GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עדו דניאל: כשאני מדבר על ההשלכות של החרם וההשלכות על החיים היהודיים בקמפוס, אני רוצה לתת לכם דוגמה קטנה, לפני כשנתיים הייתי באוניברסיטת דופין בפריס, מי שמכיר, מי שכאן מצרפת, אוניברסיטה מאוד מכובדת, אוניברסיטה שבה הרבה לומדים עסקים, התעשיינים הגדולים של צרפת למדו שם, והיינו בחדר ההתארגנות של UJF, התאחדות הסטודנטים היהודיים בצרפת, ואני הבנתי שחדר ההתארגנות הזה הוא כבר לא חדר מועדון שבו הסטודנטים באים ומדברים, זה פשוט מקלט.
<עדו דניאל: זה מקלט לסטודנטים יהודיים שומרי מסורת, דתיים, שלא יכולים לשים כיפה בפומבי באוניברסיטה הזאת, לא יכולים להוציא את הציציות החוצה מהמכנסיים.
<עדו דניאל: והם מגיעים לשם בהפסקה, זה פשוט כמו תחנת רכבת, הם מגיעים, מסתכלים ימינה שמאלה, שאף אחד לא יראה שהם נכנסים לחדר הזה של היהודים, מוציאים את האוכל שלהם, שמים את הכיפה, עושים את הברכה, אוכלים מהר מהר מהר, ברכת המזון, מורידים את הכיפה, מכניסים את הציציות, שמים את הכיפה בכיס, יוצאים החוצה, שוב מבט ימין, שוב מבט שמאל וחוזרים לשיעור.
<עדו דניאל: כשמדברים על ההשלכות של הפעילות של אותן תנועות חרם בקמפוסים, על זה אנחנו מדברים, על ההפחדה הזאת ועל הרס החיים היהודיים בקמפוס.
<עדו דניאל: לא צריך להיות דתי בשביל להבין את החומרה של הדברים הללו בצרפת של היום או בכל מקום אחר באירופה.
<עדו דניאל: אני אסיים אולי עם פתרון.
<עדו דניאל: יושב כאן בני פישר, שהוא יושב ראש UJS, ארגון הסטודנטים היהודיים באירופה.
אברהם נגוסה: הוא ידבר, הוא ברשימה.
<עדו דניאל: הוא ידבר כמובן.
<עדו דניאל: הפתרון הוא העצמה של אותם הארגונים האלו, העצמה שלהם, הגדלה שלהם ותמיכה בהם.
<עדו דניאל: הקהילה היהודית בגרמניה פתחה את הסטודנטים השנה וזה דבר מבורך וצריך עוד, פשוט צריך עוד.
<עדו דניאל: תודה.
עליזה לביא: תודה, אדוני היושב ראש, אני מברכת אותך על הקיום של הדיון החשוב מאוד הזה ורוצה לומר לכל אחד ואחת מכם כאן בחדר הזה תודה גדולה על הפעילות, על המוטיבציה, על ההעלאה של הנושא החשוב הזה לדיון חזור והעלה.
עליזה לביא: אנחנו במאבק מתמשך, זה לא התחיל היום וזה גם לא התחיל לפני שבוע וגם לא לפני שנה או שנתיים.
עליזה לביא: אין ספק שיש גלים שהם עצומים יותר וחזקים יותר בהתכתבות עם המציאות.
עליזה לביא: הבוקר קיימתי כנס כאן בכנסת בו הוצגו מחקרים חדשים על ספרי הלימוד וחוברות הלימוד בחסות אונר"א, בתי הספר של השכנים שלנו, במזרח ירושלים, בעזה, כסף שהיה אמור לשמש מגדלור של תקווה, חינוך, עתיד לילדים האלה שעוד מעט יהיו אזרחים שכנים שלנו, אולי זרעים של לפחות דיאלוג אם לא שלום.
עליזה לביא: אבל כשאנחנו רואים שוב ושוב את השימושים, את הדימויים, את המפות המעוותות שמציגים, את המציאות המדומיינת שמלמדים ילדים וילדות, נערים ונערות, שלא מתכתבת לחלוטין עם המציאות, מבחינתם אין תל אביב, יש תל ארביע, אין ישראל, יש פלסטין, המזרח התיכון כולו הוא אומה ערבית גדולה אחת.
עליזה לביא: ספרות לימוד שממומנת בכספים של אונר"א, סוכנות פליטים שהובדלה משאר הפליטים של העולם, כדי לייחד ובאמת לאפשר אולי איזה שהיא התקדמות, הבנה וראייה משותפת, והנה אנחנו רואים בדיוק את הצד ההפוך.
עליזה לביא: וזה כאן, באזור המחיה הקרוב שלנו.
עליזה לביא: התיאור שאתה תיארת עכשיו, דניאל, מהתאחדות הסטודנטים.
עליזה לביא: לפני שבוע אני מקבלת אי-מייל מחברה שאומרת לי 'תראי, אני כבר לא צעירה וזאת הפעם הראשונה שאני לא מציבה חנוכייה בחלון, בעלי כבר לא איתי ואני מפחדת.
