GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: הכנסת מציינת היום יום הוקרה לעובדים הסוציאליים ובמסגרת הזו אנחנו מתכנסים לדון בנושא גיוס עובדים סוציאליים עולים במטרה להעניק טיפול מתאים יותר לשפתם ולתרבותם של העולים החדשים.
אברהם נגוסה: כולנו מסכימים שהטיפול על ידי העובדים הסוציאליים שמדברים את השפה ומכירים את התרבות, הוא יותר יעיל וגם העולים יכולים לקבל מענה כבר מהתחלה.
אברהם נגוסה: אני מכיר את הנושא, אני בעצמי עובד סוציאלי ועבדתי כעובד סוציאלי שנים.
אברהם נגוסה: אני יודע שהעולים החדשים כשהם מדברים בשפתם, הם קודם כל יותר נפתחים וברור להם גם הגישה של העובד הסוציאלי שמכיר את התרבות, היא שונה כי הוא מתייחס לפי המנהגים, לפי התרבויות אצל העולים החדשים.
אברהם נגוסה: לכן חשוב מאוד לגייס עובדים סוציאליים בקרב העולים החדשים, להכשירם, הם יעסקו בגישור וגם בפתרון בעיות של העובדים הסוציאלים נתקלים.
אברהם נגוסה: נשמע בתחילה את גברת שרה כהן ממשרד העליה והקליטה שהכינה לנו מצגת לצורך זה.
אברהם נגוסה: לאחר מכן נשמע את העובדים הסוציאליים מתוך נסיונם, מה אנחנו יכולים לשפר כדי לקדם את שילובם וקליטתם של העולים החדשים.
אברהם נגוסה: גם העובדת הסוציאלית הוותיקה הגיעה עכשיו, נתמר הלל, אנחנו העובדים הסוציאליים הראשונים בקהילה.
אברהם נגוסה: אנחנו יכולים לשמוע מאנשים עם שנים רבות של ניסיון ואנחנו נחזק ונקדם את העניין של עובדים סוציאליים בקרב העולים החדשים.
אברהם נגוסה: נמצאים איתי חבריי חברי הכנסת יואל רזבוזוב וקסניה סבטלובה, שניהם גם עולים ותיקים וחברי הוועדה.
אברהם נגוסה: בבקשה הגברת שרה כהן.
<שרה כהן: אני שמחה להיות בוועדה שהיא בעצם וועדת הבית שלי, כמנהלת שירות הרווחה במשרד העליה והקליטה, זו ועדה שאני משתתפת בה באופן שוטף וקבוע.
<שרה כהן: במסגרת הדיון והשיח היום, חשוב לנו וחשוב לי כאן להבליט את המקום שלי, את הפרופסיה שלי כעובדת סוציאלית עם תואר ראשון ושני בעבודה סוציאלית מהאוניברסיטה העברית בירושלים ולשקף בפורום הזה את ההתבוננות המקצועית שלי כחלק מתפקידי במשרד העלייה והקליטה.
<שרה כהן: כשבניתי את המתווה להצגה פה יחד עם האיגוד, היה לי חשוב לתת איזה שהוא זרקור מקצועי לעבודה פיתוחית שנעשתה בשיתוף של השירות שלי, שירות הרווחה יחד עם משרד העבודה והרווחה, השירות לפרט ולמשפחה, בתחום שאנחנו זיהינו אותו, שני משרדים במשותף, תחום שלפני למעלה מעשור ראינו בו בעייתיות מיוחדת בקרב אוכלוסיית העולים, והיה ברור שצריך כאן לכנס כוחות מקצועיים ולעשות איזה שהוא תהליך שמבחינתנו אמור להבנות תפיסת עבודה מקצועית, תורת עבודה, להביא את זה לכלל מדיניות, כשהבסיס הוא כאן הכנסה של עובדים סוציאליים דוברי שפות.
<שרה כהן: במצגת שלי אתייחס לשלושה רכיבים בדיון, אני אתייחס קצת לטרמינולוגיה, אדוני היושב ראש, מה שאני אנסה לעשות כאן זה לקחת את הדברים שלך ולהמשיג אותם, כי כל מה שאמרת קיים ויש לו טרמינולוגיה מקצועית שעל בסיסה המונח של כשירות תרבותית נוהג, ואני אשתמש אחר כך בתכנית גשרים כמקרה מדגים, אני אציין את התוצרים החיוביים אבל אני גם אסיים בקשיים כי אנחנו רוצים להציג את הדברים הטובים אבל גם לא להימנע מהצגה של איפה עדיין יש לנו קשיים.
<שרה כהן: העובד סוציאלי טאלי שיחד איתו אנחנו מפעילים את התכנית לא יכול היה להגיע היום אבל כל התהליך הוא בתיאום יחד איתו.
<שרה כהן: מה זאת בעצם עבודה מקצועית בחברה רב תרבותית?
<שרה כהן: לקחתי כאן ציטוט מתוך הספר של ג'ראלד פיי בנסון שעוסק בעבודה קבוצתית, הציטוט שגם מופיע בכתב העת של ה- - - אומר שברגע שאנשי מקצוע יהיו מודעים לאופי, לתכונות ולמאפיינים של קבוצות שונות, הם ייווכחו כי הם יותר ספונטניים, בעלי אבחנה ומיומנות בעבודתם.
