GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ארנון אפק: אני דיברתי אישית עם כבוד שרת הבריאות הצרפתית ועם נספח הכלכלי מספר פעמים, עדיין לא קיבלנו שום אישור שהצרפתים, ואנחנו לא חלק מהאיחוד האירופאי, אני מזכיר לכולם.
<ארנון אפק: אם הצרפתים יהיו מוכנים להכיר בהתמחות זה דיון אחר, צריך למצוא את השיטה עם הלשכה המשפטית איך לאפשר להם אולי היתר מוגבל, אני לא יודע מה, נצטרך לחשוב איך עושים את זה עם המועצה המדעית, איך עושים את הדבר הזה, אבל לפחות שאני אדע שהם יגמרו את הכמה שנים בארץ, הם יקבלו MD מהצרפתים, זה עולם אחר לגמרי ואני מאוד אשמח, הלוואי וזה יקרה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע את היועצת המשפטית של משרד הבריאות.
אברהם נגוסה: מהלשון של העניין המשפטי, מה את אומרת על זה?
<אביטל אגמון: הלשון של החוק מדברת על השכלה רפואית.
<אביטל אגמון: הפרשנות שאנחנו נתנו שנים, וכך זה בעצם נהוג פה במדינת ישראל, זה MD, זה בדיוק מה שפרופסור אפק מדבר עליו.
<אביטל אגמון: היא עכשיו מבקשת - - -
אברהם נגוסה: אבל הוא למד, קיבל השכלה רפואית שש שנים.
אברהם נגוסה: הוא קיבל תעודה על כך.
<אביטל אגמון: אבל ההשכלה הרפואית שאנחנו מדברים עליה היא קצת שונה.
אברהם נגוסה: אבל הצרפתים מהעניין שלהם הם לא רוצים להגדיר אותו כ-MD לפני שהוא עושה את ההתמחות.
<אביטל אגמון: אנחנו נותנים פרשנות להשכלה רפואית כמו שאנחנו נותנים לבוגרי הארץ.
<אביטל אגמון: אנחנו לא יכולים לתת פרשנות לבוגרי הארץ השלכה רפואית X, ולבוגרי חו"ל Y, אי אפשר לתת את זה.
אברהם נגוסה: אם היה ספק ברמת החינוך שהצרפתים נותנים או ההשכלה הרפואית שהם נותנים, אם היה ספק – אני יכול להבין את זה.
אברהם נגוסה: אבל מצד אחד אתם אומרים "אין לנו ספק".
<אביטל אגמון: אין לנו ספק.
אברהם נגוסה: אם אין לכם ספק, מי שלמד פה קיבל השכלה רפואית בישראל, הוא מקבל את הדוקטור לאחר ההתמחות, אז מה הבעיה שלכם שזה שקיבל השכלה רפואית בצרפת שש שנים שהגיע לפה, הוא רוצה להתמחות.
אברהם נגוסה: למה אתם לא מקבלים אותו להתמחות?
<אביטל אגמון: אני אסביר.
<אביטל אגמון: אנחנו לא רואים בו עוד מישהו שסיים השכלה רפואית.
<אביטל אגמון: הוא עוד לא סיים, אין לו MD.
אברהם נגוסה: אבל יש לו תעודה.
אברהם נגוסה: יש לו תעודה שהוא סיים שש שנים.
<אביטל אגמון: שש שנים, אבל לא MD.
<יציב: אני נציג המועצה המדעית, הייתי מעורב עם משרד הבריאות בכל הנושאים שפרופסור ארנון דיבר.
<יציב: תראו, יש עוד דבר אחד שאסור לשכוח אותו.
<יציב: פה בסוף השנה השישית מתקיימת בחינה מאוד רצינית ונרחבת, שאם אתה עובר אותה, אתה רשאי לעשות סטאז' ואחר כך ל- - -.
<יציב: בסוף שנה שישית בצרפת אין בחינה אקוויוולנטית לזו הקיימת כאן במדינת ישראל.
<יציב: אין.
<יציב: יש רק בחינה לקבלה להתמחות.
<יציב: זאת אומרת שבשלב יותר מאוחר, כאשר הם רוצים להתקבל להתמחות עדיין אין להם דיפלומה, אבל הם רוצים להתקבל להתמחות והם עוברים בחינה.
<יציב: מה טיבה של הבחינה הזאת, צריך לבדוק לעומק כי אני לא בטוח שזה אקוויוולנטי לבחינה שלנו, אבל יש בכל זאת איזו שהיא בחינה מאוד מאוד רצינית שהסטודנטים בארץ עוברים לפני שהם יכולים ללכת לעשות את הסטאז'.
<יציב: לכן אני חושב שהנושא הזה צריך להיבדק טוב טוב, מה השלב של הבחינות שהם עוברים בסוף השנה השישית, האם הבחינות האלה הן אקוויוולנטיות למה שהסטודנטים שלנו עוברים, אז כמובן זה יכול במידה מסוימת אולי להקל על ההחלטה, אבל בהחלט זה שווה בדיקה.
אברהם נגוסה: עזרת לנו הרבה בנקודה הזאת.
