GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס קושניר: אני לא מדבר על זה שהרוב המוחלט של בוגרי נעל"ה נשארים בסוף בישראל, יש עוד אתגרים, אנחנו התחלנו לפעול מול צה"ל על מנת שהצבא, ואגב, יש נכונות מאוד גדולה היום בצבא לנושא הזה, שהצבא לא ייקח את החבר'ה האלה של בוגרי נעל"ה כמובן מאליו, כי צריך להבין שילד ישראלי מתחיל את המיונים שלו לצבא בכיתה י', וילד בוגר נעל"ה מתחיל את המיונים שלו רק כשהוא מסיים את כיתה י"ב, למה?
אלכס קושניר: כי רק אז הוא משנה מעמד ורק אז הוא הופך להיות אזרח ישראלי.
אלכס קושניר: זאת אומרת, יש איזה שהוא פער שאותו צריך להדביק.
אלכס קושניר: וכמובן, כל מה שקשור לחיים אחרי השירות.
אלכס קושניר: הילדים יוצאים מחממה אחת שנקראת נעל"ה, נכנסים לחממה נוספת שנקראת צה"ל ואחרי זה יוצאים לחיים, אחרי שהם שש שנים בארץ, אבל בעצם אף פעם לא טעמו מה זה לחיות בארץ באופן עצמאי.
אלכס קושניר: וכאן אנחנו נבוא יחד עם מינהלת נעל"ה ונעשה הכל כדי להקל על הילדים האלה.
אלכס קושניר: עוד מילה אחת, אדוני היושב ראש, ברשותך.
אלכס קושניר: אני גם נהנה מפירות תכנית נעל"ה ביום יום לא רק בעבודה, כי אני נשוי לבוגרת נעל"ה ונהנה מכל רגע.
אברהם נגוסה: זה היה כדי להוסיף לך את ה - - -
אלכס קושניר: גם אחותה עכשיו בתכנית נעל"ה.
אברהם נגוסה: אני לא רוצה להפסיק באמצע, אבל תקחו בחשבון שהזמן שלנו רץ לכן תדברו בתמצית.
אברהם נגוסה: בבקשה מה אלי תרן, מנהל פעילות נעל"ה.
<אלי תרן: שלום לכולם.
<אלי תרן: אני חושב שכל מי שיושב פה באולם הזה מייצג את תרומתו לנעל"ה, ולא משנה מאיזה מגדר הוא הגיע, החל מחברי הכנסת ועד אחרון העובדים בכפרי הנוער, ואני חושב שכל התכנית הזאת חייבת תודה לכולם, ועל כך תודתי, וזה מקצר לי את מילות התודה.
<אלי תרן: אני חבר עין גדי, הייתי חמש שנים שליח של הסוכנות היהודית בחבר העמים ואחרי זה 20 שנים אני עובד בנעל"ה.
<אלי תרן: חזרתי אתמול מסיור ארוך מאוד של הסברה, ואני רוצה רק לספר רשמים משם כי יש בזה יותר מסיפור, יש פה פניה אליכם, למי שצריך.
<אלי תרן: להערכתי אנחנו נמצאים היום בחלון הזדמנויות שהוא לא ייקח הרבה זמן.
<אלי תרן: רוסיה משתנה בקצב מאוד רציני לרעתנו, מבחינת האפשרויות להוציא משם אנשים.
<אלי תרן: אוקראינה נמצאת במצב של הרס, ואני חושב שהרישום הגדול הזה לתכנית נעל"ה הוא בין היתר פועל יוצא של האירועים שקורים שם, ואנחנו נמצאים היום באמת במספרים מרשימים.
<אלי תרן: אני לא רוצה לפאר, אבל חזרתי בתחושה של גל צונאמי, של ילדים ומשפחות שרוצות להירשם לנעל"ה, ואנחנו צריכים להיערך למצב הזה כי חלון ההזדמנויות להערכתי, במיוחד לפי ההתנהלויות שקורות ברוסיה, גם מבחינת האוכלוסייה המקומית וגם מבחינת העבודה מולנו, הוא לא מבשר טובות.
אלעזר שטרן: אלי, אתה יכול רק, מה מסתתר מאחורי המילה "להיערך"?
<אלי תרן: להיערך זה שכל הגורמים שפועלים היום בחבר העמים, נתיב, הסוכנות היהודית ואנחנו ואתם, צריכים לעשות כל מאמץ להגביר את העבודה שם.
<אלי תרן: ולהגביר את העבודה זה תקציבים, להגביר את העבודה זה הסברה, להגביר את העבודה זה לפעול מול הגורמים המקומיים שיתנו לנו לעבוד, וכמו שאמרתי לך קודם בשיחה אישית, יש לנו עשרות אלפי אנשים שהם בעצם דור שני ושלישי שלא מצליחים להגיע לכאן בגלל אי יכולת של הוכחת יהדות.
<אלי תרן: ואי יכולת של הוכחת היהדות נובעת בעיקר בגלל מה שקרה במלחמת העולם השניה ומה שקרה עם סטאלין.
<אלי תרן: מי שיודע יודע, אבל כשבאה משפחה ומראה קבר של סבתא שרה אברמוביץ בבית הקברות היהודי, שהיא האמא של האמא של הילד של נעל"ה, שהוא על פי כל הנתונים יהודי כהלכה אבל הוא לא יכול להגיע לארץ בגלל שאין הוכחת זכאות, בגלל מסמכים, אז מישהו צריך לטפל בזה.
