GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיטל אברהמי: בכל אחד מהמחוזות של משטרת ישראל - ישנם שבעה מחוזות – יש קצין מניעה והסברה, שתכלית התפקיד שלו היא ליזום תכניות מניעה, ליזום הסברה, ליזום כנסים, ליזום ימי עיון וכחלק מהיוזמות הללו, קמו מספר תכניות שמיועדות לבני נוער מהחברה האתיופית.
<מיטל אברהמי: בוועדת החינוך, לפני כשבועיים, אני מניתי מספר תכניות.
<מיטל אברהמי: בצפון – בקריית ביאליק – נעשתה בשנה שעברה תכנית שנקראת קירוב לבבות, שזו תכנית שיזמה המשטרה עם בני נוער ועם ההורים שלהם.
<מיטל אברהמי: ישנן תכניות נוספות, כך שאנחנו מאד בעד לעסוק במניעה ולגרום לבני נוער להגיע לצד הטוב של הגדר ולא לעסוק בפלילים.
<מיטל אברהמי: זה רווח נקי לחברה כולה.
אברהם נגוסה: לגבי התקציב, אני רוצה לשמוע.
<מיטל אברהמי: קטנותי.
<מיטל אברהמי: אני לא יכולה לומר לך מה בתקציב.
אברהם נגוסה: בתקציב 2017-2018.
<מיטל אברהמי: אין לי מושג.
אברהם נגוסה: אין לך מידע אם אתם מגדילים את זה?
אברהם נגוסה: כי אנחנו שמענו מהרווחה שהם מגדילים.
אברהם נגוסה: חינוך – מגדילים.
אברהם נגוסה: אז מה אתם?
<מיטל אברהמי: אנחנו לא שותפים בתקציב.
<מיטל אברהמי: אנחנו לא שותפים בתקציב ואנחנו אף פעם גם לא היינו שותפים בתקציב.
אברהם נגוסה: אז במה אתם שותפים?
<מיטל אברהמי: אנחנו מביאים את בני הנוער.
אברהם נגוסה: עמותת ידידים, מה, אתם לא צריכים תקציבים מהמשטרה?
אברהם נגוסה: תסביר לנו מה שיתוף הפעולה ביניכם.
<שמעון סיאני: תראה, המשטרה, מיטל יושבת איתנו בוועדת היגוי ארצית.
<שמעון סיאני: אחד הדברים המיוחדים בתכנית הזאת, שיש ועדת היגוי ארצית שמלווה את התכנית ומשפרת אותה כל הזמן.
<שמעון סיאני: יש גם ועדות היגוי יישוביות.
<שמעון סיאני: בכל יישוב ועדת היגוי שדנה לגבי כל ילד ומתייחסת אל האתגרים שלו, איך משלבים אותו בצורה טובה בקהילה.
<שמעון סיאני: במסגרת הזאת שיתוף הפעולה עם המשטרה הוא מאד טובה.
<שמעון סיאני: היינו שמחיים ששיתוף הפעולה יהיה גם תקציבי, אבל אתה יודע, יש - - -
אברהם נגוסה: אתה אומר לי ששיתוף הפעולה הוא השתתפות בפגישות?
<שמעון סיאני: הם חלק מוועדת ההיגוי הארצית.
<שמעון סיאני: הם יושבים איתנו.
אברהם נגוסה: כן, אבל אני רוצה מעשית.
אברהם נגוסה: אוקיי, השתתפות בוועדת ההיגוי, אבל מה בתכנית?
אברהם נגוסה: האם זה תקציבי?
אברהם נגוסה: האם זה כוח אדם שהמשטרה נותנת לכם כוח אדם על חשבונה?
אברהם נגוסה: היא לא מעבירה תקציב, אבל היא מביאה לך למשל איש מקצועי, שיכול להשתתף בתכנית, בהסברה, בכל זה.
אברהם נגוסה: האם זה קיים?
אברהם נגוסה: שיתוף הפעולה לא צריך להיות רק בכסף, הוא גם צריך להיות במקום, באנשי מקצוע וכל זה.
אברהם נגוסה: האם יש שיתוף פעולה כזה, או שנציג המשטרה משתתף בדיון של ועדת ההיגוי.
<שמעון סיאני: אני חושב ששמת את הדברים על השולחן.
<שמעון סיאני: שמת לנו גם רעיונות נוספים לשיתוף פעולה ואנחנו מקבלים את הרעיונות האלה.
<שמעון סיאני: צריך לבדוק אותם.
אברהם נגוסה: אז בואו נלך ל - - -
<אדוה מלצר: סליחה, אני חייבת להגיד.
<אדוה מלצר: השנה זה משהו שאנחנו עובדים עליו המון, על שיתוף הפעולה ביחד עם המשטרה.
<אדוה מלצר: השנה זה באמת בזכות שבעה קציני המניעה וההסברה שנכנסו.
<אדוה מלצר: היו הרבה מאד שוטרים שהיו שותפים ונפגשו עם הנערים ועשו להם הדרכות והסברות, ועם אותם שוטרים שחוקרים איתם וכן היה שיתוף פעולה כזה, שאנחנו באמת מעמיקים אותו ומיטל ואני מדברות כל הזמן איך אנחנו מעמיקים את שיתופי הפעולה בשטח.
<אדוה מלצר: אז גם זה ייאמר.
אברהם נגוסה: זה שיתוף פעולה.