אברהם נגוסה: ליזה רחמני בבקשה.
<ליזה רחמני: קודם כל כדי לענות עכשיו על השאלה, הם כן עוברים מבחן מאוד רציני ואני בטוחה שאפשר להשוות את זה בקלות.
<ליזה רחמני: נכון שזה בטוח לא אותו מבחן כמו בארץ, אבל אני בטוחה שגם אנשים שלמדו במדינות אחרות הם לא עוברים בדיוק אותו מבחן, ועדיין זה לא מונע מהם להתמחות פה, אבל אפשר להשוות וזו דווקא הנקודה הכי קלה.
<ליזה רחמני: אני רוצה לחזור על כמה דברים שאנשים אמרו פה.
<ליזה רחמני: קודם כל, התכנית של אוניברסיטת בן גוריון, אני חושבת שזה מאוד מעניין שהרופאים הצרפתיים בסוף, אתם מציגים את זה כמו דרך המלך, אבל בסוף אלה הרופאים היחידים בעולם שאתם מבקשים מהם ללמוד שוב בארץ בשביל להתמחות פה.
<ארנון אפק: אתם עוד פעם מאשימים אותי על השיטה הצרפתית.
<ארנון אפק: אתם אומרים המדינה היחידה שדורשים, אבל למה אנחנו דורשים?
<ארנון אפק: כי השיטה הצרפתית שונה.
<ליזה רחמני: לא האשמתי אותך, זה המצב.
<ליזה רחמני: לא אמרתי שזה בגללך, אמרתי שזה המצב.
<ליזה רחמני: שזה לא דרך המלך, התכנית הזאת לא טובה.
<ליזה רחמני: לפחות שנה וחצי, אולי יותר מזה, היא מאוד יקרה, יש לנו דרך הרבה יותר פשוטה ויש גם כל מיני בעיות, אני לא רוצה להיכנס לזה עכשיו, אבל זה ממש לא נכון שזו הדרך המושלמת לבקש ממישהו שכבר למד שש שנים, לעשות עוד שנתיים פה בארץ, זה ממש לא הגיוני.
אברהם נגוסה: הוא אמר שהתכנית הזאת מיועדת למי שלמד ארבע שנים או חמש שנים.
<ליזה רחמני: אז עכשיו למדנו שגם לארבע שנים וחמש שנים, עד עכשיו תמיד דיברו, אולי זה חדש ולא ידענו את זה.
<ארנון אפק: אנחנו בזמנו דיברנו איתם גם לא לחכות לתום שש השנים אלא גם קודם.
<ליזה רחמני: קראתי את המסמך של אוניברסיטת בן גוריון, ומדברים שם על אנשים שלמדו שש שנים.
<ליזה רחמני: אז אם זה השתנה – מעולה, זה מצב - - -
<ארנון אפק: לאור מה שאתם אומרים, אני אבדוק איתם שוב.
<ארנון אפק: איתנו בשיחות הם דיברו גם על פחות משש שנים כדי להקל על האנשים.
<ארנון אפק: אני אבדוק את זה שוב ואעדכן כמובן את הוועדה, ואעדכן גם אתכם.
אברהם נגוסה: אני אשמח לקבל בכתב לאחר הבדיקה שלך גם לוועדה.
<ארנון אפק: בוודאי.
<אריאל פיקאר: תרגמתי את המסמך למנכ"ל משרד הקליטה, לעברית, ובצרפתית כתוב חד משמעית שזה מסיימי שש שנים.
<ארנון אפק: אז איתנו דיברו על פחות.
<ארנון אפק: אני אבדוק את זה שוב איתם, כי בזמנו כשאנחנו דיברנו איתם - יכול להיות שהשתנו דברים עם התפתחות המסלול – דיברנו על פחות כי אין בזה הגיון שאנשים סתם יחזרו, כמו שאת אמרת, אני מסכים.
<ארנון אפק: ואם הם לומדים בארץ זה אקוויוולנטי ללימודים בחו"ל.
<ליזה רחמני: אבל בסדר, גם אם זה נתנו את זה לארבע שנים, קודם כל זה מעולה, זה תכנית מעולה, אבל זה לא פותר את הבעיה לאנשים שבאים אחרי שש שנים.
<ליזה רחמני: אבל זה הרבה יותר טוב, אני מסכימה.
<ליזה רחמני: דבר אחרון – אתם מאוד מתעקשים על העניין של ה-MD, ואני מבינה.
<ליזה רחמני: אני מבינה ואני שומעת את זה, אבל אתם מבינים שהבעיה הזאת לא קיימת במדינות אחרות, וזו הנקודה – אם אנשים אחרים יכולים להתמחות בארצות הברית ובקנדה, למה רק בישראל זו בעיה?
<ליזה רחמני: אתם רוצים הרבה דרישות על זה, זו לא הפעם הראשונה שאנחנו אומרים את זה, ואנחנו לא מגלים את זה פה.
אברהם נגוסה: אני חושב שהתקדמנו בנקודה הזאת, כי הפרופסור באמת ציין פה שצריך לבדוק את המבחן שהם נותנים אחרי שש שנים, מה שאנחנו נותנים פה לפני שהמועמד לרפואה נכנס להתמחות או לסטאז', הוא צריך לעבור מבחן.
