GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אסתר האיילה: סבא שלי בן 83 וסבתא שלי בת 71.
<אסתר האיילה: בשחרור שלי היה לי קשה להישאר פה ולעשות טיול כמו כולם לדרום אמריקה, אז נסעתי לאתיופיה לראות אותם, אחרי שלא ראיתי אותם שתים עשרה שנים.
<אסתר האיילה: הם גרים באדיס אבבה.
<אסתר האיילה: הלכתי בפברואר האחרון לבקר אותם והיה לי קשה, קשה מאד לראות את המצב שלהם.
<אסתר האיילה: קודם כל המצב הבריאותי שלהם הדרדר, משנה לשנה הוא מדרדר עוד יותר.
<אסתר האיילה: סבא שלי יש לו בעיה בעיניים ולפני שנתיים הוא עשה ניתוח.
<אסתר האיילה: ככל הנראה בלי לשים לב, סטודנטים עשו את הניתוח והמצב שלו החמיר עוד יותר במקום שהניתוח ישפר את העיניים שלו.
<אסתר האיילה: סבתא שלי צריכה לטפל בו והיא בעצמה קשישה, והיה לי קשה ליהנות מהטיול עצמו, כי היה לי קשה לראות את המצב שלהם.
<אסתר האיילה: אני רואה גם את המצב הכלכלי ואורח החיים שם באדיס אבבה, שזה מאד קשה.
<אסתר האיילה: לא כולם יודעים אבל באדיס אבבה יש אנטישמיות נגד יהודים אז המזכירים שם מתנכלים להם.
<אסתר האיילה: זה באמת קשה לאנשים קשישים כשהם חיים על הכסף של הילדים שנמצאים פה בישראל.
<אסתר האיילה: יש להם חמישה ילדים פה בישראל, אחד עשר אחים ואחיות, שבעה עשר נכדים והם עדיין שם ממתינים לעלייה.
<אסתר האיילה: איך זה יכול להיות?
<אסתר האיילה: אני לא מבינה איך זה יכול להיות.
אברהם נגוסה: חמישה ילדים?
אברהם נגוסה: אחד עשר אחים ואחיות פה?
<אסתר האיילה: ושבעה עשר נכדים.
אברהם נגוסה: שבעה עשר נכדים פה?
<אסתר האיילה: ארבעה מהם ביחידות מובחרות.
אברהם נגוסה: והם נשארו באדיס אבבה.
<אסתר האיילה: כן וזה לא מובן לי.
<אסתר האיילה: הלכתי לשם בפברואר וסבא שלי אמר שהוא כבר לא מאמין, זה היה בתקופה שהיה את ההקפאה, בגלל אי-תקציב הקפיאו את העלייה וסבא שלי אמר משפט שמאד חורה לי עכשיו, זה ממש כואב לי, שהוא מאד שמח שלפחות אני באתי לבקר אותו, כי דרכי הוא רואה את הנכדים שלו.
<אסתר האיילה: הוא לא בטוח שיעלה לארץ.
<אסתר האיילה: הוא אמר: לפחות יגידו שאני רוצה להיקבר בארץ ישראל, בארץ אבותיי.
<אסתר האיילה: זה היה מאד קשה לשמוע את זה.
<אסתר האיילה: בכיתי כמה שעות אחרי שהוא אמר לי את זה ועכשיו, אחרי שחזרתי לארץ, לפני כמה ימים, לא ציינתי את זה.
<אסתר האיילה: הילדים שנמצאים שם בבית, אברהם וטדבה, הם עוזרים לו ללכת לשירותים ולזוז קצת, שהוא לא יהיה כל הזמן במיטה והוא יצא להזיז את הרגלים קצת ובלי לשים לב אחד הילדים הקטנים היה לו מתחת הרגליים והוא שבר את הרגל, רגל שמאל.
<אסתר האיילה: הם לקחו אותו לאשפוז, לקחו אותו לבית חולים ובבית חולים אמרו שצריך לעשות ניתוח, להוציא את הרגל עצמה ולשים ברזל כלשהו, אני לא כל כך מבינה, אני לא רופאה, אני לא מבינה בזה אבל יש לו את המסמכים.
<אסתר האיילה: שלחו לנו.
<אסתר האיילה: אתמול אשפזו אותו כי הוא לא יכול היה להירדם כל הלילה והכאבים והכדורים לא עוזרים ואנחנו עכשיו, הילדים והנכדים מנסים להוציא כסף כדי לעזור לו שיעשה את הניתוח.
<אסתר האיילה: אני רוצה לשמוע את משרד הפנים ומשרד העלייה, מי שמטפל בזה, איך מטפלים בקשישים שנשארים שם לבד, בלי הילדים והאחים שלהם?
<אסתר האיילה: זה מה שאני רוצה לשמוע.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע גם את ביזואיו קסאאה, תתקרבי, יש פה עוד כיסא.
<ביזואיו קסאאה: שלום לכולם.
<ביזואיו קסאאה: שמי ביזואיו קטיה, אני מכפר יונה.
<ביזואיו קסאאה: חיילת משוחררת, עוד חודש משוחררת, השנה.
<ביזואיו קסאאה: אני והמשפחה שלי עלינו ב-2005.
<ביזואיו קסאאה: מאז שעלינו אימא של אבא שלי נשארה שם לבד.
<ביזואיו קסאאה: זה נושא מאד רגיש כמובן לכולם, גם לי אישית מאד קשה לדבר על זה.