<שרה כהן: הציטוט הזה הוא יפה מבחינתי כי הוא גם נותן לנו את האפשרות של הגמישות והספונטניות תחת מתווה של עבודה מקצועית.
<שרה כהן: מה בעצם הסוגיות שעומדות לפנינו בדיון של משמעות של רב תרבותיות ושל עבודה רגישת תרבות, אנחנו נדרשים לשאלות כמו מהי תרבות, איך היא משפיעה על העמדות וההתנהגות של הפרט, של הקבוצה, איך משפיע עלינו המפגש בין התרבויות, מדינת ישראל היא מדינה שקולטת עולים מארצות מוצא שונות לאורך שנים, אנחנו כל פעם בעצם מקבלים או מגיעים לכאן עולים שמביאים איתם מאפיינים ייחודיים, תרבויות שונות, אנחנו נדרשים להתייחס לאותם מאפיינים שהם מביאים איתם.
<שרה כהן: מה בעצם ההשלכות של התרבות על הכלים המקצועיים שלנו כעובדים סוציאליים?
<שרה כהן: האם אנחנו באמת משתמשים בכלים האלה?
<שרה כהן: לפעמים אני שומעת שיש איזו שהיא תחושה של נמאס כבר מהשימוש במונח 'כשירות תרבותית', ננסה קצת לתרגם אותו, והאם באמת אנחנו כאנשי מקצוע, עם יד על הלב, באמת מתייחסים לתרבות של האדם שעומד לפנינו או לא, ואם כן – איך.
<שרה כהן: כקבוצה תרבותית אנחנו מגדירים, שוב, אחת מן ההגדרות שקיימת בספרות זה קבוצה של אנשים שיש להם ערכים ונורמות משותפים, השקפת עולם משותפת, זהות משותפת, נוהגים תרבותיים שמבחינים אותם מקבוצה חברתית אחרת.
<שרה כהן: יש לה גם זיכרון חברתי לאורך זמן, זאת אומרת, זה לא משהו של כאן ועכשיו, זה זיכרון חברתי שמגדיר את דפוסי ההתנהגות, את הטקסים, את הפעילויות החברתיות שמגדירות אותה.
<שרה כהן: פה אנחנו כבר נכנסים יותר לשימוש בטרמינולוגיה המקצועית, והיום באמת משתמשים המון במונח הרגישות התרבותית שהרגישות התרבותית מבחינתנו אומרת שזאת ידיעה אוניברסלית, שהבדלים תרבותיים עשויים להשפיע על האבחנה או על הטיפול.
<שרה כהן: וזאת נקודה שהיא מבחינתנו סופר חשובה כי ברגע שמגיע עולה מתרבות כזאת או אחרת, המקום שלנו זה להסתכל ולהתבונן לא רק מהמקום של התרבות שאנחנו כרגע נמצאים בה, אלא להתייחס לתרבות ולרקע שממנו הוא עצמו הגיע.
<שרה כהן: המטפלים לא תמיד יודעים את הרקע התרבותי של הלקוחות ופה אני משתמשת גם במה שאמר לי אחד ממורינו ורבנו בעבודה סוציאלית פרופסור יונה רוזנפלד שאמר "מה יש לעובדים הסוציאליים שהם חלק מתוך ארגז הכלים המקצועי שלהם שהם יכולים להשתמש בהם גם אם הם לא תמיד מכירים את התרבות שממנה הגיע הלקוח שלהם", ופה אנחנו מדברים על החום, על האמפתיה, על הפתיחות, על הסובלנות ועל הקבלה של השונויות וגם על הנכונות ללמוד על המציאות התרבותית של הלקוחות.
<שרה כהן: אני חושבת שזה אחד מהמרכיבים שלנו של העבודה הסוציאלית.
<שרה כהן: כמה משפטים קצרים לגבי מה מקופל תחת המושג "כשירות תרבותית".
<שרה כהן: כשירות תרבותית בעצם מבחינתנו מוגדרת או כהתמצאות בתרבות ספציפית במטרה לפתח מושגים, ידע, טכניקות שמותאמים לאותה תרבות בתוך הקשר חברתי מסוים.
<שרה כהן: המרכיבים של הכשירות התרבותית, ויש לא מעט מסמכים אז דליתי מתוך זה, קודם כל המודעות התרבותית, זאת אומרת המודעות היא תהליך הכרתי שכל עובד צריך לעבוד על עצמו, שמצד אחד זה להוקיר ולהעריך את האמונות ואת אורח החיים של פרטים וקהילות שחיים בהקשר תרבותי שונה מההקשר התרבותי של אותו עובד.
<שרה כהן: הידע התרבותי זה המודעות לקיום שונות תרבותית והכרה בחובה ללמוד את התרבות האחרת.
<שרה כהן: אין משהו שהוא אקראי, אין משהו שלפעמים אני שומעת "שמענו איזו שהיא הרצאה, אנחנו כבר יודעים", המשמעות של ידע תרבותי זה ידע מצטבר שצריך כל הזמן לייצר תהליכי הכשרה בקרב מי שעוסק בלשמר את הידע התרבותי, ולהפוך את אותו ידע תרבותי למיומנות תרבותית שזה הכלים שלנו, גם לאיסוף ידע תרבותי וגם אחר כך לייצר את כלי ההתערבות שמותאמים לאוכלוסיית היעד.