אברהם נגוסה: האם המבחן שנותנים בצרפת ובישראל, האם שניהם שווים או שיש משהו אחר?
אברהם נגוסה: לכן אני חושב שעם בדיקה כזאת אפשר לתקן את הדבר הזה.
אברהם נגוסה: אנחנו התקדמנו בנושא הזה.
אברהם נגוסה: בבקשה אסתר.
<אסתר בלום: הערה קטנה לגבי התכנית הלימודית, גם לנו לא נודע שזה לפני שש שנים, זה מה שכתוב בתכנית אכן, בנוסף, התכנית מאוד מאוד יקרה, אנחנו הבנו עד כה, ונציגי משרד הקליטה נמצאים כאן, שכנראה משרד הקליטה לא מוכן לממן אותה וזו בעיה מאוד גדולה.
<אסתר בלום: אנחנו מדברים על תכנית שהיא מאוד מאוד יקרה ולא כל כך יעילה מבחינת אורך הזמן, אז זו לא באמת דרך המלך בנקודה הזאת.
אברהם נגוסה: משרד הקליטה לא שותף בנושא הזה?
<אסתר בלום: לפי מה שידוע לי, משרד הקליטה אמר שהתכנית יקרה מדי.
<אסתר בלום: אני אומרת את זה בהסתייגות, אנחנו צריכים לבדוק באמת אם יצאו לחלוטין מהתכנית או שאם יש להם עוד עניין לבדוק את הנתונים.
<אסתר בלום: אנחנו צריכים להיפגש עם אוניברסיטת בן גוריון בעוד שבוע וחצי, כדי לנסות להוריד עלויות.
<ארנון אפק: גם נבדוק איתם שוב את אותה נקודה שיכול להיות שהם דיברו איתנו בהתחלה, ועכשיו אני שומע לא בשמחה רבה שאולי לא הגדירו את זה בסופו של דבר שגם לאפשר פחות שנים כי אז יהיה באמת אטרקטיבי גם לעולים, כי אתם צודקים בנקודה הזאת.
<אסתר בלום: אז נשמח מאוד את תמיכתך בנושא, אם היו לכם התכתבויות, אנחנו נשמח שזה יגיע אלינו כדי שנקדם את זה.
<אסתר בלום: לגבי הנושא של היעדר ה-MD, כדאי לנו להתמודד עם זה עכשיו, אנחנו נצטרך להתמודד עם זה עוד כמה שנים, זה לא משנה, כי ממילא אותם האנשים עכשיו אם לא יגיעו לארץ היום, אנחנו לא נפתח להם את הדלת בצורה כזאת או אחרת, האנשים האלה יגיעו לארצות הברית, יעשו שם את ההתמחות, ילכו עכשיו – יש לנו מקרים של עולה אחת שעשתה את זה בשוויץ ובסופו של דבר הם מגיעים לפה.
<אסתר בלום: בסופו של דבר מדובר באנשים שהם זכאי עלייה והם מגיעים לכאן, אנחנו נצטרך להתמודד עם זה, אז בואו נתמודד עם זה עכשיו.
<אסתר בלום: אני שמחה שאתה רוצה לבדוק את זה.
<אסתר בלום: דרך לסייע עם משרד הבריאות בצרפת, אנחנו גם כאן, ארגוני העולים יכולים לסייע בקשר עם משרד הבריאות בצרפת כדי לקדם את ההכרה ההדדית.
אברהם נגוסה: אני חושב שמצאנו דרך התמודדות מהפרופסור לדעתי, ניתן להם את האפשרות לבדוק את הדברים האלה, זו אחת הדרכים להתמודדות עם התופעה הזאת.
אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת נורית קורן, יושבת ראש השדולה למען עולים צרפתיים.
נורית קורן: קידום זכויות של עולים דוברי צרפתית.
אברהם נגוסה: והצטרפה אלינו גם חברת הכנסת טלי פלוסקוב, חברת הוועדה.
<בני פרץ: אדוני היושב ראש, דווקא הפרופסור לקח לי את המילים מהפה.
<בני פרץ: אני רוצה להגיד לך דבר אחד – אנחנו בארץ זקוקים לרפואה, אנחנו מקשים מאוד מאוד אפילו על הצעירים שלנו, בפרט אלה שיש להם גם את השפה המזרח אירופאית, שנוסעים לקייב ולכל מיני מדינות כאלה ולומדים שם ובאים לפה, ואני יכול להגיד לך, אם נשווה את הרמה – ואני לא רוצה להגיד דברים מסוימים שאני יודע מהשטח – מה קורה שם ואיך בכלל מתקבלות הנקודות והציונים, ולא נעים לי להגיד את זה, אבל בכל זאת הם מתקבלים פה בסבר כי הם למדו גם את השפה.
<בני פרץ: אבל לעומת העולים החדשים, יש פה שתי מלכודות אדוני היושב ראש.