אברהם נגוסה: זה חשוב מאד שהמשטרה תבוא ותסביר את המינוס ואת הפלוס.
<אדוה מלצר: לגמרי.
אברהם נגוסה: אז זה חשוב.
אברהם נגוסה: נציגת הסוכנות, את רוצה להגיד משהו?
אברהם נגוסה: ורד?
<ורד אחיהון: אני רק הייתי רוצה לשמוע מהעמותה אם הם עובדים עם מודל תרבות, כמה אחוז מהצעירים שמשתתפים בתכנית שלכם הם באמת בני הקהילה והמניעה שקורית, האם יש בזה שינוי או לא.
<קריאה: ומה ההיקפים של הנערים שנכנסים לתכנית.
אברהם נגוסה: אני רוצה לחדד את השאלה של הסוכנות.
אברהם נגוסה: כמובן אני מתמקד בעולים, זה באחריותכם.
אברהם נגוסה: גם עולים במרכזי קליטה וגם עולים מחוץ למרכזי הקליטה.
<ורד אחיהון: נכון.
אברהם נגוסה: מה התרומה שלהם?
אברהם נגוסה: מה החלק שלהם בשיתוף הפעולה עם עמותת ידיד על מנת להגביר ולחזק ולהרחיב את התוכנית בקרב העולים.
<ורד אחיהון: אני יכולה להגיד שבתוך מרכזי הקליטה וגם בשנה הראשונה שהעולה נמצא, אין עבריינות אצל הנוער.
<ורד אחיהון: היא עדיין לא מגובשת והם עדיין בתכנית דרכם.
<ורד אחיהון: העבריינות יוצאת כשהם מגיעים לרשויות המקומיות או אחרי תהליך הקליטה.
<ורד אחיהון: ככה כמעט ואין לנו תכניות.
<ורד אחיהון: מה שאנחנו יכולים לעשות, כשיש לנו צעירים שמגיעים לתכניות כאלה, אנחנו כן מדברים איתם על מה הזכויות שלהם, מה החובות שלהם, איפה הם צריכים להיות ואנחנו משתדלים, אבל כמעט ואין לנו תכניות כשהם נמצאים.
אברהם נגוסה: אולי במקרה של יוצאי אתיופיה כן, אבל במקרה של עולים אחרים, יש קליטה ישירה.
<ורד אחיהון: נכון, אבל גם שם בשנתיים הראשונות כמעט ואין עבריינות.
<ורד אחיהון: העבריינות מתחילה רק אחרי שהם מכירים ונחשפים ויודעים ומגיעים למסגרות אחרות – שם העבריינות מגיעה.
<ורד אחיהון: אז לנו יש את התכנית בשם פותחים עתיד, שהיא נותנת את המענה לתכניות לעולים של שאר העולם, ועוזרת בחונכות אישית במובן הזה שהיא מגיעה.
<ורד אחיהון: אבל אין לנו תכנית שמטפלת באופן אינטנסיבי בנושא של מניעה.
אברהם נגוסה: אתה רוצה להתייחס, יגאל?
<יגאל שטיינמן: אולי אני רק אציין שאנחנו מדברים פה בעיקר בבני נוער והיום התנופה המרכזית בעלייה היא בקרב צעירים בגילאי 18 עד 35, שמגיעים ומי שכמובן מגיע לתכניות הקליטה המוסדרות של הסוכנות היהודית מקבל מעטפת טיפול ורווחה מאד מאד משמעותית, וגם שם אנחנו לא עדים למקרים של עבריינות, כפי שנדונה כאן.
<יגאל שטיינמן: אנחנו יותר מדברים על כלים להתמודדות והשתלבות מוצלחת והתמודדות עם משברי קליטה, מעבר בין שלבי קליטה.
<יגאל שטיינמן: מכינים אותם לשירות הצבאי, אבל פחות סביב נושא כזה.
אברהם נגוסה: אני חייב להגיד לכם שאני לא מבין בדיוק את מה שאתה מדבר, כי קודם במחקר הוצג לנו שעולים שהייתה להם בעיה של השתלבות, ואז יוצאים ושותים וודקה ודברים כאלה, הפרופסור קודם הציג לנו שאז יש איזו שהיא עלייה.
אברהם נגוסה: אז הסוכנות לא יכולה להתערב בדברים האלה?
<יגאל שטיינמן: השאלה באיזה שכבת אוכלוסייה מדובר, באיזה ותק מדובר.
<יגאל שטיינמן: כי אנחנו מדברים כרגע על צעירים שמגיעים לארץ, כ-4,000 צעירים פלוס מגיעים מדי שנה לתכניות של הסוכנות היהודית.
<יגאל שטיינמן: זאת אוכלוסייה לדעתי קצת שונה, חלקה מכוונת ישירות לצה"ל, חלקה לשוק התעסוקה.
<יגאל שטיינמן: יש שם המון אקדמאים.
אברהם נגוסה: אבל עולים שעלו עם ההורים.
אברהם נגוסה: נגיד למשל צעירים, לא נוגע לסוכנות?
<דויד לייזר: האם אני יכול?
<דויד לייזר: הנתונים שהצגתי הראו ירידה מתמדת בשיעור העולים.
אברהם נגוסה: כן, אבל בגלל הטיפול שלהם, בגלל הפעילות, התכנית.
אברהם נגוסה: אבל אני רוצה לדעת מה הסוכנות עושה, מה החלק של הסוכנות בעניין העולים.