עליזה לביא: הילדים עזבו את הבית, אני לבד, השכונה התמעטה, חלק מהחברים והחברות עברו מהעולם או עברו לבתי אבות, החלק שקיווינו שיגור כאן כבר לא גר כאן, עוברים לגור במקומות אחרים, הקהילה שהייתה, שגדלתי, שהייתי חלק ממנה, התפזרה, אין בעצם כל כך קהילה יהודית.
עליזה לביא: אני מפחדת'.
<עדו דניאל: באיזו מדינה?
עליזה לביא: בארצות הברית.
עליזה לביא: 'אני מפחדת להניח חנוכייה על אדן החלון'.
<קריאה: איפה בארצות הברית?
עליזה לביא: באטלנטה.
עליזה לביא: היא די לבד בשכונה.
עליזה לביא: זו הייתה שכונה עם קהילה יהודית והיא די לבד שם.
עליזה לביא: היא אישה מאוד מבוגרת, בית פרטי, והפחד הזה לא עוזב אותי מאז שקיבלתי את האי-מייל הזה ממנה.
עליזה לביא: קרובת משפחה, חברה, שנים אנחנו ככה בקשר, הרבה אני נעזרת ביכולות המקצועיות שלה, והאי-מייל הזה שלכאורה היה כדרך אגב מספר את הסיפור.
עליזה לביא: מה שאתה מתאר בקמפוסים, אנחנו פוגשים את זה באירופה, גם בארצות הברית.
עליזה לביא: מי שחושב שארצות הברית מוגנת, אתה נתת תיאור מאוניברסיטה אחת, אבל זה קורה בהרבה מאוד מקומות.
עליזה לביא: סממנים יהודיים מספרים את הסיפור.
עליזה לביא: אני הוצאתי ספר בצרפת, אמר לי העורך שלי לפני חמש שנים, 'אני קונה אוטו, אני תמיד נסעתי בתחתית', הוא אומר לי, 'אבל אני לא יכול, יש לי זקן, יש לי כיפה, אני לא יכול לנסוע יותר בסאבווי, אני מ-פ-ח-ד'.
עליזה לביא: אז הפחד הזה, צריך לראות איך מתמודדים איתו.
עליזה לביא: חלק מהביקורת אני אומרת אלינו כאן, קודם כל גם אנחנו צריכים לעשות שיעורי בית, למה יש את הגלים הללו ואיך אנחנו מתמודדים.
עליזה לביא: נתת פה תיאור של משרד שמתמודד, אבל למדינת ישראל אין שר חוץ במשרה מלאה.
עליזה לביא: איך אנחנו לוקחים את כל הזרועות כאן ביחד שיודעות לעבוד ועושים את זה באמת ובתמים בשיתוף פעולה וגם ביקורת עלינו איך אנחנו עושים את זה נכון.
עליזה לביא: אנחנו לא מספיק עושים, אנחנו לא מספיק עושים את זה ביחד.
עליזה לביא: המקום הזה של העלייה ב-BDS, בתגובות הנגד, בסימון המוצרים, ואי אפשר שלא להזכיר כאן את ראש ממשלת בריטניה שחזרה ובאה ואמרה באופן גלוי שהאנטישמיות היא בלתי מתקבלת על הדעת, שכספי סיוע של בריטניה לא יגיעו לטרור ולמשפחות הטרור ויש היום קולות נוספים כדוגמת ראש ממשלת בריטניה, שאוסרת אנטישמיות ולא תסבול השוואה של ישראל לגרמניה הנאצית ולא תיתן סיוע כמובן בכספים של ארצה לטרור.
עליזה לביא: אנחנו לא שומעים את זה כרגע ממדינות נוספות והתפקיד שלנו כאן, גם בצד שלנו, ואין פה עניין של קואליציה ואופוזיציה, זה שעוד מדינות תשמענה את הקולות הללו, שעוד מדינות בארצות הברית תחוקקנה חוקים כנגד סימון מוצרים.
עליזה לביא: זה קורה, זה קורה שם במדינות, זה לא מספיק מתפתח, אבל זה קורה ויש הרבה מאוד מודלים ואפשרויות לעשות.
עליזה לביא: גם ברמה האישית הפרטית, אם זה בלענות בפייסבוק ולשתף בקבוצות ועוד ועוד, וגם ברמה של הארגונים, ששוב, הזדמנות לומר לכולכם תודה גדולה.
אברהם נגוסה: תודה רבה, חברת הכנסת עליזה לביא.
אברהם נגוסה: אני מוכרח להגיד לכם שהיו חברי כנסת שאמרו לי שיגיעו, אבל כל הלילה היינו פה בכנסת בהצבעות ולא ישנו.
אברהם נגוסה: בשמונה בבוקר סיימנו ולכן הם הלכו לישון.
אברהם נגוסה: אני לא רציתי לאכזב אתכם אז לא ביטלתי את הדיון, אז אני עדיין שורד.
אברהם נגוסה: אבל רק רציתי להגיד שבאמת היו חברי כנסת שרצו לבוא לפה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע מחגי, נציג משרד החוץ, בבקשה.
<חגי משה בהר: קודם כל בוקר טוב.
<חגי משה בהר: אני רוצה להודות לכבוד היושב ראש ולחברת הכנסת שלמרות הלילה הלבן הגעתם לישיבה החשובה הזאת.
<חגי משה בהר: אנחנו בהחלט כמשרד החוץ רואים את הדיון ואת הטיפול בנושא כחשוב מאוד.
