלה ולטר: לא, לדברים שאמרו עכשיו אני חייבת להתייחס.
<סטלה ולטר: אני ממונה על הקליטה.
אברהם נגוסה: את מכירה את הנוהל שהוא אמר?
<סטלה ולטר: בוודאי.
אברהם נגוסה: הגשתם את הבקשה?
<סטלה ולטר: יש לנו ועדת היגוי ב-19 בחודש ואנחנו נגיש את כל הפרויקטים, אנחנו נדבר על זה, אבל אני רציתי שהרכזים שלנו, הם יכולים לפרט בדיוק איזה פרויקטים כבר עובדים וזה לא חדש בשבילנו.
<סטלה ולטר: אנחנו עובדים בזה, אבל זה לא אותו דבר.
<סטלה ולטר: אולפן לילדים בשעות הבוקר זה שילוב פורמלי, אנחנו נכנסים בתוך החינוך הפורמלי.
<סטלה ולטר: מה שוולדימיר מספר זה מצוין, זה אנחנו עושים במרכזי למידה בכל המקומות בבית שמש, תיכף אנחנו נסביר על זה, אבל זה חינוך לא פורמלי.
משה אבוטבול: אחרי צהריים.
<סטלה ולטר: אז זה לא אותו דבר.
<סטלה ולטר: אם אנחנו מדברים על אולפן בוקר זה משהו אחר, לא אולפן, זה מרכזי למידה, יש שם לא רק תגבור עברית, יש שם הרבה אופציות.
<סטלה ולטר: הקול קורא שעכשיו יוצא, יש הרבה דברים שאנחנו עכשיו הולכים להגיש ומגישים הרבה הרבה שנים.
<סטלה ולטר: ובאמת זה הזמן להגיד תודה רבה למשרד הקליטה על שיתוף הפעולה והתמיכה והעזרה כל השנים.
<סטלה ולטר: אני עובדת בתחום הקליטה משנת 90', אני אומרת לכם שמשרד הקליטה, מה שהם עושים זה דבר מצוין.
<סטלה ולטר: יש כמה דברים שאני רוצה להגיד, בוודאי, אבל אני חושבת שכל מה שיש לי להגיד, אנחנו נעשה את זה אחר כך.
משה אבוטבול: הנושא של האולפן, אתה רוצה - - -
<סטלה ולטר: אולי אנחנו נמשיך בנושא של - - - בעצם יש לנו פרויקטורים בכל השפות, אנחנו קולטים, יש לנו עולים מ-55 מדינות - - -
אברהם נגוסה: נחזור על הנקודה הזאת, בואו ניתן ל - - -
<סטלה ולטר: אני פשוט רוצה להמשיך, אני מרגישה שאנחנו עושים את ה - - -
אברהם נגוסה: בסדר, תודה, אנחנו ניתן לך, נחזור אלייך.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת לשעבר דב ליפמן, בבקשה.
דב ליפמן: כן, תודה רבה לכבוד היושב ראש, שאפשרת שנדון על הנושא החשוב הזה וגם לראש העיר, שגם פגש את ההורים פה.
דב ליפמן: אני חושב שחשוב להדגיש שאף אחד לא פה לתקוף את עיריית בית שמש וזה לא מתוך חוסר הכרת הטוב, יש לנו ילדים ואנחנו רוצים לעזור להם, נטו, זה כל הנושא פה.
דב ליפמן: אני עליתי לפני 12 שנה ואני חושב לעצמי, אם לילדים שלי לא היה את האולפן הזה עד דצמבר זה באמת היה הורס את הקליטה שלנו, זה משהו חשוב ברמה הכי גבוהה.
דב ליפמן: אני שמח לשמוע שיש פתרון.
דב ליפמן: אני אשמח לאיזה התייחסות למה אם לא.
דב ליפמן: הם כבר שמעו כמה פעמים שזה יקרה, אנחנו דיברנו היום על 10 ימים, מה אם לא, מה יקרה והאם הוועדה יכולה לעקוב אחרי זה.
דב ליפמן: זה דבר ראשון.