<ביזואיו קסאאה: מאז שאני עליתי, בגיל עשר, אני רואה את אבא שלי כל יום במצב נוראי.
<ביזואיו קסאאה: כשהוא בא לבקר בירושלים, פה, במשרד הפנים, כל פעם השיחה שלי אתו זה: מה קורה, אבא, מה שלומך?
<ביזואיו קסאאה: לא טוב.
<ביזואיו קסאאה: מה שלומך?
<ביזואיו קסאאה: למה?
<ביזואיו קסאאה: אימא שלי באתיופיה לבד.
<ביזואיו קסאאה: כל פעם זה ככה ואני עוד כנערה, שמנסה עדיין להתאקלם בחברה הישראלית, בבית ספר ובהמשך גם בצבא, מאד קשה לי.
<ביזואיו קסאאה: מנקודת המבט שלי קשה לי לראות את אבא שלי, שההתעסקות שלו היא שם, לא פה בארץ.
<ביזואיו קסאאה: ההתעסקות שלו היא "מה קורה עם אימא שלי באתיופיה".
<ביזואיו קסאאה: אני לא הבת היחידה שלו, יש לו עוד חמישה ילדים קטנים.
<ביזואיו קסאאה: הוא, ההתעסקות שלו שם.
<ביזואיו קסאאה: אימא שלי לבדה, חושבת ומנסה בכל דרך איך לעזור לילדים הקטנים שלה ואני אומרת, איפה ההורים שלי?
<ביזואיו קסאאה: מה קורה?
<ביזואיו קסאאה: אנחנו בארץ.
<ביזואיו קסאאה: אני עדיין לא הבנתי את זה בתור קטנה מה זה שסבתא נשארה שם.
<ביזואיו קסאאה: הייתי קטנה, לא הבנתי בדיוק.
<ביזואיו קסאאה: אבל אני לא רואה את ההורים שלי פה שעוזרים לי, בתור מישהי שעולה לארץ.
<ביזואיו קסאאה: מי מוביל אותי?
<ביזואיו קסאאה: בתור קטנה, בתור ילדה קטנה, כי ההורים שלי, הראש שלהם, סבתא שם.
<ביזואיו קסאאה: אימא שלי שם, אחותי שם, איך אני עליתי לכאן לארץ ישראל ואחותי שם, הילדים שלי שם, סבתא שלי שם.
<ביזואיו קסאאה: זה הראש שלהם, זה מה שעובר עליהם, הם לא מסתכלים כרגע מה קורה עם הילדים הקטנים, יש להם ילדים.
<ביזואיו קסאאה: העניין הוא מה שחשוב לי שכל אחד יבין, מי שעדיין לא הבין את זה, זה שיש השפעה אדירה של ההורים, שאחים ואחיות שלהם נשארו שם.
<ביזואיו קסאאה: יש לזה השפעה על הילדים של ההורים.
<ביזואיו קסאאה: והמדינה, מה היא רוצה?
<ביזואיו קסאאה: איזה ילדים?
<ביזואיו קסאאה: איזה אזרחים?
<ביזואיו קסאאה: ילדים שיהיו כאן?
<ביזואיו קסאאה: איך הולך להם בבית הספר, מה יהיה אחר כך בצבא, בהשכלה, בלימודים, איזה אזרחי ישראל הם רוצים שיהיו להם אם ההורים, ההתעסקות שלהם היא שם.
<ביזואיו קסאאה: אני חושבת שזה עדיין לא ברור, שעדיין לא ראו את הדבר הזה שיש השפעה על הילדים.
<ביזואיו קסאאה: הילד חוזר מבית הספר ומהגן וחוזר מהלימודים ומהצבא, זה לא שעכשיו אבא שלו עוזר לו עם שיעורי הבית, זה לא שאבא שלו עכשיו עוזר לו.
<ביזואיו קסאאה: יכול להיות ילד שהוא בצבא והם לא אומרים: איך אני יכול לעזור לך?
<ביזואיו קסאאה: אין להם את נקודת המבט הזאת בגלל שחסר להם את האחים, האחיות, האב והאם, שנמצאים שם.
<ביזואיו קסאאה: מה שחשוב להבין הוא שהעתיד של הילדים הבאים, העתיד של כל נער בן שמונה עשרה, בן עשרים ושניים, שרוצה להתקדם בחברה הישראלית ולהצליח כמו כל אחד באופן שווה, קשה לו כשההורה שלו מתמודד עם להיאבק להביא את אחותו ואת אימא שלו.
<ביזואיו קסאאה: היה לי מאד קשה לי לראות את זה, זה קשה להתמודד, יש לי התמודדות עם דברים אחרים, קשה לי להתקדם כשאני רואה את אבא שלי בוכה.
<ביזואיו קסאאה: זו נקודה שחשוב מאד להבין אותה.
<ביזואיו קסאאה: המדינה צריכה לחשוב ברגעים האלה שההשפעה היא אדירה.
<ביזואיו קסאאה: אחר כך קורות עוד בעיות, שהילד לא מסתדר בבית הספר, שהילד מרגיש לא שווה, מרגיש את הגזענות, הוא לא מרגיש שההורה יכול לתת לו את אותו חוג שמקבל הילד השני בבית הספר, הילד הישראלי שההורים שלו נמצאים והם עוזרים לו ותומכים בו וחבל על הזמן.
<ביזואיו קסאאה: ההורים שלו לא, כי יש הרבה מקרים שרק אימא עובדת ולא אבא, אבא שלי לא עובד, יש לו בעיה באוזן, יש לו נכות, רק אימא שלי מממנת את המשפחה.