<חגי משה בהר: משרד החוץ כבר שנים עוסק בשיתוף פעולה עם ארגונים יהודיים, עם שליחים של מדינת ישראל, אם זה סוכנות או קק"ל, עם ארגונים יהודיים, שחלקם, הנציגים שלהם נמצאים פה וסטודנטים, ביצירת שיתופי פעולה ובהתמודדות מול תופעת הדה לגיטימציה, אנטישמיות ומה שנקרא היום האח הקטן של האנטישמיות, שזה ה-BDS.
<חגי משה בהר: אנחנו בהחלט מאמינים שצריך לבנות ולטפח קואליציות לאורך זמן על מנת שניתן יהיה לבנות את החיסון הנכון ברגע שהתופעות האלה מגיעות לקמפוסים ולמקומות אחרים, ואם כבר מצליחים להיכנס, יחד איתם נוכל למגר את התופעה.
<חגי משה בהר: כפי שאמרתי, משרד החוץ נמצא בחוד החנית כבר שנים, לא סתם משרד החוץ הקים את המחלקה שבה אני עובד היום שנקראת המחלקה לחברה אזרחית כבר לפני שש שנים, כי זיהינו את התופעה והתחלנו לטפל בה ואני בהחלט יכול להגיד שלפחות לפי סיכומים וניתוחים שאנחנו עושים יחד עם גופים אחרים, שחלקם נמצאים פה, בהחלט יש הצלחות רבות, בעיקר בשנה האחרונה.
<חגי משה בהר: אני חושב שבעיקר פעילי ה-BDS היום עברו משלב של התקפה למגננה.
<חגי משה בהר: אנחנו יכולים לראות את זה היום בהתבטאויות שלהם, שאם פעם ה-BDS כיוון את עצמו למען התקפה או לצורך התקפה על מדינת ישראל היום שומעים יותר ויותר קולות שמנסים להגן על הזכות ל-BDS בכלל.
<חגי משה בהר: מדינת ישראל בכלל לא נמצאת בשיח הזה, אלא הם הבינו שהם לא יכולים להפוך להיות במיינסטרים ושל ההסכמה הכללית ובעצם הם היום מכוונים את עיקר המאמצים שלהם, כולל תקציבים, להוכיח שבכלל יש להם זכות להביע את דעתם ובהרבה מקומות הם דווקא מקבלים כתף קרה.
<חגי משה בהר: אני אומר שוב, אני רוצה להודות לנציגים של כל הארגונים של החברה האזרחית פה וגם של הקהילות היהודיות ושל הסטודנטים, אין ספק שככל שאנחנו עושים פעולה שהיא ממוקדת יותר, מרוכזת וגם מצליחים להעביר את הצד שלנו ולהראות באמת את הצד הישראלי ואת הנרטיב שלנו, הצד השני נחלש והוא לא מצליח להעביר או להרחיב את הפעילות שלו.
<חגי משה בהר: מזהים היום גם המון המון תסכול בצד השני, שלמעשה ה-BDS שקם לפני למעלה מעשר שנים, הוא לא מצליח לתפוס את התהודה שהוא רוצה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע גם מהסוכנות היהודית, יהודה סטון, מנהל היחידה לשליחים ועמיתי ישראל.
<יהודה סטון: מקור השם הוא לא צרפתי, הוא לא סטון, הוא סֵטון, הגיעו מגירוש ספרד, עברו דרך חלב, הגיעו למצרים ועלו לארץ.
<יהודה סטון: אני מברך על הדיון הזה ואני רוצה להודות, אני חושב שזו שמחה גדולה שיש פה כל כך הרבה אנשים.
<יהודה סטון: נמצאים פה ארגוני הסטודנטים, נמצאים פה הצעירים ואחת השאלות שאתה שואל את עצמך זה למה הם נמצאים פה, למה הם בוחרים לצאת, למה הם בוחרים לעמוד.
<יהודה סטון: אני רוצה לתת את אחת התשובות בתוך הסיפור הזה, שהמתקפה על מדינת ישראל מרחיקה אותם מהזהות היהודית ומהקהילה היהודית ולכן הם לא עומדים רק בעד מדינת ישראל והמשך קיומו של עם יהודי במדינת ישראל, הם גם עומדים עבור זה שהקהילה היהודית במקום שבו היא נמצאת תמשיך להתקיים והדבר הזה משמעותי.
<יהודה סטון: פעם אחת.
<יהודה סטון: פעם שנייה, אני רוצה להציע לנו, והמשרד לעניינים אסטרטגיים התחיל עם זה, לייצר שפה משותפת של מה זה אומר, מה זה בדיוק BDS, מה זה דה לגיטימציה למדינת ישראל, מה זה אנטישמיות חדשה.
<יהודה סטון: אפשר לקחת את המושג שיושב ראש הסוכנות היהודית, מר נתן שרנסקי טבע, עם ה-3D, של הדמוניזציה, הדאבל סטנדרט ודה-לגיטימציה, ולהבין מה זה בעצם הסיפור של האנטישמיות החדשה.
<יהודה סטון: אז צריך לייצר שפה.
<יהודה סטון: מה זה חרם על ישראל?
<יהודה סטון: יש כל מיני סוגי חרם, חרם ראשוני, שניוני, שלישי וכו', לא ניכנס לזה כרגע.
