GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מספין אלמיהו: אין בעיה, חשוב לי להגיד גם אם אנחנו מדברים על נושא של משרד הבריאות, הנושא של הבריאות שיש לי כ-6,500 מתוכם שליש הם אזרחים ותיקים והם צריכים את השירות בתוך המרפאות האלה, ויש מגשרת אחת שבלי שום קשר לדרך החדשה שפועלת בשכונה אחת, אין מגשרים, אז חברים, אני לא יודע מה התכנית בפועל ומה מתוכנן ומתי ייצא.
<מספין אלמיהו: היינו בוועדה גם יחד עם הדוקטור לפני כחצי שנה, שאלו אותנו "מה אתם רוצים", ולא הציגו בפנינו איזה תכניות אמורות לצאת.
<מספין אלמיהו: כל הנושא של הסברה שאני היום פונה לטנא בריאות, טנא בריאות לא בתמונה.
<מספין אלמיהו: התכנית שהיה נותן ולא מתקדם.
<מספין אלמיהו: זה הציבור שואל היום, גם ברדיו אמהרית אומרים, אתה אדוני כל שני וחמישי מסביר, הקהילה אומרת, "אוקיי, יצאה תכנית אבל שום דבר לא מתרחש בשטח" אז יש פה פער בין הרצוי למצוי.
אברהם נגוסה: אני בדקתי ברשויות המקומיות וברשויות המקומיות לא יודעים אומרים לי "שמענו על התכנית אבל לא קיבלנו שום דבר".
<מספין אלמיהו: מבקר המדינה לא מחכה בעוד 4 שנים, הוא בדרך.
אברהם נגוסה: נשמע את פקדו גדמו.
<פקדו גדמו: אני מנכ"ל עמותת טנא בריאות, עמותה שעוסקת בקידום בריאות יוצאי אתיופיה מאז שנת 2007.
<פקדו גדמו: ראשית אני רוצה לומר למה שחברי פה אמר לגבי משרד הרווחה, אני חבר בוועדה ואני יודע שבאמת הדברים התחילו לעבוד ואני חלק מהוועדה אז אני יודע את זה מתוך היכרות אישית של התכניות שפועלות.
<פקדו גדמו: אני רוצה לחזור לנושא של בריאות שזה תחום העיסוק שלי ביום יום ואני רוצה לומר כך, אנחנו עוסקים כמו שאמרתי כבר שנים בתחום של בריאות יוצאי אתיופיה.
<פקדו גדמו: המחקרים מראים שיוצאי אתיופיה חולים בהרבה מאוד מחלות, יותר מכל אזרח אחר בישראל.
<פקדו גדמו: אנחנו מדברים על הנושא של סוכרת, הפרופסור המשנה למנכ"ל הזכיר את זה גם פה, שזו בעצם מחלה שהיא מגפה, מוגדרת כמגפה, ומחלה קטלנית.
<פקדו גדמו: צר לי לומר שמשרד הבריאות, מאז שאני בעמותה, מ-2007 אני מנכ"ל העמותה, לא מצא לנכון להקדיש לזה מחשבה ולקבוע תכנית סדורה שעובדת בתחום של ההסברה, ובלי הסברה, אני אומר לכם שהרבה אנשים היום מגיעים, לפחות בתחום של סוכרת, לסיבוכים.
<פקדו גדמו: אנחנו רואים כבר קטיעות של רגליים, סיבוכים של בעיות בלב, כל הדברים האלה הם השלכות של מחלת הסוכרת.
<פקדו גדמו: אם אנחנו לוקחים כדוגמה את מחלת הסוכרת, 17% מכלל יוצאי אתיופיה חולים בסוכרת וזה נתון שהוא פי 3 כמעט מהחברה בישראל.
<פקדו גדמו: ואני חושב שגם עכשיו, אני רואה, א.
<פקדו גדמו: אני רוצה למחות על זה שבכלל המדינה או החלטת הממשלה מדברת על סכום זעום של פחות מ-20 מיליון שקל שגם זה מחולק לכל מיני דברים, ונשאר להסברה כמו ששמענו עכשיו רק 300,000 שקל.
<פקדו גדמו: עכשיו תגידו לי אתם שמתוך ה-300,000 שקל האלה, שחצי ממנו לפחות זה לכח אדם שמישהו יעבוד, מה נשאר להסברה?
<פקדו גדמו: אז אנחנו חוזרים אחורה ובעצם לא התקדמנו, נשארנו באותו מקום.
<פקדו גדמו: אני רוצה לשאול את משרד הבריאות, מחלת סוכרת מוגדרת כמחלת מגיפה.
<פקדו גדמו: משרד הבריאות לא מתקיים רק מהחלטת הממשלה שהקציבה עכשיו תקציבים, זה משרד גדול עם תקציב שאם אני לא טועה הוא מס' 2 אחרי החינוך ואחרי בטחון, אז מדוע לא רואים לנכון להקדיש לזה משאבים שהם מתוך המשרד?
<פקדו גדמו: למה צריך לחכות כל הזמן רק לתקציבים צבועים שהמדינה או שגוף כזה או אחר מייעד לנושא של יוצאי אתיופיה, אני לא מצליח להבין את זה.
אברהם נגוסה: השאלה ברורה, למיטב ידיעתי התכנית מדברת על הסברה ועל מגשרים.