<ביזואיו קסאאה: הילד הזה לא יכול לקבל עכשיו שיעור פרטי במתימטיקה שהוא צריך.
<ביזואיו קסאאה: אין מישהו שיכול להוביל אותם כי 4,500 שמקבלים במשכורת, חצי הולך לאתיופיה.
<ביזואיו קסאאה: זה לא שעכשיו המצב מעולה שם והמצב מעולה פה ש"לא נורא, אימא שלי שם, סבתא שלי שם, אין בעיה, אני יכולה לקפוץ לבקר אותה עכשיו".
<ביזואיו קסאאה: זה כן קורה אצל ישראלים אחרים שהמצב הכלכלי שלהם מצוין.
<ביזואיו קסאאה: לא שהם נפרדים אלא שהם בוחרים ללכת למדינה אחרת ולחיות שם.
<ביזואיו קסאאה: אב ובן, אימא ואח.
<ביזואיו קסאאה: הם בוחרים.
<ביזואיו קסאאה: תבינו את המצב שישראלים אחרים מבחירה עוזבים את המדינה והולכים לחיות במדינה אחרת.
<ביזואיו קסאאה: כשאני רואה את זה אני אומרת:
<ביזואיו קסאאה: איזה כייף להם שהאבא אומר: ילדים, יש לי עבודה בתאילנד, אתם תהיו פה, תסתדרו, אני שם.
<ביזואיו קסאאה: הם בוחרים ללכת.
<ביזואיו קסאאה: איך הילד, תחשבו איך ילד בכיתה ה', בכיתה ו' מרגיש כשהוא שומע את החבר שלו: אבא שלי נמצא באמריקה, הוא עובד שם.
<ביזואיו קסאאה: הוא מרגיש אחרת, כי אבא שלו נמצא באתיופיה.
אברהם נגוסה: תנסי לקצר.
<ביזואיו קסאאה: שורה תחתונה, הדרגה הראשונה שהיא הורים, אחים ואחיות, שנמצאים רחוק, יש לה השפעה רבה על עתיד הילדים והמדינה.
<ביזואיו קסאאה: אם חשוב לה העתיד של אזרחי ישראל יוצאי אתיופיה, שיהיו להם חיים טובים אז לעשות את המקסימום כדי לאחד את המשפחות האלו.
<ביזואיו קסאאה: חייבים לציין שסבתא שלי קוראים לה גנו - - - שנמצאת שם במצב נוראי, לא נכנסתי לזה כי יש מספיק סיפורים עצובים.
<ביזואיו קסאאה: תודה רבה על ההקשבה.
אברהם נגוסה: בקיצור, כן, בבקשה.
<בזואיהו קאסיה: תודה.
<בזואיהו קאסיה: עליתי בסוף שנת 2013.
<בזואיהו קאסיה: ממש קשה לי להגיד, באמת כואב לי הלב.
<בזואיהו קאסיה: יש לי אחות, עוד מעט תשע עשרה שנים שהיא ממתינה בגונדר.
<בזואיהו קאסיה: רצתה לעלות לפנינו.
<בזואיהו קאסיה: יש לה ארבעה ילדים.
<בזואיהו קאסיה: אני לא יודעת מה הסיבה.
<בזואיהו קאסיה: עשתה כל מיני - - -
אברהם נגוסה: רק היא נשארה מתוך המשפחה?
<בזואיהו קאסיה: כל מיני דברים עשתה, המתינה חודשיים שלושה חודשים משהו כזה, כתבנו הרבה מכתבים למשרד הפנים, העברנו, אני לא יודעת מה קורה, לא קיבלנו את התשובה משם, עוד מעט ארבע שנים שאנחנו שולחים את המכתבים.
<בזואיהו קאסיה: עשתה ניתוח פעמיים, יש לה סרטן, יש לה ארבעה ילדים, ממש במצב קשה.
<בזואיהו קאסיה: אני לא יודעת למי לפנות, מי מטפל בזה.
<בזואיהו קאסיה: אימא שלי ואבא שלי, אבא בסדר, אימא שלי חולה ממש, היא כל הזמן בוכה.
<בזואיהו קאסיה: רצתה ללכת לפני שלושה שבועות אבל שם זה מלחמה אז איך תלכי?
<בזואיהו קאסיה: בבקשה, תטפלו בזה, למי לפנות, תגידו לנו, אנחנו לא יכולים, מה צריך לעשות.
<בזואיהו קאסיה: החיים לא קשים רק באתיופיה, גם פה קשים.
<בזואיהו קאסיה: יש אנשים שקשה אבל בוא נגיד, ההורים של המשפחות לא עובדים, מקבלים ביטוח לאומי 3,000 או 4,000 וחצי שולחים לאתיופיה.
<בזואיהו קאסיה: איך יסתדרו?
אברהם נגוסה: גביהו ברהנו.
איילת נחמיאס ורבין: סליחה אדוני היו"ר, האם אנחנו יודעים בסך הכול כמה משפחות מוגדרות קרועות בכלל במובן הלא משפטי?
איילת נחמיאס ורבין: האם יש איזו הערכה?
אברהם נגוסה: פה, אנחנו יודעים שמחכים באדיס אבבה ובגונדר כ-9,000 איש.
איילת נחמיאס ורבין: נכון ואנחנו יודעים לשייך את זה - - -
אברהם נגוסה: לגבי מספר המשפחות, אולי למשרד הפנים יש נתונים אז אנחנו נשאל אותם.