<שרה כהן: כדי שהמפגש הזה יתקיים בין העובד הסוציאלי ובין העולה, בין תרבות המוצא האחרת, העובד הסוציאלי צריך לעבוד גם על עצמו.
<שרה כהן: על העמדות שלו, על הדעות שלו, גם על עמדות או דעות קדומות אם הוא לפעמים אוחז בהן, כדי שכשהוא יגיע למפגש הבין תרבותי, יהיה בהקשר הזה תחושה של שוויוניות בין המטפל ובין המטופל.
<שרה כהן: והנעה תרבותית זה כל הזמן להיות במצב של רצון וסקרנות ללמוד על התרבות של האחר, לא להפסיק עם זה.
<שרה כהן: אז מפה, אחרי שקצת נתתי זרקור על המושגים, אני רוצה להשתמש במקרה מדגים של תכנית "גשרים" שזו תכנית שכשם שציינתי בתחילת הדברים, היא תכנית שאנחנו פיתחנו אותה בשיתוף שני משרדים ממשלתיים, משרד הרווחה, משרד העלייה והקליטה, תכנית שאנחנו מפעילים אותה במשותף כבר 12 שנים בחברות, בידידות, במקצועיות, זה לא פשוט, שני משרדים ממשלתיים שבוחרים ביחד לראות את הבעיה ולהחליט שהם הולכים זה לצד זה, כשהרקע לפיתוח התכנית זה ההבנה, זה שהגירה היא מצב שמגביר סיכון.
<שרה כהן: היא מצב מגביר סיכון, זה לא כל מי שעולה הוא בהכרח בסיכון, אבל אנחנו יודעים שישנם מספר מצבים שעלולים או עשויים להיות מצבים מגבירי סיכון והעליה או ההגירה היא אחד מתוכם.
<שרה כהן: אנחנו רואים את זה כחלק מתוך עליה או בקרב חלק מאוכלוסיות עלייה בהתנהגויות אנטי נורמטיביות, בחלקן אלימות, אצל חלק מאוכלוסיות העולים.
<שרה כהן: אנחנו צריכים להיערך ולהידרש לזה.
<שרה כהן: אני מציגה וצוללת ישר למה בעצם עמד מולנו.
<שרה כהן: השקף הזה הוא מבחינתי אפילו שקף שהוא קצת פחות בעייתי ממה שעמד בפנינו בשנת 2004.
<שרה כהן: בשנת 2004 נרצחו 10 נשים בידי בני זוגם במדינת ישראל.
<שרה כהן: זה אמנם מקרי קיצון.
<שרה כהן: שבע מתוך הנשים היו נשים עולות יוצאות חבר המדינות.
<שרה כהן: 70% בשנת 2004.
<שרה כהן: תמונת המצב כרגע היא של נתוני משטרת ישראל שהופקו במסגרת ועדה בין משרדית שהשתתפנו בשנים האחרונות, והיא נותנת לנו את תמונת המצב של החמש שנים שהיו משנת 2009 עד 2014 ופה אנחנו רואים שנשים עולות לתקופה זו, מהוות 37% ממקרי רצח הנשים, שזו כבר מגמה של ירידה שהיא ירידה ברוכה, רק בשביל הסקרנות איפה אנחנו נמצאים היום, ב-2004 – 70%, 2016 – מתוך 11 נשים שנרצחו בידי בני זוגם הייתה עולה אחת מחבר העמים.
<שרה כהן: 9%.
<שרה כהן: כל מקרה הוא עולם ומלואו, אבל אנחנו מראים פה את המגמות לאורך השנים.
<שרה כהן: אז למה בעצם פיתחנו את התכנית ומה אז ראינו בשנת 2004?
<שרה כהן: אנחנו ראינו מאפיינים מסוימים של בעיית האלימות במשפחה בקרב אוכלוסיית העולים, חלק מתוך המאפיינים המצוינים כאן, זה ההבדלים התרבותיים וההיחלשות של מעמד הגבר במעבר לישראל אצל חלק מהתרבויות, אותן תרבויות שמגיעות בעצם ממציאות של משפחה פטריארכלית שהמעמד של הגבר משמעותי ביותר, ועם העלייה והמפגש הבין תרבותי מתחולל שינוי, מתחולל גם שינוי במעמד של הילד בתוך המשפחה, במיוחד בישראל.
<שרה כהן: יש תפיסות חברתיות שונות לגבי מעמד האשה והגבר, אנחנו ראינו אצל חלק מתוך האוכלוסיות של העולים שדווקא הבדלים שקשורים לנושא של המוצא הדתי עשוי לעורר קונפליקטים וסכסוכים בתוך המשפחה, לא ראינו את מה שקיים בדרך כלל במצבים של אלימות במשפחה בקרב אוכלוסייה ותיקה, שזה לדוגמה שוני בהשכלה או שוני במצב הכלכלי, אבל אנחנו ראינו שפה בהקשר הזה המצב של הגבר והאשה היה די דומה, אבל אנחנו ראינו את השונות וסביב הנושא של ההשתייכות הדתית, חלק לא מבוטל מאוכלוסיות העולים חיות בעוני, גם עוני הוא מצב מגביר סיכון, לא כל מי שעני בהכרח האלימות קיימת, אבל אנחנו יודעים שזה עלול להגביר את המצב של הסכסוך המשפחתי, לחלק מהעולים מערכות תמיכה חלשות וחלקיות, חלק מהעולים מגיעים גם ללא משפחה, מציאות שלפעמים אישה חד הורית שקושרת את גורלה עם גבר שלא תמיד נותן לה את המקום ואת הכבוד.