<בני פרץ: קודם כל עולה חדש שמגיע מצרפת או ממדינה אירופית, הוא למד שש שנים, כדי להיכנס פה אפילו, אף אחד לא אומר את זה, שאפילו הוא ירצה להשלים ל-MD, חתיכת הנייר הזאת, הוא יצטרך קודם כל ללמוד את העברית, הוא צריך ללמוד אולפן והזמן והשנים שלו רק ילכו.
<בני פרץ: אני ממליץ לקחת את המבחן בצרפת, איך הוא נעשה אחרי שש שנים, להשוות אותו לישראל, להביא אותם לפה ואנחנו זקוקים לרופאים טובים, לרופאים שלא עובדים על בצע כסף, אנחנו זקוקים להרבה רפואה כזאת, לקחת אותה, להשוות אותה ולתת להם להבחן פה באוניברסיטה בלי הרבה הוצאות ל-MD, לתת לו ביד ולהשלים את הסטאז'.
<בני פרץ: זה הרבה יותר טוב מכל המשחק השני של כל המעגל.
<בני פרץ: פשוט להשוות ולראות מה.
<בני פרץ: ואז להכניס אותו לסטאז'.
אברהם נגוסה: משרד הקליטה.
<ורה אופיר: כמובן אנחנו מכירים את הבעיה הזאת, ובאמת משרד הקליטה מנסה מכל הבחינות להקל על הקליטה של הרופאים הצרפתים.
<ורה אופיר: כמובן שיש את הבעיה הנקודתית הזאת של עולים מצרפת שלא קיבלו את ה-MD בגלל שהם לא עברו את ההתמחות.
<ורה אופיר: אבל מעבר לכך, כל הרופאים שעברו את ההתמחות מקבלים פה באמת הערכה והם נקלטים מצוין.
<ורה אופיר: גם מערכת הבריאות אני יודעת שמקבלת אותם בחיבוק רב וגם משרד הקליטה עושה את כל המאמצים על מנת לעזור להם להיקלט.
<ורה אופיר: הבעיה הזאת ספציפית קיימת.
אברהם נגוסה: שתי שאלות רציתי שתתייחסי.
<ורה אופיר: בנושא התקציב.
<ורה אופיר: קודם כל בהתחלה בהתחלה, הנושא של לימוד של שנה חמישית ושישית, היה מדובר על עולים מצרפת שכן סיימו את הארבע שנים ואחר כך צריכים פה לסיים ופשוט הנושא הזה נולד מצורך להקל ולהעביר אותם כבר פה, ללמד אותם את השנה החמישית והשישית, על מנת באמת לחסוך את הזמן וכל הנושא של לימוד עברית, תוך כדי הם יכולים ללמוד גם עברית וגם לסיים, ואחר כך כנראה שמדובר פה, שאחר כך אמרנו אבל אם כבר תהיה, עוד לא קיימת התכנית, זאת אומרת יש תכנית, היא מובנית אבל - - -
אברהם נגוסה: מה עם הסיוע הכלכלי?
<ורה אופיר: אז זהו, התכנית הזאת עוד לא יצאה לפועל.
<ורה אופיר: החליטו פשוט גם לצרף את אלה שסיימו שש שנים.
<ורה אופיר: זאת אומרת שזה גם סוג של הקלה לאלה שסיימו שש שנים אז בוא ניתן להם גם את האפשרות, זאת אומרת בסופו של דבר זה יצא תהליך יותר יקר.
<ורה אופיר: לגבי המימון – נכון שהתכנית מאוד מאוד יקרה, אבל עד כמה שאני יודעת, קלאודיה כץ מנהלת אגף תעסוקה גם עידכנה אותי שהיא העבירה את הנושא למנכ"ל, והוא פנה לאוניברסיטת בן גוריון על מנת לקבל את התקצוב.
<ורה אופיר: אנחנו יודעים שזה יקר אבל עוד לא הייתה החלטה אם כן או לא.
<ורה אופיר: אחר כך התחילו לבדוק כמה מועמדים יש והכל.
<ורה אופיר: אני מקווה שברגע שהתכנית תהיה מוכנה ובשלה בשביל לצאת לדרך, התקציבים יימצאו.
<ורה אופיר: אולי היינו בסוף שנה תקציבית, עכשיו אנחנו בשנה תקציבית חדשה, אנחנו כמובן נפתח דף חדש ונבדוק את הנושא.
<ורה אופיר: לא נאמר שזה לא ימומן, זה מה שאני רוצה להגיד.
<ורה אופיר: המנכ"ל פנה ומבקש, עכשיו דורש מהאוניברסיטה הצעה כספית קונקרטית.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמח לקבל עדכון איזו החלטה קיבלתם ואיך אתם מסייעים, כי כמו שנציגי העולים הגדירו את זה, זו תכנית יקרה, ולכן לעולים חדשים שהגיעו אתמול זה קשה.
<ורה אופיר: זה ידוע.
<ורה אופיר: התכנית הזאת מאוד יקרה, כמובן.
<ורה אופיר: לימודי רפואה הם מאוד יקרים.
אברהם נגוסה: אבל משרד הקליטה צריך לבוא ולעזור להם בתחום הזה.