אברהם נגוסה: לא לתרופות ולא לזה ולא לכח אדם.
אברהם נגוסה: לכן אני לא יודע מה אתה מדבר על 300,000 התקציב לארבע שנים זה 19.6 מיליון.
אברהם נגוסה: אני לא אומר שזה מספיק, אבל לפחות - - -
<פקדו גדמו: שמעת את הפרופסור.
אברהם נגוסה: שמעתי, בסדר.
אברהם נגוסה: אני אמרתי שלא רצינו להתעכב על כל משרד ומשרד.
אברהם נגוסה: שמענו את הדיווח, בהמשך אנחנו נדון על כל משרד ומשרד, בהיבטים תקציביים ודברים נוספים מול התכנית.
אברהם נגוסה: התכנית, הסברה ומגשרים.
אברהם נגוסה: אז אנחנו נשאל כמה להסברה וכמה למגרשים.
אברהם נגוסה: וזהו.
אברהם נגוסה: לא נושאים אחרים.
<פקדו גדמו: אני רוצה לומר משפט אחרון.
<פקדו גדמו: אני רוצה לציין לטובה את משרד הקליטה, שלפחות מאז 2007 בעקביות, למרות הסכום הקטן שהם נותנים לנו אבל הם נתנו עד היום 400,000 שקל בשנה, מאז 2007 בעקביות, כאשר ממשרד הבריאות נתנו לנו בקושי 200,000 שקל בשנה, ואת זה גם היינו צריכים לעשות מלחמות כדי לקבל וגם בסוף השנה או השנתיים אחרי.
<פקדו גדמו: אז אני חושב שגם הנושא של משרד הקליטה, בגלל התכנית החדשה, הם עכשיו מפסיקים כי אמרו "הממשלה קבעה שמשרד הבריאות הוא אחראי" ולכן גם ה-400,000 האלה שהוקדשו להסברה לא קיימים משנת 2007.
<פקדו גדמו: אני לא מסכים, יש עולים חדשים שהם באחריותם עד 15 שנים ואתם נותנים שירות גם לעולים חדשים ולכן משרד הקליטה חייבים להמשיך לתמוך בדבר הזה.
<פקדו גדמו: לדברים האלה ניכנס בהמשך, אבל זה על רגל אחת.
<קריאה: לגבי מה שהוא אמר, - - - התבלבל, יוצאי הקהילה לא חולים יותר מאחרים.
<קריאה: כולם חולים באותה מידה פחות או יותר.
<קריאה: המחלה אישית ולא כללית.
<ארנון אפק: זה לא נכון עובדתית.
אברהם נגוסה: לא ניכנס לזה.
אברהם נגוסה: זה לא כל כך רלבנטי, לא ניכנס לוויכוח.
אברהם נגוסה: מי רוצה להתייחס עוד?
אברהם נגוסה: מיכל בבקשה.
<מיכל אברה סמואל: אני מנכ"לית עמותת "פידל" שעוסקת בחינוך, גם בחינוך פורמלי וגם בבלתי פורמלי.
<מיכל אברה סמואל: אני רק אתייחס לנקודה שמבחינתי, עלו פה המון דברים שמצריכים דיון וליבון ושאלות מאוד מאוד מהותיות על עצם היישום של התכנית בשטח, והפיקוח שלה, אבל אני כן רוצה להעלות שאלה ונקודה שהיא מאוד משמעותית כארגון שפועל כמעט 20 שנים בשיתוף עם רשויות, עם גופים וארגונים אחרים, צר לי להגיד שאנחנו פה יושבים אנשים נכבדים, אנשים שנושאים משרה מאוד משמעותית בכל תחום, אבל אני לא רואה שום נציג או נושא משרה יוצא אתיופיה שבא ובעצם מציג גם את התכנית שעולה בשטח, וגם מהשטח, ארגונים של יוצאי אתיופיה שהלכו יד ביד והיו שותפים בתהליך השילוב והקליטה של יוצאי אתיופיה, היום גם ברשויות וגם ברמה הארצית, הם מוצאים את עצמם מחוץ לתמונה והם הופכים להיות חלק מהבעיה ולא חלק מהפתרון של נותני שירות לכלל האוכלוסייה.
אברהם נגוסה: מיכל, לא הבנתי.
אברהם נגוסה: אני רוצה שיהיה ברור, כי בהחלטת הממשלה כתוב שכל משרד צריך להקים ועדת היגוי, ועדה ציבורית, ו-50% יהיו יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: לכן מה שאת אומרת, המשרדים שדיווחו פה, ברווחה אמרו אפילו יותר מ-50%, את אומרת שזה לא נכון?
<מיכל אברה סמואל: לא, אני רוצה להסביר את עצמי.
<מיכל אברה סמואל: לגבי דיונים, לגבי פורומים אני לא מטילה ספק, מתקיימים וקיימים.
<מיכל אברה סמואל: אני מדברת על זה שכמו "טנא בריאות", כמו "פידל" או אחרים, גופים שנמצאים הם היום לא חלק מהפתרון לשילוב מיטבי של יוצאי אתיופיה.
<מיכל אברה סמואל: אנחנו כמגזר שלישי עשינו המון בשביל להיות חלק מנותני השירות ונותני ה- - -
אברהם נגוסה: את צודקת מיכל.