<יהודה סטון: זה דבר אחד שאני חושב שהוא חשוב.
<יהודה סטון: דבר שני, אני גם מסתובב בעולם, בתפקידי אני מנהל את יחידת השליחים בסוכנות היהודית, יש לנו למעלה מ-2,000 שליחים, עובדים ב-800 ארגונים, מאות אלפי יהודים שאנחנו במגע יומיומי איתם ובכלל קהל היעד, אבל הסיפור הוא לא המקרים החריגים האלה, הסיפור הוא האדישות.
<יהודה סטון: הסיפור הוא אותם חבר'ה שבוחרים מלכתחילה, אותם סטודנטים שנמצאים בקמפוסים שבוחרים לא להתקרב בכלל למדינת ישראל, לא להביע עמדה בעד מדינת ישראל, לא להיות חלק מאותו עם יהודי.
<יהודה סטון: זה שאתה נמצא, גדל בתוך קהילה יהודית, מגיע לקמפוס בפעם הראשונה ובפעם הראשונה חווה איזה שהוא מקרה שהוא אנטי ישראלי, אתה שואל את עצמך למה אני צריך להיות בקשר עם מדינת ישראל.
<יהודה סטון: הקהל האפתי הזה, הקהל שבורח מהקשר עם הזהות היהודית שלו, שבורח ממדינת ישראל, הוא הקהל, לדעתי, הגדול שאליו אנחנו צריכים לכוון בתוך המקום הזה.
<יהודה סטון: אנחנו נמצאים באופן קבוע בקמפוסים.
<יהודה סטון: משרד החוץ עשה עבודה נהדרת לפני כמה וכמה שנים בצפון אמריקה ומיפה את כל הקמפוסים שמהם יגיעו המנהיגים העתידיים לארצות הברית ואנחנו בצורה אסטרטגית הלכנו קמפוס קמפוס ודאגנו שיהיה שם צעיר ישראלי, אחרי תואר בוגר, שעבר צבא, שיודע לדבר ולהתחבר לאנשים.
<יהודה סטון: למה?
<יהודה סטון: תראו, אנחנו נמצאים במציאות שבה אתה מקבע את הדעות ואת העמדות שלך לא בגלל כתבה בטלוויזיה ולא בגלל רשת חברתית, בגלל אנשים שאתה מכיר.
<יהודה סטון: מה שקרה לפני 15, 20 שנה, בתקופת האינתיפאדה הראשונה ב-2001, שהארגונים הפלסטינאים הבינו את זה והם הגיעו בדיוק לאותן האוניברסיטאות ומה שהם עשו באותן אוניברסיטאות זה לספר את הסיפור האישי, לבוא ולהגיד 'את אמא שלי הוציאו מהבית ואת סבתא שלי אנסו' וכו' וכו' וכו' בתוך הסיפור הזה.
<יהודה סטון: עכשיו, הוא חבר שלך, הוא לומד איתך בספסל הלימודים, למי תאמין?
<יהודה סטון: למדינת ישראל שמוציאה תקשורת?
<יהודה סטון: תאמין לרשתות החברתיות או תאמין לבן אדם שאתה איתו ברמת קשר בין אישי?
<יהודה סטון: ואנחנו הבנו את זה וגם ביוזמה של נתן שרנסקי וראש הממשלה דאז, אריאל שרון, וסליי מרידור, שהיה יושב ראש הסוכנות, התחלנו בתכנית בקמפוסים עצמם ושלחנו אנשים שיישבו בתוך הקמפוסים ויתחברו לאותם צעירים יהודים ולא יבואו עם מסרים בומבסטיים, אלא יספרו את הסיפור הישראלי, מה זה להיות חייל בצבא ההגנה לישראל, אבל אחרי שהם התחברו לאותם צעירים שנמצאים בקמפוסים, הסטודנטים, כי בסוף הם אלה שיצביעו בהחלטה נגד ה-resolution של ה-BDS, הם אלה שיצטרכו לעשות את הדברים ואנחנו צריכים להעצים אותם.
<יהודה סטון: זה לא מספיק להביא אותם לפה לכנסים בארץ ולספר להם כמה מדינת ישראל רלוונטית, אנחנו צריכים לתת להם את הכלים, אנחנו צריכים לתת להם את הביטחון ובעיקר לנטוע בהם את ההבנה או את הביטחון שהבחירה שלהם להיות חלק מהעם היהודי היא הבחירה המוסרית, היא הבחירה הנכונה, הם חלק מהמשפחה הזאת בתוך המקום הזה.
<יהודה סטון: אין דרך יותר טובה לספר את הסיפור הישראלי מאשר ישראלים שהיו בו ולכן המשמעות, בצד הארגונים המקומיים שיש, יש פה משמעות למדינת ישראל, יש פה משמעות לסוכנות היהודית כגוף, שדרך אגב אחד היתרונות הגדולים שלו זה שבסוף הוא גלובלי ומי שתומך בו זה קרן היסוד ו-JFNA והקהילות היהודיות המוסדרות בכלל בעולם וביחד הן מייצרות איזה שהיא העצמה שיכולה לרוץ ברחבי העולם.
<יהודה סטון: בשנה האחרונה, רק בקמפוסים בארצות הברית, אנחנו קיימנו למעלה מ-5,000 אירועים פרו ישראלים.