אלעזר שטרן: המכון לבירורי יהדות, שהוא מתמחה, אמור להתמחות בנושא של ללכת לארכיונים, למצוא את התעודות, הוא שותף לתוך המאמץ הזה?
<אלי תרן: אני לא יודע, זה צריך לשאול את - - -
אלעזר שטרן: בסדר, אני אבדוק את זה.
<אלי תרן: אני הייתי עכשיו בשלושה סמינרים, ראיתי בהם 250 ילדים, והבעיה הזאת היא בעיה אמיתית שהולכת ותופסת תאוצה כל יום.
<אלי תרן: לתכנית עצמה יש שם מצוין, ואני חושב שחלק מהדברים הם באמת ההיסטוריה הארוכה, אני רוצה להגיד לכם שבוגרי נעל"ה שנמצאים בארץ, לחלק לא קטן מהם יש מרכיב חשוב בהבאת האחים שלהם, הקרובי משפחה שלהם, הם בעצמם מהווים כלי שיווק מצוין.
<אלי תרן: אני רוצה גם באופן מיוחד להודות לזה שיושב משמאלי שהוא חברי משנת 1991 בסוכנות היהודית, שעושים ככל יכולתם במסגרות המוגבלות שלהם והקשיים שלהם, כדי לסייע לתכנית הזאת וההישגים הם ברורים, ואני חושב שצריך לנצל את הזמן הזה, כי כל דבר שקורה היום זה הרצאה של שלוש שעות, ואתה לא תתן לי להרצות, זה בסדר, אבל המצב ברוסיה, המצב באוקראינה, המצב פה ומה שקורה היום זה מזכיר לי בנעל"ה את תקופת שליחותי בשנות התשעים הראשונות, עוד כשגורבצ'וב היה נשיא, את גלי העלייה.
<אלי תרן: אז זה לא עליה, זה נעל"ה, אבל הדפיקות על הדלת והרצונות הם רבים מאוד.
<אלי תרן: תודה רבה לכם, ואני מקווה שככה תפעלו.
אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו חבר הכנסת עודד פורר, מנכ"ל משרד הקליטה לשעבר וחבר כנסת יואל רזבוזוב, יו"ר ועדת העלייה הקליטה והתפוצות לשעבר.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את נציג הסוכנות מר בני לידסקי.
<בני לידסקי: שלום לכולם.
<בני לידסקי: הסוכנות מלווה את כל ההנהלה של נעל"ה במשך 25 שנה במתכונת זו או אחרת, וכך נפל בחלקי ללוות את זה באופן אישי גם, ואם לסכם את תכנית נעל"ה במילה אחת, אני אגיד "משפחה".
<בני לידסקי: אני שומע במשך 25 שנים מישעיהו חברי הטוב את המושג "משפחת נעל"ה" ומשום מה הוא לא נשמע פה היום, וזה באמת המפתח כי ללוות את תכנית נעל"ה מהרגע הראשון של המגע הראשון עם העולים, להסביר על התכנית, להעביר אותם דרך המבחנים לטיסה, שלוש שנים להיות בקשר, להיות גורם שמקשר בין הילדים לבין ההורים שנשארו בחו"ל, עם מינהלת נעל"ה, עם כל התלמידים, עם כל המלווים, עם כל הצוותים בבית הספר, לא הייתה משפחה אחת, זה היה בלתי אפשרי, ובאמת אנחנו נכנסים, ואני ממשיך את מה שאמר אלכס, אנחנו נכנסים לעניין המשפחתי ואם הקברניטים של הפרויקט הם לא חלק ממשפחה, לטפל בילדים זה יכול להפוך מהתועלת לנזק.
<בני לידסקי: באמת כל הכבוד לכם.
<בני לידסקי: לא סתם אנחנו יושבים בוועדת העלייה כתכנית נעל"ה למרות שהיא מוגדרת כתכנית חינוכית - - - ואם אנחנו מחברים את 17,000 ילדים עם ההורים במשפחה המורחבת שהצטרפה, אנחנו מגיעים למספר של יותר, לדעתי, מעל 50,000 איש.
<בני לידסקי: לסבר את האוזן, אני גר במעלה אדומים והאוכלוסייה יותר מאשר - - - זו עיר שלמה שבעצם התכנית הוסיפה למדינת ישראל, וזה לא מובן מאליו.
<בני לידסקי: לא כל הילדים, אם לא היו מגיעים בגיל בית ספר, נשארים שם, ובלי תכנית נעל"ה כמובן שאין להם דרך להגיע ללא ההורים, לא בהכרח היו מגיעים לארץ אחר כך.
<בני לידסקי: ולסיום, רק דבר אחד.
<בני לידסקי: באמת 25 שנים זה באמת תאריך מאוד מאוד מכובד, לא כל תכנית מחזיקה מעמד במשך תקופה כזאת ממושכת, אבל היא בסכנה.
<בני לידסקי: סכנה שזה יהפוך לשגרה, סכנה שכל מקבלי ההחלטות שיושבים פה, גם חברי הכנסת, גם מנכ"לי המשרדים יתפסו את התכנית כמשהו מובן מאליו שרץ לבד ולא צריך תשומת לב.