אברהם נגוסה: אמרתי קודם שאנחנו עומדים לקיים דיון על משרדי הממשלה והארגונים הלא ממשלתיים, איך העבודה בשטח ושיתוף הפעולה.
<מיכל אברה סמואל: אני חושבת שאנחנו כארגונים יש לנו ידע, צברנו - - -
אברהם נגוסה: אין ויכוח וזה צריך להיות, ואנחנו נדון על זה.
אברהם נגוסה: זה נושא דיון לכשעצמו.
אברהם נגוסה: היום, כפי שאמרתי, רצינו לקבל דיווח, לדעת איפה הממשלה או משרדי הממשלה עומדים ביישום ההחלטות.
אברהם נגוסה: זה מה שרצינו לדעת.
אברהם נגוסה: יש הרבה נושאים כמו שיתוף פעולה עם ארגונים ועם רשויות מקומיות, על כל הדברים האלה אנחנו עומדים לקיים דיון.
<ארנון אפק: בכל תכנית שיש לנו, תכנית לאומית, למשל למלחמה בסוכרת, ניתן מענה כמובן גם לאוכלוסייה האתיופית וגם לאוכלוסייה של הערבים הישראליים, והבעיות הן רחבות מאוד.
<ארנון אפק: לצערי הרב יש שכיחות גבוהה יותר של חולי סוכרת מקרב יוצאי אתיופיה, זו האמת וחייבים לדבר עליה.
<ארנון אפק: אי אפשר להגיד את זה שזה לא קיים, בכל משקל ומשקל, אנחנו יודעים את זה לפי המחקרים, אני לא יכול להסביר עכשיו את כל הרציונל, אנחנו חייבים ומחויבים לטפל.
<ארנון אפק: היתרון הנוכחי של התהליך הנוכחי הזה, הוא שהוא מוכוון לאוכלוסייה הזאת.
<ארנון אפק: לנו יש 20 מיליון שקל לכל ההסברה ולקידום הבריאות של כלל האוכלוסייה ופלוס אותם 20 מוכוונים לאוכלוסייה של ישראלים יוצאי אתיופיה וזה היתרון הגדול שלה.
אברהם נגוסה: רק ליוצאי אתיופיה, לתכנית הזאת?
<ארנון אפק: לא, אני מסביר, שיש לנו 20 מיליון לכולם, פלוס ה-20 מיליון מוכוונים לאוכלוסייה האתיופית, זה היתרון, אז גם אם טענתי ועדיין אני טוען שזה לא מספיק, לפחות היתרון הגדול של זה, הוא שזה מוכוון כולו לקהילה.
<ארנון אפק: נשמח להציג את המרכיבים של זה ולהראות איך חילקנו את הכסף.
<ארנון אפק: לגבי האנשים, אני כאן כדי לכבד את הוועדה כמשנה למנכ"ל אבל אמרתי והדגשתי בפני טדי ושלומית שהם אלה שעושים את העבודה, אבל בסופו של דבר גם הם כמובן יכולים להציג כי כמו שאמרתי, מי שבנה את קבוצות המגשרים זה טדי ומי שעוסק בתכנית ההסברה לקהילה, כולל אותם 300,000 שקל, שאתם צודקים, הם מעט, זה טדי ולא אני, אז מגיע להם קרדיט לא פחות.
אברהם נגוסה: זה הם יציגו כשניכנס למשרד-משרד.
אברהם נגוסה: אני רוצה התייחסות של משרד החינוך לפני שטלל תדבר.
<גילת דנה: אני מסכימה איתך כנציג מתן, אנחנו בדיאלוג על הנושאים שאתה העלית, הנושא העקרוני קודם כל ש- - - שירות משמעותי, לא רק בצה"ל, גם שירות לאומי ואזרחי, לא מתחיל דקה לפני צה"ל וגם לא בכיתה י"ב.
<גילת דנה: החינוך הערכי החברתי של משרד החינוך על כל אגפיו, שם לו למטרה כבוגר אחראי מעורב בחברה הישראלית, מעורב גם במובן של פעילות חברתית קהילתית וגם השירות המשמעותי הוא גם חלק מהיעדים.
<גילת דנה: זה לא קורה ברגע האחרון.
<גילת דנה: בזה אנחנו מסכימים.
<גילת דנה: לגבי התקצוב אנחנו גם במשא ומתן, זה לא פעם ראשונה שזה עולה, התחושות של תנועות הנוער, ומזכ"ל תנועות הנוער נפתלי דרעי נמצא בתהליך של התדיינות עמוקה ומתמשכת עם משרד החינוך לגבי התקציב שהוקצה לתנועות הנוער.
<גילת דנה: זה מדובר.
<גילת דנה: הייתה עוד שאלה מהחבר כאן לגבי "מפתחות", תכנית החוגים, כמו שהצגתי מבחינתנו אנחנו מוכנים וכן יש, יש לי התעדכנות שבועית באילו רשויות כבר יש מגעים להתנעת התהליך עם ראש הרשות ומנהלי בתי הספר זה כבר מתחיל, אנחנו נשארים עם אי חתימה מתעכבת שצריך ללחוץ על זה, זה מתסכל את כולנו, אי החתימה על ההסכם עם חברת המתנ"סים כזרוע המבצעת.