<יהודה סטון: אנחנו היינו מחוברים ברמה היומיומית עם למעלה מ-40,000 סטודנטים יהודים שנמצאים בקמפוס.
<יהודה סטון: הדבר הזה מצטרף לארגון מסע, שכולם מכירים, שמביא לפה סדר גודל של 15,000 צעירים יהודים לישראל ומצטרף לארגונים אחרים שמביאים לפה צעירים ישראלים וזה מייצר כוח משימה מאוד משמעותי.
<יהודה סטון: וכן, גם אנחנו חווים את הירידה בהצעות של הresolution של ה-BDS ואנחנו חווים איזה שהיא עצירה, אבל אני אומר עוד פעם, הקהל האפתי הוא המקום המשמעותי.
<יהודה סטון: אני יכול לתת דוגמה קטנה.
<יהודה סטון: נתן שרנסקי היה בביקור באחד הקמפוסים, ביחד גם מייקל דגלאס, והוא הגיע והייתה הפגנה מאוד משמעותית של צעירים, שצעקו, 'Israel is apartheid', Israel is apartheid', הוא מגיע לאותה צעירה ואומר לה, 'אפרטהייד?
<יהודה סטון: בואי נדבר, אני הייתי חבר אישי של נלסון מנדלה, בואי נדבר מה זה אפרטהייד', והיא שנייה התבלבלה ולא ידעה איך להגיב והסתכלה על המנהיג בצד ימין, על אותו חבר שלה שדחף אותה לזה וחזרה לצעוק.
<יהודה סטון: אז אני אומר, הקהל הזה, עזבו אותו בצד, בואו נתעסק באותם מאות צעירים יהודיים שנמצאים בקמפוס ששומעים את זה וזה לא מספיק רק לתת להם את הידע, הם גם צריכים להתחבר לישראל ברמת הרגש.
<יהודה סטון: מהשלב שבו הצבנו שליחים בקמפוסים, אני יכול לתת נתון מחמש השנים האחרונות של מדידה שעשינו, אנחנו הגדלנו ב-500% את מספר האנשים שמגיעים לישראל עבורנו.
<יהודה סטון: אני קורא פעם אחת להמשיך באותה תשתית, שאנחנו ממשיכים לבנות אותה, אני מקווה ביחד עם המשרד לעניינים אסטרטגיים, ביחד עם משרד החוץ, ביחד עם גופים אחרים, בכל המקומות בעולם שבהם אנחנו נמצאים, פעם שנייה, שנייצר לנו שפה משותפת, ופעם שלישית, שנזכור שיש לנו עבודה שהיא לא רק להילחם נגד דה לגיטימציה למדינת ישראל, אלא גם לשמור את אותם צעירים יהודיים כחלק מהעם היהודי.
<יהודה סטון: תודה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע אורחים שהגיעו מרחוק, ג'וש סיטלר, president of Union of Jewish Students of the United Kingdom.
<ג'וש סיטלר: (תרגום חופשי מאנגלית): קודם כל תודה רבה על שאפשרתם לי לדבר.
<ג'וש סיטלר: שמי ג'וש סיטלר, אני מבריטניה, אני נשיא התאחדות הסטודנטים באירלנד, יש לנו 8,500 יהודים בקמפוסים, יש לנו קמפוסים עם יותר, אחרים עם פחות סטודנטים יהודים, אבל אני מבקש להבהיר שבבריטניה הם בסדר, הסטודנטים, הם יכולים לעשות מה שהם רוצים, הם יכולים להגיע לאיזה דרגה שהם רוצים.
<ג'וש סיטלר: אני הלכתי לאוניברסיטה ואף פעם לא נתקלתי בתופעות של שנאה.
<ג'וש סיטלר: היו פה ושם אירועים, אבל זה לא אומר שלא היו אירועים בקמפוסים אחרים, יש את שבוע האפרטהייד הישראלי, שרואים אותו בהרבה קמפוסים, בעיקר בלונדון, וזה מאוד מאתגר, גם את הישראלים וגם את הסטודנטים היהודים.
<ג'וש סיטלר: אנחנו רואים שישנם גם כן חבר'ה אקדמאים אשר גם כן זועקים כנגד ישראל 'אפרטהייד'.
<ג'וש סיטלר: היו אירועים שהתרחשו בישראל וראינו את זה בקינגס קולג' בלונדון.
<ג'וש סיטלר: אנחנו רואים שהנאומים האלה שהם מנסים לשאת אותם שם, הם מופרים על ידי הזדעקות של הפלסטינים ויש גם אלימות.
<ג'וש סיטלר: כל הדברים האלה מפחידים אותנו, את הסטודנטים היהודים, אלה שהם פרו ישראלים, ולכן השיח קשה מאוד.
<ג'וש סיטלר: ועם זאת השיחה משתנה מקמפוס לקמפוס.
<ג'וש סיטלר: זה לא הוגן לומר שכל הקמפוסים כאלה או כאלה.
<ג'וש סיטלר: יש 60 קמפוסים לערך עם התאחדויות יהודיות והם מתמודדים בצורה אחרת מול ה-BDS.