<שרה כהן: אנחנו רואים בהקשר של הקשר מול השירותים, שחלק מהעולים מגלים הרבה מאוד חששות וחשדנות וחוסר אמון ולכן נמנעים מלדווח ולהתלונן ואז מגיעים לפעמים עד מצב קיצון, כשהיינו רוצים שיפנו הרבה יותר מוקדם, לפנות ולבקש עזרה.
<שרה כהן: חלק מתוך הבעיה בשנת 2004 הייתה זה שלא היו עובדים סוציאליים דוברי שפות העולים באותה עת, בוודאי לא במרכזים למניעת אלימות במשפחה.
<שרה כהן: והמשמעות של תכנית גשרים, ואם אני קושרת את זה לאותה טרמינולוגיה שקודם דיברתי עליה, אנחנו מדברים פה על גישה שהיא מערכתית כוללנית של המשרדים, יחד עם גורמים מתוך הקהילה, אנחנו במסגרת תכנית גשרים יצרנו מענה מובנה ומוסדר של כוח אדם מקצועי באמצעות עובדים סוציאליים דוברי שפות.
<שרה כהן: רק בשביל לסבר את האוזן, היום אנחנו מדברים על 50 עובדים סוציאליים בחלקיות משרה שונות, דוברי רוסית, דוברי אמהרית, בחלק מהמקומות דוברי צרפתית שעובדים בכ-40 ישובים שהם חלק מתוך המרכזים למניעת אלימות במשפחה ברשויות המקומיות.
<שרה כהן: תחשבו על המסה של עובדים סוציאליים שנכנסו, שלא היה קיים לפני כן בעצם שום דבר לנושא של פיתוח תורה ותפיסת עבודה, הוקמו מענים שהם מענים גם אזוריים, מרינה פילוטובסקי שמנהלת את המענה האזורי בחיפה, יחד עם וונדה אלמנש שמרכזת את הנושא של עולי אתיופיה באזור חיפה והצפון אחר כך יוכלו להדגים את זה מתוך המקום המקצועי שלהן, שתיהן עובדות בתוך התכנית עצמה.
<שרה כהן: כשאנחנו פיתחנו את התכנית, התכנית עצמה היו בה רכיבים גם של עבודה מניעתית וקהילתית נוסף על העבודה הטיפולית, דגש על ליווי ותמיכה בגברים.
<שרה כהן: אנחנו אחר כך נראה, אני אציין את התוצרים של התכנית, אבל אנחנו ראינו שיש גיוס מוגבר של גברים, אפילו בשיעור שהוא גבוה יותר מאשר גיוס גברים במרכזים למניעת אלימות במשפחה בקרב האוכלוסייה הוותיקה, ואנחנו ראינו באופן סדור קידום של קישורים תרבותיים אצל גורמי הטיפול.
<שרה כהן: המטרה הייתה צמצום ומניעת אלימות במשפחה בקרב משפחות עולים תחת קורת גג של המרכז למניעת אלימות במשפחה.
<שרה כהן: יצרנו פורומים משותפים, יצרנו תהליכי העלאת מודעות מניעה וסיוע, מודלים שונים של התערבות, קידום שותפויות והכשרה וקידום ידע כולל תיעוד וכתיבה מקצועית.
<שרה כהן: מבחינתנו יש כאן מהלך כמו כלים שלובים של העלאת מודעות, מניעה וטיפול, קידום שותפויות ופיתוח ידע.
<שרה כהן: ממש בקצרה בהעלאת מודעות הופקו עלונים בשפות שונות, חוברות בשפות, מגזינים, תקליטורים, תשדירים, הצגה בשפות שונות, באמהרית, קמפיינים בשפות, זו למשל דוגמה של אחד מהעלונים בנושא של נורות אדומות במניעת אלימות במשפחה, במקרה זה מה שאני מציגה זה בשפה האנגלית, יש את זה בשש שפות.
<שרה כהן: הוקמו, כמו שאמרתי, יחידות לטיפול בעולים במרכזים למניעת אלימות במשפחה.
<שרה כהן: יש 50 עובדים סוציאליים, ואנחנו רואים יותר ויותר עובדים שבעבר הייתה רתיעה לעסוק בתחום שבחלק מהתרבויות נחשב טאבו ותחושה ש"אני לא יכול לגעת בזה" שיש היום אמירה מקצועית מאוד ברורה שזה "נושא שאני מפתח בו ידע וכלים ומביא את המקום והערך המוסף שלי של השפה והתרבות, כחלק מתוך העבודה".
<שרה כהן: אז גידול מתמיד, למעלה מ-50 עובדים סוציאליים, עלייה במודעות לבעיה, יש גידול בפניה לעזרה, בפניות למרכזים.
