GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמעון אלקבץ: תאגיד השידור הישראלי שיש לי הזכות, אני נבחרתי גם בתאגיד השידור לשמש מנהל קול ישראל שם, כסמנכ"ל חטיבת הרדיו, בסוגריים אציין שאני מחויב לעבור ועדת איתור נוספת כך שאני לא אומר את זה בוודאות של 100%, גם אני באופן אישי נמצא במצב לא ברור, למרות שאני מאמין מאוד שאני אנהל את תחנות קול ישראל גם בתאגיד השידור הישראלי, ושם קיבלנו על פי הגדרות מאוד מאוד ברורות, גם את מכסת כח האדם שלנו, וגם את היכולות התקציביות.
<שמעון אלקבץ: ברור שהיכולות התקציביות ומכסת כח האדם שקיבלנו הן לא מספקות.
<שמעון אלקבץ: אני לא אומר פה משהו שחלילה אני אומר פה ולא אמרתי במועצה ולא אמרתי בפני מנכ"ל התאגיד, ואני חייב להגיד – יש לנו אזנים קשובות.
אברהם נגוסה: אתה מרמז לנו שתהיה פגיעה.
<שמעון אלקבץ: בינתיים אני לא מרמז כלום, אני אומר עובדות.
אברהם נגוסה: אשמח אם תיכנס לפרטים היו ככה ויהיו ככה.
אברהם נגוסה: תיכנס לדברים האלה.
<שמעון אלקבץ: אני אומר עוד פעם, בתאגיד יש אזנים קשובות גם במועצה וגם אצל מנכ"ל התאגיד אלדד, שהם קשובים לעובדה שאנחנו נמצאים בחטיבת הרדיו.
<שמעון אלקבץ: חטיבת הרדיו כוללת היום 86 תקנים.
<שמעון אלקבץ: 86 תקנים בחטיבת הרדיו של קול ישראל למעט רשת ב'.
<שמעון אלקבץ: משום שרשת ב' בתאגיד היא חלק מחטיבת חדשות אחודה שתהיה ביחד עם הטלוויזיה ועם הדיגיטל.
<שמעון אלקבץ: חטיבת קול ישראל, חטיבת הרדיו, שנמצא פה גם ליאור אברבך שעובד לצידי, ואלגרה אמדו שמנהלת את תחום השפות בקול ישראל בפירוק, היא גם נבחרה להיות מנהלת השפות בתאגיד השידור הישראלי, וחזקה עליי הדברים והאמירה המאוד ברורה של חבר המועצה אבי רט שאמר פה בצורה מאוד ברורה שלא תהיה פגיעה בשפות ושהשפות ממשיכות.
<שמעון אלקבץ: שמעתם את זה.
<שמעון אלקבץ: אז מבחינתי, ברגע שהדירקטוריון, נציג המועצה או חבר המועצה אומר את הדברים האלה לוועדה בצורה מאוד ברורה, חזקה שלא תהיה פגיעה.
<קריאה: איפה החוזר?
<קריאה: לפני 11 חודשים הייתי אצלכם, איפה החוזר?
<קריאה: מו?
אברהם נגוסה: חברים זה לא כך.
אברהם נגוסה: הוא נמצא ברשות הדיבור.
אברהם נגוסה: תסיים את דבריך.
<שמעון אלקבץ: הדרג המקצועי, אני חייב להדגיש, הדרג המקצועי שדיבר עליו אבי רט, שזה אני אומר שחלק מהדרג המקצועי זה עבדכם, אלגרה וליאור, הצגנו למועצה בצורה מאוד ברורה, בצורה מאוד מסודרת, לפני חודשים רבים והתקיימו על כך מספר דיונים, פירוט מאוד מדויק של הרצון שלנו איך ייראו השפות, כמה שפות תהיינה, באיזה היקף, באיזה מתכונת תוך שילוב הדיגיטל.
<שמעון אלקבץ: אני אומר את זה כבר כדי להקדים את כל השאלות – כל מה שהצגנו כלל בחשבון אפס פגיעה בשפות.
<שמעון אלקבץ: זאת אומרת אני כן חשבתי - - -
אברהם נגוסה: בוא תגיד לי, השפה הגיאורגית, סוגרים את תחנת הרדיו או לא?
<שמעון אלקבץ: השפה הגיאורגית והבוכרית, אני רוצה לענות על שתי השפות.
<שמעון אלקבץ: אני אענה על כל השפות.
<שמעון אלקבץ: השפה הגיאורגית והשפה הבוכרית וגם הלדינו, אומר פה חבר המועצה בצורה מאוד ברורה: אין פגיעה בשפות.
<קריאה: הוא אומר ש- - -
אברהם נגוסה: בואו, קיבלנו משני אנשים מוסמכים.
אברהם נגוסה: גם מהתאגיד החדש, חבר המועצה הציבורית והעובד המקצועי גם מרשות השידור וגם מהתאגיד קיבלנו תשובה שאין פגיעה.
אברהם נגוסה: אין כוונה כזאת.
אברהם נגוסה: אני חייב ללכת להצבעה.
אברהם נגוסה: חברת הכנסת טלי פלוסקוב תחליף אותי.
אברהם נגוסה: הדובר הבא זה פרופסור עמנואל טרכטנברג.
טלי פלוסקוב: טוב, אני חוזרת ואומרת, אדוני שמעון אלקבץ, האם אתה יכול גם להשיב, אני הבנתי שהרדיו בגיאורגית נשאר, והרדיו בבוכרית נשאר.