אברהם נגוסה: אני מדבר על מי שהוגדר כעולה.
<יגאל שטיינמן: והשאלה באמת מה היא ההגדרה של העולה, כי אצלנו - - -
אברהם נגוסה: הגדרה של עולה אנחנו יודעים.
אברהם נגוסה: 10 שנים ו-15 שנה.
<ורד אחיהון: יש הבדל בין עולה שנמצא תחתינו והוא מגיע במסגרת תכנית מסוימת, אם זה תכניות צעירים או בתחום התעסוקה או משהו כזה, לבין אחר כך שהוא נמצא כבר ברשות.
<ורד אחיהון: כאשר הוא נמצא כבר בתוך הרשות, הסוכנות כמעט ולא - - -
אברהם נגוסה: לא מעורבת.
<ורד אחיהון: זאת אומרת הוא מופנה שם לרווחה, למשרדים הרלבנטיים של אותה הרשות המוניציפאלית שמטפלת בו ולא תחת הסוכנות היהודית.
<יגאל שטיינמן: אני כן חייב לציין שבהקשר של צעירים עולים בודדים, ההתערבות שלנו היא עד שבע שנים מיום העלייה, כי אנחנו לוקחים בחשבון את הטווח של תכנית קליטה ראשונית, שירות צבאי והמסלול האקדמי.
אברהם נגוסה: אז אנחנו נפנה למשרד הקליטה.
אברהם נגוסה: הגיעה גם שרה כהן, חכינו לה.
אברהם נגוסה: שרה כהן היא מנהלת אגף שירות הרווחה במשרד הקליטה.
אברהם נגוסה: אני לא יודע אם הספקת לראות את הממצאים של המחקר שעמותת ידידים הציגו לנו.
אברהם נגוסה: יש כאן את החוברת.
אברהם נגוסה: זו תכנית כל כך מוצלחת ואנחנו שואלים לגבי משרדי הממשלה, שדווקא צריכים לחזק את התכניות האלה, להרחיב את זה, כדי שזה יגיע לכל מקום, כדי שהתכנית תגיע לכל עיר ועיר.
אברהם נגוסה: מה חלקו של משרד הקליטה בנושא?
<שרה כהן: אז קודם כל בוקר טוב לכולם.
<שרה כהן: אני מבקשת להתנצל, פשוט השתתפתי בהלוויה הבוקר.
<שרה כהן: אמא של המזכירה שלי נפטרה ואני כרגע מגיעה מבית העלמין ולכן האיחור.
<שרה כהן: אני לא שמעתי את חלקו הראשון של הדיון, אבל בהתייחס גם לשאלה שלך, אני משמשת כיושבת ראש ועדת ההיגוי הארצית של תכנית "סיכויים".
<שרה כהן: תכנית "סיכויים" היא תכנית שנולדה ביוזמת הממשלה.
<שרה כהן: צריך את הדברים האלה להגיד בצור המאד ברורה.
<שרה כהן: היוזמה היא יוזמה משותפת של שירות הרווחה במשרד העלייה והקליטה.
<שרה כהן: אני מלווה את התכנית מראשיתה, יחד עם שירות מבחן לנוער במשרד הרווחה.
<שרה כהן: בשלב מסוים גם הקרן לילדים בסיכון בביטוח הלאומי הצטרפה והתכנית נולדה כאיזו שהיא מודולה מתוך תכנית קודמת שנקראת מסיכון לסיכוי, שהיא הייתה שוב יוזמה שלנו יחד עם אשלים וארגון ידידים אז נבחר כארגון מפעיל.
<שרה כהן: מתוך מסיכון לסיכוי גזרנו מודולה שנקראת ליווי נוער עולה עובר חוק ואני חוזרת ואני אומרת, ואני אומרת את זה במלוא הצניעות והענווה, אבל צריך לתת לממשלה את המקום שלה ביזום תהליכים שיש להם משמעות שהיא משמעות חברתית.
<שרה כהן: היוזמה היא יוזמה ממשלתית.
<שרה כהן: התקציב הוא תקציב ממשלתי ועם השנים אנחנו רואים ועשינו את זה כמיזם משותף עם ארגון ידידים, שהביא בעצם לתוך התהליך הזה את השיח המאד משתף ואת השיח שמאפשר לנו כאן ראייה שהשלם כאן גדול יותר מסך החלקים שמרכיבים אותו, של עבודת הממשלה יחד עם מגזר שלישי.
<שרה כהן: ארגון ידידים הביא לפתחו של התהליך את העבודה המסורה שנעשית באמצעות צוות העמ"ים ויחד עם החונכים.
<שרה כהן: כל התכנית היא תכנית שהיא בהובלה ממשלתית.
<שרה כהן: ההנחיה לכניסה ליישובים היא על בסיס זיהוי של צרכים שנעשים בשיתוף עם שירות המבחן לנוער ועם משטרת ישראל.
<שרה כהן: אני רואה שמיטל כבר יצאה.
<שרה כהן: אנחנו בעצם מנהלים את התכנית לאורך כל 12 השנים שהיא פועלת, וההחלטה על כניסה ויציאה מיישובים היא החלטה שלנו.
<שרה כהן: התכנית החלטה ב-10 יישובים.
<שרה כהן: אנחנו גייסנו תקציב נוסף מהמשרד לפיתוח הנגב והגליל והיא גדלה ל-17 יישובים.