<שרה כהן: בחמש השנים האחרונות עליה של כ-60% במספר המטופלים העולים.
<שרה כהן: יש צמצום במספר מקרי הרצח, כתבתי את זה על שנת 2015, שאז היו 36%, ב-2016 – 9% לעומת 70%.
<שרה כהן: יש עלייה משמעותית במספר הגברים העולים שמגיעים לעזרה ומגיעים לטיפול.
<שרה כהן: יש תכניות מיועדות לגברים, יש את רונית בנתניה, כדי לקרב את הגבר לטיפול, עשו תהליכים שהם תהליכים קהילתיים, אחר כך היא יכולה לחכות לו בתחנת האוטובוס וללוות אותו למרכז עצמו.
<שרה כהן: יש שימוש בכל הידע שנצבר עם המאפיינים התרבותיים לצד הידע המקצועי.
<שרה כהן: איפה אנחנו נמצאים עכשיו?
<שרה כהן: אז אני שמחה להגיד את הדברים החיוביים.
<שרה כהן: משרד הקליטה תיקצב עד עכשיו את התכנית ב-2.5 מיליוני שקלים, משרד הרווחה בכחצי מיליון שקלים.
<שרה כהן: רשויות מקומיות כ-25% מהעלות של התכנית.
<שרה כהן: משנת 2017 משרד הרווחה לקח על עצמו חלק לא מבוטל מהתקצוב של התכנית, בעיקר תחת "דרך חדשה" וכל העובדים הסוציאליים דוברי אמהרית כרגע מתוקצבים דרך משרד הרווחה.
<שרה כהן: התקציב של משרד העלייה והקליטה כרגע ירד ל-1 מיליון שקל, עלות הכוללת של התכנית לא השתנתה.
<שרה כהן: אנחנו חושבים שיש צורך עדיין להעמיק ולהרחיב בקרב קבוצות עולים נוספות שאנחנו רואים כבר ניצנים של מצבי אלימות בתוכן.
<שרה כהן: המשך עבודה עם גברים עולים.
<שרה כהן: אני אסיים דווקא הפעם בהצגה של הבעיה.
<שרה כהן: כל העובדים הסוציאליים מתוקצבים בתקציבי פעולה, בהועדות שמשרד הרווחה מעביר לרשויות המקומיות.
<שרה כהן: זה לא משהו שיכול לייצר תהליכי עבודה מוטמעת לאורך זמן כמדיניות בתוך מערכת השירותים.
<שרה כהן: זה לא רק קיים לגבי העובדים הסוציאליים העולים, זה קיים לגבי כל העובדים הסוציאליים שעובדים במרכזים למניעת אלימות במשפחה, זה תקציבי פעולה שנקראים הועדות וזה לא תקנים.
<שרה כהן: ואנחנו חושבים שכחלק מתוך שיפור היכולות המקצועיות והבניה של מדיניות סדורה בנושא של התמודדות עם אלימות במשפחה בתוך מערכת השירותים, אנחנו חושבים שהעובדים הסוציאליים אמורים להיות מועסקים בתקנים בפועל, בתוכם העובדים הסוציאלים דוברי השפות, שנכון להיום כבר הביאו לידי ביטוי את הערך המוסף הבלתי נתפס שלהם, לא רק בעבודה מול העולים עצמם אלא גם העמיקו את הידע של העובדים הסוציאליים הנוספים שעובדים יחד איתם באותה זירת עבודה.
קסניה סבטלובה: אנחנו מקבלים לעתים תכופות לצערי הרב, תלונות ובקשות ושאלות מאזרחים ששואלים מדוע במועצות רבות, וגם בערים גדולות למען האמת, לא רק שחסרות עובדות סוציאליות, שאני יכולה להגיד ממש מעומק לבי תודה לכל מי שעוסק במלאכה הזאת שהיא מלאכה מאוד חשובה וקשה ולא מתגמלת מספיק, אנחנו יודעים את כל הדברים האלה, בעיר כמו פתח תקוה, ואת זה קיבלנו ממש לאחרונה, כך הובא לידיעתנו, שהייתה שם מישהי אחת והתפטרה או פוטרה וכרגע אין אף אחד לכל האוכלוסייה של פתח תקוה דוברי הרוסית, אין מענה.
קסניה סבטלובה: מועצות מרוחקות שגם שם יש ריבוי גדול של עולים, בין אם בצפון או בדרום, ואני מדברת גם על דוברי אמהרית כמובן וגם על דוברי רוסית, שאלה אוכלוסיות שונות ולא מספיקה עובדת סוציאלית אחת.
קסניה סבטלובה: אז איך קורה דבר כזה?
אברהם נגוסה: גם דוברי צרפתית, ששמענו שיש מחסור.
קסניה סבטלובה: זו דרישה נוספת, בנוסף לכל מה שכבר הצטבר שכבר היה מחסור חמור מאוד בעובדות סוציאליות, איך מגייסים, איך נותנים מענה, איך אתם מטפלים במצב כזה שיש ערים גדולות שיש שם מחסור?
<שרה כהן: חשוב לי להבהיר שאנחנו כמשרד העליה והקליטה, אנחנו לא אלה שמעסיקים את העובדים הסוציאליים, והתקנים של העובדים הסוציאליים מוסדרים באופן מובנה במשרד העבודה והרווחה.