טלי פלוסקוב: האם יש צמצום בהיקף שעות רדיו?
<שמעון אלקבץ: אין.
טלי פלוסקוב: אין.
טלי פלוסקוב: קיבלתם תשובה.
טלי פלוסקוב: אחר כך נמשיך בשאלות.
טלי פלוסקוב: חבר הכנסת מנואל טרכטנברג בבקשה.
מנואל טרכטנברג: בוקר טוב לכולכם.
מנואל טרכטנברג: אני לא חבר בוועדה הזאת אבל היה לי חשוב מאוד לבוא ולחזק את ידיכם בעניין הזה.
מנואל טרכטנברג: אני עליתי לארץ לפני הרבה מאוד שנים, כמה עשרות שנים, לא אגיד כמה כדי לא לגלות יותר מדי פרטים, אבל אני זוכר כאילו שהיה אתמול את החשיבות לשמוע ולו במקצת את שפת האם שלך.
מנואל טרכטנברג: מה התחושה, התחושה שאתה מתרפק על הבית, על הד ברים המוכרים לך.
מנואל טרכטנברג: אין כמו שפה כדי להרגיש בבית.
מנואל טרכטנברג: לכן הצורך בשידור של שפות, בקול ישראל, רבותיי, קול ישראל לא בכדי נבחר השם הזה.
מנואל טרכטנברג: קול ישראל, זה לא BBC, זה הקול שלנו במדינת ישראל והעובדה שאתה יכול לשמוע בקול ישראל את השפה שבה אתה גדלת, יש לזה ערך עצום.
מנואל טרכטנברג: אז הצורך ישנו ובאמת צריך לעשות כל מאמץ כדי לא לפגוע בזה.
מנואל טרכטנברג: הדבר השני שאני רוצה לציין, שכל הדיון הזה מציף ושם על השולחן את החשיבות של השידור הציבורי.
מנואל טרכטנברג: רבותיי, השידור בשפות לא כלכלי.
מנואל טרכטנברג: הוא לא יכול להיות כלכלי.
מנואל טרכטנברג: ולכן יש צורך בשידור ציבורי שזה יהיה אחד הדגלים שלו.
<קריאה: רוב המהגרים, המצב הסוציו אקונומי אצלם נמוך, בגלל זה הוא לא כלכלי.
טלי פלוסקוב: אדוני אני מבקשת לא להפריע כשחבר הכנסת מדבר.
מנואל טרכטנברג: זה מה שאני אומר, אבל בהחלט, מה אני רוצה ל- - -?
מנואל טרכטנברג: שמענו את שמעון אלקבץ, הוא אומר שנתיים וחצי מתעללים בשידור הציבורי במדינת ישראל, עד היום הזה וזה ימשיך, מתעללים.
מנואל טרכטנברג: אנחנו יכולים לצעוק עליהם, אבל יש פה התעללות של ממשלה שרוצה לחסל את השידור הציבורי שבין היתר הוא מספק את הצורך האדיר שאתם מבטאים כאן.
מנואל טרכטנברג: שנהיה מודעים לזה.
מנואל טרכטנברג: ברחוב לא יודעים מה זה תאגיד ומה זה רשות שידור, אבל אנחנו יודעים מה הצורך, מה הצורך האדיר שיתקיים שידור ציבורי נאות שמספק את הצרכים של כל מדינת ישראל על הגוונים השונים שלה.
מנואל טרכטנברג: לכן הקריאה כאן צריכה להיות לא רק העניין של השפות ורדיו רק"ע.
מנואל טרכטנברג: אלא כך ששידור ציבורי במדינת ישראל צריך להיות בראש מעייננו ולא יכול להיות שנמשיך להתעלל בו.
מנואל טרכטנברג: שיביאו פתרונות אחת ולתמיד.
מנואל טרכטנברג: העובדים האלה לא יודעים מה יקרה איתם מחר, ולא ידעו מה קורה איתם לפני שבוע או לפני שנה, לא יכול להיות דבר כזה.
מנואל טרכטנברג: איפה אנחנו חיים?
מנואל טרכטנברג: אז אני מחזק אתכם, אני מבטיח לכם ממני כל תמיכה כי אני מבין את הצורך והחשיבות של העניין.
טלי פלוסקוב: תודה חבר הכנסת מנואל טרכטנברג, אני אבקש עכשיו לשמוע את מנהל רק"ע בכל השפות לשעבר, שמואל בן צבי, איך אתה רואה את זה?
טלי פלוסקוב: מה קורה כאן?
<שמואל בן צבי: תראו, אני רוצה להגיד לכם, עשרים שנה הייתי מנהל של השידורים בחו"ל ולעולים, שזה כולל גם רק"ע.
<שמואל בן צבי: כל שפה היא בשבילי הייתה כמו הילדים שלי.
<שמואל בן צבי: לא היה לי נניח שרוסית יותר חשובה מבוכרית או גרוזינית או אמהרית.
<שמואל בן צבי: זה היה אותו דבר.
<שמואל בן צבי: לצורך העניין כמובן, אם יש עלייה גדולה, שיש צורך ביותר זמן שידור, או פחות.
<שמואל בן צבי: מה שכואב לי שאנשים שעבדו עשרות שנים והגיעו לשנות 50, 55, כבר קיבלו תשובה שהם לא יעבדו בתאגיד.
<שמואל בן צבי: ולא חשוב באיזו שפה.
<שמואל בן צבי: זה לא שלפעמים עיתונאי שיכול לצאת מעיתון אחד לאחר, משידור אחד לאחר בשפה העברית.