דב ליפמן: דבר שני, אני מבין שבדרך כלל האולפן זה מסוכות עד פסח, יכול להיות שאני טועה, אנחנו יכולים לבקש מההורים, זה כבר דצמבר, האם יש משהו שאפשר לעשות, אולי אפילו להשתמש בכסף, שדיברנו על זה - - -
<רחל כהן: זה עד סוף השנה.
דב ליפמן: עד סוף השנה?
דב ליפמן: בסדר, סגור.
דב ליפמן: ההורים חשבו שזה לא ככה, אני רציתי להעלות את זה.
<רחל כהן: אני אסביר.
<רחל כהן: אני אצא החוצה ואני אסביר.
אברהם נגוסה: אני חושב שהנושא הזה, בזה נסיים.
אברהם נגוסה: יש פתרון.
אברהם נגוסה: הוועדה תעקוב אחרי מה נעשה בפתרון המוצע.
אברהם נגוסה: אני אפנה לאדוני ראש העיר מה נעשה.
משה אבוטבול: אז בוא נודה לאמא היקרה.
משה אבוטבול: אני רוצה להודות לך ואני גם מבקש ממך שתהיי שליחה טובה, להודיע לכל ההורים שהיו פה, ששמעו את הדברים, וכפי שאמרתי, תוך 10 ימים, בעזרת ה', בלי נדר, אנחנו כבר נעשה קביעת מזוזה ונזמין אתכם ובאחריות המנכ"ל שלנו, עורך דין מתי חותה, יחד עם הממונה, גב' סטלה ולטר, שהיא תעשה את כל האמצעים כדי שזה ייגמר תוך 10 ימים.
משה אבוטבול: אני מאוד מודה לכם, תמשיכו להצליח, ניפגש תוך כדי לימוד שם במקום.
משה אבוטבול: תודה רבה לך, בהצלחה רבה.
משה אבוטבול: אנחנו למצגת?
אברהם נגוסה: אז אנחנו נעבור למצגת.
אברהם נגוסה: (הקרנת סרטון).
משה אבוטבול: הם מצפים לכפיים קצת, חבר'ה.
<סטלה ולטר: אז הכרתם קצת את משפחת בית שמש, נכון?
<סטלה ולטר: משפחת העולים, כמה שפות אנחנו מדברים.
<סטלה ולטר: לכל שפה, לכל בן אדם שמגיע יש לנו פתרון, יש מישהו שדובר את השפה ויש פרויקטים ספציפיים.
<סטלה ולטר: עוד דבר שרציתי להגיד, אתה אמרת שבאים פחות עולים, לא בבית שמש.
<סטלה ולטר: רק הקיץ - - -
אברהם נגוסה: אני אמרתי כללי.
אברהם נגוסה: אז אני רוצה לשמוע בתחום התעסוקה והדיור.
<סטלה ולטר: הדיור, שמעת, יש לנו, ברוך ה'.
<סטלה ולטר: רק עניין של כסף.
<סטלה ולטר: לצערי, הפתרון אצלכם בכנסת, לא אצלנו, עלות הדיור.
אברהם נגוסה: הנה, משרד הקליטה אמרו שיש כסף.
<סטלה ולטר: כן?
<סטלה ולטר: טוב, בסדר, אנחנו נגיש.
<סטלה ולטר: באמת, יש לנו יותר מ-20,000 עולים בבית שמש שהגיעו אחרי 1.1.89.
<סטלה ולטר: זה הקריטריון.
<סטלה ולטר: יותר מ-8,000 זה חבר העמים, כמעט 9,000 דוברי אנגלית, באים מצרפת, יש לנו 3,500 עולים מאתיופיה, משפחה גדולה, גדולה גדולה ובעזרת ה' זה גדל ואנחנו עושים הכול בשביל שבאמת זה יקרה.
<סטלה ולטר: עכשיו אני אבקש מהרכזים שלנו קצת לפרט מה בעצם הפרויקטים שאנחנו עושים, מה יש בבית שמש.
<סטלה ולטר: נתחיל מרחל, אולפן.
<רחל כהן: אני עכשיו בכובע של רכזת החינוך במחלקת הקליטה.
<רחל כהן: אנחנו מקבלים את העולים מהרגע שהם נוחתים בארץ.