<שרה כהן: אחר כך גייסנו 10 יישובים נוספים מהקרן לילדים בסיכון, עוד שבעה יישובים נוספים ממשרד לפיתוח הנגב והגליל ועד שהיא התייצבה במתכונת הנוכחית שלה, שזה 32 יישובים שהם לאוכלוסייה שהיא אוכלוסייה יהודית – עולים וותיקים, ועוד שני יישובים שהם יישובים של אוכלוסיה ערבית.
<שרה כהן: התמהיל של התכנית מראשית הדרך היה 100% עולים ועם השנים, כשאנחנו התחלנו כבר לראות מגמה של ירידה בהיקף הפשיעה והעבריינות של הנוער העולה, אנחנו אפשרנו עם הזמן הכנסה מסודרת, מאד מתואמת של אוכלוסייה ותיקה.
<שרה כהן: זה התחיל עם 30% אוכלוסייה ותיקה, והיום, במתכונת הנוכחית אנחנו מדברים על 50% עולים, כשמבחינתנו הראייה של העולים זה כולל גם ילידי הארץ שנולדו בארץ להורים שנולדו בחו"ל והם בהגדרת העולים אצלנו ו-50% ותיקים.
<שרה כהן: אני רוצה להגיד משפט לגבי העניין של התפתחות – נקרא לזה תהליכי העבירה אצל הנוער העולה.
<שרה כהן: הגל הגדול היה בראשית שנות ה-90, אבל אנחנו נחשפנו לפיק בהיקף הפשיעה של הנוער העולה, כעשור אחרי.
<שרה כהן: זאת אומרת בשנים 1990 עד השנים 2002-2003 לא הייתה עלייה שהיא עלייה דרסטית בהיקף הפשיעה של הנוער העולה וחלק מתוך בעצם מה שאנחנו ראינו את תמונת המצב, הפיק היה בשנים 2003 ו-2004, שאז בעצם החלנו את התכנית, כי אז שיעור הפשיעה של הנוער העולה מכלל פשיעת הנוער, בעצם קפץ במספרים שהיו די אינטנסיביים.
<שרה כהן: אני אומרת שוב במלוא הצניעות, על אף העבודה המאד אינטנסיבית בתכנית, אני חושבת שקורים במדינת ישראל תהליכים נוספים שיש להם השפעה מיטיבה לגבי ההורדה של העבריינות והפשיעה בקרב הנוער העולה.
<שרה כהן: אמנם בתכנית שלנו כרטיס הכניסה לתכנית הוא ביצוע העבירה והתכנית מכוונת למניעת עבריינות חוזרת וגם למיתון העבריינות, שהיא לא תעשה בעצם, זאת אומרת שגם מי שבעצם עובר עבירות בהמשך, שאנחנו מקווים שהוא לא, העבירות תהיינה פחות קשות.
<שרה כהן: אבל בתוך התהליכים לדעתי שנעשו באופן כללי ובשיח בין המערכות השונות, אנחנו כן רואים שיש הרבה מאד עשייה שהיא סביב תכניות שמכוונות להורים, שמכוונות להגברת הפיקוח ההורי, שיש להן משמעות לגבי הפחתת הפשיעה.
<שרה כהן: אני חושבת שהתכנית שלנו נחקרה הכי הרבה, כי היא עברה בעצם ארבעה מחקרי הערכה.
<שרה כהן: שאלת אותי לגבי המחקר הזה, אז מן הסתם אתה מבין שאני בקיאה בו כמו גם בשלושת המחקרים הקודמים שנעשו לתכנית על ידי פרופסור אדלשטיין ומה שאני כרגע רואה, לפחות מהתבוננות שלנו כממשלה, שאנחנו לא הולכים להפסיק את התכנית.
<שרה כהן: שהתכנית נכנסה בשיח הקיים בין משרד העלייה והקליטה ומשרד הרווחה, כתכנית שהיא תכנית שהיא חלק מתשתית השירותים שניתנת, כי היא עונה על חסך.
<שרה כהן: היא עונה על צורך, כי לא היו תכניות מן הסוג הזה בעבר והערך המוסף כאן, של עבודת ממשלה יחד עם הערך המוסף של מגזר שלישי, פשוט מביא כאן לידי הצלחות.
<שרה כהן: זה גם נחקר, זה גם מאד ברור בתוך התכנית.
<שרה כהן: אנחנו היום מדברים על שיח של שותפות.
<שרה כהן: אנחנו מדברים על שיח ששם את האגו הארגוני בצד ומדברים על הערך המוסף של הביחד, שמניב תוצאות וזה איפה שאנחנו נמצאים היום.
<שרה כהן: מבחינת ההתקדמות של התכנית, הנתונים האחרונים לגבי עולים מדברים על 41%.
<שרה כהן: זאת אומרת אני אומרת שאנחנו מגרדים את העולים כמעט בפינצטה בכל המקומות וזה עוד בהגדרה רחבה של מישהו שהוא נולד בישראל להורים שהם ילידי חו"ל, הוא עדיין בהגדרת עולים.
<שרה כהן: אנחנו נצטרך לעשות כאן שינויים כתוצאה גם מהשינויים בתוך הגדרת האוכלוסיות הזכאיות אצלנו בתוך המשרד, בשיח שאנחנו מקיימים בין שירות המבחן לנוער, אבל זה ברור לנו שזאת תכנית שהיא תכנית שתמשיך ותתקיים ואנחנו ניכנס לכל יישוב, שלפי נתוני המשטרה ושירות המבחן לנוער, אנחנו רואים איזו שהיא בעיה או פיק או איזו שהיא עלייה במצבי סיכון שבאים לידי ביטוי בסופו של דבר בעבירות חדשות או אצל נוער שלא הכרנו אותו לפני כן.