<בני לידסקי: אנחנו חיים בעולם אחר, עולם אחר בחו"ל, עולם אחר בארץ ובלי פיתוח, בלי חידושים ובלי שיווק אחר אנחנו לא נתפתח ואסור לנו להסתמך רק על מה ברוסיה ובאוקראינה, אנחנו גם חייבים להביא תוספת שיווקית נוספת שלא קשורה למצב הפוליטי והכלכלי בחו"ל.
עודד פורר: תודה אדוני היושב ראש.
עודד פורר: יש לי פה כמה חברים, המנכ"ל אלכס וחברי הכנסת וגם הפעילים בארגון נעל"ה.
עודד פורר: תשמעו, אני בכמה מילים קצרות, אשתדל לא לחזור על מה שנאמר לפניי, כי אני לא יודע מה נאמר לפניי, אז אני מנסה לנחש.
עודד פורר: בעולם חיים סך הכל לפי הערכות שלנו 14.5 מיליון יהודים.
עודד פורר: 6.5 מיליון מתוכם חיים בישראל, זאת אומרת שהמשוואה היא כיום שרוב העם היהודי עדיין נמצא בתפוצות.
עודד פורר: המשימה שלשמה הוקמה מדינת ישראל ועליה חלמה התנועה הציונית לפני יותר ממאה שנה, עוד לא הוגשמה.
עודד פורר: רוב העם היהודי צריך לחיות בארץ ישראל, לשם אנחנו צריכים לשאוף, לשם צריך לכוון, זו התשתית, זה הבסיס שעליו קמה מדינת ישראל.
עודד פורר: כדי שזה יקרה, המציאות השתנתה כמו שנאמר פה כבר, והדברים שדחפו אולי חלק מהאנשים לעלות לישראל לפני 50 שנה, היום הדחפים הם אחרים והכיוונים הם אחרים, והמקומות הם אחרים.
עודד פורר: מדינת ישראל הבינה שהיא צריכה להכניס את ידה לתוך תחום שנקרא עידוד העלייה, ומשרד העלייה והקליטה שהיה עד לפני כשלוש שנים רק המשרד לקליטת העלייה שינה את שמו, מתוך הבנה שהממשלה אמרה "העלייה היא חשובה לי, אני צריכה להשקיע בזה".
עודד פורר: חברים, אתם יודעים את זה, אבל אני מדבר פה גם לנציגי הממשלה ולחברים שלי בכנסת, להשקיע גם אומר להשקיע כסף, אין מה לעשות.
עודד פורר: זה אומר שגם הממשלה צריכה להידרש לעניין הזה בעניין של תקציבים.
עודד פורר: זה שהתכנית נעל"ה פועלת 25 שנה, אני רוצה שאנחנו נהיה היום במצב של הצדעה לתכנית נעל"ה עם מבט ל-25 שנה קדימה ולא הספדים על התכנית, וסליחה שאני מדבר בכזו בוטות.
עודד פורר: זה עולה כסף.
עודד פורר: לא דיברנו קודם על זה אלכס, ואני לא יודע מה העמדה של המשרד היום, אבל לשיטתי תכנית נעל"ה לא צריכה לשבת בתוך משרד החינוך.
עודד פורר: זה נכון שהיא נוגעת בנושאים חינוכיים, היא תכנית של עידוד עליה פרופר, עליה וקליטה, זה צריך להיות בתוך משרד העלייה והקליטה וזה צריך להיות מתוקצב גם בהתאם עם מבט אחר על איך אנחנו עושים את זה, ואז גם אפשר יהיה לדאוג לרצף הזה של נעל"ה שמהרגע שהוא מסיים תיכון ועד הרגע שהוא מתגייס, ומהרגע שהוא משתחרר ואילך, ויוצר רצף שלם שנמצא בתוך משרד ממשלתי אחד ולא מכתתים את הרגליים.
עודד פורר: אני אומר לך אדוני היושב ראש, אנחנו בקואליציה, אתה הצלחת אפילו להוביל את הממשלה ולקבל לפעמים החלטות שהיא לא כל כך רצתה מהר מאוד לקבל.
עודד פורר: זה סכומים קטנים, בהשוואה לתועלת בוודאי, אבל גם בהשוואה לסכומים שהממשלה משקיעה בתחומים אחרים, וזו השקעה באבן היסוד של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית כפי שראו אותה ההורים שלנו והסבא והסבתא שלנו, ובכלל דור המייסדים.
עודד פורר: הקריאה שצריכה לצאת מפה היא לשים על העניין הזה תקציב, להפוך את התכנית הזאת ליותר מבוססת ולכזאת שיכולה גם להשקיע במחקר ובפיתוח.
עודד פורר: מה שהיה נכון לפני 20 שנה לא בהכרח נכון היום.
עודד פורר: הקונספט הוא נכון, אבל צריך לשנות את כל התפיסה, את כל המערך, זה עולה כסף.
עודד פורר: מערכי השיווק עולים כסף, הגיוס עולה כסף, הפרישה הרחבה.
עודד פורר: אין ספק שהתכנית הזאת היא אבן יסוד בעידוד העלייה לישראל, כדי שהיא תישמר כזאת צריך תקציב, והיא צריכה להיות גם במקום הנכון לתכנית כזאת להיות, וזה לא במשרד החינוך, עם כל הכבוד וההערכה למשרד החינוך, זה צריך להיות במשרד העלייה והקליטה.