אברהם נגוסה: כן, גביהו.
אברהם נגוסה: מי שמדבר תנסו לקצר את זה, כדי שנספיק לתת גם לאחרים.
<גביהו ברהנו: קודם כל תודה רבה לראש הוועדה וכל המשתתפים פה.
<גביהו ברהנו: שמי גביהו ברהנו, עליתי ב-2013, כמו בסוף החודש הזה.
<גביהו ברהנו: יש לי שם משפחה, ההורים שם ואחותי.
<גביהו ברהנו: אחותי עזבה את הכפר, התחתנה שם וילדה.
<גביהו ברהנו: בעלה עלה בסוף החודש לכאן, היא נשארה שם.
אברהם נגוסה: הוא עלה והיא נשארה שם?
<גביהו ברהנו: כן, כן, נשארה שם.
אברהם נגוסה: למה הפרידו אותם?
<גביהו ברהנו: הפרידו אותם כי אין לה אישור לעלות לישראל אבל הוא יש לו אישור לפני - - -
איילת נחמיאס ורבין: לו היה אישור ולה לא היה אישור, נכון?
<גביהו ברהנו: כן, כן.
<גביהו ברהנו: אני הכנסתי את הטפסים.
<גביהו ברהנו: הם ביקשו והעובדים שם במשרד: אתה יכול לעלות אבל היא, אין לה תשובה.
<גביהו ברהנו: עד שלא מגיעה תשובה היא לא יכולה לעלות לפי זכות השיבה אבל הבת שלה בת 3 שנים - - -
אברהם נגוסה: מהאבא שהגיע לפה?
<גביהו ברהנו: כן, כן, יש לה ילדה - - -
אברהם נגוסה: זה שהגיע לפה ועלה, זו הבת שלו?
<גביהו ברהנו: כן, כן, זו הבת שלו.
אברהם נגוסה: למרות שיש להם ילדה משותפת, הפרידו אותם?
<גביהו ברהנו: זה קרה.
<גביהו ברהנו: ביקשתי, אנחנו לא נוסעים לגונדר, אנחנו רק עובדים באדיס אבבה והיא נמצאת בגונדר.
<גביהו ברהנו: אנחנו לא הולכים לגונדר, אין לנו איך להיכנס לשם, יש אחות בגונדר עד שהיא מקבלת החלטה היא עולה אבל אף אחד לא - - -
אברהם נגוסה: אני רוצה להבין פה.
אברהם נגוסה: שניהם היו בגונדר ביחד.
אברהם נגוסה: אז מה הקשר לזה?
אברהם נגוסה: למה הביאו את הבעל ולמה השאירו אותה שם?
<גביהו ברהנו: ביקשתי מסיימים באדיס אבבה, לא בגונדר, כך אמרה לי האחות משם.
<גביהו ברהנו: איך אני יכול להיכנס?
<גביהו ברהנו: איך אני יכול לפנות למשרד?
<גביהו ברהנו: אני לא יכול להיכנס לפגוש את ההורה שלי אבל אמרו לי שאם את יכולה לבוא לגונדר בעתיד, אז את יכולה אבל לא יתנו לך לעלות ובסוף היא נשארה בגונדר .
<גביהו ברהנו: קודם כל אני - - -
אברהם נגוסה: הדוגמה שנתת לנו מראה את הרשלנות.
<גביהו ברהנו: זו דוגמה.
<גביהו ברהנו: כל המשפחות שיש פה, יש סיפורים עם משהו שונה פה.
<ביזואיו קסאאה: גם אמרו לאחותי, תעלי את הילדים - - -
<גביהו ברהנו: פעם שניה, כולם נשלחו לאדיס אבבה ולגונדר.
<גביהו ברהנו: איפה אנשים זורקים?
<גביהו ברהנו: איפה אנחנו עומדים?
<גביהו ברהנו: כל הסיפורים שדיברו החבר'ה, יש סיפור, אני יכול להגיד באמהרית, קשה לי להגיד - - -
אברהם נגוסה: אני חושב שזה ברור, בואו, גם אחרים ידברו.
אברהם נגוסה: מה שאמרת זה בסדר.
<גביהו ברהנו: ממשלת ישראל קיבלה אישור - - - (אומר דברים באמהרית, המתורגמים ע"י היו"ר) כדי לתרגם את זה לאנשים שלא מבינים אמהרית וגם לפרוטוקול, מה שהוא אומר הוא שממשלת ישראל קיבלה החלטה להביא ולאחד את המשפחות.
<גביהו ברהנו: איך משרד הפנים עובד זה לא ברור לנו.
<גביהו ברהנו: כמו למשל, המקרה שלי, שאחרי שאחד קיבל אישור אז מפרידים את המשפחות.
אברהם נגוסה: כולם יש להם מה להגיד אבל עם מוגבלות של שפה וזמן לא כולם יכולים לדבר.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לדעת מה הנוהל ואיך משרד הפנים הולך ליישם את ההחלטה להביא את המשפחות, יעשה לנו ברור.
אברהם נגוסה: כרגע הכול לא ברור לנו.
אברהם נגוסה: זה מה שבקיצור ובסיכום.
אברהם נגוסה: יש הרבה שרוצים לדבר אבל אני חושב שאולי נשמע בשלב הזה את משרד הפנים ואחר כך נמשיך.
אברהם נגוסה: יותר טוב.
אברהם נגוסה: משרד הפנים, אני רוצה שתסבירו.