<עירית בירן: בנושא של ירושלים, נכון שירושלים בנתה תכנית לעל יסודי, אנחנו חושבים שמצוינות צריך להתחיל כבר בכיתה א' והתכנית שכרגע אנחנו מפעילים בעיר שלך היא איתור וגיוס וטיפוח כיתות א' עד ו', שאחר כך הצניחה תהיה טבעית ואוטומטית לתוך בתי הספר למצוינות ולא להתחיל לעשות את הטיפוח במעבר בין ט' ל-י'.
<עירית בירן: ולכן אולי אתה לא רואה את זה בנתונים אבל אנחנו כבר רואים את זה בנתונים, יש עבודה יפה אצלך בעיר.
אברהם נגוסה: תודה, אנחנו עכשיו ניתן למתכללת התכניות לסכם את הדברים, לפני שאני מסכם את הדיון.
<טלל דולב: תודה.
<טלל דולב: קודם כל אני חושבת שבאמת, והיושב ראש חזר על זה כמה פעמים, זה לא מספיק לעשות דיון ממצה בכל סוגיה, המטרה שלנו הייתה באמת לפרוש את הביצוע, את המצב, את האתגרים והסוגיות, וגם לשמוע ואנחנו גם עוד קצת שומעים חלק מהסוגיות שיש בשטח.
<טלל דולב: כמו שאתם רואים זו תכנית מאוד רחבה, אני לא אתעכב עליה, ויש בה אינטראקציות מאוד משמעותיות בין פעולות שונות שנעשות במסגרות של משרדים שונים.
<טלל דולב: אני חושבת שחלק מהסוגיות שעלו כאן הן סוגיות שחשוב להתייחס אליהן.
<טלל דולב: קודם כל אני כן רוצה להתייחס לנושא של תכנית החוגים "מפתחות", לא בגלל שמתקיימת או לא מתקיימת, היא כרגע באמת איננה מתקיימת, התכנית התעכבה.
<טלל דולב: הנושא הובא לדיון בוועדת המעקב של משרד החינוך שהתקיימה בשבוע שעבר, ובעצה אחת עם המשתתפים יוצאי הקהילה שהם 50% מהוועדה ואנשי המקצוע במשרד, הוחלט לעשות שינוי בתכנית ולא להתחיל אותה השנה, אלא להתחיל אותה בתחילת השנה הבאה וננצל את התקציבים שנותרו למשהו אחר.
<טלל דולב: אני לא אומרת את זה כדי להסביר למה מספין לא רואה את החוגים, כי את זה הוא כבר הבין מהמשפט הראשון, אני אומרת את זה קצת כדי להסביר על איך אנחנו מנסים לנהל את התכנית הזאת, גם מבחינת הגמישות שלה וגם מבחינת הדינמיות שלה וגם מבחינת השותפות עם נציגי הקהילה בתוך התהליך.
<טלל דולב: אני רוצה להתייחס לנושא של רשויות מקומיות.
<טלל דולב: עוד פעם, המטרה, כפי שאמר היושב ראש, הייתה לעשות פריסה של מה המשרדים מיישמים.
<טלל דולב: במקביל, אנחנו גם מנסים, ואני חושבת שהצלחנו לגבש ויש לנו במטה היישום, וזה אני כן רוצה להגיד, ויכולים להעמיד לרשות כל אחד, מיפוי של התכניות המתוכננות בכל אחת מהרשויות המקומיות.
<טלל דולב: אנחנו עכשיו עושים מפגשים עם רשויות מקומיות, קודם כל סביב הנושא של מרכזי נוער שעלה פה בוועדה כדי להסדיר את קליטת בני הנוער בצורה מיטבית וגם סביב נושאים אחרים, אנחנו יודעים שיש איזה שהוא פער בין מה שידוע לכל אחד מהגורמים ברשויות המקומיות, לבין מה שידוע למשרדים.
<טלל דולב: אני חושבת שאחד מהאתגרים שלנו, אם אנחנו רוצים להיות שם בשנה הבאה, זה לגשר על הפער הזה.
<טלל דולב: אנחנו יודעים גם שיש פערים בין מה שתוכנן למה שהרשויות המקומיות רוצות או מעדיפות לבצע בגלל ההיכרות שלהם עם צרכים מקומיים, אנחנו ננסה, שכמו שיש ניהול משותף עם נציגי קהילה ברמה הארצית, נמצא דרך גם להיענות בצורה יותר גמישה לצרכים של רשויות מקומיות ברמה המקומית, אם אני מדברת על איפה אנחנו רוצים להיות בעוד שנה, זה מה שאנחנו רוצים להיות.
<טלל דולב: בעוד הרבה פחות משנה אני מאוד מקווה שבפעם הבאה שנבוא לדיווח רחב, נוכל לדווח לכם בצורה יותר מפורטת גם מה קורה בפועל בכל רשות ורשות, כי זה אחד היעדים שאנחנו מציבים לעצמנו כמטה מתכלל.
<טלל דולב: אני רוצה להתייחס לסוגיית הארגונים.
<טלל דולב: חבל שמיכל הלכה, אני חושבת שמה שמיכל אומרת זה נכון.
<טלל דולב: יש מחירים מסוימים שעולים כאשר מנסים לעשות שילוב מיטבי.