יואל רזבוזוב: תודה אדוני היושב ראש, אני מברך על הדיון הזה, אני גם לא אחזור על כל מה שנאמר כאן, גם לפני כן דיברתי בוועדת החינוך.
יואל רזבוזוב: אנחנו לפני חמש שנים ציינו כאן 20 שנים לנעל"ה, היום אנחנו 25 שנים, ויש כאן קבלות.
יואל רזבוזוב: לא סתם אנחנו מברכים את התכנית הזאת, אנחנו חושבים שזאת אחת תכניות העלייה הטובות ביותר, והקבלות זה הבוגרים, בוגרי נעל"ה שיושבים כאן, אני מכיר חלק מהם, אנשים שהצליחו והצליחו מאוד.
יואל רזבוזוב: ואם מסתכלים בכלל, ואנחנו נעשה איזה שהוא מחקר על כל התכנית, כמה אנשים בסוף עלו, כמה משפחות עלו בעקבות, מה ההצלחות של אותם הבוגרים, אנחנו רואים שהתכנית היא מעולה.
יואל רזבוזוב: התכנית, כמו שנאמר כאן, עולה פרוטות, והיו נסיונות עוד בכנסת הקודמת להוציא מנעל"ה ולשנות, והצלחנו למנוע זאת, ופשוט זה כנראה לא על סדר היום ואם אנחנו שומעים כאן שצריך עוד תקצוב בשביל לאתר ילדים פוטנציאליים לנעל"ה במדינות של חמ"ע, פשוט צריך להשקיע בזה כסף, זה לא עולה הרבה כסף, זה לא עניין של אופוזיציה או קואליציה, אנחנו צריכים לחשוב איך להביא את הנושא הזה, אנחנו לא יודעים את העמדה של משרד העלייה והקליטה, אם זה צריך להיות משרד החינוך, אבל זה צריך להיות מתוקצב היטב ופשוט יש כאן תוצאות.
יואל רזבוזוב: אני מאוד מאמין בקבלות, ויש כאן קבלות, אותם הבוגרים שהצליחו, עברו מסלול מאוד קשה, ואנחנו יכולים להיות רק גאים.
יואל רזבוזוב: אז יישר כח, אנחנו איתכם.
אברהם נגוסה: אני רוצה להתייחס לשניכם כי הגעתם מאוחר.
אברהם נגוסה: בהתחלה דיברנו על כך שהבעיה היום, ואני לא יודע אם זה משרד החינוך או משרד הקליטה, הבעיה היום שהתכנית סובלת מדי שנה על העמידה בחובת המכרזים, לכן צריך להחריג את נעל"ה מחובת המכרזים.
אברהם נגוסה: זה יכול להיות טוב.
מרדכי יוגב: אני לא בטוח שזה הפתרון.
אברהם נגוסה: אם משרד החינוך, או משרד הקליטה, זה הדיון בשלב הבא.
אברהם נגוסה: קודם כל צריך להוציא אותם מחובת המכרזים.
<קריאה: זה אותו דיון.
עודד פורר: מעניין אותי לדעת האם ביום הזה, זו תכנית של מ שרד החינוך, האם שר החינוך הופיע באחת מהוועדות?
אברהם נגוסה: נציגים נמצאים פה.
עודד פורר: נציגים זה בטוח.
אברהם נגוסה: אני לא ראיתי את שר החינוך פה, אבל אני לא יכול להיות דובר שלו.
עודד פורר: אני לא יודע מי אמר מאחורה, אבל מנכ"ל משרד הקליטה פה.
עודד פורר: אם שרת הקליטה הייתה בארץ, אין לי ספק שהיא הייתה פה.
אברהם נגוסה: המנכ"ל דיבר.
אברהם נגוסה: בואו נמשיך בדיון.
עודד פורר: גם המינהל לחינוך התיישבותי כשהוא בא לבקש תקציבים, הוא צריך תמיכה של השר.
עודד פורר: צריכה להיות אג'נדה ברורה שהנושא הזה הוא נושא חשוב ושהוא בליבת הפעילות.
עודד פורר: אין לי טענות לשר החינוך, זה משרד ענק שעוסק בהרבה מאוד נושאים, זה לא ליבת הפעילות שלו.
אברהם נגוסה: אנחנו ניתן לנציגי המשרדים להתייחס לדברים האלה.
אברהם נגוסה: נציג משרד החינוך מר אברהם לוי בבקשה.
<אברהם לוי: תודה רבה כבוד היושב ראש.
<אברהם לוי: אני רוצה לדבר בשם דוקטור בני פישר ובשם כל חבריי פה מהמינהל.
<אברהם לוי: לדעתי קצת שכחנו את העובדה שכל תכנית נעל"ה מתארחת במשרד החינוך מאז הקמתה, היא נמצאת במינהל לחינוך התיישבותי מאז 2003.
<אברהם לוי: התכנית הזאת מתוקצבת היום ב-2017 ברמה של 1,700 תלמידים, 52 מיליון שקל, בשנה הבאה בעזרת השם מתוכננים 1,900 תלמידים, משהו כמו 62 מיליון שקל.
<אברהם לוי: מינהלת נעל"ה מתוקצבת ב-10 מיליון שקלים, לא חסר כרגע אגורה בתקציב לצורך הבאת ילדים, וכל פעם שהיינו צריכים להביא ילדים והיה חסר כסף, דאגנו להביא את הכסף.