אברהם נגוסה: קודם כל, האם לאחר החלטת הממשלה, האם יצאתם עם הסבר לציבור על הנוהל שאתו אתם הולכים ליישם את ההחלטה.
אברהם נגוסה: האם הסברתם את זה לציבור?
אברהם נגוסה: הדבר השני כמובן, תתייחסו למקרים שאנשים דיברו פה עליהם, במיוחד המקרה האחרון - - -
<ביזואיו קסאאה: כן, למה להפריד בעל ואשה, למה?
אברהם נגוסה: בעל ואשה, למיטב ידיעתי, אם אחד מבני הזוג זכאי לעלות ויש לו כבר אישור, אז אשתו וילדיו עולים ביחד אתו.
<דסי צנגן: ככה זה גם למיטב ידיעתי.
אברהם נגוסה: כן, אז למה במקרה ששמענו ביחד, השאירו את אשתו ואת הבת שלו בת שלש שנים והעלו את האב?
<דסי צנגן: "לא מוכר ולא ידוע".
<דסי צנגן: זה ייבדק.
<דסי צנגן: המדיניות היא כפי שאמרת, כך אנחנו פעלנו עם החלטות ממשלה, הוא אחר, לא ידוע, לא מוכר.
אברהם נגוסה: המקרה לא מוכר לכם?
<ביזואיו קסאאה: זה מאד מוכר, למה לא מוכר?
<דסי צנגן: לא מוכר.
<ביזואיו קסאאה: זה מוכר.
<ביזואיו קסאאה: גם אמרו לאחותי, אמרו: תבואי עם הילדים שלך ובעלך יישאר.
<דסי צנגן: עוד פעם - - -
אברהם נגוסה: האם פנית עם זה למשרד הפנים?
<ביזואיו קסאאה: פניתי.
<ביזואיו קסאאה: אמרו לי שהיא תבוא עם הילדים שלה והבעל יישאר, למה?
<דסי צנגן: אנחנו אמרנו מה המדיניות.
<ביזואיו קסאאה: הכנסתי את הטופס ארבע פעמים, לדעתי.
<דסי צנגן: כל הכבוד לך.
<דסי צנגן: אנחנו אומרים שזאת המדיניות.
<דסי צנגן: יש מצבים שהם אולי קצת יותר מורכבים - - -
איילת נחמיאס ורבין: מה למשל?
איילת נחמיאס ורבין: מה יכול היות מצב מורכב?
איילת נחמיאס ורבין: תנסי להסביר לנו.
<דסי צנגן: מצבים מורכבים יכולים להיות, למשל, שכאשר האדם מגיע לראיונות ואני מעלה דוגמה, אני ממש לא מתייחסת למקרה הפרטני, יש מצבים שבהם למשל בן אדם מגיע לראיונות, מספר שהוא רווק ולאחר שהוא עולה לישראל הוא אומר: לא, בעצם אני נשוי ויש לי - - -
אברהם נגוסה: בואי לא נלך - - -
<דסי צנגן: אלו סיטואציות - - -
אברהם נגוסה: בואי, שם באתיופיה, שם באתיופיה - - -
<דסי צנגן: השאלה, עוד פעם, מה הבן אדם אמר ומה נבדק בעקבות מה שהוא אמר.
אברהם נגוסה: אבל רואים את האישה והבת.
<דסי צנגן: אם הבן אדם אמר שהוא נשוי ויש לו בת ונבדק שהוא נשוי ויש לו בת והוא רואיין אז ככלל, המשפחה מגיעה, זאת המדיניות.
אברהם נגוסה: אז איך לא הגיעה?
<ביזואיו קסאאה: איך לא הגיעה?
<דסי צנגן: אתם מדברים על מקרה פרטני ואנחנו אומרים: לא ידוע ולא מוכר.
<דסי צנגן: אנשים רוצים, אפשר לפנות, להגיש, כל דבר כזה ייבדק.
<דסי צנגן: אנחנו מדברים באופן כללי על המדיניות.
אברהם נגוסה: המקרה הזה שהוא סיפר עכשיו, שלפני חודש - - -
<דסי צנגן: שלושים משפחות - - -
אברהם נגוסה: לפני חודש - - -
<דסי צנגן: אלו עשרים וחמש המשפחות שאושרו בהתאם להחלטת הממשלה?
אברהם נגוסה: האם בקבוצה הראשונה או בקבוצה השנייה?
<גביהו ברהנו: הראשונה.
אברהם נגוסה: הראשונה, כלומר בין המשפחות שהגיעו באוקטובר, הוא אומר שהבעל היה לו אישור ואשתו עם הבת שלו אמרו לה: אין לך אישור, רק הוא עולה.
אברהם נגוסה: את והילדה לא עולות.
אברהם נגוסה: זה מה שהוא תיאר ואני שואל שאלה.
אברהם נגוסה: אני לא נכנס לשאלה אם יש לה אישור או אין לה אישור, אני אומר, גם אם אין לה אישור, לפי הנוהל שידוע וכללי, שאנחנו יודעים שאם בעל או אישה זכאי עליה אז בן הזוג או בת הזוג וכמובן אם יש ילדים, ילדים מצטרפים.
אברהם נגוסה: למה היוצא דופן הזה קרה למשפחה הזו?
<תדי פקדה: אם אנחנו מדברים על אותן עשרים וחמש המשפחות - - -
אברהם נגוסה: הקבוצה הראשונה.
<תדי פקדה: אני יודע טוב מאד את הנסיבות.