<ג'וש סיטלר: יש כאלה שמתמודדים באמצעות מדע וטכנולוגיה, או שהם מדברים על פוליטיקה, או שהם מדברים על השחרור ועל ההתמודדות בעניין המגדר.
<ג'וש סיטלר: יש מקום כמו בריסטול, שם היה דיון על ישראל שלא היה עוין, אבל זה שיח סביב השולחן, הם דנים בכך ולא מוחים באלימות.
<ג'וש סיטלר: לכן בריטניה זה לא דבר שאפשר להצביע עליו שבכל מקום זה אותו דבר, יש כאלה ויש כאלה.
<ג'וש סיטלר: אני יודע שאנחנו מביאים גם סטודנטים יהודים וגם סטודנטים לא יהודים שיבואו לישראל ושידברו על החוויה שלהם, אבל שוב, אני רוצה להבהיר, זה לא כל כך פשוט בקמפוסים הבריטיים, לא תמיד זה נעים, אבל הסטודנטים היהודים בסך הכול עושים שם כיף.
אברהם נגוסה: בני פישר, נשיא האיחוד האירופי של הסטודנטים היהודים.
<בני פישר: תודה רבה, גם לכם, חברים, כי יש פה המון חברים שיושבים בשורה הראשונה, שאנחנו יכולים לעבוד איתם בחיים היומיומיים שלנו.
<בני פישר: אמא שלי אמרה לי שאם אתה רוצה באמת שאנשים יבינו מה שיש לך להגיד ושהם יזכרו תגיד את זה שלוש פעמים.
<בני פישר: אז אני אגיד את זה עכשיו בהתחלה, בעברית, תודה רבה לכם על העזרה שלכם, על העבודה המדהימה שלכם ועל זה שאתם גם שומעים את מה שיש לנו להגיד.
<בני פישר: (תרגום חופשי מאנגלית): מעכשיו אדבר באנגלית.
<בני פישר: אני חושב שזה יקל עליי ועליכם.
<בני פישר: אם כן אני מדבר בשם 160,000 סטודנטים שגרים ב-35 מדינות, לא רק אלה ששייכות לאיחוד האירופי, אלא פן אירופי.
<בני פישר: אני יכול להתעכב על הדברים שאמר קודמי, שהמצב באותן ארצות, כל אחת שונה.
<בני פישר: מזרח אירופה, מרכז אירופה, מערב אירופה, כשמדובר ב-BDS, יש לזה גישות שונות.
<בני פישר: אבל יש כמה נקודות שאני רוצה לחלוק איתכם כפעיל פוליטי, אנחנו בשדולה במוסדות כמו מועצת אירופה - - -
אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת יואל רזבוזוב, חבר ועדה.
<בני פישר: ברוך הבא.
<בני פישר: וגם המועצה לזכויות אדם של האו"ם.
<בני פישר: כמובן שאלה מוסדות שונים עם גישות שונות, אבל ישנם כמה מהם שאנחנו ראינו בהם שהם יותר נוטים ל-BDS .
<בני פישר: שמעתי כאלה שאומרים שיש אנשים שאי אפשר לדבר עמם, אני מסכים חלקית ובכל זאת גם חולק.
<בני פישר: לא כל אדם שתומך ב-BDS הוא אנטישמי.
<בני פישר: BDS, וזו הבעיה העיקרית, יש לו אידיאולוגיה אנטישמית, אבל לא כל מי ששייך ל-BDS הוא אנטישמי.
<בני פישר: רבים מהם פעילים ב-BDS כי הם חשים שהם לוחמים למען השלום ואם תסתכלו על הלשון שמשתמשים ב-BDS זה הגיוני, הם מדברים על שלום ואנחנו מדברים על מלחמה נגד ה-BDS.
<בני פישר: אנחנו מתחילים איפה בלשון, אבל עלינו להבין ש-20% הם דוגמטיים ו-80% הם אנשים שאפשר לדבר איתם.
<בני פישר: משמע אולי כדאי להקשיב לחלק מהדברים שהם אומרים, שלא נוחים לנו, ובכל זאת אם אתם רוצים לשנות עליכם להיכנס לדיון.
<בני פישר: שוב ושוב ושוב.
<בני פישר: יש לנו דוגמה, הייתה לנו תקרית עם הפדרציה הנוצרית של הסטודנטים לפני שנתיים.
<בני פישר: אנחנו רצינו לארגן סמינר ושבועיים לפני קיבלנו צלצלו מ-WUJS ושם הם גילו שהארגון הזה העביר הצעה של ה-BDS ברוב של 95% באסיפה שלהם וזה בעייתי.
<בני פישר: אנחנו שיתפנו פעולה עם אותו צד אירופאי, אבל אנחנו אמרנו 'אם אתם תומכים ב-BDS לא נשב איתכם'.
<בני פישר: לאחר מכן חזרנו למה שעשינו קודם ואז אמרנו לעצמנו, אם נעשה את זה עכשיו נילחם בחרם בחרם וזה לא יביא לכלום, זה רק יביא לקיטוב.
<בני פישר: לכן עשינו כדלקמן, התקשרנו לכל אחד מהם ושאלנו אותם איך הצביעו ולמה.
<בני פישר: מעניין שגילינו שרבים מהצירים האלה אף פעם לא קראו את ההצהרה הזאת קודם לכן והם הבינו שזו הצעה לשלום במזרח התיכון.