<אברהם לוי: לכן אין שום בעיה של כסף כרגע, הסיפור של חוק חובת המכרזים הוא סיפור אחר, הוא דיון אחר שאותו צריך לפתור, והתחלנו בוועדה הבין משרדית עם מנכ"ל משרד הקליטה לדבר על הנושא הזה.
<אברהם לוי: משרד החינוך, כמו שאמרתי, מארח את התכנית הזאת בכפרי הנוער שלנו, גם בקיבוצים, כל התלמידים מקבלים מעטפת יוצאת מן הכלל מהבחינה החינוכית, כי המעטפת היא לא רק הליווי של נעל"ה, יש לנו מפקחים בפנימיות שדואגים לרווחתם, יש לנו עובדים סוציאליים.
<אברהם לוי: כמו שהבנו מהדוברים, שמנתקים ילד בן 15-14 מביאים אותו לכאן, יש גם צרכים נוספים שאנחנו נותנים אותם.
<אברהם לוי: רק לענות לחברת הכנסת יוליה מלינובסקי, יש כנס גדול לנעל"ה, 2,500 מוזמנים יהיו שם, כולל בוגרי נעל"ה בכפר הירוק, ב-1 ביוני, אז היא יכולה להזמין את אחותה שתבוא מסן חוזה, ואנחנו נזמין אותה בכבוד.
<אברהם לוי: השנה הגדלנו גם את תקציב דמי האחזקה של תלמידי נעל"ה, הגדלנו אותו ב-85% שזה תקצוב לא קטן שאנחנו מוסיפים.
<אברהם לוי: יש לנו פה מפקחת שקוראים לה אירה, מפקחת שלנו שאני מקווה שהיא תיכנס עוד מעט ואני מבקש מכבוד היושב ראש לתת לה לדבר.
<אברהם לוי: זה סגירת המעגל הכי גדול שיכול להיות.
<אברהם לוי: באה ילדה של נעל"ה, היום היא מפקחת במינהל החינוך ההתיישבותי.
<קריאה: הייתה מדריכה, מנהלת פנימייה והיום היא מפקחת.
<אברהם לוי: היום היא מפקחת, כן.
<אברהם לוי: היא עברה את כל המסלול הגדול אצלנו.
<אברהם לוי: וזאת עמדת המשרד, ככל שיהיו יותר תלמידים, כך נגדיל את התקציב.
<אברהם לוי: אין כרגע שום מניעה מבחינתנו להגדיל את התקציב לכל - - -
אלעזר שטרן: אני לא פותח לדיון, רק רוצה להגיד שהסוגיה שעלתה פה היא לא סוגיה של תקציב.
אלעזר שטרן: ואין ספק שמערכת החינוך נותנת מעטפת מסוימת לחניכי נעל"ה.
אלעזר שטרן: השאלה, אם רוצים להגדיל את נעל"ה, זה כנראה לא רק סוגיה תקציבית, זה בנקודת המוצא שלהם, איך שם אתה מגדיל את המאגרים, את התהליכים.
<אברהם לוי: כל מי שדיבר פה לפני זה אמר כאילו יש בעיה.
עודד פורר: גם תקציבי השיווק, אין לכם בעיה של תקציבי שיווק?
עודד פורר: לשלוח לכל הכנסים של משרד העלייה והקליטה?
<אברהם לוי: החלוקה כרגע בין משרד החינוך - - -
עודד פורר: אמרת שאין בעיה תקציבית.
עודד פורר: אז אני אומר, אתם יכולים לשלוח שליחים עכשיו לכל הכנסים שעושה הסוכנות היהודית.
עודד פורר: אל תפזרו פה סתם דברים, תשלחו.
<אברהם לוי: מי שאחראי על הגיוס בחו"ל, מי שאחראי על המיון בחו"ל - - - אני סיימתי.
<אברהם לוי: אם אפשר לתת לאירה לדבר.
אברהם נגוסה: גברת אירה קוסטינסקי.
<אירה קוסטינסקי: צהריים טובים לכולם.
<אירה קוסטינסקי: אני מתרגשת מאוד כי מבחינתי זה בהחלט יום חג.
<אירה קוסטינסקי: אני הגעתי לארץ בשנת 1993, מחזור שני של נעל"ה מברית המועצות לשעבר.
<אירה קוסטינסקי: אני היום מפקחת במשרד החינוך במינהל לחינוך התיישבותי ועליית הנוער בצפון, עם הרבה מאוד מסגרות שבהם יש לי ילדי נעל"ה.
<אירה קוסטינסקי: עד לפני שנתיים ניהלתי פנימייה בכפר גלים, שאני בוגרת הפנימיה, אחרי 16 שנה שהגעתי לשם כילדת נעל"ה החלפתי בתפקיד מנהלת הפנימיה מנהל שקלט אותי כילדת נעל"ה.
<אירה קוסטינסקי: אז מבחינתי אני רוצה להציג פה משהו שקצת פחות שמעתי אותו ונורא חשוב לי לציין ולהגיד.
<אירה קוסטינסקי: כמו שאלי תרן אמר, שהוא איש יקר, וגם עשיתי איתו כמה מסעות של הסברה ומפגשים בחו"ל, מה שאלי תרן אמר זה שכל מי שנמצא כאן בתוך האולם הזה היום זה אנשים שהתכנית הזאת יקרה לליבם.