<תדי פקדה: לא צריך לפרט.
אברהם נגוסה: אתה מכיר את המקרה?
<תדי פקדה: טוב מאד.
<תדי פקדה: אני זה שראיינתי את המשפחות באתיופיה.
אברהם נגוסה: אז למה השארת את האישה ואת הבת?
אברהם נגוסה: תגיד לנו.
<תדי פקדה: לא בפורום הזה, אלה דברים שלא קשורים לזה.
איילת נחמיאס ורבין: רגע, רגע, צריך להבין.
איילת נחמיאס ורבין: אתה לא רוצה להגיד מחמת הגנה על הפרטיות?
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להבין מאיזו סיבה.
<תדי פקדה: בדיוק, בדיוק.
איילת נחמיאס ורבין: תקשיבו רגע, אתם חייבים להבין משהו.
איילת נחמיאס ורבין: אני חושבת שד"ר אברהם נגוסה יסכים אתי, אנחנו מקדשים את הפרטיות אבל באים לפה מקרים אישים ספציפיים, אלה לא מקרים טריוויאליים, תשמעו, אני לא אשכח אותך, אני מבטיחה לך ואני לא אשכח גם את מה שאתה תיארת, זה לא יכול להיות.
אברהם נגוסה: אני הבנתי לאיזה כיוון הוא הולך.
אברהם נגוסה: אני רוצה לכוון אותך.
אברהם נגוסה: תדי, אני רוצה לדעת בדיוק.
אברהם נגוסה: נניח שהבחור הזה קיבל אישור לפני שהוא התחתן, נניח, אני לא מכיר כל כך אבל נניח שהוא קיבל את האישור.
אברהם נגוסה: האישור שאנחנו יודעים שהמשפחות שהגיעו בקבוצה הראשונה וקבוצה השנייה, לא כולן אבל בקבוצה הראשונה לפחות עשרים וחמש משפחות, כולן קיבלו אישור ב-2013, את זה אנחנו יודעים.
אברהם נגוסה: ב-2013 קיבלו אישור ואז בזמנו לא עלו.
אברהם נגוסה: עכשיו, אחרי החלטת הממשלה נתנו קדימות לאלה שהיה להם אישור.
אברהם נגוסה: מה שאני יכול לנחש שאתה לא רצית, מה שאני יכול לנחש ואני לא בטוח, שיכול להיות שאותו בעל קיבל אישור ב-2013 כשהיה רווק.
אברהם נגוסה: מאז 2013 הוא התחתן והביא ילדה.
אברהם נגוסה: עכשיו אתה נשלחת לבדוק את המשפחות על פי הרשימה ואז אתה אמרת ואני רק אומר כי אמרת שבדקת את זה, אז יכול להיות שהוא - - -
<תדי פקדה: תראה - - -
אברהם נגוסה: אז אולי תסביר לנו.
אברהם נגוסה: אין פה סוד.
<תדי פקדה: לא, לא.
<תדי פקדה: יש חוקים, יש כללים, יש גם חוק צנעת הפרט ובבתי משפט יש הרבה דברים - - -
אברהם נגוסה: אני לא ביקשתי לנקוב בשמות.
<תדי פקדה: רק שניה, בדיוק.
<תדי פקדה: מה שרציתי להגיד לך, לטובת המשפחה אנחנו לא צריכים להיכנס לזה בפורום הזה.
אברהם נגוסה: האם זה לא המקרה שאני מתאר - - -
<תדי פקדה: זה לא המקרה שאתה מתאר.
אברהם נגוסה: שהוא התחתן אתה אחרי קבלת האישור ואז הוא הגיע אליך עם אישה וילדה ואז אתה אומר: לא, האישור הוא רק לך.
<תדי פקדה: אם אנחנו מדברים על אותה משפחה הייתה משפחה אחת עם סיפור שקרוב לוודאי שהוא מתאים לזה, אז אני אומר שאצלנו יש מערכת, יש הדרג המשפטי והכל, את הסוגיה הזאת לא נפתור בפורום הזה אז לא נדבר על המקרה הזה.
אברהם נגוסה: באופן כללי, בואו לא ניכנס, באופן כללי, אתה מסכים שגם אם הבן אדם התחתן, מותר לו להביא את אשתו והילדה שלו?
<דסי צנגן: מה שאני אומרת זה שאותה קבוצה של משפחות שאושרה בזמנו על ידי שר הפנים כחריג בשנת 2013 ונכנסו לאחרונה בהתאם להחלטת הממשלה האחרונה, הסיבה שבגינה נשלח עובד שלנו לראיין היא בדיוק זה, לדעת מה המצב המשפחתי העדכני לקראת כניסתם לישראל.
<דסי צנגן: האם נולדו ילדים נוספים?
<דסי צנגן: האם אנשים התחתנו וכו'.
<דסי צנגן: האישור שניתן למשפחות להיכנס היה בהתאם למצב המשפחתי העדכני ולנהלים הכלליים לגבי כניסה לישראל.
<דסי צנגן: זהו.
<דסי צנגן: זה מה שאנחנו יכולים להגיד.
אברהם נגוסה: אז למה המשפחה לא נכנסה?
<דסי צנגן: אני לא - - -
איילת נחמיאס ורבין: מה שתדי אמר לךָ, זה שהוא לא יכול להגיד לך אבל, מה שאתה תיארת קודם זה היה קרוב - - -
<תדי פקדה: הנושא הזה, כמו שאתה פונה בשאר סוגיות של משפחות, אפשר לפנות למשרד.