<טלל דולב: אני חושבת שאחד הדברים שאנחנו אחראיים עליהם כמדינה, ואנחנו יכולים להתחיל כמשרדי ממשלה, זה כן לדון בסוגיה הזאת ולהפוך את הארגונים חזרה לחלק מהפתרון כפי שהם היו עד עכשיו ולא לחלק מהבעיה, למרות שזה מחייב סוג אחר של התקשרות, סוג אחר של הפעלה וסוג אחר של שיח.
<טלל דולב: זה יעד ליותר רחוק, אבל אני חושבת שצריך לשים אותו על השולחן.
אברהם נגוסה: האחריות בראש ובראשונה היא על המדינה.
<טלל דולב: נכון.
<טלל דולב: ולכן אנחנו צריכים לייצר סוג אחר של מערכת יחסים גם בין המדינה, בין הרשויות המקומיות, בין הארגונים, גם סוג אחר של התמחות ומומחיות בארגונים כדי שלא יהיו מבדלים.
<טלל דולב: זו משימה.
<טלל דולב: היא לא קטנה, היא על השולחן, אנחנו מודעים אליה.
<טלל דולב: אני רוצה לסגור בהתייחסות באמת מאוד שטחית, למה שאחר חבר הכנסת יונה שגם היה מורה שלי לפילוסופיה של המדיניות והממשל הציבורי בצעירותי.
אברהם נגוסה: גם שלי.
<טלל דולב: אנחנו עובדים סוציאליים כנראה.
<טלל דולב: אני חושבת שההתייחסות הזאת היא לא מעמיקה עד הסוף, ובאמת יש הרבה מאוד אמצעים בתכנית ש- - - ואחת מאבני היסוד הם החברה הישראלית.
<טלל דולב: מכל משרד שמענו על נושא של הכשרות אנשי מקצוע, מכל משרד שמענו על נושא של הסברה.
<טלל דולב: מכל משרד שמענו על נושא של מיצוי זכויות, מכל משרד שמענו גם על נושא של הצבת אנשים ואנשי מקצוע בעמדות מפתח, כן כחלק מהתכניות וגם כחלק מהתכנית עצמה ושמענו על היחידה החדשה במשרד המשפטים שאני חושבת שהיא תהיה מאוד חשובה בנושא הזה.
<טלל דולב: מה שאנחנו יכולים לעשות כתכנית ממשלתית, אני מאמינה הרבה ב"נעשה ונשמע".
<טלל דולב: ככל שפעולות של הממשלה יהיו מוטמעות בשטח על פי אבני היסוד, ככל שכולנו נעבוד, אנחנו ניצור שינוי גם בתודעה הציבורית.
<טלל דולב: אנחנו ראינו את זה קורה בתחומים אחרים, אנחנו יכולים לראות את זה קורה גם בתחום הזה.
<טלל דולב: לכן אני מרגישה הרבה מאוד אחריות, אני חושבת שכל מי שיושב פה סביב השולחן מרגיש הרבה מאוד אחריות כי זה לא רק האם הילדים מקבלים תגבור לימודי, אלא התגבור הלימודי והחוגים, וההשמה בתעסוקה כל אחד מהם הוא חלק קטן באמת מהשינוי התודעתי שיקרה בסוף בחברה, בעקבות היישום המתוזמר של כל הפעולות האלה.
<טלל דולב: אז אני רוצה להודות על ההזדמנות לדווח.
אברהם נגוסה: קודם כל אני מודה לכל נציגי המשרדים על הדיווח שנתתם לנו.
אברהם נגוסה: אני רוצה להודות גם לכל המשתתפים.
אברהם נגוסה: הנושא הוא נושא חשוב לנו, כמו שאמרתי, עברנו שלבים, שלב של זיהוי הבעיות, שלב של נכונות לפעול, שלב של בניית התכניות ואישור התכניות ואנחנו נמצאים בשלב של יישום התכניות.
אברהם נגוסה: האתגר הוא עכשיו ליישם את התכניות כפי שנכתבו.
אברהם נגוסה: באתגר הזה נמשיך להתווכח ולדון.
אברהם נגוסה: אין ספק שהיום קיבלנו התקדמות בתכניות האלה, מהתארגנות מתקדמת להתחלת היישום.
אברהם נגוסה: לא מצאנו משרד שהגיע לפה ואמר "לא התחלתי".
אברהם נגוסה: זו התקדמות שאני רואה בדיון הזה, יש ויכוח על אם הגיע לשטח או לא, אנחנו נמשיך ונדון על זה, נרד גם לשטח ונבדוק את הדברים האלה.
אברהם נגוסה: בגדול, כשאני מסתכל שהמשרדים באו ואמרו "התחלנו", כל אחד בסדר גודל שלו, וזו התקדמות.
אברהם נגוסה: התחלנו ביישום התכניות האלה ואנחנו נמשיך לעקוב אחרי זה.
אברהם נגוסה: יש שלושה עובדים במשרד ראש הממשלה במשרה מלאה, שהם עוסקים במעקב אחרי יישום ההחלטות האלה עד לרשויות המקומיות, עד השכונות.
אברהם נגוסה: בעוד שישה חודשים נקיים דיון נוסף, ואני בטוח שאחרי שישה חודשים נקבל יותר סדר גודל של יישומה של התכנית בשטח.
אברהם נגוסה: לפני כן נקיים דיון עם המשרדים השונים באופן פרטני.
אברהם נגוסה: אני מודה לכולם.