<שרה כהן: אנחנו כבר עשינו בדיקה יחד עם שירות המבחן לגבי המצב למשל של העולים מצרפת, כדי לא להגיע למצב שאנחנו פתאום מופתעים אחרי עשור, אלא אנחנו באופן סדיר כרגע עוקבים ורואים האם יש איזה שהן מגמות לדוגמא של התפתחות מצבי סיכון גם בקרב הנוער הזה, כדי לראות אם אנחנו צריכים כרגע גם להתאים את התכנית גם לאוכלוסייה הזו.
<שרה כהן: אז זה איפה שאנחנו נמצאים כרגע ואני רוצה להגיד שאנחנו מאד גאים ומאד שמחים בעצם על התהליך, שהוא לדעתי רק עדות לכך כמה בהתגייסות משותפת אפשר כאן להביא לתוצאות חשובות ומשמעותיות.
אברהם נגוסה: תראי, אין ויכוח על העובדות שהממשלה היא חלק מהעניין ושותפה מלאה בנושא הזה, בגלל זה אנחנו פונים למשרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: מצד שני, יש דאגה בכמה כיוונים.
אברהם נגוסה: כיוון אחד, אני מבין שהעמותה מגייסת 50% מהעלות.
אברהם נגוסה: אז אנחנו יודעים היום שמערכת גיוס המשאבים היא קשה מאד היום.
אברהם נגוסה: אז בנושא הזה העמותה לא יכולה להתרחב.
אברהם נגוסה: אולי היא תשמור מה שיש לה, בקושי וגם יכול להיות שהיא תבטל.
אברהם נגוסה: זו דאגה אחת.
אברהם נגוסה: דאגה שנייה, קודם סיפרתי שהייתי בכלא אופק ואני ראיתי מעל 30% מהעצורים שם, שהם מהנוער יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: אני עשיתי שיחה איתם, ככה במקריות, לא בצורה מסודרת, באקראי.
אברהם נגוסה: חלק מהם כבר היו, השתחררו וחזרו עוד פעם לכלא.
אברהם נגוסה: אז אני אומר שמצד אחד יש לנו תכנית בשטח, תכנית מאד מוצלחת, ומצד שני אנחנו רואים גם מצב כזה.
אברהם נגוסה: יכול להיות שהתכנית הזאת, בגלל שהיא מוגבלת בתקציב, לא מגיעה לכל המקומות בארץ.
אברהם נגוסה: ואז אלה שלא קיבלו את ההזדמנות, כי אנחנו רואים שאיפה שהעמותה נגעה ובאלה שהשתלבו בתכנית, יש הצלחה.
אברהם נגוסה: אני השתתפי גם בכנס השנתי שלהם באוניברסיטה העברית ושמעתי שהבוגרים בעקבות התכנית הזאת חזרו למערכת החינוך, בנו את החיים שלהם ועכשיו הם הורים והילדים שלהם אפילו משתתפים.
אברהם נגוסה: שמעתי על מקרים כאלה.
אברהם נגוסה: אז אם כך, אני אומר למשרדי הממשלה, בגלל שעכשיו או בעקבות התקציב, ואנחנו מדברים על תקציב 2017-2018 – האם משרדי הממשלה ערוכים לבוא בדרישה מהאוצר לתקצב את התכנית הזאת, כדי להרחיב אותה ולחזק אותה?
אברהם נגוסה: לכן אני שואל את משרד הקליטה, האם דרשתם או האם שמתם את זה בתכנית התקציב שלכם לשנים 2017-2018.
<שרה כהן: התכנית לא מפסיקה להיות מתוקצבת.
<שרה כהן: אנחנו כרגע - - -
אברהם נגוסה: לא, הגדלה.
אברהם נגוסה: יש אפשרות שאתם הגדלתם?
<שרה כהן: אני חושבת שצריך לומר כאן ואני רוצה להתייחס לדברים שאתה אמרת קודם בהקשר של יוצאי אתיופיה ולקשור את זה אחר כך לנושא של הרחבת התכנית.
<שרה כהן: השיעור של בני נוער יוצאי אתיופיה בתוך התכנית, הוא אמנם גבוה משיעורם באוכלוסייה, אבל עדיין ביחס להיקף שיעור העבירות של יוצאי אתיופיה, הם פחות מצויים בתוך התכנית, וכשניסינו לבדוק את זה במקומות שונים – מדוע יוצאי אתיופיה מגיעים - ושוב, אני אומרת שזה משהו שהוא עוד מחייב בדיקה נוספת – לפי מה שנמדר לנו בכמה יישובי, זה שבני הנוער, זאת אומרת אלה שביצעו את העבירות ולמשל מטופלים בשירות המבחן לנוער, לא נמצאים בקהילה אלא נמצאים במסגרות חוץ ביתיות.
<שרה כהן: זאת אומרת שהם נמצאים בפנימיות שונות או במוסדות חסות.
<שרה כהן: זאת אומרת שהם לא בתוך הקהילה, יכול להיות שהם מבצעים את העבירות בחופשות, אבל בסופו של דבר הם לא חלק מתוך אלה שחיים בקהילה ולכן הם לא מגיעים לתכנית הזאת, כי מי שמגיע לתכנית הזאת זה מי שגר בתוך היישוב עצמו.