<בני פישר: הם לא ידעו מה זה ה-BDS, לא היה להם מושג, לכן להזדעק ולומר אנטישמיות זה לא מוביל.
<בני פישר: הדבר השני שאמרנו להם, אם הסמינר הזה יתקיים אנחנו רוצים ישיבה על ה-BDS ואנחנו רוצים דיון פומבי בתוך הארגון עם מנהיגות הארגון על ה-BDS.
<בני פישר: אז בסוף התקיים הסמינר ולאחר מכן בעלון השנתי אני התווכחתי עם מיטב נציגי ה-BDS.
<בני פישר: אולי לא הגעתי לכל חברי הארגון, אבל מה שהשגנו, שהיה פה עוד דיון על אותה הצעה בתוך אותו ארגון.
<בני פישר: זו דוגמה אחת כיצד הדיאלוג הוא הדרך הטובה ביותר וזה משקף גם את מה ששמענו ממשרד החוץ, שדיאלוג הוא הדרך להימנע מחרם.
<בני פישר: ואני אדבר בקצרה, אני אגזול עוד כמה דקות מכם, אבל חוץ מזה שאנחנו רוצים להגיע לדיאלוג יש עוד דבר שאני רוצה לומר אותו.
<בני פישר: כשאנחנו מדברים פה בשם יהודי אירופה, שמענו דברים מאירופה, אני אחראי בבריסל, באתי מברלין וזה גם כן שימש יעד לטרוריסטים, היו גם רבים שהגיעו מצרפת, שמענו את עידו, שהביא דוגמאות לכך שהחיים בצרפת השתנו.
<בני פישר: אבל בה בעת שהחברה האירופית מרגישה את הסכסוך במזרח התיכון בצורה מאוד מרוכזת, שחור-לבן, לעתים יש לי הרגשה שהחברה הישראלית רואה את החיים באירופה באותה צורה.
<בני פישר: ממש אנחנו הדור שנמצא מתחת לקיר הזכוכית, ראינו איך המחסומים גדלו וצמחו וראינו כיצד הדברים הופכים - - - ובה בעת לא כולנו מתכוננים לעזור.
<בני פישר: אם אתם כל הזמן צועקים אלינו ואומרים שאין לנו עתיד, ליהודים באירופה, זה לא רק עניין שיש בו משום הסתכלות מלמעלה למטה, אלא שזה מכשיל את עצמו.
<בני פישר: אנחנו יודעים שהחברה באירופה, אנחנו מבקשים ממנה שתהיה לה אמפתיה לישראל, אבל גם ישראל צריכה שתהיה לה אמפתיה למאות שנים של היסטוריה באירופה באותן מדינות שאנו חיים בהן.
<בני פישר: זה חוזר לעיקרון בסיסי של היחסים בין התפוצות לישראל.
<בני פישר: אנחנו זקוקים למדינת ישראל, אבל גם מדינת ישראל צריכה את התפוצות.
<בני פישר: ולכן דבר אחרון שברצוני לומר, יש לכם פעילים מצוינים מכל העולם, משש יבשות, 27 מדינות, דברו איתם.
<בני פישר: עידו הביא דוגמה של אותם צרפתים, יש לנו פעילים, נעמי מדר נמצאת במועצה של האיחוד, דברו גם איתה, תשאלו אותה איך נראים הדברים.
<בני פישר: היא אולי תיתן לכם פרספקטיבה אחרת.
<בני פישר: אני מעודד אתכם לדבר עם אותם אנשים, הם יודעים מה הם עושים, הם עושים עבודה מצוינת על בסיס יומיומי, אני מאוד גאה לייצג אותם פה היום ובכך אני אסיים בדרך שהתחלתי.
<בני פישר: תודה רבה, לא רק שהאזנתם, אלא על כך שאתם מושיטים אלינו יד ועובדים עמנו.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו משני נציגים מארצות הברית, הדר פרקש, מנהיגות מקמפוס הסטודנטים באמריקה.
<הדר פרקש: אני השנייה.
אברהם נגוסה: יעל זוקן.
<יעל זוקן: כן.
<יעל זוקן: אני יעל זוקן, אני מדברת קצת עברית, אבל אני אעבור לאנגלית ותודה ממש על ההזמנה.
<יעל זוקן: (תרגום חופשי מאנגלית): אני לומדת רפואה בארצות הברית.
<יעל זוקן: אנחנו החלטנו להקים ועדה כדי שתהיה לנו התכנסות משלנו באוניברסיטה.
<יעל זוקן: אני ב-UCLA, אנחנו עובדים בקמפוס, אנחנו נקראים UCAC ואני נשיאת ההתאחדות - - - הוא נמצא עכשיו בישראל והוא נמצא במשימה עם 29 לא יהודים ו-4 יהודים.
<יעל זוקן: אנחנו באים לבדוק את הדברים בישראל, אני הייתי גם בשנה השנייה כשהגעתי לכאן בשנה השנייה שלי באוניברסיטה ואני יכולה לומר שאצלנו בקמפוס אנחנו החלטנו איך להתמודד עם הדברים.
<יעל זוקן: השנה הייתי יושבת הראש של התאחדות הסטודנטים שלנו, למען ישראל, לפני חודש אנחנו ראינו כיצד משתלטים - - - אנחנו שאלנו שאלות בפתקים, אבל פשוט לא העלו אותם.