<אירה קוסטינסקי: אנשים שמבינים בתכנית הזאת משהו הרבה יותר מיוחד וזה בהחלט משפחה, אבל אני רוצה לציין דווקא איזה שהוא פלח שפחות שמעתי לגביו.
<אירה קוסטינסקי: אני רוצה להגיד לכם שכשאני חזרתי, התגייסתי לצבא, הייתי לבד בארץ וסיימתי את השירות הצבאי שלי וגם את התואר הראשון שלי ותמיד אני אומרת שאמא שלי ואבא שלי ואח שלי עלו לא בגללי אלא בזכות הבן שלי, כשהייתי בחודש שביעי להריון, אמא ואבא עלו לארץ.
<אירה קוסטינסקי: זה היה הטריגר ולא אני.
<אירה קוסטינסקי: הנכדים.
<אירה קוסטינסקי: אבל כשאני חזרתי אחרי 4-5 שנים שלמדתי תואר ראשון בחזרה לכפר גלים, חזרתי הביתה.
<אירה קוסטינסקי: וכאן אני רוצה לציין לא רק את שמו של כפר גלים, אני חושבת שהדבר שאולי אנחנו קצת פחות התייחסנו אליו היום זה אותם אנשים, אותם כפרי נוער ופנימיות, אנשים אמיתיים שמרגע שהילד מגיע מגיל 14, 15, 16, ועד הרבה פעמים גילאים שהם מתחתנים, אז היום ישעיהו דיבר כמה פעמים על זה שאנחנו בני 40 ו-39, שומרים על קשר, מגיעים ונמצאים כאן, עושים את העבודה.
<אירה קוסטינסקי: חברים, מי שלא יודע ולא מבין קבוצות נעל"ה בכפרי נוער זה 24/7, 365 ימים בשנה.
<אירה קוסטינסקי: אין חגים, אין חופשות, הם לא יכולים להרשות את זה לעצמם.
<אירה קוסטינסקי: זה אנשים שחיים את הילדים, שחיים את העשייה הזאת, שחיים את הפרויקט.
<אירה קוסטינסקי: אז אני, חבר כנסת יקר, עודד פורר, לא יודעת איפה זה צריך לשבת, במשרד החינוך, במשרד הקליטה, במשרד העלייה, אני לא פוליטיקאית.
<אירה קוסטינסקי: אני יודעת להגיד דבר אחד, ש-25 שנה זה נמצא בתוך הפנימיות וכפרי הנוער, ואנשים האלה שם שעושים את זה יום יום, שעה-שעה, כולם מבחינתי ראויים לפרס חינוך כי רק מי שעשה את זה ונגע בילדים, וממשיך ללוות אותם, יודע.
<אירה קוסטינסקי: אני מצאתי את עצמי בגיל 18 כשעזבתי את הפנימיה ועוד לא התגייסתי לצבא כי זה באמת היה מורכב והיו לי כמה חודשים, חשבתי שאני מבינה גדולה, ונסעתי לעבוד ולגור אצל איזו שהיא משפחה בנהריה, ואחרי כמה חודשים הבנתי שאני לא מצליחה להסתדר, גם לא בעבודה במלצרות וגם לא במה שאני עושה.
<אירה קוסטינסקי: ומצאתי את עצמי ביום שבת אחד בבוקר, הייתה לי שמיכת פוך אחת ותיק אחד, יושבת בתחנה מרכזית בנהריה ולא יודעת לאן ללכת, כי משפחה לא הייתה לי בארץ, גם לא משפחה מארחת.
<אירה קוסטינסקי: ידעתי להתקשר לאם הבית שלי והם באו ולקחו אותי משם.
<אירה קוסטינסקי: אז אני לא יודעת איזה משרד ואיך, אבל אני רוצה להודות לכם כאן אנשים יקרים שעובדים עם הילדים ביום יום, שעה שעה, בכפרי הנוער והפנימיות, אתם כולם ראויים להערכה ואני ועוד 17,000 אחרים, הרבה מאוד בזכות כל האנשים שנוגעים בדבר, אבל בעיקר גם הרבה בזכותכם.
<אירה קוסטינסקי: תודה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את תומר גולדפרב, מנהל כפר הנוער על שם יוהנה ז'בוטינסקי.
אברהם נגוסה: הוא חזר לאחרונה מהסברה.
<תומר גולדפרב: תודה אדוני היושב ראש, חברי הכנסת וכלל האנשים שבאמת נעל"ה בראש שמחתם.
<תומר גולדפרב: אנחנו בכפר הנוער עתיד יוהנה ז'בוטינסקי, יש לנו בסך הכל כמעט 1,000 נערים, מתוכם אפשר להגיד ש-80% או 90% הם עולים חדשים או ילדי עולים.
<תומר גולדפרב: אנחנו מתעסקים בקליטת עליה בהיקפים עצומים בכפר, עוד הרבה לפני שנכנסנו לתכנית נעל"ה.
<תומר גולדפרב: אנחנו חדשים בתכנית.
<תומר גולדפרב: אני רוצה להגיד שבכפר הנוער, כשרושמים ההורים אצלנו את הילדים שלהם הם אומרים לנו "בסוף בחרנו לרשום את הילד בכפר הנוער בגלל הזיק שיש לכם בעיניים, בגלל התשוקה לעניין הזה".
<תומר גולדפרב: אני חושב שאם יש משהו שיכול לאפיין את כל מי שיושב פה בחדר ואת כל מי שעוסק בנעל"ה, זו המחויבות הזאת והתשוקה לעסוק בקליטת עליה ולהביא את הילדים האלה לארץ ולפתוח להם עתיד חדש בארץ.