אברהם נגוסה: לכן אנחנו נשמח מאוד לקבל את ההחלטה שלכם בכתב אל הוועדה.
<ורה אופיר: אבל עוד לא יצאה החלטה.
אברהם נגוסה: בנוסף רציתי לשאול אותך - - -
נורית קורן: מתי זה צפוי להיות?
נורית קורן: כי אנחנו כבר מדברים על זה כל כך הרבה זמן, על הרפואה, אפילו שאני ונגוסה היושב ראש עוד לא היינו פה בכנסת, וצריך להזיז דברים.
נורית קורן: לא צריך להגיד "יש בעיה, יש בעיה", מתי זה יצא?
<ורה אופיר: אבל משרד הקליטה לא אחראי על מישהו שנמצא בחו"ל, האנשים האלה לא נמצאים פה.
נורית קורן: אני לא מדברת על זה, אני מדברת על התכנית עצמה, שאתם רוצים שהתכנית תהיה, שאנשים בחו"ל ידעו שיש תכנית והם יכולים לבוא ולעבור אותה.
<ורה אופיר: מה שאני יודעת, המנכ"ל החדש של משרד הקליטה פנה לאוניברסיטת בן גוריון על מנת לקבל הצעה.
נורית קורן: יש מישהו ששם זמנים על הסיפור הזה?
נורית קורן: יש מישהו שעוקב אחרי זה?
<קריאה: אנחנו עוקבים אחרי זה.
<קריאה: ארגוני קעליטה.
נורית קורן: סליחה, לא אתם צריכים לעקוב, יש במשרד, הוא צריך לעקוב.
נורית קורן: אני חושבת שמאז שאני נמצאת פה, כבר שנתיים, ואנחנו מדברים על הרופאים, ומשרד הבריאות, את האמת אני עוד לא התערבתי בנושא של הרופאים כי צריך לחכות למשרד הבריאות כי משרד הבריאות צריך לקבוע את כל הכללים.
נורית קורן: אבל אתם כמשרד העליה והקליטה חייבים שמישהו יעקוב אחרי זה, ואני מבקשת אדוני היושב ראש, חודשיים מהיום לקיים דיון נוסף בנושא הזה, ואתה רוצה לקבל את ההחלטה.
נורית קורן: אתה רוצה לדעת שיבואו לעדכן מה קורה בנושא הזה.
נורית קורן: אני ואתה יודעים, כבר שנתיים, - - - וזמן - - -
<קריאה: יתרה מכך, אפשר להגיש בקשה.
<קריאה: גם עם האחיות.
אברהם נגוסה: זה בדיוק השאלה שאני הולך לשאול את נציגת משרד הקליטה, שאמרת שמי שהגיע לפה עם תעודה וכל זה מחבקים אותו והכל בסדר.
אברהם נגוסה: זה לא מה שאני שומע מצד העולים.
אברהם נגוסה: יש טרטורים, יש בירוקרטיה, עד כדי כך שהעולים מתייאשים וחוזרים.
נורית קורן: אני רוצה להוסיף, זאת נקודה אחת שכבר העולים פה, אבל יש את הנקודה הזאת שאנשים שולחים את כל הניירת שלהם, נותנים לסוכנות, עוד לפני שהם עולים ואז גם מטרטרים אותם ואז הם לא יודעים שום דבר מה קורה.
נורית קורן: פה צריכה להיות העבודה.
נורית קורן: העבודה צריכה להיות לפני שהם עולים.
נורית קורן: לא שהם יגיעו לפה, אין עבודה, אין מי שיחבק אותם, ואז הם חוזרים.
נורית קורן: אותו דבר היה עם רופאי השיניים וברוך השם, בגלל הלחץ שלי ובגלל הלחץ של עוד אנשים, של אלי אלאלוף, ושל ליצמן, של ראש הממשלה, שכולם הכנסתי ביחד בגלל שבאתי לסיפור הזה וראיתי שאנשים חוזרים.
נורית קורן: אני רוצה לומר לך שהרופאים - - -
<ורה אופיר: אני לא יודעת, אני - - -
נורית קורן: אבל את יושבת במשרד הקליטה.
<ורה אופיר: לא ידוע לי שרופא מגיע והוא חוזר.
נורית קורן: אז אני לא מדברת על רופא שהגיע.
נורית קורן: אני מדברת שבודקים את הניירות שלהם עוד לפני שהם הגיעו.
נורית קורן: וזאת נקודה חשובה ביותר.
<ורה אופיר: אבל צריך לחדד את הדברים האלה.
<ורה אופיר: כי אני לא מכירה רופא שחזר מאף מדינה.
<ורה אופיר: יכול להיות שהרופא יודע שיש לו בעיה, נכון, וזה גם טוב שהוא יודע שזה מונע ממנו לעלות וזאת הבעיה, נכון.
<ורה אופיר: זה אני מסכימה.
<ורה אופיר: אבל כמשרד הקליטה אין לנו פשוט - - -
נורית קורן: אבל משרד הקליטה צריך לסייע בדבר הזה, ואחר כך זה עובר למגרש של משרד הבריאות.