<תדי פקדה: התשובה ניתנת בהתאם, זו לא בעיה.
אברהם נגוסה: נפנה באופן פרטני בנושא הזה.
<תדי פקדה: באופן כללי, כולם צריכים לדעת, הבחור שדיבר קודם דיבר באמהרית והוא אומר:
<תדי פקדה: כל המשפחות קיבלו אישורים ממדינת ישראל ומשרד הפנים לא מביא אותם – זה לא נכון.
<תדי פקדה: בהתאם לשתי החלטות ממשלה האחרונות אנחנו אמורים לפעול.
<תדי פקדה: החלטת ממשלה 716 מ-15 בנובמבר 2015 והחלטת הממשלה 1911 מ-11.8.2016, בהתאם לשתי החלטות ממשלה וקריטריונים אנחנו מתכוננים, לומדים את הנושא ומחתימים את הטפסים.
<תדי פקדה: אנחנו עובדים, מתארגנים וכשנקבל הוראות בהמשך אז סביר שמראיינים ייצאו לאתיופיה.
<תדי פקדה: זה מה שאנחנו יכולים להגיד.
<תדי פקדה: כולם צריכים לדעת, אנחנו פועלים על פי חוק והחלטת ממשלה.
<תדי פקדה: עד עכשיו היו רשימות סגורות, לא יכולנו להוסיף משפחה או נפש אחת, להוריד או להוסיף.
<תדי פקדה: כולם צריכים לדעת.
<תדי פקדה: אלה המשפחות, מי שלא הופיע בעבר ברשימות אנחנו לא יכולים לדעת, כי את הרשימות האלו אנחנו מקבלים מפה, מהממשלה.
<תדי פקדה: מכניסים למחשב, אנחנו עובדים מול המחשב.
<תדי פקדה: מהמחשב מזמינים את המשפחות באתיופיה, הצוות מראיין, הצוות השני שנמצא במטה של רישום האוכלוסין - - - הוא זה שבודק, עובר כמה שלבים ואחר כך, אחרי הצלבות מידע, אישור או סירוב מתקבלים.
<תדי פקדה: הבעיה שלנו היא שהמשפחות או האנשים מבינים איך שהם רוצים להבין.
<תדי פקדה: צריכים להבין, בגלל זה כל הטפסים, כל החלטות הממשלה מופיעות באתר רשות האוכלוסין וההגירה - - - כולם יכולים להיכנס, לקבל - - -
אברהם נגוסה: אבל אתה יודע, הקהילה שלנו לא משתמשת באינטרנט.
ש<תדי פקדה: יש הרבה.
ש<תדי פקדה: היום - - -
אברהם נגוסה: הצעירים, כמה צעירים אבל מה עם המבוגרים?
איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לציין את זה.
איילת נחמיאס ורבין: מה שאתה רואה פה זה שהדור החדש ואני רק מקווה לדבר אחד, שהבן המקסים שלָך לא יצטרך גם הוא לטפל במשפחה שעדיין נותרה באתיופיה בעוד איקס שנים.
איילת נחמיאס ורבין: אתה רואה אני תיכף צריכה להמשיך את עבודתי ולא קיבלתי תשובות ממך.
איילת נחמיאס ורבין: אני מצטערת להגיד לך.
<תדי פקדה: על מה?
איילת נחמיאס ורבין: מה שאתה רואה פה זה את האנשים הצעירים, הם מטפלים עבור דור ההורים שלהם במי שנשאר מאחור, זה לא דור ההורים שמטפל בזה.
<תדי פקדה: מהי השאלה - - -
איילת נחמיאס ורבין: אתה באת ואמרת:
איילת נחמיאס ורבין: אפשר להיכנס לאתר שלנו - - -
<תדי פקדה: רגע, אני אמרתי שאחד מהדברים - - -
איילת נחמיאס ורבין: אני ראיתי - - -
אברהם נגוסה: רגע, בואו ניתן לו להמשיך.
איילת נחמיאס ורבין: אתה אמרת ויותר מזה, אמרת - - -
<תדי פקדה: לא נכון.
<באקלו דאמטה: יש לי שאלה לתדי - - -
איילת נחמיאס ורבין: אמרת על החיילים, תדי, אמרת על החיילים: אנחנו לא יודעים אם הוא חייל.
איילת נחמיאס ורבין: בטח שאתה לא יודע אם הוא חייל, זו העבודה שלנו, אנחנו אמורים לסכך את הבירוקרטיה, לא להרכיב.
<תדי פקדה: יש הנחיות, בהתאם להן אנחנו פועלים.
<תדי פקדה: אנחנו לא יכולים להיכנס לראש של אדם אחר.
<תדי פקדה: קודם כל, אני ציינתי את האתר של רשות האוכלוסין וההגירה כעוד דרך, דרך הלשכות כל הטפסים הגיעו אלינו, דרך מרכזי קליטה, אנחנו מדברים אתם יום יום - - -
<קריאה: ברשות האוכלוסין וההגירה בסניפים, יש אנשים שיכולים להנגיש את השפה?
<תדי פקדה: הרבה.
אברהם נגוסה: יש קבלת קהל עכשיו?
<תדי פקדה: מבחינת הטפסים אין לנו שום בעיה.
אברהם נגוסה: יש קבלת קהל?
אברהם נגוסה: יש קבלת קהל עכשיו בסניפים?
<תדי פקדה: יש קבלת קהל לכל האזרחים.
<אסתר האיילה: לא, מה פתאום?