אברהם נגוסה: אנחנו נתחיל, היו עיכובים בכניסה לכן המתנו שאנשים יגיעו.
אברהם נגוסה: אנחנו לא יכולים להמתין יותר.
אברהם נגוסה: יחד איתי נמצאת חברת הכנסת קסניה סבטלובה, חברת ועדה.
אברהם נגוסה: היום נדון ונשמע את הישגי עולים ובני דור שני לעולים מגיאורגיה.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע באמת את ההשתלבות של יוצאי גיאורגיה בחברה הישראלית וההישגים, וזה יכול להיות מודל שיכול גם להיות לעולים אחרים.
אברהם נגוסה: אם יש בעיות אנחנו גם נשמע, ולכן קודם כל ניתן את רשות הדיבור ליוזמת הדיון שפנתה אלינו וביקשה שנקיים את הדיון.
אברהם נגוסה: אינה ישראל.
אברהם נגוסה: תכניסו אותנו לשילובם והישגיהם של יוצאי גיאורגיה בחברה הישראלית.
<אינה ישראלי: תודה רבה אדוני היושב ראש, אני רוצה להודות לך על הדיון הזה, מאוד חשוב שאנחנו נדון על עולי גיאורגיה וההישגים.
<אינה ישראלי: אני רוצה להודות לכל האורחים, ואני רוצה להעביר את רשות הדיבור לפרופסור ראובן אנוך.
אברהם נגוסה: פרופסור ראובן אנוך בבקשה.
<ראובן אנוך: תודה, זו הפתעה עבורי אבל אני אנסה.
<ראובן אנוך: באמת לא חיכיתי שאני אתחיל לדבר כאן
<ראובן אנוך: כי יש לנו עדה מכובדת, תמיד יש אחריות גדולה למי שמתחיל, אבל אני מאוד מאוד מקווה שחברת הכנסת סבטלובה שהיא גם קולגה שלנו, שנים רבות עבדנו ביחד ברדיו, היא תבין אם אני אטעה במשהו ותוסיף.
<ראובן אנוך: קודם כל נתחיל מזה שהעלייה שלנו התחילה בדיוק לפני חמישים שנים.
<ראובן אנוך: שלושה רבנים מ- - - מקולאשי, אחי מיכלאשוילי היו הראשונים שפתחו, אפשר לומר, את שערי הברזל, לא יצא לנו להיאבק הרבה בשביל זה, אלה היו הראשונים שקיבלו אישור רשמי.
<ראובן אנוך: אבל מאז שוב ננעלו שערי הברזל ואחר כך העלייה המשיכה כבר במאבקים גדולים ואתם כמובן יודעים ש-18 משפחות יהודיות מקוטאיסי, מהבירה השניה בגודלה בגיאורגיה, תרמו רבות לעליה, אפילו בסכנת נפשות באמת, הם פנו לאו"ם והפניה הזאת הייתה הזעקה של כל יהודי ברית המועצות שהכריזו בקול צלול וברור שאין להם שום דבר נגד ברית המועצות, אבל הם רוצים לחזור למולדת, ולממש את הזכות שקיימת לכל אדם בעולם, וככה זה התחיל.
<ראובן אנוך: אחר כך גולדה מאיר הקריאה את הזעקה הזאת בכנסת כאן לכל העולם, החלה תנועה גדולה "LET MY PEPOLE GO" וכך אנחנו, יהודי ברית המועצות, הצלחנו לפתוח את שערי הברזל ולהגיע לכאן, העלייה אז בשנות השבעים הייתה יותר גדולה.
<ראובן אנוך: יותר גדולה הייתה העלייה בשנות התשעים, ובשתי העליות האלה החלק של יוצאי גיאורגיה ניכר מאוד.
<ראובן אנוך: אני לא מאחל לאף אחד מכם להגיע לבתי חולים, אבל היום, אם אתם תגיעו לבתי חולים בארץ, לא תמצאו אחד מהרופאים הבכירים שלא יהיה גיאורגי.
<ראובן אנוך: הרבה מהרופאים הבכירים, פרופסורים ברפואה, זה התחום שתמיד אנחנו הצטיינו בו.
<ראובן אנוך: אתם יודעים, הייתה בדיחה בגיאורגיה שיש למשפחה גיאורגית שני בנים, ושלושה מהם רופאים.
<ראובן אנוך: כך שכולם שאפו בגיאורגיה להיות רופאים וזה לא פלא שכל כך הרבה רופאים יש לנו בארץ היום.
<ראובן אנוך: יש להם הישגים מאוד גדולים, אני אומר דוגמה אחת, כאשר ראש ממשלתנו אריאל שרון חלה, הרופא שלו, היה בחור צעיר בן 30 אז, עדיין ממשיך להשיג הישגים גדולים ברמות בינלאומיות הכי חשובות, הוא היה הרופא שלו.
<ראובן אנוך: בפעם ההיא הוא הציל אותו, לצערנו הרב אחר כך כבר דברים השתנו.
<ראובן אנוך: אבל זה לא התחום היחיד.
<ראובן אנוך: יש לנו אנשי צבא, אתם יודעים שגם ראש השב"כ הקודם שלנו היה גיאורגי, מילדותו קראו לו ק.ג.ב.
<ראובן אנוך: למה קראו לו ק.ג.ב.?
<ראובן אנוך: כי מילדותו היה לו ראש מכוון לדברים כאלה, ובאמת זה התממש בארץ.