<שמואל בן צבי: פה אין לו לאן לפנות, אין לו לאן ללכת.
<שמואל בן צבי: אבל הוא גם איש מקצועי.
<שמואל בן צבי: על סמך מה, ופה נאמר משפט, הטיפול באנשים האלה לא מקצועי.
<שמואל בן צבי: ואני רוצה להגיד עוד דבר אחד, השידור הציבורי הוא השידור שדורש גם או שיש לך את זה או שאין לך את זה.
<שמואל בן צבי: איש עסקים מהשוק הפרטי שמעביר את המנטליות הפרטית והכל, מעביר את זה לשידור הציבורי, זה אסון.
<שמואל בן צבי: לכן הקריאה הייתה צריכה להיות כנראה לא רק לא לפגוע בשידורים, אלא גם לא לפגוע באנשים שעשרות שנים עובדים.
<שמואל בן צבי: אני אישית כבר בפנסיה אבל אני משדר מפעם לפעם, ואני רואה מה אנשים מרגישים, אלה שקיבלו תשובה שלילית אחרי עשרות שנים של עבודה.
<שמואל בן צבי: אני חולם את זה.
<שמואל בן צבי: ואני רוצה לסיים בדבר אחד – ב-BBC היה ראיון גדול שלשום או אתמול.
<שמואל בן צבי: אדם שנתן את הריאיון הזה הביא את הדעה, הוא איש מאוד ידוע, - - נובגורצקי, מאוד ידוע כעיתונאי, האנגלית שלו מצוינת.
<שמואל בן צבי: הריאיון היה ארוך והוא הופץ באנגלית וברוסית בכל רחבי אנגליה ובשבילנו הרבה שנים BBC הייתה דוגמה.
<שמואל בן צבי: ומה הוא כותב?
<שמואל בן צבי: אני מצטט, תרגמתי את זה לעברית: "אם תחנות רדיו שונות משדרות שטויות, אני עובר לרק"ע שמשדר לא רק על ישראל ועל הסביבה, העוינת כמובן, אלא גם על תרבות, מוזיקה וכדומה" ואני חושב שזאת הנוסחה.
<שמואל בן צבי: שוב, אני לא מדבר רק על שפה אחת, ולא חשוב איזו, אלא זה הנכס שהוא עכשיו קיים ובעצם את סיפור ההצלחה להפוך לפירוק, כמו רשת ב', אגב, זה מבחינתי פשע ואני מרגיש שמפעל החיים שלי קורס.
<שמואל בן צבי: תודה רבה על זה שאתם כל כך מתלהבים כמונו ואתם תומכים ועושים הכל כדי שזה ימשיך.
טלי פלוסקוב: אני אנסה לתת לעוד נציגי שפות שמודאגים.
טלי פלוסקוב: פרופסור שמואל רפאל, ראש המרכז לחקר הלדינו.
<שמואל רפאל ויוונטה: אני רוצה לומר שהמנדט שלי כאן
<שמואל רפאל ויוונטה: הוא קודם כל כחבר הועד המנהל של הרשות הלאומית לתרבות הלדינו שהוקמה מכח חוק שהבית הזה חוקק.
<שמואל רפאל ויוונטה: אבל אני אנסה לייצר איזו שהיא פלטפורמה שבאיזה שהוא אופן תכניס את כל החברים המודאגים שנמצאים כאן לתוך איזה שהוא סל אחד.
<שמואל רפאל ויוונטה: אני רוצה קודם כל לומר למר אבי רט, שהאזנתי טוב מאוד לדברים שלך, ואני מצאתי בהם איזו שהיא כפילות, משום שבצד אחד אמרת שהדברים יישארו ובצד השני אמרת שהדברים ייבדקו.
<שמואל רפאל ויוונטה: ואם הם ייבדקו אז אנחנו בעצם ביטלנו את ההבטחה או את ההצהרה שהדברים יישארו.
<שמואל רפאל ויוונטה: אבל אני רוצה לומר כאן משהו, יש עניין אחד שחייבים להדגיש אותו במערכת של השפות האלה.
<שמואל רפאל ויוונטה: השפות האלה הן בראש ובראשונה שפות יהודיות.
<שמואל רפאל ויוונטה: הן מייצגות קבוצה יהודית, הן מייצגות קבוצות אתניות רבות שהגיעו לכאן ולכן השפות האלה הן בראש ובראשונה נשמת אפה של האומה הזאת.
<שמואל רפאל ויוונטה: לא מדובר כאן במשהו שאמור לייצר רק גשר תרבותי תקשורתי להבנה, אלא מדובר כאן במשהו שהוא אמור לשמר, קודם כל את הזהות של הקבוצות היהודיות.
<שמואל רפאל ויוונטה: כל אחת מהשפות האלה, וגם הלדינו לצורך העניין, מר רט ומר אלקבץ, אני רוצה לומר כאן משהו, הלדינו לצורך העניין תהיה במיעוט משום שאין לנו כמעט עולים שמגיעים מארצות לדינו, אבל ללדינו יש כוח עצום.
<שמואל רפאל ויוונטה: הלדינו הזאת שלכאורה כמעט אין מי שידבר אותה, נמצאת בעשרים השנים האחרונות בפריחה בלתי רגילה בחברה הישראלית.