<שרה כהן: נמצאת כאן דפני מושיוב שהיא מרכזת את מינהלת הקליטה ואני מניחה שדפני תוכל לתת את תמונת המצב של העובדים הסוציאליים כולם בתוך מערכת שירותי הרווחה.
<שרה כהן: הם אמורים להיות בתוך הלשכות לשירותים חברתיים.
<שרה כהן: מה שאנחנו הדגמנו זה את השיתוף בין שני משרדי ממשלה לייצר משהו שלא היה קיים שהוא תוספתי על מערכת השירותים, שאמורה כחלק מתוך העובדים הסוציאליים שעובדים, לגייס עובדים סוציאליים שהם דוברי שפות.
<שרה כהן: אני רוצה להגיד משהו מהחוויה המקצועית שלי.
<שרה כהן: יש עלייה יפה של קהילות המוצא השונות שלומדים עבודה סוציאלית, אבל אין בדרך כלל בכל האוניברסיטאות, זה לא משהו שהוא באופן מובנה ומוסדר הנושא של עבודה בכשירות תרבותית.
<שרה כהן: חלק מהעובדים הסוציאליים לא תמיד רוצים לעבוד עם קבוצות המוצא.
<שרה כהן: חלק מתחושה של ההתפתחות המקצועית שלי כאיש מקצוע זה היכולת שלי לעבוד עם כלל האוכלוסיות ולא רק עם האוכלוסיות של העולים, ואני חושבת שצריך לתת את המקום והכבוד המקצועי גם לזה, למרות שבחלק מהמקרים היינו מאוד שמחים, אבל גם צריך לכבד את המקום המקצועי של העובד.
<שרה כהן: בחלק מהמצבים, כמו למשל ראינו עכשיו שאין עובדים סוציאליים כמעט דוברי צרפתית, ופה צריך לתת לזה איזה שהוא סוג של תנופה, אבל אני חושבת שדפני תוכל להשיב על זה.
<שרה כהן: אני הייתי שמחה שמרינה ווונדה תוכלנה גם הן להציג את זה.
אברהם נגוסה: לפני שאנחנו הולכים לחיפה, אני יודע שאתם עושים עבודה מאוד טובה, אני הייתי שם בכינוס, במפגש עם המשפחות ומאוד מעריך את מה שאתם עושים.
אברהם נגוסה: אבל לפני זה אולי נשמע מדפני מושיוב ממשרד העבודה והרווחה, תני לנו תמונה כללית מבחינת מספר העובדים הסוציאליים בפרופורציה או ביחס למספר העולים, איך אתם קובעים את זה ואם אני זוכר, בדיון הקודם אמרת לנו שיש לכם מחסור בעיקר בדוברי צרפתית, אני רוצה להוסיף לך גם היום לשמחתנו, מספר עולים מדרום אמריקה, ברזיל, גם המספר גדל שם, האם אתם מתכוננים לזה.
אברהם נגוסה: באותו דיון דיברנו על האפשרות של מתן הסבה מקצועית לעולים הוותיקים שילמדו עבודה סוציאלית.
אברהם נגוסה: מה קורה במשרד בנושא הזה?
<דפני מושיוב: אתה מרשה לי להתחיל בבדיחה?
<דפני מושיוב: במדינת ישראל בשנות החמישים הגיע ראש הממשלה בן גוריון לעיר נתניה, ובזמנו מי שגר בעיר נתניה היו יהודים שעלו מגרמניה בעיקר והם בירכו אותו בגרמנית ואז אמר להם בן גוריון "אתם לא מתביישים לדבר במדינת ישראל בשפה הגרמנית הזאת", אז הם אמרו "לפעמים יותר קל לחיות עם הבושה מאשר ללמוד את השפה העברית".
<דפני מושיוב: אני חושבת שאחת הבעיות שלנו במדינה, מאז קיומה בעצם, לא שמנו לב לצורך באמת לבנות סטנדרטים.
<דפני מושיוב: זה לא קשור רק למשרד העבודה ולעבודה הסוציאלית, אני חושבת שבכל מקום שניתן שירות במדינת ישראל חסרים הסטנדרטים האלה.
<דפני מושיוב: ולשאלתך הספציפית לגבי משרד הרווחה – בזמנו התקבלו 400 תקנים לעולים לכל המחלקות לשירותים חברתיים עבור נושא של קליטת עלייה.
<דפני מושיוב: התקנים האלה חולקו בכל המחלקות, אבל אתה יודע, הייתה עלייה גדולה בשנות התשעים מברית המועצות ולקחו עובדים שהם דוברי רוסית ואחר כך, כשבאו העולים מצרפת, אז לא פיטרו אותם, אנחנו רואים את זה בעוד מקומות שאותם אנשים נשארו, והשאלה באמת היום איך אנחנו נותנים שירות שהוא בעיקר לחסם הלשוני, אנשים יכולים להיות אפילו עולים ותיקים אבל כשהם מגיעים למרכז למניעת אלימות, אפילו שהם 20 שנה בארץ, אנחנו יודעים שבמקום הטיפולי, בחדר הטיפולי אנשים מדברים לפעמים בשתי שפות וזקוקים באמת, וגם פה הייתה עובדת בנתניה שפיתחה את כל התפיסה של השימוש הדו לשוני בחדר הטיפולי.