<שרה כהן: זאת אומרת שחלק מתוך העבודה עם בני הנוער יוצאי אתיופיה שביצעו עבירות, צריך להיעשות בתוך מסגרות החסות ובתוך הפנימיות, וזה כעבודה משלימה מבחינת ה - - -
אברהם נגוסה: או בכלא.
<שרה כהן: שגם שם, זאת אומרת על אף השיעור הגבוה, בסך הכל ההיקף הוא לא היקף מאד מאד גדול.
<שרה כהן: זאת אומרת הם בשיעור גבוה יחסית, אבל בסך הכל – כמה יש לנו היום בכלא אופק?
<אפרים ברוור: ממה ששמענו בוועדת החינוך לפני שבועיים, גם אדוני אני חושב השתתף בחלק מהדיון, אם אני זוכר נכון, קצינת הנוער של השב"ס דיברה על 125 קטינים שנמצאים שם ודיברה על כ-20 ו- קטינים יוצאי העדה האתיופית, אם זיכרוני אינו מטעני.
אברהם נגוסה: כשאני הייתי שם בכלא, הבן אדם שהיה אחראי והדריך אותנו – אנחנו היינו קבוצה של חברי כנסת והביקור היה מטעם ועדת הפנים והגנת הסביבה – הוא אמר לנו את המילה שאני אומר לך והוא חזר על זה – מעל 30%.
<שרה כהן: ולפי מה שאומרת העובדת הסוציאלית ברכה, שעובדת שם, כיום ניכרת מגמה של ירידה מבין מי שמגיע לשם, אבל כשמגיעים לביקור אתה בודק את תמונת המצב במצב נתון.
<שרה כהן: יש שם שינויים.
<שרה כהן: זאת אומרת אתה יכול להגיע שבועיים לפני, או שבועיים אחרי ולראות בעצם מספר שהוא מספר שונה של בני נוער שנמצאים שם.
<שרה כהן: יחד עם זאת, אני חושבת שחשוב להבין את מה שאמרה אז ברכה, שהיא עובדת סוציאלית שהיא בת הקהילה שעובדת עם בני הנוער יוצאי אתיופיה בכלא אופק, שניכרת מגמה של ירידה, שזאת בסך הכל מגמה שהיא מגמה חיובית.
<שרה כהן: כשאני בעצם חושבת בסך הכל על היקף כיסוי התכנית, אז זה ברור, זאת אומרת שבסך הכל אם אנחנו מדברים על תכנית שבשנה שעברה הקיפה כ-600 בני נוער, אז יחסית – זאת אומרת 20 בני נוער בכלא אופק, זה מספר שהוא יחסית מאד קטן, שברור שצריך לעבוד איתם, אבל אני מדברת על היקף כיסוי של תכנית ביחס להיקף של אוכלוסייה.
<שרה כהן: אם אני חוזרת לנתון של יוצאי אתיופיה, אנחנו לא מתעלמים מהנתונים.
<שרה כהן: אני מניחה שלפני שהגעתי שמעתם את מיטל.
<שרה כהן: הם בדקו גם את ההיקף ביחס לשיעור הפשיעה של הנוער הוותיק והנוער העולה.
<שרה כהן: לפי הנתונים האחרונים, אז בקרב הנוער הוותיק מדובר על 15 בני נוער לכל 1,000.
<שרה כהן: יוצאי חבר המדינות – 17 לכל 1,000 ויוצאי אתיופיה 40 לכל 1,000.
<שרה כהן: זה נתון שהוא נתון מאד קשה.
<שרה כהן: אי אפשר להתעלם ממנו וזה שם לנו מול העיניים את העובדה שזו אוכלוסייה שעדיין צריך להשקיע ולעבוד, אבל באמצעים שונים.
<שרה כהן: זאת אומרת אני ערה למה שתכנית "סיכויים" יכולה לתת למי שמגיע ומה היא עושה עם מי שמגיע, אבל זה ברור שצריך לעבוד גם עם תכניות ועם מהלכים נוספים.
<שרה כהן: אחד מהדברים שהיו רואה היום בראייה המקצועית שלי, דווקא לגבי האוכלוסייה של מי שנמצא במסגרות חסות וגם בכלא אופק, ודרך אגב, זה נכנס לתוך המתווה של דרך חדשה במשרד הרווחה, זה העבודה עם המשפחות ועם ההורים.
<שרה כהן: כי חלק מתוך הדלת המסתובבת בכל המקומות האלה, היא מתוך זה שהנער חוזר ואין לו בעצם איזו שהיא משפחה שיכולה בעצם להקנות לו איזו שהיא תמיכה והוא חוזר בעצם לבצע את העבירות.
<שרה כהן: אותו תהליך גם נעשה אחרי יציאה מגמילה ממלכישוע.
<שרה כהן: זאת אומרת תהליך העבודה הוא מאד קשה, הוא מאד סבוך והוא יכול להגיע למצב שהשקעה שהייתה שם לדוגמא בכמה חודשים טובים, יכולה להיעלם תוך שבוע עם החזרה.