<שמואל רפאל ויוונטה: הלדינו הזאת הצליחה לייצר גשר במשך 40 שנה ויותר אל העולם ההיספני, וספרד שכל כך פותחת את זרועותיה ומבקשת לחבק את הקבוצה היהודית הספרדית, נשענה בראש ובראשונה, וזה מנוסח בלשון החוק שלה, בזיקה של היהודים הספרדים ללדינו ולעובדה שהקבוצה הזאת מדברת את השפה הזאת ומתגעגעת אליה.
<שמואל רפאל ויוונטה: החברים כאן מתגעגעים לבוכרית והחברים מתגעגעים לגיאורגית והחברים האחרים מתגעגעים לרוסית ואנחנו מתגעגעים לאידיש והחברים האחרים התגעגעו אל הלדינו, אנחנו מתגעגעים למשהו שהמקור היחיד שאנחנו יכולים לקבל אותו, ההזנה היחידה שאנחנו יכולים לקבל אותה, היא מתוך השידור הזה.
<שמואל רפאל ויוונטה: עניין אחרון שאני רוצה לסכם בהקשר הזה, זה שאני מציע שאנחנו נתנתק מהסטטיסטיקות.
<שמואל רפאל ויוונטה: זה לא מה שיבנה כאן את התמונה המדויקת.
<שמואל רפאל ויוונטה: עצם העובדה שיהיה מאזין אחד, או שניים, או שלושה, בקצה השני של הגלובוס שיתחבר דרך האינטרנט, וימצא עניין בחומרים האלה והוא ידע שיש לו עוגן שהוא יכול להתחבר אליו, והעוגן הזה יפרנס אותו תרבותית, זה כבר עניין שאסור לבטל אותו בשום פנים ואופן, ולכן ההיצמדות אל הסטטיסטיקה לא תתן לנו כאן את הפתרון המשמעותי.
טלי פלוסקוב: תודה אדוני אני חייבת לסכם.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לפרופסור שמואל רפאל, אני רוצה לתת אפשרות לדבר לאלכסנדר מדבין, שהוא נציג קול ישראל ורדיו רק"ע בשפה הרוסית.
<אלכסנדר מדבין: אני בעסק הזה כבר 26 שנים כעורך ומגיש וב-15 השנים האחרונות אני מנהל שידורים בשפה הרוסית.
<אלכסנדר מדבין: אז אני אדבר על שידורים בשפה הרוסית, לא על השפות האחרות.
<אלכסנדר מדבין: רבותי, שמענו היום אין ספור פעמים את המילה "מקצועיות", שיקולים מקצועיים.
<אלכסנדר מדבין: תגידו לי אתם, מי יותר מקצועי ממני, משמואל בן צבי, מדורית גולנדר, ממיכאל גלבוע שניהל בתחנה הזאת לפניי, מי יותר מקצועי?
<אלכסנדר מדבין: עכשיו תגידו לי, מישהו התייעץ אתנו?
<אלכסנדר מדבין: מישהו שאל אותנו כמה אנשים צריכים לעבוד בשידורים בשפה הרוסית?
<אלכסנדר מדבין: התשובה היא שלילית, אף אחד לא התייעץ.
<אלכסנדר מדבין: אז על אילו שיקולים מקצועיים אנחנו מדברים?
<אלכסנדר מדבין: לגבי שיקולים מקצועיים, מה שאני יודע – בשידורים בשפה הרוסית בתאגיד החדש, יהיו 10 תקנים.
<אלכסנדר מדבין: היום יש לנו 16 תקנים.
<אלכסנדר מדבין: אז לא תהיה פגיעה בשפה הרוסית?
<אלכסנדר מדבין: זה נשמע הזוי.
טלי פלוסקוב: זה 16 מ שרות מלאות?
טלי פלוסקוב: עכשיו יהיו 10 משרות?
<אלכסנדר מדבין: 16 משרות מלאות היום ל-12 שעות שידור.
<אלכסנדר מדבין: ויהיו 10 משרות.
<אלכסנדר מדבין: תתקנו אותי אם אני טועה, 10 תקנים ל-16 שעות שידור.
<אלכסנדר מדבין: יותר שעות שידור.
<אלכסנדר מדבין: אז לא תהיה פגיעה?
<אלכסנדר מדבין: כן תהיה פגיעה.
<אלכסנדר מדבין: אז אני אומר לכם באופן מקצועי כאיש מקצוע, כאיש שעובד בעסק הזה 26 שנה ומנהל שידורים בשפה הרוסית, לקיים רדיו נורמלי, תקין, מלא תוכן עם עשרה תקנים, בלתי אפשרי.
<אלכסנדר מדבין: חד וחלק.
טלי פלוסקוב: כמה אפשרי?
<אלכסנדר מדבין: או, עכשיו ככה, מישהו שאל אותי כמה צריך?
<אלכסנדר מדבין: מישהו שאל את שמואל?
<אלכסנדר מדבין: מישהו שאל את דורית?
<אלכסנדר מדבין: אף אחד.
<אלכסנדר מדבין: אבל אני כן יכול לענות לשאלה הזאת כי אני עשיתי את החשבון, את החשבון המקצועי על סמך נסיון של 26 שנים.
<אלכסנדר מדבין: אז אני אומר לכם, 45 תקנים.
<אלכסנדר מדבין: אפשר להתפשר?
<אלכסנדר מדבין: אפשר להתפשר.
<אלכסנדר מדבין: תמיד.
<אלכסנדר מדבין: אנחנו חיים במציאות, אנחנו לא חיים על ענן.
<אלכסנדר מדבין: אבל שוב, אני מחזק את דברייך, חברת הכנסת טלי פלוסקוב, אפשר להתפשר, אבל שאנחנו נדע שכל פשרה היא על חשבון האיכות, כל פשרה היא על חשבון המאזינים.