<דפני מושיוב: הם לא עולים, הם ותיקים במדינה, ואנחנו צריכים לספק להם את המענה השפתי בחדר הטיפולי.
<דפני מושיוב: אנחנו באמת עובדים על זה היום במשותף, יושבת לצדי אסתר, על כל התפיסה של איך בונים סטנדרטים למתן שירות בשפה של האדם שמגיע, דרך אגב, זה לא רק עולים, זה גם אזרחים ישראלים דוברי ערבית שמגיעים בערים משולבות, ועל זה אנחנו עובדים כדי לייצר, בדומה דרך אגב, למה שניתן היום, מי שמכיר, לסל תקשורת לחירשים.
<דפני מושיוב: איך צריכה להיעשות העבודה במצב שאין לנו דובר שפה, אבל אנחנו כן יכולים לייצר את המתורגמן שיוכשר על פי סטנדרטים בתוך מערכות הרווחה ויעבוד לצד העובד המקצועי גם במקומות מרוחקים, איך יכולים מתנדבים לסייע בתרגום וגם העיר נתניה יכולה להעיד על מה שהם עושים היום, ואם חברתי אסתר תרצה להרחיב, אז זה המקום.
<דפני מושיוב: אני חושבת שצריך לייצר לצד המסלול הקיים של הסבה, והסבות נעשות בכל האוניברסיטאות, לא הצלחנו למצוא דוברי צרפתית להסבה משותפת שהייתה עם משרד הקליטה במכללת אשקלון, חיפשנו בנרות, זה לא להאמין כמה חיפשו, לצערנו לא הגיע אף מועמד דובר צרפתית כמעט, הייתה אחת מהונגריה למשל, היו הרבה דוברי רוסית, היו הרבה דוברי אמהרית אבל צרפתית לא היה.
<דפני מושיוב: גם היום יש בין הוותיקים הרבה מאוד עובדים סוציאליים דוברי ספרדית, פורטוגזית, אנחנו גם מסתכלים על האוכלוסייה של העובדים הסוציאליים הפנסיונרים, רואים בהם משאב מאוד חשוב והם ייכנסו לחלק מהסטנדרטים ומאגר המתורגמנים ונוכל לחלק את הנושא של התרגום בין המתנדב בקצה, באמצע עוד אופציות, עד איש הקצה המומחה הספציפי דובר השפה שיעבוד בתוך אותם מרכזים אם זה אלימות, אם זה מרכזי הורים-ילדים, אם זה בתחום הנכויות או בכל תחום אחר של שירותי הרווחה.
אברהם נגוסה: מרינה פילוטובסקי, תציגי לנו בבקשה את תכנית העבודה שלכם בחיפה.
<מרינה פילוטובסקי: שלום לכולם.
<מרינה פילוטובסקי: מרגש אותי להיות כאן, כי בעצם לפני 12 שנים, ושרה דיברה על זה, הייתי שותפה להקמת הפרויקט הזה, אז עבדתי בעמותה, קו חירום ארצי למניעת אלימות במשפחה ולמען ילדים בסיכון ואז עברתי לפרויקט ועוד מעט אני יוצאת לגמלאות, אני אשתף אתכם במשהו אישי, ואז אולי אתנדב למה שדפני מדברת עליו, לתרגום.
<מרינה פילוטובסקי: אז מצאתי את הג'וב.
<מרינה פילוטובסקי: נכון להיום אני עוד ממשיכה לעבוד כראש צוות רגיש תרבות בחיפה, זה טיפול לדוברי רוסית ואמהרית, אנחנו צוות אזורי, בסך הכל חמש עובדות סוציאליות שעובדות לא רק בחיפה, אלא גם בפריפריה הקרובה לחיפה שזה קרית ים, קרית מוצקין, נשר, קרית אתא בזמנו, עכשיו סיימנו שם, יש שם מרכז משלהם, ובעצם כשהתחלנו את הפרויקט, הדבר הכי חשוב היה שעובדים סוציאליים יהיו דוברי השפה ובאמת היה מאוד קשה למצוא עובד סוציאלי שהוא גם דובר השפה, וגם מעוניין או מעוניינת לעבוד בתחום אלימות במשפחה.
<מרינה פילוטובסקי: אני צריכה להגיד שלא פעם נתקלתי בזה שחיפשתי בצוות עובדת סוציאלית כי הצוות שלנו גם מתאפיין בזה שהוא צוות צעיר חוץ ממני, ויש לנו גם תפוקות בילודת ילדים, אז מפעם לפעם היינו צריכים לחפש את העובדים הסוציאליים, וזה היה קושי מאוד גדול כי בעצם לא כל אחד רוצה ויכול להיחשף לתכנים של אלימות במשפחה ואני חושבת שגם זה תחום מאוד חשוב, כי אנחנו לא רק מטפלים בנשים וגברים, שבעצם 80% מהמטופלים שלנו הן נשים, וכ-20% גברים, אנחנו בעצם מטפלים במשפחות וזו השפעה על איך הילדים במשפחות האלה יגדלו.
<מרינה פילוטובסקי: הרבה פעמים אומרים, אלימות במשפחה, הורים, אלימות בין בני זוג.