<ראובן אנוך: יש לנו מהנדסים, יש לנו אנשי צבא וכדומה.
<ראובן אנוך: כך שמילים מיותרות.
<ראובן אנוך: אמרת אם יש בעיות, יש בעיות, ואולי אני אגיד כמה מילים לגבי הבעיות האלה.
<ראובן אנוך: אני חושב שעדיין ה- - - - של העדה שלנו לא ברמה שמגיעה לה.
<ראובן אנוך: כי אתם תשמעו על יהודי גיאורגיה אם קורה משהו יוצא דופן רע, גרוע, או אם מישהו נסע לגיאורגיה ופתאום גילה שזו מדינה מאוד יפה וענייה.
<ראובן אנוך: ומדברים "הנה, הם הגיעו מהמדינה היפה והענייה הזאת" אבל המדינה הענייה הזאת נשארה בהיסטוריה שלנו, בזיכרון שלנו, אבל אנחנו לא ממשיכים שם, אנחנו ממשיכים כאן בארץ והארץ צריכה לתת לנו מה שמגיע לנו, ודווקא כאשר אתם מדברים על ההישגים, כנראה כן צריך בקול רם בכל רמה לדבר על ההישגים האלה.
<ראובן אנוך: דבר שני, כמה פעמים כבר הבטיחו לנו, אני גם היום דיברתי על 18 המשפחות ותרומתן, וכמה פעמים הבטיחו לנו, אפילו עכשיו השתתפתי בדיונים אצל שר החינוך כאשר בנו את התכנית לגבי עדות המזרח והספרדים, וגם שם אמרתי וזה בכל זאת נשאר מחוץ לאוזן, כי מדברים הרבה על העלייה, אבל מה עם העלייה הכי חשובה הזאת?
<ראובן אנוך: מה עם פתיחת שערי הברזל?
<ראובן אנוך: זה לא מופיע בתכניות הלימוד, עדיין, למרות כל ההבטחות.
<ראובן אנוך: יתרה מזאת, אני אגיד לכם שהייתה עליה מאוד נדירה ומוזרה בתחילת דרכה של ברית המועצות, בשנת 1825, כאשר דוד באאזוב, הציוני הדגול שלנו, של היהודים, הצליח יחד עם נתן אליאשווילי להעלות ארצה גם כן 18 משפחות.
<ראובן אנוך: יש כאלה שאומרים 17 כי משפחה אחת הייתה גדולה ואז חישבו אותה כשתיים, אבל הם העלו את המשפחות האלה, נתן אליאשווילי נשאר כאן ובאאזוב נסע חזרה, אבל כבר שוב פתחו את שערי הברזל, אבל הדף הזה של עלייה מברית המועצות, שאף אחד אז לא הצליח להגיע לכאן, שייך ליהודי גיאורגיה וכל זה צריך כנראה לתת לדור הצעיר שלנו.
<ראובן אנוך: עוד דבר אחד, צריך לחקור ולתת בכל הארץ את ההיסטוריה העשירה והתרבות העשירה של יהודי גיאורגיה.
<ראובן אנוך: לצערנו הרב, מה שתמיד חסר זה כסף.
<ראובן אנוך: מאני מאני כמו שאומרים.
<ראובן אנוך: אני אסתפק שוב בדוגמה אחת, סליחה שאני מדבר על עצמי, אבל יש סרט מצויין, שיצא לאור מטעם מכון בן צבי, אתם מכירים את מכון בן צבי והרמה שלו, הסרט פשוט מצוין.
<ראובן אנוך: מכון בן צבי עשה, מקצוענים עשו את הסרט הזה, וכנראה זה הסרט הטוב ביותר, אני השתתפתי בו ואני אומר את זה, אבל הסרט הטוב ביותר על יהודי גיאורגיה.
<ראובן אנוך: אבל מה קורה?
<ראובן אנוך: ראו את הסרט רק אלה שהגיעו להשקה, אולי 450-500 איש.
<ראובן אנוך: מאז הסרט סגור.
<ראובן אנוך: למה?
<ראובן אנוך: יש עניינים כספיים, כסף, מכון בן צבי לא יכול לשלם את הכסף שצריך לתת בכל מיני מוסדות כדי שיתנו אישור להפיץ את הסרט.
<ראובן אנוך: אף אחד בארץ, בטלוויזיות, בבתי הקולנוע, אף אחד לא ראה את הסרט הזה.
<ראובן אנוך: מה שצריך, הכסף הקטן הזה לתת למכון בן צבי, או ישירות לאלה שדורשים את זכויות היוצרים, לשחרר את הסרט, כדי שכל העולם יראה על תולדות יהודי גיאורגיה מילה אמיתית.
<דנה גורדון שושני: איך נקרא הסרט?
<ראובן אנוך: שכונת היהודים.
<ראובן אנוך: כך זה נקרא.
<ראובן אנוך: תסלחו לי שאולי דיברתי ארוכות, אבל זה כאב לב שקיים זמן רב, ורק דבר אחרון, אני רוצה לתת מתנה קטנה לוועדה שלכם, אני פרופסור באוניברסיטת אריאל, אצלנו קיים מכון לחקר עדות יהודיות של הקווקז ומרכז אסיה, ומטעם המכון הזה יצא לאור כבר ספר, המכון קיים בסך הכל שלוש שנים ואנחנו הספקנו להוציא לאור את הספר היפה הזה, ואני רוצה לתת כמתנה לוועדת העלייה שידעו עד כמה שאנחנו, יהודי גיאורגיה עובדים ועוסקים בדברים מעניינים.