<אלכסנדר מדבין: כל פשרה היא על חשבון המוניטין שלנו ועל חשבון המאזינים בחו"ל, לא רק כאן.
<אלכסנדר מדבין: על מנת לסבר את האוזן, 10 תקנים אתם אומרים.
<אלכסנדר מדבין: אני אוסיף קצת צבע.
<אלכסנדר מדבין: הרי אפשר לפי הגיון זה להגיע למצב אבסורדי לגמרי.
<אלכסנדר מדבין: אפשר לקיים רדיו ללא עובדים, כן אפשר.
<אלכסנדר מדבין: צריך מחשב עם אוסף שירים וצריך משדר.
<אלכסנדר מדבין: לשדר שירים מהבוקר עד הערב, לקרוא לזה שידורים בשפה הרוסית, ובזה נגמר העניין.
<אלכסנדר מדבין: ואם אנחנו רוצים קצת עריכה, קצת שמישהו יגיד כמה מילים בין השירים, שמישהו יבנה את השידור, אז אנחנו צריכים שני אנשים כל יום, לפחות.
<אלכסנדר מדבין: פלוס עוד אדם אחד כי אי אפשר להכריח אנשים לעבוד שבעה ימים בשבוע.
<אלכסנדר מדבין: פלוס עוד אחד אם מישהו חולה או יצא לחופשה.
<אלכסנדר מדבין: אז כבר ארבעה אנשים.
<אלכסנדר מדבין: ואם אנחנו רוצים לשדר חדשות אנחנו צריכים עוד שלושה אנשים פלוס עוד אחד פלוס עוד אחד, אותם שיקולים, והגענו כבר לתשעה.
<אלכסנדר מדבין: פלוס מנהל תחנה, כבר עשרה אנשים.
<אלכסנדר מדבין: רבותי, עשרה אנשים ועוד לא התחלנו לשדר תוכן.
<אלכסנדר מדבין: אנחנו משדרים רק מוזיקה, רק שירים, וחדשות.
<אלכסנדר מדבין: כבר הגענו לעשרה אנשים.
<אלכסנדר מדבין: אין תוכן.
טלי פלוסקוב: הבנו.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את הצד שלכם, כי מצד אחד שמענו שלא תהיה פגיעה כל כך משמעותית, ומצד שני אנחנו שומעים עכשיו שמ-16 יורדים ל-10.
אברהם נגוסה: זו פגיעה רצינית, קרוב ל-50%.
אברהם נגוסה: איך אתם מסבירים את זה?
אברהם נגוסה: איך אפשר לקיים את השידור?
<שמעון אלקבץ: אדוני היושב ראש, אמרתי בתחילת הדברים שלי שמספר התקנים שהוקצו לחטיבת הרדיו בתאגיד הישראלי החדש, 86 תקנים אחרי שני גלים של קיצוצים, ואני חוזר ואומר, התפקיד שלי כסמנכ"ל חטיבת הרדיו שם, כמנהל קול ישראל הוא להתריע.
<שמעון אלקבץ: זה מה שאנחנו עושים כל הזמן, גם בפני המועצה, גם בפני הנהלת התאגיד ואני אומר עוד פעם, הדברים שאנחנו משמיעים כמעט בכל ישיבת מועצה, כמעט בכל ישיבת הנהלה, בכל תכנית עבודה, הדברים האלה נכתבו, נאמרו, ואנחנו נופלים על אזנים קשובות.
<שמעון אלקבץ: יש מצוקה של תקנים, הבטיחו לי שהדבר נמצא על השולחן ומטפלים בזה.
<שמעון אלקבץ: להגיד לך שמישהו נתן לי תשובה חיובית שמכסת התקנים של חטיבת הרדיו תעלה, לא קיבלתי עדיין תשובה חיובית כזאת, אני מאמין שאני אקבל תשובה חיובית כזאת, בשים לב גם למה שקורה - - -
אברהם נגוסה: איך אתה יודע שתקבל - - -
<שמעון אלקבץ: אם לא הייתי אדם אופטימי אדוני היושב ראש - - -
אברהם נגוסה: אין לך ויכוח במישור העובדתי.
אברהם נגוסה: מבחינה מספרית, מספר העובדים, האם הוא צודק?
אברהם נגוסה: האם צומצם מ-16 ל-10?
<שמעון אלקבץ: מספר התקנים כרגע בשידורים בשפה הרוסית היה במקור שמונה תקנים ועוד הוספנו מחטיבה אחרת, מהדיגיטל, עוד שני תקנים כדי לעלות.
<שמעון אלקבץ: אנחנו כרגע על 10 תקנים בשידורים בשפה הרוסית.
אברהם נגוסה: עכשיו או מה שיהיה?
טלי פלוסקוב: אנחנו מדברים על התאגיד, כן?
<שמעון אלקבץ: שאלת אותי על התאגיד.
<שמעון אלקבץ: השידורים בשפה הרוסית היום בפירוק, אנחנו נמצאים על 16.
<שמעון אלקבץ: זה לא מספיק, אנחנו נמצאים במצוקה אמיתית.
<שמעון אלקבץ: אמר פה אלכס, 45 תקנים, זה מה שהוא רוצה.
<שמעון אלקבץ: רוצה לומר לנו בתאגיד יש 86 תקנים על כל חטיבת הרדיו, 8 תחנות רדיו.
טלי פלוסקוב: הוא אמר מצב דיגיטלי.