<מרינה פילוטובסקי: אני חושבת שחשוב מאוד להדגיש כי בעצם ילדים שאו עלו ארצה ביחד עם ההורים, שהביאו אותם לכאן או שנולדו כאן שהם יגדלו במצב הרבה יותר טוב ושלא תהיה אלימות במשפחה שלהם, שהם לא יהיו עדים או חס וחלילה קורבנות לאלימות מצד ההורים.
<מרינה פילוטובסקי: אני חושבת שזה משהו מאוד חשוב, זה ברור לכולם, אני פה בין עובדים סוציאליים אבל חשוב היה לי להדגיש.
<מרינה פילוטובסקי: אנחנו 12 שנים עובדים בתחום הזה במרכז למניעת אלימות בחיפה, אנחנו גם נעזרים בשירותים של מרכז למניעת אלימות כמו עובדת סוציאלית שדוברת שפה עברית אבל מטפלת בילדים שהם דוברי שפה בשירות התעסוקה, בשירותים שבדרך כלל נותן גם המרכז.
<מרינה פילוטובסקי: כשהתחלנו את הפרויקט גשרים, שהגשר בעצם אני חושבת שזה המקום שהעובדות סוציאליות עומדות שם.
<מרינה פילוטובסקי: אנחנו בגשר.
<מרינה פילוטובסקי: אנחנו באמצע.
<מרינה פילוטובסקי: שצריכים גם לתת את היד, להושיט את היד לאלה שרק עלו ארצה, ולקהילה הישראלית ואז אנחנו הרבה פעמים מהעבודה שלנו, מאיך אנחנו ניתן את היד ונעביר לצד השני, בעצם הגורל של אותן משפחות, אותם אנשים שמגיעים אלינו תלוי בזה.
<מרינה פילוטובסקי: התחלנו מזה ש-10% מהאוכלוסייה המטופלת במרכז למניעת אלימות היו עולים חדשים מברית המועצות לשעבר, מחבר העמים, והיו אחד-שניים עולים מאתיופיה.
<מרינה פילוטובסקי: בעצם לא היה כלל טיפול.
<מרינה פילוטובסקי: היום אנחנו נמצאים במקום שמ-30% ומעלה זו אוכלוסייה שמגיעה ומקבלת טיפול במרכז למניעת אלימות, אנחנו מטפלים בכ-100% משפחות יוצאות חבר העמים בכל שנה, עולים יוצאי חבר העמים, ובין 30-40 משפחות שמגיעות מאתיופיה.
<מרינה פילוטובסקי: יוצאי אתיופיה.
<מרינה פילוטובסקי: אני מדברת על משפחות שאנחנו נותנים להן טיפול, אבל יש עוד משפחות שהתקשרנו אליהן, דיברנו איתן, עשינו להן פגישה חד פעמית, זאת אומרת שהתערבויות שונות נעשות במספר הרבה יותר גדול.
<מרינה פילוטובסקי: זה מאוד חשוב, אותם אנשים שרק דיברנו איתם זוכרים שאפשר לפנות אלינו וחוזרים לפעמים אלינו.
<מרינה פילוטובסקי: יש לנו המון שותפי תפקיד, אחד מהם זה באמת משרד הקליטה, משטרה, עובדים סוציאליים במחלקות לשירותים חברתיים.
<מרינה פילוטובסקי: רציתי להגיד מאוד חשוב.
<מרינה פילוטובסקי: כשאומרים את המילה "שפה" זה גם קורה לפעמים במרכז שלנו, אומרים "אבל הוא/היא דוברי שפה, אפשר לטפל בהם בעברית".
<מרינה פילוטובסקי: השפה זה לא רק שפה, זה תרבות, זה קודים, זה נורמה, זה התייחסות לאלימות, איך מתרגמים אותה.
<מרינה פילוטובסקי: השפה נותנת, אם האדם המטפל דובר שפה, זה נותן ביטוי ושמירה על הערך העצמי של האדם שמגיע לטיפול, דבר מאוד חשוב.
<מרינה פילוטובסקי: אחד מהדברים שלנו זה העצמה של אותו מטופל.
<מרינה פילוטובסקי: רציתי לומר עוד המון דברים, אבל אני חושבת שמה שחשוב זה שעם כל ההישגים האלה, קצת הפחיד אותי שאת אמרת "יש רק אחת שנרצחה" הערכת מסוכנות עושים לאותו יום.
<מרינה פילוטובסקי: מי שעובד באלימות יכול להבין אותי, אבל מה שחשוב מאוד ומה שאנחנו לא נותנים עליו מספיק דין וחשבון, יש לנו עובדים סוציאליים לטיפול, אנחנו לא מספיקים לעשות מספיק עבודה במניעת אלימות והעלאת מודעות.
<מרינה פילוטובסקי: זה משהו שמאוד חשוב, לדבר באותה שפה ולעשות הסברה, ואז נוכל לאתר ולזהות הרבה יותר משפחות שזקוקות לטיפול שלנו ולהתערב שם ולמנוע מהם את האלימות בין בני זוג שתגיע, שהם לא יפנו אלינו בדקה התשעים אלא הרבה לפני, כדי למנוע רצח נשים.
קסניה סבטלובה: אני מבקשת את סליחת