<ראובן אנוך: תודה על ההקשבה.
<ראובן אנוך: זה כספר רשמי יצא מהאוניברסיטה לוועדה.
אברהם נגוסה: זה לוועדה, לכל חברי הכנסת.
אברהם נגוסה: נשמע את חברת הכנסת קסניה סבטלובה.
אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת יואל רזבוזוב, גם חבר ועדה.
קסניה סבטלובה: בוקר טוב, תודה רבה לך כבוד היושב ראש על קיום הישיבה החשובה הזאת, הדיון הזה.
קסניה סבטלובה: אני נמצאת פה גם בתפקידי כמובן חברת כנסת וחברת ועדה אבל גם חברה בשדולה שאני מאוד מאוד אוהבת והיא מאוד מאוד חשובה לי, שדולה ליחסי ישראל גיאורגיה, כבר במסגרת השדולה היינו מספר פעמים בגיאורגיה, ונמשיך לבקר שם ולחזק את הקשרים בין המדינות שלנו.
קסניה סבטלובה: חוץ מזה הכנתי פה משהו, היועצת שלי היא בת העדה הגיאורגית, נמצאת כאן, ויקטוריה - - - -.
קסניה סבטלובה: כמובן אני מזדהה מאוד עם כל מה שנאמר פה על ידי כבוד הפרופסור שדיבר על ההיסטוריה, גם ההיסטוריה המפוארת של העדה היהודית בגיאורגיה ואני יכולה לומר מנסיון שלי, של ביקור בגיאורגיה וגם שיחות ארוכות שניהלנו שם עם נציגי העדה וגם נציגי העדה שחיים פה, אמנם היהודים עלו מגיאורגיה מתוך אהבת ציון ורצון לחיות במדינת היהודים ולהמשיך ולשזור את החיים שלהם במדינת ישראל, אבל זה מקרה בודד שבו עולים יהודים לא כתוצאה מרדיפה, לא כתוצאה מאיזה שהוא סכסוך שיש עם בני המקום, אלא הם צריכים לשמור על יחסים ומרקם יחסים מאוד קרוב ואהבה עזה לאותו מקום שהם עזבו אותו.
קסניה סבטלובה: זה כמעט ולא קיים לצערנו בעולם שלנו שהוא קשה ומסובך, אבל 2,600 שנה של היסטוריה, של יחסי שכנות ויחסי אחווה ואהבה בין גיאורגים ליהודים ממשיכים גם כעת, ועכשיו זו אחריות שלנו במדינת ישראל לחזק את הקשרים שלנו עם גיאורגיה, עם יהדות גיאורגיה וגם כמובן להיעזר בכם בני העדה, כדי שאתם תובילו אותנו ונוכל כך לחזק ולרכוש ידידים נוספים למדינה שלנו ברחבי העולם, בין היתר גם בגיאורגיה.
קסניה סבטלובה: אני לא אדבר ארוכות, כי באמת ציין פה אורי על כך שיש הישגים רבים לעדה ואי אפשר להתווכח עם זה.
קסניה סבטלובה: פוגשים בכל מקום את בני העדה, ואני זוכרת את החוויה שלי כעולה ממוסקבה ב-1991, יצאנו לירושלים ואמא שלי מיד זיהתה בעין, אמרה לי "כן, אלה גיאורגים, אני מכירה אותם, מזהה אותם", כי היו לה חברים רבים גם במוסקבה ובאמת הם נמצאים בכל מקום ומשפיעים על החיים שלנו, לא רק בתחומים של מדע ורפואה וצבא וטכנולוגיה אלא גם באמנות, שחקנים, גם בספורט.
קסניה סבטלובה: בכל מקום.
קסניה סבטלובה: אמנות, שחקנים, קולנוע, ובאמת אין תחום שהעדה לא השאירה שם את חותמה.
קסניה סבטלובה: אבל יחד עם זאת יש לומר שלא הכל מושלם, יש בעיה קשה שאנחנו בני כל העליות עדיין מתמודדים איתה, וכמובן, כבוד היושב ראש, אתה מנהל פה דיון אחרי דיון על סטיגמות, על סטריאוטיפים, על דעות קדומות שעדיין קיימים בחברה שלנו וזה דבר שאנחנו חייבים להיאבק בו, ודבר שאנחנו חייבים למגר אותו מהיסוד.
קסניה סבטלובה: ורק כאשר אנחנו באמת נוכל לראות בכל אחד "אתה גיאורגי?
קסניה סבטלובה: איזה יופי, התרבות שלך היא חלק מהתרבות היהודית, זה חלק מהפסיפס הזה שאנחנו בונים אותו במדינת ישראל, אתה גיאורגי, אני בת לעולה ממוסקבה, אתה מאתיופיה", כל אחד מאתנו מביא משהו למדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: ורק כך אנחנו באמת יוצרים פה את התרכובת הזאת הבלתי רגילה של אנשים שבאים מכל קצוות תבל ויוצרים פה משהו מאוד מיוחד שנקרא מדינת ישראל ועם ישראל.