<ורה אופיר: - -בגלל שהתחילו לבדוק כמה אנשים מעוניינים יש, פשוט כנראה שלא היו הרבה אנשים מעוניינים.
<ורה אופיר: קשה לנו כמשרד הקליטה לבדוק מה קורה בחוץ לארץ.
<ורה אופיר: אבל עולה שמגיע - - -
<קריאה: גם יש להם בעיה עם התכנית הזאת כי הם לא מוכנים לעשות עוד לימודים כשהם סיימו את השנה השישית.
<קריאה: זו הבעיה.
<קריאה: בגלל זה אין כרגע מועמדים - - -
<ורה אופיר: אבל מלכתחילה התכנית הזאת הייתה מיועדת לאלה שסיימו ארבע שנים.
נורית קורן: לא, ארבע שנים גם לא קיבלו אותם.
אברהם נגוסה: רגע, לעשות סדר בנושא הזה, נציג משרד הקליטה אמר לנו, "תירגמתי את זה וזה אחרי שש שנים".
אברהם נגוסה: מי שסיים שש שנים ולא ארבע שנים .
אברהם נגוסה: המשנה למנכ"ל אמר שהתכנית מיועדת לארבע שנים, חמש שנים, עכשיו הוא הולך לבדוק את זה מול האוניברסיטה.
אברהם נגוסה: בואו לא נחזור על העניין הזה.
אברהם נגוסה: נציג משרד הקליטה אישר את זה שהתכנית מדברת רק על מי שאחרי שש שנים.
<ארנון אפק: אני רק אבהיר כדי שלא תהיה טעות בדבריי, זה חשוב לדייק.
<ארנון אפק: את צודקת ורה, כשאנחנו דיברנו איתם, דיברנו על תכנית שתהיה בעצם ארבע, חמש, וגם בוגרי שש שנים.
<ארנון אפק: זו הייתה הכוונה המקורית.
<ארנון אפק: אני מבין שאחרי שהתכנית נסגרה, המסמך הסופי שיצא כמו שפיקאר אומר, יצא רק על שש שנים.
<ארנון אפק: אני אבדוק מדוע הם כרגע לא ציינו פחות שנים, שזה פתרון הרבה יותר טוב.
<ארנון אפק: אני אחזור אליהם ואברר למה זה.
<ארנון אפק: אני מאוד מקווה שזה לא שינוי במדיניות שלהם אלא אפשר יהיה עוד לדבר איתם על הדבר ואז זה יהיה גם הגיוני וגם העלות הגיונית, והכי חשוב – לא נכריח את העולים לחזור עוד פעם.
<ארנון אפק: אני מאוד מקווה שהם לא שינו את גרסתם.
נורית קורן: אני חושבת שהבעיה הרצינית היא, שאם אתה מדבר על ארבע שנים, זה רק בגלל ההבדלים של צורת הלימוד, שבעצם הם לומדים וגם עושים התמחות ביחד.
נורית קורן: אצלנו בארץ הם קודם לומדים ואחר כך עושים את ההתמחות.
נורית קורן: מפה נובעת הבעיה.
נורית קורן: חייבים לתת איזו שהיא אפשרות, ואני אומרת לך – אני מטפלת בכמה מקרים שמשרד הבריאות לא אישר, אם זה היה רופאים, אם זה היה רופאי שיניים, אבל עזוב – רופאי שינים כבר פחות או יותר סידרנו.
נורית קורן: אבל יש לי עכשיו כמה מקרים - - -
<ורה אופיר: זה לא נכון.
נורית קורן: אני אומרת לך מה בשטח.
נורית קורן: אתם יכולים לדבר במסגרת המשרד, אני יכולה לדבר מה התלונות שמגיעות אלי, שאת לא מכירה אותן ומי שמכיר אותן זה משרד הבריאות.
נורית קורן: אני רוצה לומר לך שיש בעיה אחת – אם אנשים כבר נמצאים פה בארץ, הם לא יכולים להמשיך במסלול של רפואה.
נורית קורן: לא יכולים.
נורית קורן: צריך לבוא ולהגיד לו "תשמע, אתה לא יכול במסלול של הרפואה כי לא מתאים א' ב' ג' ד'".
נורית קורן: אני ביקשתי מדוקטור שאנון, אל תיתן תשובה "לא", תגיד "לא, אבל אתה יכול לעשות א', ב' ג', ד', ויש דברים אחרים ש אנחנו צריכים, כמו במעבדות, כמו בכל מיני דברים אחרים שאנשים יכולים לעשות, מקצוע אחר שהוא נשאר ברפואה, אבל זה ישלים.
נורית קורן: וגם זה צריך לבוא ולתת הוראות לדוקטור שאנון, למחלקה שלו, גם את הדברים האלה, כי אני ביקשתי ממנו והוא אמר לי "כן, כן" ולא קיבלתי את זה.
נורית קורן: אבל לא משנה עכשיו.
נורית קורן: יש גם רופאים שכבר נמצאים פה הרבה זמן ולא מצליחים לעבור, צריך לראות איך עושים להם קורסים כדי שיעברו, יש לנו מצוקה של רופאים.