<שרה כהן: אז לכן, לצד העבודה בתכנית "סיכויים" שלא תיפסק, ואני מניחה גם שאם יהיה צורך בהרחבה, אם נזהה איזה שהוא מקום נוסף שהיום אנחנו לא מגיעים אליו, ואנחנו כל הזמן עוקבים עם שירות המבחן לנוער אחר ההתפלגות של העבירות ביישובים השונים.
<שרה כהן: השירות עושה לנו כל הזמן את הבדיקות הללו.
<שרה כהן: אנחנו כל פעם עם האצבע על הדופק כדי לראות מה הרכב אוכלוסיית העולים מתוך כלל האוכלוסייה של עוברי החוק.
<שרה כהן: אבל זה ברור לי שמה שקורה עם האוכלוסייה של יוצאי אתיופיה, אנחנו צריכים להכניס מודולות וכלי עבודה ותכניות שמבחינתי, לצד העבודה עם הנוער, חייבת להיעשות עבודה עם המשפחות ועם ההורים, כי בלי זה אנחנו לא נביא לדעתי לאיזה שהוא שינוי או לתפנית.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע מאימא של נער בתכנית "סיכויים" בירושלים.
אברהם נגוסה: אז תתקרבי בבקשה.
<פ"ג: אנחנו לא נכנסים אני מבינה לתוך התחום של עולים, כי אנחנו כבר 20 שנה בארץ והבן שלי כן נולד בארץ.
<פ"ג: הוא נהיה בן 16 שנה שעברה, כשנפל, אם אפשר להגיד ככה, בפח, עם כל הבעיות שהיו לו וככה התגלגלנו ונכנסנו לתכנית "סיכויים" ולכן אני רוצה להודות בהמון המון תודות לעדי שנמצאת פה.
<פ"ג: אני רוצה להגיד שהוא קיבל המון המון תמיכה, וכשהגענו למצב הזה שהצטרכנו ועברנו את המשטרה וכל זה, הוא היה במצב מאד מאד לא נעים, עבר המון המון ביזיון בגלל שלפני זה הוא עבר המון המון שנים של דחייה, גם במוסדות החינוך וגם בגלל הקשיים המשפחתיים, כל מיני קשיים שהיו לנו, כי אין לנו משפחה בארץ.
<פ"ג: אני לא יכולה להגיד שהיה לנו קל, אבל ארץ ישראל נקנית בייסורים.
<פ"ג: אז אני רואה שאחרי שהוא נכנס לתכנית והוא קיבל גם חונך וגם נכנס לקבוצה, זה נתן לו המון כוח לבנות דימוי עצמי חיובי.
<פ"ג: זאת אומרת שלפני זה הוא היה כחצי שנה מחוץ לכל מסגרת, אחרי שהתגלגלנו עם התיק במשטרה וכל זה, הוא פשוט ישב בבית ולא יצא לשום מקום.
<פ"ג: לא רצה.
<פ"ג: ופה הוא הצטרך לצאת, ואני אפילו לא חשבתי שהוא ירצה להצטרף לקבוצה ויפתח שם את הפה או משהו, ולהיפך, הוא נהנה.
<פ"ג: הוא הגיע, הוא סיפר מה הם עשו, על מה דיברו, מה הרגשות שלו וגם על החונך שהוא קיבל, למרות שגם לא ידעתי עד כמה שזה יהיה טוב, כי החונך לא היה דתי.
<פ"ג: אחרי המפגשים עם החונך הוא החליט שהוא רוצה להיות מהנדס תכנה.
<פ"ג: הוא החליט שהוא כן ילך לפרויקט הילה, לעשות שם בגרויות.
<פ"ג: כמו שאמרתי, כמה שנים הוא היה מחוץ למסגרות, הוא הסתובב בין כל מיני ישיבות וכל הזמן נתקל בבעיות.
<פ"ג: ועכשיו יש לו החלטות.
<פ"ג: הוא מרגיש יותר בטוח.
<פ"ג: הוא מרגיש שיש לו תמיכה גם מחוץ לבית, מחוץ למשפחה.
<פ"ג: אני כמובן תומכת בו, אבל זה לא תמיד מספיק מול החברה והוא גם רואה שהוא יכול.
<פ"ג: הוא יכול לצאת לעולם והוא יכול להתמודד עם העולם ולהתמודד עם הקשיים ולא לעשות יותר את העבירות שהוא כן עבר והוא כן נתקל, כי גם כך יצא שהבן שלי הוא לא מאלה שלומדים שנותנים להם מכות על הראש.
<פ"ג: כשסתם נותנים עונש, זה לא משהו שמדבר איתו, אבל כשהוא נכנס לכל התהליך הזה עם קדם, עם החונכים, עם הקבוצות, עם כל זה, זה נתן לו המון המון כוח.
<פ"ג: אז ממש עכשיו הוא נראה גם יותר בוגר וגם יותר חכם מבחינתי, עם הרבה כלים בידיים.
<פ"ג: אז אני ממש ממש מודה שנכנסו, לצערי שנכנסנו לא בדרך חיובית, אבל באמת, לפני שנה, לפני שנתיים לא ידעתי מה יצא איתו ואיך הוא יסתדר, כי הוא לא מספיק ישראלי, הוא לא מספיק רוסי, הוא נפל בין הכיסאות ולכן נורא קשה לו להסתדר בחברה.
אברהם נגוסה: אנחנו מאד מודים לך.
<פ"ג: תודה לכם.
<שרה כהן: תודה רבה על הדברים, כי זה מה שנותן לנו את הכוח להמשיך.
<אילן שמש: ריגשת אותנו.