<תומר גולדפרב: זה דבר נפלא.
<תומר גולדפרב: אני השתתפתי בנסיעה עם תלמידו של רבי נחמן, אלי תרן, לאוקראינה, ואני רוצה לתת משם איזו עדות על המערכת שפגשתי שם באמת, שעובדת שם.
<תומר גולדפרב: באמת יש מערכת מאוד יפה של שיתוף פעולה בין מינהלת נעל"ה לסוכנות, הסוכנות מעמידה פלטפורמה משומנת, איכותית מאוד של הרבה לוגיסטיקה שמאפשרת בכלל את קיום הסמינר ומפגש עם התלמידים, מעמידים מדריכים, מתקנים ראויים ברמה גבוהה מאוד כדי לפגוש את המשפחות.
<תומר גולדפרב: בסך הכל ראינו 80 ילדים ושמונים משפחות, עם ההורים שלהם, זה מתחיל משלב מוקדם, ברור שזה מתחיל משלב מוקדם של איתור הילדים האלה, מה שעלה כאן בדיון והוא כנראה נושא קריטי, איך מאתרים אותם בצורה איכותית ומאיפה וכמה, עוסקים בנושא של האיתור.
<תומר גולדפרב: אבל אחר כך הסמינר בניצוח של מינהלת נעל"ה, של אלי, הוא באמת סמינר איכותי, מאוד ממוקד שחושף להם בעצם, חושף לאנשים מה הם יקבלו פה בארץ וגם, לא פחות חשוב, בידי מי הם עתידים להפקיד את הילדים.
<תומר גולדפרב: והמפגש הזה הבלתי אמצעי עם מי שהולך לקלוט אותם בארץ, לאו דווקא אותם ספציפית, אבל עם דמויות שמייצגות את מי שקולט אותם פה בארץ, בפנימיות, בכפרי הנוער, הוא מפגש מאוד מאוד חשוב.
<תומר גולדפרב: עולות שם שאלות חשובות שלהם, וזה מקום טוב לתת בו תשובות ולהרגיע אותם, ואני חושב שלא היה שם מישהו שלא רצה להירשם לתכנית.
<תומר גולדפרב: אני רוצה להגיד שלנו זאת הייתה הזדמנות לראות מאיפה האנשים האלה באים, הם באים ממציאות לא פשוטה, באוקראינה כמו שנאמר המציאות עכשיו היא לא קלה.
<תומר גולדפרב: הכלכלה במצב קשה, ויש שם אנשים שבאים מתוך רקע שבאמת זו הזדמנות להעלות אותם לארץ ובאמת לקחת אותם אלינו.
<תומר גולדפרב: בצד שלנו בכפרי הנוער, אנחנו עוסקים באחריות הזאת של קליטת הילדים בחרדת קודש.
<תומר גולדפרב: אנחנו מבינים את האחריות העצומה שמוטלת עלינו בעובדה שהילד הזה באמת עולה לבד, הוא באמת מופקד בידינו, וכל עמיתיי פה מכפרי הנוער כולם שותפים להרגשה הזאת שזו באמת אחריות מיוחדת.
<תומר גולדפרב: על כל ילד פנימייה וכל ילד כפר יש לנו אחריות עצומה, פה על אחת כמה וכמה.
<תומר גולדפרב: תודה רבה.
אברהם נגוסה: נשמע גם את נציג צה"ל, רב סרן מירי חזן בבקשה.
<מירי חזן: שלום לכולם.
<מירי חזן: התבקשתי כנציגת אכ"א, בעצם לדבר על תכנית נעל"ה בצה"ל, איך היא נקלטת בצה"ל, איך הבוגרים נקלטים בצה"ל.
<מירי חזן: אני אספר לכם קצת על קליטת בוגרי נעל"ה ותכנית נעל"ה בצה"ל, איך זה מתבצע, בדגש על ההצלחות.
<מירי חזן: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא, בעיקר עם איליה שהוא מנהל אגף הבוגרים של התכנית שעובד איתנו בצורה מאוד מאוד צמודה ודוחף מאוד את התכנית אצלנו והרווח הוא גם שלנו וגם של הבוגרים וגם של התכנית ובכלל של מדינת ישראל.
<מירי חזן: אז במה מדובר?
<מירי חזן: מדובר ב-350 בוגרים שנקלטים כל שנה בצה"ל, מר אלכס קושניר יצא אבל רציתי לספר לו שהתקדמנו מאז מה שהוא מכיר, והם כבר לא עוברים את התהליכים אחרי כיתה י"ב אלא משתדלים כמה שיותר מוקדם, ואנחנו אפילו פותחים להם רשומה פיקטיבית כי עדיין אין להם תעודת זהות ישראלית, הם עוד לא מקבלים את האזרחות בשלבים שהם מטופלים אז ניסינו להקדים, אנחנו קולטים אותם, עושים להם צווים ביחד כקבוצה, והתכנית נחשבת מצליחה מאוד מבחינתנו.
<מירי חזן: ולמה היא מצליחה מאוד מבחינתנו?