טלי פלוסקוב: אבל מ-45 עד 10, יש פה פער ענק.
<שמעון אלקבץ: אבל אתם באים אלינו בטענות כאיל אנחנו - - -
טלי פלוסקוב: אף אחד לא בא בטענות.
טלי פלוסקוב: אנחנו רוצים לפתור את הבעיה ולהיות בטוחים שאנחנו יוצאים לדרך חדשה נכון ומתוקן, יותר טוב מהמצב שהיינו.
<שמעון אלקבץ: אז הנה - - -
אברהם נגוסה: אני מבין אותך.
אברהם נגוסה: אתה אומר "הגשתי ואני מקווה שאקבל".
אברהם נגוסה: כך אתה אומר.
אברהם נגוסה: אתה מודה במצוקה הקיימת.
אברהם נגוסה: אני רוצה לדעת מנציגי המועצה הציבורית, האם אתם יכולים לתת לנו תקווה שהמצב לא ישתנה לפחות מ-16 לא יגיע ל-10.
טלי פלוסקוב: האם בכלל אתם מכירים את המצב כמו שאתה רואה אותו היום?
אברהם נגוסה: בסופו של דבר הם אלה שמחליטים.
אברהם נגוסה: למי הגשת?
אברהם נגוסה: למועצה?
<שמעון אלקבץ: ראש המועצה, עובר דרך מנכ"ל, עובר דרך חברי ועדת התוכן, חברי ועדת הכספים, חברי ועדת כח אדם.
<שמעון אלקבץ: כולם יודעים על ה- - - זה מופיע בתכניות העבודה.
<שמעון אלקבץ: כולם פה שותפים לבקשות שלנו של תחנת הרדיו, המצוקה קיימת אגב בכל התאגיד כי מספר התקנים יותר קטן ממספר התקנים ברשות, והמסר שאני מקבל הוא מסר אופטימי.
<שמעון אלקבץ: להגיד שקיבלתי תשובה ברורה "הנה, מספר התקנים שלך עלה", לא קיבלתי, אבל המסר אופטימי.
טלי פלוסקוב: יש לי שאלה אחת.
טלי פלוסקוב: כמה עובדים יש היום בקול ישראל?
<שמעון אלקבץ: ברשתות קול ישראל, אבל אני מבקש להדגיש את העובדה שמדובר גם ברשת ב' שאני גם אחראי עליה, סדר גודל של 350 עובדים.
טלי פלוסקוב: 350 עובדים וברדיו רק"ע לשפה הרוסית יש 16, כן?
<קריאה: כמה יש לשפה הגיאורגית?
<קריאה: 1.
<קריאה: כמה בלדינו?
<קריאה: עובדת אחת ושתי עובדות שמקבלות - - -
אברהם נגוסה: בואו נלך אחד-אחד.
<יעקב משיחוב: אני מקונגרס יהודי בוכרה.
<יעקב משיחוב: נגיד יעלה, זה לא יהיה כמו מים במדינת ישראל?
<יעקב משיחוב: המים היה עולה בלי מע"מ.
<יעקב משיחוב: ברגע שהגיחון עלה לשלטון הוסיפו מע"מ וכל הזמן מעלים.
טלי פלוסקוב: טוב, עכשיו כבר מורידים.
<יעקב משיחוב: התאגיד החדש לא יעלה את השידור, תקציב עוד פעם לתשלום לאזרחים?
אברהם נגוסה: אתה רוצה לדעת לגבי האגרה.
אברהם נגוסה: האגרה כבר בוטלה.
<יעקב משיחוב: כן.
<יעקב משיחוב: בוטל, אבל ברגע שיעלה חדש יגידו "תשמע - - -"
אברהם נגוסה: אתה מעורר דובים משנתם.
אברהם נגוסה: מה אתה מזכיר להם.
אברהם נגוסה: בואו נדבר על מה שקיים עכשיו.
אברהם נגוסה: עורך דין דוד פפיא.
<דוד פפיא: אני קודם כל באתי לפה לדבר לא רק בשמי כמי שעלה בשנות השבעים, אלא גם בשם הרבה מאוד אנשים שבאו אחריי וגם לפניי.
<דוד פפיא: למען הצדק ההסטורי צריכים לספר שלמעשה העליה הרוסית שנהנית היום ממגוון די רחב של שירותים בשפה שלהם, אם זה בכתובה ואם זה במדיה וכולי, אנחנו בני העדה הגיאורגית לא מקבלים את זה בשום צורה.
<דוד פפיא: לא במדיה ולא באתונות ולא בשום דבר אחר.
<דוד פפיא: הדבר היחיד שיש לנו זה כבשת הרש הזאת, שאנחנו מדברים עליה עכשיו.
<דוד פפיא: בדיוק על זה אני מדבר.
<דוד פפיא: וזה דורות של אנשים שגדלים על השפה הזאת פה בארץ, היא אמצעי שלנו גם לשמוע וגם להשמיע.
<דוד פפיא: לא רק לשמוע, גם להשמיע.
<דוד פפיא: בתכניות הרדיו האלה למעשה ניתנת ההזדמנות לאנשים לדבר על מצוקותיהם, להביע את הדעות שלהם, לשמוע תרבות שלהם, זה האמצעי היחידי שנותר לנו, אין לנו משהו אחר.