<פ"ג: תודה.
<פ"ג: אני ממש ממש מודה.
אברהם נגוסה: תודה ששיתפת אותנו.
<אילן שמש: מה איתו היום?
<פ"ג: אז הוא בתוך תכנית קדם ו"סיכויים".
<אילן שמש: ובן כמה הוא?
<פ"ג: הוא בן 17 עכשיו.
<פ"ג: אז הוא הולך לעשות את פרויקט הילה עד גיל 18 וכנראה ילך לצבא, בעזרת השם.
<אילן שמש: כל הכבוד.
<פ"ג: כן.
<פ"ג: ממש תודה לכם.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את אחד העובדים של עמ"י – ל', בבקשה.
אברהם נגוסה: תשתף אותנו בניסיון שלך בעבודה בתכנית ועם הנוער.
<ל"ר: אני ל', אני שנה שנייה בתפקיד ואני במקצוע שלי גם מורה לחינוך מיוחד.
<ל"ר: אז ככה שכל העבודה עם הנערים היא בעצם שליחות בשבילי יותר.
<ל"ר: בעצם העבודה איתם זה יותר התחיל כגוף הסברה כזה, להסביר ששירות המבחן והמשטרה בסך הכל הם גוף שבא לקראתם, כי הרבה מאד פעמים נערים פשוט נבהלים בדרך, כי הם לא מבינים עם מי יש להם עסק ועם מי צריך לדבר ומה צריך לעשות והם אנטי לכולם.
<ל"ר: תכנית "סיכויים" בעצם היא ביקור הבית ההתחלתי שאני מגיע, מסביר על התכנית, מגייס אותם לתכנית.
<ל"ר: בדרך כלל יש שיתוף פעולה מאד גבוה.
<ל"ר: הנערים גם עוברים הרבה פעילויות לגבי נושא של עבריינות בכלל, מה היא, אלכוהול, כל הדברים שמתעסקים בהם ביום יום.
<ל"ר: אנחנו גם עושים לקראת סוף השנה סדנה של עשרה מפגשים, שהיא בעצם נוגעת בלהוציא אותם למשהו כייפי ועל ידי זה למידה על גבולות ובעצם לעשות הכל כדי שבזמן הפרטי שלהם, החופשי שלהם, הם ילמדו להעסיק את עצמם ולא להתעסק בדברים שלא יעשו להם טוב.
<ל"ר: זהו.
אברהם נגוסה: בוגר תכנית "סיכויים באשדוד" – פ'.
<פ': בוקר טוב.
<פ': קוראים לי פ', אני מ - - -, אני כבר בתהליך שנה בפרויקט "סיכויים".
<פ': התחלתי בפרויקט "סיכויים", כאילו באתי לשם, ישבתי, אמרתי – פרויקט, נשב, נקשיב וזה.
<פ': ואז לאט לאט התחלתי ללמוד משם.
<פ': אתה לוקח איתך ערכים גבוהים, אתה לומד יותר משם, וכאילו מסבירים לך.
<פ': כאילו אתה בא ללא ידע.
<פ': אתה יודע שאתה עכשיו עברת על החוק, עשית את השטויות שלך, אתה יצאת מזה עכשיו וככל שיותר התקדמתי שם הבנתי יותר דברים עלי, איזה מחשבות חיוביות יש לי, לאן אני רוצה להמשיך עם החיים שלי, מה אני רוצה לעשות.
<פ': בפרויקט "סיכויים" יש גם את הקטע עם החונך, שזה מאד משמעותי בעיני, כי איתו התקדמתי וישבתי איתו הרבה והוא יותר הסביר לי על החיים והוא קידם אותי לאיזה שהוא מקום.
<פ': וכאילו זהו.
<פ': המשכתי איתו ואני עדיין בקשר איתו והוא כמו חבר בשבילי.
<פ': אני לא לוקח אותו כבר בתור חונך.
<פ': היום יש לי את המפגש האחרון של מפגש "סיכויים" שאני מסיים איתו.
<פ': כאילו אומר שלום לכולם וזהו ואני יוצא בדברים חיוביים.
<פ': אני יודע מה המטרות שלי לחיים.
<אילן שמש: מה אתה עושה בחיים?
<אילן שמש: אתה עובד? אתה לומד?
<פ': כרגע אני מוציא רישיון לעבודה.
<פ': אני עדיין רוצה להתחיל לעבוד וזהו.
<פ': בינתיים אני רוצה להתקדם.
<פ': עוד מעט צבא, אתה יודע, גיבושים וזה ואני רוצה לסיים את התהליך המשפטי שלי כדי שאני אוכל להתגייס לצבא ולהמשיך בחיים שלי הלאה.
<אילן שמש: כייף לשמוע.
<פ': תודה רבה.
אברהם נגוסה: יש לנו מישהו בשם ולדי?
אברהם נגוסה: הוא לא הגיע?
<אילן שמש: הוא לא הגיע.
אברהם נגוסה: לא הגיע.
<אדוה מלצר: יש לנו את הנער א', שהגיע מהתכנית.
<א': שמי א'.
אברהם נגוסה: מאיפה?
<א': מ - - -.
<א': להתחיל מהתחלה?
אברהם נגוסה: תגיד לנו אם אתה בוגר או האם אתה בתכנית.
<א': אני בתכנית.
אברהם נגוסה: אוקיי, אז תסביר לנו מה התרומה של התכנית לדעתך.