נורית קורן: ואני מאמינה שאותו דבר גם עם האחיות.
נורית קורן: אני מבינה שעוד לא דיברתם על האחיות.
אברהם נגוסה: עוד לא דיברנו על האחיות.
אברהם נגוסה: אנחנו הולכים לדבר על זה עכשיו.
אברהם נגוסה: בואו נסכם, אבל לפני זה אני רוצה לתת לדוקטור סמי בן עדי, פרויקטור עולי צרפת מבית שמש.
אברהם נגוסה: בבקשה תשתף אותנו איך אתה רואה בשטח, כולל רופאי שיניים.
אברהם נגוסה: האם החוק שתיקנו עוזר בשטח או לא?
<סמי סלומון בן עדי: אני הפרויקטור של עולים מצרפת בבית שמש.
<סמי סלומון בן עדי: אני גם רופא שיניים במקצועי.
<סמי סלומון בן עדי: העליה מצרפת זה כבר כמה שנים טובות, שזו אחת מהעליות הכי גדולות שיש.
<סמי סלומון בן עדי: אוקראינה, צרפת, ארצות הברית, אלה המדינות שנותנות יותר מ-50%-60% של כלל העולים שבאים.
<סמי סלומון בן עדי: והשנה ראינו שיש ירידה בעליה.
<סמי סלומון בן עדי: ובמיוחד אצל הצרפתים.
<סמי סלומון בן עדי: דוקטור נגוסה בביקורו בבית שמש לפני כחודש אמר ששני הנושאים העיקריים בשביל העולים זה דיור ותעסוקה, עבודה.
<סמי סלומון בן עדי: אז יכול להיות שאם יש ירידה במספר העולים, זה סימן שיש בעיה בנושא התעסוקה.
<קריאה: אנחנו יודעים את זה.
<סמי סלומון בן עדי: זו הקדמה, תודה רבה.
<סמי סלומון בן עדי: גם אנחנו יודעים.
<סמי סלומון בן עדי: אני בא מהשטח, לא הולך ושומע, זה מהשטח.
<סמי סלומון בן עדי: יש לי פה מסמכים של רופאי שיניים לדוגמה שאמרו שהם הגישו את המסמכים, כבר חצי שנה, עוד לא קיבלו את הרישיון.
<סמי סלומון בן עדי: זאת אומרת צריך לוח זמנים, צריך להגיד "תקבלו תוך חודש או חודשיים".
<סמי סלומון בן עדי: רבותיי, משרד הקליטה עושה הרבה דברים.
<סמי סלומון בן עדי: נותנת סל קליטה, עוזר במהלך כמה חודשים.
<סמי סלומון בן עדי: אבל אחרי חצי שנה שהעולה סיים את האולפן וסיים את סל הקליטה הוא צריך לחיות.
<סמי סלומון בן עדי: אז אם הוא לא נכנס למעגל תעסוקה של עבודה, אחר כך מה הוא עושה?
<סמי סלומון בן עדי: יש כאן שלושה מכתבים, ואני מוכן לתת אותם, שלושה מכתבים של אחיות, של רופאי שיניים וגם של מקצוע פרה-רפואי שזה אודיו-פרוטזיסט.
<סמי סלומון בן עדי: אותו דבר.
<סמי סלומון בן עדי: זאת אומרת שהם עושים, והם לומדים שלוש שנים, האודיו-פרוטזיסט, שלוש שנים לומדים, ויש לו בעיות.
<סמי סלומון בן עדי: אני חושב שאם, כמו שאמרה חברת הכנסת, צריך לעשות סיכום של הדיון ולתת לוח זמנים, ולתת אחריות על אותם המשרדים שצריכים לבוא עם תשובות בעוד חודש או חודשיים ולעקוב אחרי זה - - -
נורית קורן: לצערי אנחנו עושים את זה ה רבה ולא מקבלים תשובות.
<סמי סלומון בן עדי: אנחנו הפרויקטורים, עכשיו שנה חדשה, 2017, זו שנה שאנחנו מכינים עכשיו את כמות העולים שיגיעו בשנת 2017.
<סמי סלומון בן עדי: תעזרו לנו לצאת לשם לירידים עם מסרים: הנה, יש דברים חדשים, הנה עושים, הנה עוזרים.
<סמי סלומון בן עדי: שרת הקליטה הייתה בירידים בחודש נובמבר והתרשמה, יותר מ-1,500 אנשים ביקרו ביריד בפריס, היא הופתעה מהכמות הגדולה.
נורית קורן: למה הופתעה, זה לא הפתעה.
<סמי סלומון בן עדי: סליחה, לא הפרעתי לך אז אל תפריעי לי.
<סמי סלומון בן עדי: יש פיגועים באירופה, כל מיני דברים, ושם הכל תוסס, אז בואו נעזור לאחינו בגולה לעבור לארץ ישראל.
נורית קורן: סליחה אדוני, אני חברת כנסת ואני יכולה להפריע לך.
<סמי סלומון בן עדי: אני מתנצל.
נורית קורן: אני רק מוסיפה על הדברים שלך.
נורית קורן: למה הופתעה?
נורית קורן: לא הופתעה.