<דוד פפיא: ואני רוצה להזכיר לכולם שלנו, בכל אופן לבני העדה הגיאורגית, יש בכל זאת איזו שהיא זכות היסטורית, שבזכותנו, בזכות אותן 18 משפחות שפתחו את שערי העליה הגדולה של שנות השבעים, אני חושב לפחות, בגלל העניין הזה, אנחנו צריכים לקבל איזו שהיא הכרה מינימלית שתתבטא בנושא הזה של שידורים ציבוריים שיינתנו כשירות לקהילה שלנו ולא אותה חצי שעה שמפרקים אותה לרבע שעה צהריים ורבע שעה באמצע הלילה, אלא לתת אפשרות לאנשים ליהנות מהשפה, לשמוע את התרבות שלהם, להשמיע את הדברים שלהם, ולא יכול להיות ששירות ציבורי יבוא ויביא לי פה נתונים שמדברים פה כביכול על רייטינג.
<דוד פפיא: הרי הרייטינג זה הדבר האחרון שהשידור - - -
<דוד פפיא: אז אני מבקש קודם כל מבחינת תקנים שמדברים פה, אני מבקש להגדיל את התקנים לשידור בשפה הגיאורגית.
<דוד פפיא: זה מה שאני מבקש, זה מה שצריך לעשות.
אברהם נגוסה: אנחנו בוודאות יודעים עכשיו שלא מתכוונים לסגור את תחנת הרדיו בשפה גיאורגית והבוכרית.
אברהם נגוסה: לא סוגרים את זה.
אברהם נגוסה: אני רוצה שיהיה ברור, כי אתם פניתם אלי שהולכים לסגור את זה.
אברהם נגוסה: עכשיו ברור שלא הולכים לסגור.
אברהם נגוסה: אתה מבקש להגדיל את העניין.
אברהם נגוסה: כרגע המצב הקיים זה נמצא, ברור, אין מה לדאוג.
<קריאה: כמה תקנים יש לכל קהילה.
אברהם נגוסה: הוא אמר לנו שיש אחד.
<קריאה: על סמך מה אתם מבססים את זה, על סמך - - -?
אברהם נגוסה: הם צריכים להתייחס לזה.
אברהם נגוסה: אני רוצה שגם הנקודות יהיו ברורות כדי שנגיע לסיכום.
אברהם נגוסה: יש דרישה של הגדלה בגיאורגית.
<ניסן ניאזוף: אנחנו 350,000 איש עלינו במשך 130 שנים.
<ניסן ניאזוף: הראשונים שבאו, אבותינו, זה משכונת הבוכרים.
<ניסן ניאזוף: הראשונים שבאו.
<ניסן ניאזוף: עדיין לא היו הרבה אנשים פה.
<ניסן ניאזוף: יחד איתנו גם הם.
<ניסן ניאזוף: תגידו בבקשה איך זה יכול להיות 350,000 איש, בסך הכל תקן אחד, אדם אחד, שדרן אחד.
<ניסן ניאזוף: רבע שעה בסך הכל.
<ניסן ניאזוף: זה לא בושה וחרפה?
<ניסן ניאזוף: לא מספיק ששרפו אותנו ברוסיה?
<ניסן ניאזוף: שרפו אותנו בשנת 1938 סגרו בתי ספר, סגרו תיאטרונים, סגרו עיתונים, סגרו הכל, שלחו את האבות שלנו לסיביר, הרגו אותם שם.
<ניסן ניאזוף: אבא שלי בעצמו חמש שנים נלחם בגרמניה הוא בא חצי אדם.
<ניסן ניאזוף: תראה, בוכרים באו יחד עם הישראלים, נתנו את הנשמה, מליוני שקלים בחודש משלמים מסים, מפני שרוב רובם סוחרים.
<ניסן ניאזוף: איפה כל הכסף הזה?
<ניסן ניאזוף: למה לנו לא בא?
<ניסן ניאזוף: רק לחלק מהאוכלוסייה.
<ניסן ניאזוף: למה הם מחליטים במקומנו?
<ניסן ניאזוף: בגלל שאנחנו לא יוצאים לשביתות, להפגנות.
<ניסן ניאזוף: תגידו.
<ניסן ניאזוף: אנחנו הכי שקטה, כמו גרוזינים.
אברהם נגוסה: לפני שאני אתן לתאגיד ולרשות השידור שיענו לשאלות האלה, אני מבקש מיעקב אופיר, בבקשה כמה מילים ואני רוצה אחר כך לקבל את התגובה שלכם למה שעלה פה.
<יעקב אופיר: תודה לך אדוני היושב ראש שנתת את הזמן והמקום כדי לדון בזה.
<יעקב אופיר: אני כאן יושב בזכות שאני בזמנו הייתי ראש נציגות הסוכנות היהודית בקווקז, ובארבע וחצי ה שנים שהייתי שם רוב העולים עלו, ועד היום אני בקשר איתם.
<יעקב אופיר: אני מסכים עם חשיבות הדברים שדיברו כאן, אבל אני רוצה לדעת בפן אחר לגמרי ביחסים של המדינות.
<יעקב אופיר: היום אני לא בטוח שאתם יודעים מהדבר ה זה שבין גיאורגיה וישראל, המתיחות די גדולה.
<יעקב אופיר: המתיחות נוצרה מפני שבאים הרבה אנשים כאן בארץ, לא משנה אם כן רוצים או לא רוצים לעבוד, ובנתב"ג מחזירים אותם.
<יעקב אופיר: אלה האנשים שחוזרים שם מדברים כאלה דברים שם על היחס שהם מקבלים כאן, שממש ממש היחסים עד כמה שאני יודע, ואני מעורב בזה הרבה, זה די הרבה מידרדר.