<אסתר האיילה: איך זה הגיוני?
<אסתר האיילה: איך?
<אסתר האיילה: לא, אין, אין, אין.
אברהם נגוסה: רגע, אני מבקש - - -
<אסתר האיילה: אין, אין דבר כזה.
<באקלו דאמטה: אני רוצה לספר מקרה - - -
אברהם נגוסה: רגע, אני - - -
<קריאה: אלו פִּינות אחרות - - -
<תדי פקדה: כל המשפחות - - -
<אסתר האיילה: לא קיבלנו תשובה.
<תדי פקדה: את צודקת.
<אסתר האיילה: תודה.
<תדי פקדה: שניה, תראה, עוד לא יצאנו לדרך.
<תדי פקדה: החלטת ממשלה רק מתחילים ורק עם עשרים וחמש המשפחות.
<ביזואיו קסאאה: כמה שנים אתם - - -
<תדי פקדה: צריך להבין, למה אתם לא מבינים?
<תדי פקדה: למה - - -
<ביזואיו קסאאה: מה אנחנו נבין?
<ביזואיו קסאאה: שמונה עשרה שנים נבין?
<ביזואיו קסאאה: מה נבין?
אברהם נגוסה: רגע, רגע, אני מבקש, רגע, אני מבקש לתת לו לסיים את דבריו.
אברהם נגוסה: זה התור שלו, עד עכשיו שמע, לאחר מכן גם ישמע אבל ניתן לו להשלים את הדברים.
אברהם נגוסה: אנחנו חברי הכנסת, יש לנו את הפריבילגיה לשאול שאלות, אתם גם יכולים לשאול אבל בתור שלכם.
אברהם נגוסה: אני שאלתי בגלל שכולם פונים אלינו בטענה שאין קבלת קהל, האם יש קבלת קהל בשפה אמהרית ובעברית, שמסביר לאנשים את הנהלים, מה אתם עשיתם, מה אתם הולכים לעשות, הטפסים, לחלק להם, לתת להם טפסים, למי שלא יכול להיכנס לאינטרנט, הרוב לא נכנס, המבוגרים בעיקר, אז תתייחס לזה.
<תדי פקדה: קודם כל המשפחות מתקשרות אלינו מהבוקר, אין לנו הגבלה של שעות, תמיד.
<תדי פקדה: לפני שבאתי לפה לעשרות פניות טלפוניות עניתי.
<תדי פקדה: זה אחד.
<תדי פקדה: דבר שני, הטפסים, המשפחות את רוב הטפסים הגישו.
<תדי פקדה: אנחנו אמרנו שממחשבים אותם ואנחנו בקשר איתן.
<תדי פקדה: ברגע שנתחיל את התכל'ס, לשלוח מראיינים לאתיופיה לבדיקות זכאות, אז התשובות מתחילות לזרום למשפחות.
<תדי פקדה: עכשיו אנחנו נמצאים בשלבי התארגנות.
<תדי פקדה: כמו שאתה יודע זו הקבוצה הראשונה, אז רק התחלנו.
<תדי פקדה: אנחנו צריכים להבין את זה.
<תדי פקדה: זה לא פשוט.
<תדי פקדה: אנחנו לא יכולים.
<תדי פקדה: עד עכשיו שמענו את ההחלטה הקודמת, רשימה סגורה, אתה לא יכול לפרוץ את זה אפילו עם נפש אחת - - -
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על נוהל כי הסיפור נמצא באי ודאות.
אברהם נגוסה: טוב שעשיתם את זה, פרסמתם את זה באינטרנט ומי שנכנס לאינטרנט מבין משם אבל, יש שידור "קול ישראל" באמהרית, רדיו רק"ע, יש גם טלוויזיה באמהרית, האם אתם יצאתם והסברתם לציבור מה אתם הולכים לעשות?
אברהם נגוסה: מה שאתה הסברת לנו עכשיו, בעברית, פה, האם אתם אמרתם את זה לציבור כדי שהציבור יידע?
אברהם נגוסה: אם יש קבלת קהל בסניפי משרד הפנים, האם אתם הודעתם לציבור את הימים ואת השעות של הקבלה בסניפים?
אברהם נגוסה: את זה אני רוצה לשמוע ממך.
<תדי פקדה: קודם כל, כמו שאתה יודע לאורך השנים, המשפחות מעדיפות להתקשר אלינו ולקבל את המידע הרלבנטי מאתנו ישירות אז אנחנו מסבירים.
<תדי פקדה: אין לנו בעיה להסביר והם יודעים טוב מאד שיש גם נגישות שפתית.
<תדי פקדה: מה שנותר הוא להתחיל לעבוד.
<תדי פקדה: מי שמקבל אישורים ייכנס לישראל, מי שלא מקבל יקבל את התשובות, אתה מבין?
<תדי פקדה: כרגע אנחנו נמצאים בשלבי התארגנות, זה מה שאני אומר.
<תדי פקדה: התארגנות עד שיוצאים ומראיינים.
<באקלו דאמטה: יש לי שאלה בשבילך.
<תדי פקדה: באופן כללי אני חושב - - -
<באקלו דאמטה: יש לי שאלה - - -
אברהם נגוסה: שאלה כללית, לא פרטנית.
<תדי פקדה: על שאלות פרטניות אנחנו לא יכולים לענות.
אברהם נגוסה: לא, לא, לא פרטי הוא שואל.
אברהם נגוסה: כל דבר אתה צריך לקחת אותו כדוגמה שמייצגת את כולם.