<יעל זוקן: אני פעילה גם במאמרים שאני מעלה בעלון שלנו, אני מרגישה בטוחה כיהודייה בקמפוס, יש אצלנו בחורים שהולכים עם כיפות וציצית, אבל פה ושם אנחנו רואים אירועים שבהם אנשים חשים שלא בנוח כך, אבל בדרך כלל ישנם 300 יהודים שבאים להלל בשבת ויש לנו גם פעילות אחרת ב-UCLA, אנחנו העברנו החלטה נגד אנטישמיות ואני גם הייתי בכמה מן הישיבות שלהם.
<יעל זוקן: בהתחלה, אנחנו מוכרחים לומר, שאת השליחים - - - יש לנו שליחה מצוינת ואני לא יודעת למעשה מה יותר לעשות במערכה שלנו.
אברהם נגוסה: פרופ' ארווין קוטלר, אחרי הפגישה שלו, חזר ואנחנו מאוד מודים לך שהגעת, שוב.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע נציגה נוספת של הסטודנטים מארצות הברית, הדר פרקש, בבקשה.
<הדר פרקש: שלום, נעים מאוד.
<הדר פרקש: אני סטודנטים באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה.
<הדר פרקש: אני חושבת שיש לנו, מעבר לבעיה של סטודנטים, יש בעיה הרבה יותר בסיסית ועמוקה של פרופסורים שמלמדים בכיתות.
<הדר פרקש: הדרך שבה הם בוחרים להציג - - - בפרופסורים אני מדברת על פרופסורים אנטי ישראליים, פרופסורים פלסטינאים או אפילו פרופסורים יהודים שהם אנטי ישראלים, שהם משתמשים בטקטיקה מאוד חכמה בכיתות להעביר את הנושא של ישראל בצורה מעוותת, או לא כנה, וכשסטודנט יושב מול פרופסור, שיש לו רקע מאוד מרשים, אז יש לזה הרבה יותר כוח בעיניים של הסטודנט והרבה יותר אמת.
<הדר פרקש: אני בינתיים למדתי סמסטר אחד בברקלי.
<הדר פרקש: חיפשתי במיוחד את הקורסים האלה, להיכנס אליהם, כי זה נורא עניין אותי לשמוע מה יש לפרופסורים האלה להגיד ואיך הם בוחרים להציג את ישראל.
<הדר פרקש: מעבר לזה גם חשבתי שזה נורא חשוב שתהיה נוכחות פרו ישראלית בשביל להציג את הצד השני, בשביל לתת ואולי להכניס אמיתות לדברים או אפילו רק לעמת את הסטודנטים או את הפרופסורים עם צורות אחרות של חשיבה ולהכניס מחשבה לסטודנטים.
<הדר פרקש: כמובן לא חשבתי שאני אוכל לשנות את דעתם של כולם, אבל אם מישהו אחד מכל הכיתה היה חוזר הביתה ועושה מחקר קצת יותר מעמיק ומגלה שהפרופסור אולי קצת שינה, או קצת חלק - - - היו לי מקרים של פרופסורים שמציגים את דעתם האישית כעובדה, וכשפרופסור עושה דבר כזה אז כמובן שגם הסטודנטים מקבלים את זה כעובדה וזה נורא מזיק.
<הדר פרקש: בעיקר לסטודנטים, שזה רוב הסטודנטים שנמצאים בקמפוסים בארה"ב עכשיו, שמגיעים בלי ידע, יש להם המון עניין, משום מה המון עניין, אבל אין ידע, ואז הם מגיעים לקורסים האלה והראש שלהם מתמלא בידע שהוא לא מדויק.
<הדר פרקש: מה אפשר לעשות עם זה?
<הדר פרקש: אני אישית עבדתי צמוד גם עם StandwithUs וגם עם משלנו ו-IAC וכל מיני קבוצות, ארגונים שנורא תמכו ועזרו.
<הדר פרקש: אני חושבת שאם נוכל לעודד סטודנטים בקמפוסים, בדרך כלל סטודנטים בוחרים לברוח מהקורסים האלה, אני הייתי לבד בכמה קורסים כאלה, הייתי סטודנטית יחידה ישראלית או פרו ישראלית וחוץ ממני הייתה כיתה מלאה, או באנשים שלא כל כך יודעים ומחפשים מידע, או באנשים שהם אנטי.
<הדר פרקש: אז אני חושבת שאם נוכל להעניק תמיכה לסטודנטים ולעודד אותם דווקא כן לחפש את הקורסים האלה ולהיכנס אליהם ולהסביר להם כמה זה חשוב שתהיה נוכחות שלנו בקורסים כאלה בשביל להציג צד שהוא אחר ולתת מחשבה שהיא אחרת, בשביל סטודנטים שאין להם את זה אם לא אנחנו, אז לדעתי יהיה לזה ערך מאוד גדול, ערך מוסף מאוד גדול.
אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת מירב בן ארי.
אברהם נגוסה: חברי הכנסת אתם רוצים להתייחס בשלב הזה או שנמשיך לשמוע?
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע מנציג של NGO Monitor, יונה שיפמילר.
<יונה שיפמילר: שלום, תודה, אדוני היושב ראש.