<יעקב אופיר: הערוץ הזה שרק"ע משדר, עושה הרבה דברים כדי להשקיט את הלהבות האלה.
<יעקב אופיר: זה לא רק שמישהו רוצה לשמוע בשפה אחרת, או גרוזינית או בוכרית, לא משנה, כאן אנחנו צריכים לחשוב גם על הפן הזה שהוא ממש מקשר גם בין המדינות.
<יעקב אופיר: עוד דבר שאני רוצה לומר, לא רק אנשים כאן בארץ שומעים את השידורים האלה.
<יעקב אופיר: בתפוצות, בארצות הברית ואירופה נמצאים רבים מהעדה.
<יעקב אופיר: הערוץ היחידי שהם יודעים על הארץ, זה השפה.
<יעקב אופיר: כאן אנחנו עכשיו דיברנו על השמירה וכל הדברים האלה ומתי שהחבר כאן רוצה את זה להגדלה, מישהו כאן חייך.
<יעקב אופיר: תאמינו שזה לא נכון.
<יעקב אופיר: צריך גם לחשוב לכיוון הזה ואני מקווה שכשיהיה תאגיד או שיישמר כמו שהיום, יחשבו גם על זה.
<יעקב אופיר: תודה.
אברהם נגוסה: יש עוד דיון ולכן אני צריך לסכם.
<יוסף מרזיוף: אני אקצר.
<יוסף מרזיוף: אני עורך ומגיש את התכניות בשפה הבוכרית בקול ישראל.
<יוסף מרזיוף: היום הופתעתי שלאחר כמעט שנה שמושכים אותנו, אתה בהמתנה, אתה בהמתנה, אנחנו בודקים.
<יוסף מרזיוף: אי אפשר לבדוק שנה את המועמדות שלי.
<יוסף מרזיוף: אני אומר אולי זה טוב מצד אחד, אולי בחנו מישהו אחר, אז בואו נמתין עם זה.
<יוסף מרזיוף: אבל אני שומע שאין כלום.
<יוסף מרזיוף: הם אמרו שבינואר הם עולי, התאגיד מוכן.
<יוסף מרזיוף: אז הם מוכנים בלי בוכרית?
<יוסף מרזיוף: באוגוסט הם מוכנים בלי בוכרית או בלי גיאורגית?
<יוסף מרזיוף: או בלי שפה אחרת?
<יוסף מרזיוף: כל פעם שהם הצהירו שהם מוכנים לא היו את השפות האלה בפנים.
<יוסף מרזיוף: היום הופתעתי לשמוע שהם בודקים את זה ולא יהיה שום נתק בין רשות השידור לתאגיד.
<יוסף מרזיוף: 15 דקות שהם נותנים לנו, שמעתי פעם שהם אומרים בשביל 15 דקות לא צריך להחזיק אדם במשרה מלאה.
<יוסף מרזיוף: אני או מישהו אחר לא ילך לעבוד חצי משרה איפה שהוא וחצי יום הוא יסתובב.
<יוסף מרזיוף: צריך לפרנס משפחה.
<יוסף מרזיוף: אני רוצה שהתאגיד יתחייבו, אפילו שזה 15 דקות שידור, צריך להחזיק אדם במשרה מלאה.
<יוסף מרזיוף: האדם הזה לא ילך לחפש.
<יוסף מרזיוף: אני רוצה לשמוע גם מתי החוזים יגיעו.
<יוסף מרזיוף: אני כמעט שנה מחכה לחוזה, או למישהו אחר, העיקר שיהיה בוכרית.
<יוסף מרזיוף: לא לחפש אותנו בקטנות.
אברהם נגוסה: כולכם חוזרים על אותם דברים.
אברהם נגוסה: אני רוצה להפנות את השאלות לתאגיד ולרשות השידור.
אברהם נגוסה: אנחנו נסכם את השאלות.
אברהם נגוסה: יש פה דרישה של הגדלת תקנים בשפה הרוסית ובשפה הגיאורגית והבוכרית.
<קריאה: וגם הלדינו.
<קריאה: זה בקושי רבע שעה.
<קריאה: צריך לציין את זה בפירוש.
אברהם נגוסה: בכל השפות.
אברהם נגוסה: אני רק אמרתי את מה שהעלו פה.
אברהם נגוסה: האם אתם יכולים לעמוד בדברים האלה, מה ההתייחסות שלכם לשאלות שעלו כאן?
<אבי רט: הדיון היום היה חשוב מאוד מבחינתי, אני חושב שהוא היה חשוב ציבורית וחשוב כי למדנו הרבה, שמענו הרבה, וזה היה חשוב המפגש הזה.
<אבי רט: זה בפני עצמו.
<אבי רט: אני רוצה להזכיר אבל את העיתוי של המפגש, הוא לא מתקיים בימים רגילים שיש מצב נורמלי.
<אבי רט: המצב שלא אנחנו, לא התאגיד ולא רשות השידור בחרנו בו, שיש כרגע כפי שהיושב ראש אמר, בוקה ומבולקה, אף אחד לא יודע מה יהיה מחר.
טלי פלוסקוב: בסדר זה ייגמר.
טלי פלוסקוב: אנחנו ממשיכים.
טלי פלוסקוב: לא נקרא לכם שוב פעם לכאן.
<אבי רט: את מבינה שגם כשזה ייגמר - - - הרי כשאתה חבר בדירקטוריון בגוף מסוים ויש לו יציבות ויש לו תקציב ויש לו מבנה, אתה יודע לקבל החלטות לשנתיים ושלוש וארבע.