<מירי חזן: בואו נתחיל מזה שמדובר, כפי שאמרו פה פעמים רבות, מדובר בכח אדם איכותי שעובר איזה שהוא סינון או מבחנים עוד בטרם בכלל הם מגיעים לצה"ל, עוד לפני שהם עוברים מבחנים בצה"ל, הם עוברים עוד מבחני התאמת אישיות, מבחני ידע, מבחנים קוגניטיביים וגם ראיונות, ואנחנו מקבלים בעצם כח אדם איכותי.
<מירי חזן: זה הבסיס שלו.
<מירי חזן: תוסיפו על זה את המטען הערכי שהוא מקבל במסגרת התכנית שלו, את הערכים, את המורשת, את הזיקה לארץ, וכנדבך נוסף על זה גם את המוטיבציה שהם מקבלים לשירות צבאי, ואנחנו מקבלים כך כח אדם שהוא גם איכותי, גם רוצה וגם מתאים.
<מירי חזן: אנחנו מכניסים אותם לשורותינו, חשוב להגיד - - - -
אלעזר שטרן: אני שואל את נעל"ה.
אלעזר שטרן: תהליך המיון אמרתם, מקבלים אחד לכמה, מאלה שבאים?
<ישעיהו יחיאלי: בחו"ל?
<ישעיהו יחיאלי: אחד לשניים.
אלעזר שטרן: השניים הם מאושרי עלייה?
<ישעיהו יחיאלי: כן.
אלעזר שטרן: אתם יודעים להגיד כמה מתוך ה-50% שלא מתקבלים בסוף מגיעים לארץ?
אלעזר שטרן: מישהו יודע להגיד את זה?
<אלי תרן: קודם כל הילדים שלא מתקבלים עומדת לפניהם האפשרות עוד שנתיים-שלוש לנסות שוב.
אלעזר שטרן: השאלה היא - - - טוב.
<מירי חזן: מי שכן מגיע ומתקבל אצלנו בצה"ל מתוקף כל מה שהסברתי לכם עד עכשיו, 80% מהם הם עם נתוני ליבה, מה זה אומר נתוני ליבה?
<מירי חזן: בדרך כלל נתוני איכות גבוהים שמתאימים לקצונה ויש כאן עדות מאוד יפה שיושבת בחדר אם זה אלה שיושבת מאחורי שהיא סגן אלוף, עלתה בגיל 15 לבד ארצה, מחזור א' של התכנית.
<מירי חזן: היא עתידה להתמנות לראש ענף תקציבים ועסקאות במחלקת התקציבים בחיל האוויר, ואם זה אדי, שיושב איתנו, אדי טריגר שהוא היום קצין תקשוב של פיקוד העומק, סיים לא מכבר את תפקידו כמפקד גדוד, ואם זה אנדרי שירצה ויספר, אני מקווה שיספיק הזמן והוא יוכל לספר.
<מירי חזן: הנקודות אור האלה זה נחמד לספר, אבל תסתכלו על זה יותר גדול, אנחנו מדברים, אולי זה באמת קר לדבר על זה במספרים כי זה אנשים, אבל זה 350 שנכנסים כל שנה לצה"ל, זה הון טוב, זה מעבר לתכנון, מעבר למה שהיינו אמורים לקלוט כאנשים ילידי מדינת ישראל, אנחנו לא מתכננים אותם כשאנחנו מסתכלים על מה שהולך להיכנס לצה"ל, אנחנו מקבלים את זה מעבר.
<מירי חזן: כיום, נתונים מהשנה האחרונה, 750 בוגרי התכנית משרתים בצה"ל, כ-93 קצינים, ביניהם 20 סרנים ורבי סרנים וסגני אלופים כפי שציינתי.
<מירי חזן: משרתים בכל הזרועות, בכל המקומות, אבל חשוב גם לסייג ולציין שיש להם ולנו אתגר לא פשוט שזה אתגר הסיווג הביטחוני.
<מירי חזן: הרבה פעמים קשה לשבץ אותם בכל התפקידים שדורשים משהו יותר מסווג, התהליכים הם קשים.
<מירי חזן: חשוב לציין את זה, תבינו, הם גם עלו לבד, הם גם עברו את כל הסינונים, הם גם חיילים בודדים, הם משרתים כחיילים בודדים בעצם, יש להם תמיכה מסוימת אבל תמיכה זו עדיין לא משפחה וגם אנחנו נאלצים להקשות עליהם לפעמים בסיווג הביטחוני ובתפקידים שהם יכולים להיכנס אליהם.
<מירי חזן: אבל בסך הכל התכנית הזאת נחשבת כמוצלחת מאוד, אנחנו מרוויחים ונהנים לעבוד.
<מירי חזן: אם בדרך כלל עולים רגילים שעולים לארץ, אנחנו כצה"ל מתקשים לפעמים לאתר אותם, והם מתקשים לתקשר איתנו בגלל ההסתגלות, בגלל קשיי השפה, אין לי נתונים שלהם ממשרד הפנים שיש לי איך להשיג אותם, אז דווקא בתכנית הנעל"ה יש לנו קצה, אם זה איליה ואם זה אנשים נוספים בתכנית שאנחנו יכולים לאתר ולמצוא, הם מגיעים אלינו מאורגנים, הם מגיעים אלינו מסודרים, התקשורת היא נהדרת, לפעמים אפילו הרבה יותר טובה ממלש"ב רגיל שנולד בארץ, וזו אחת הסגולות הגדולות של התכנית, ולכן אני חושבת שבאמת צריך להמשיך את התכנית והיא מצויינת מבחינתנו.