נורית קורן: יש - - -
אברהם נגוסה: מצטרפת אלינו חברת הכנסת קסניה סבטלובה, חברת ועדה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לתת לאורן מזרחי מעמותת "גבהים" בבקשה.
<אורן מזרחי: אני רוצה בכל זאת להודות להסתדרות הרפואית ומשרד הבריאות, אנחנו עובדים איתם יום-יום בהכרת תארים של רופאים מצרפת, ויש אפשרות לעשות את זה מחו"ל וזה נהדר, חשוב להדגיש את זה בכל זאת.
<אורן מזרחי: אני רק רוצה להביא כמה נתונים מהשטח.
<אורן מזרחי: יצרו איתנו קשר עשרות סטודנטים לרפואה שמעוניינים לעשות התמחות בארץ.
<אורן מזרחי: בוא ניקח שתי דוגמאות:
<אורן מזרחי: אחד הגיע בקיץ שעבר, פגש מנהלי בתי חולים, פגש מנהלי אגפים, רצה לעסוק בנוירו-כירורגיה.
<אורן מזרחי: בצרפת הוא התקבל לנוירו-כירורגיה, שזו אחת ההתמחויות הכי קשות לקבל אותן.
<אורן מזרחי: מנהלי המחלקות אמרו לו "בברכה, אנחנו רק מחכים שתוכל להגיע, נקבל אותך ברצון", אלא שהוא לא יכול.
<אורן מזרחי: עוד אחת שעלתה לארץ לפני שבוע, היא עלתה בכל זאת, למרות שהיא כבר סיימה לימודי רפואה בצרפת ושנתיים בפסיכיאטריה, היא עלתה למרות שהיא יודעת שלא יכירו בתואר שלה כי היא מתחתנת עם מישהו שעובד פה.
<אורן מזרחי: מבחינתה היא יכולה מחר להתחיל לעבוד בסופרמרקט, כי גם אין לה אפשרות אפילו לגשת לשום בחינה שיכירו במשהו.
<אורן מזרחי: אנחנו עכשיו דנים הרבה זמן בנושא הזה, חשוב שמאחורי הדיון הזה תבינו שיש הרבה מאוד אנשים שמחכים לאפשרות הזאת, אנחנו בקשר עם עשרות בתי חולים שמתחננים אלינו שנשלח להם מתמחים כי זו דרך שהיא מאוד נכונה לקלוט אותם, הם ילמדו לאט לאט את שיטת העבודה בארץ תוך כדי התמחות, ושזה מצוין עבור התכנית קריירה שלהם, הרבה יותר מלקחת את הריזיקה שיסעו לשוויץ, קנדה או למקום אחר, ושבסוף לא יגיעו.
<אורן מזרחי: מדובר במומחים פוטנציאליים ובמומחים לרפואה פנימית, בהרדמה, ועוד עשרות דוגמאות שאנחנו יכולים להביא היום בקשר הקבוע שלנו עם הרופאים האלה, של התמחויות שמאוד דרושות בארץ.
<אורן מזרחי: אני מודה לכם על ה דיון, אנחנו נשמח לסייע ולתת לכם מידע.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את ההתייחסות של פרופסור אפק בנושא בסוף.
אברהם נגוסה: בבקשה חברת הכנסת טלי פלוסקוב.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שהדיון היום הוא מאוד מאוד חשוב, בהתחלה באתי לכאן, ובטח אתם שומעים, אני לא מרגישה טוב אבל אמרתי שאני חייבת להיות כאן כדי לומר כמה משפטים.
טלי פלוסקוב: בטח רובכם יודעים, כלמה שקרה לנו בתחילת שנות התשעים, עם גל העליה הגדולה, ושם אנחנו כמדינה עשינו הרבה טעויות רבותיי.
טלי פלוסקוב: הטעויות שלנו היו בכך שלא ידענו לקבל את האנשים בצורה נכונה.
טלי פלוסקוב: וגם היום אנחנו רואים רופאות שעובדות כקופאיות בסופרים ואנחנו רואים מהנדסים שעובדים כשומרים במערכת החינוך וכן הלאה.
טלי פלוסקוב: אנחנו הפסדנו המון אנשים טובים, מושכלים, שהיו מוכנים – מעבר לזה שהצלחנו, כי הצלחנו לא מעט – אבל היינו יכולים להצליח הרבה יותר.
טלי פלוסקוב: מה שאני כרגע אומרת ופונה גם למשרד הבריאות וגם למשרד הקליטה, אני חושבת שאנחנו חייבים לשבת ביחד ולבנות תוכנית שתמנע מאיתנו לחזור על הטעות שעשינו בתחילת שנות התשעים.
טלי פלוסקוב: ולא רק בתחילה, בשנות התשעים ואפילו באלפיים.
טלי פלוסקוב: את האנשים האלה שכבר למדו במדינה אחרת, הם מוכנים, הרי אנחנו מרגישים היום מחסור ברופאים ומרגישים היום מחסור במקצועות החופשיים, זה קיים.
טלי פלוסקוב: ולא תהיה עליה כמו שהייתה בשנות התשעים.
טלי פלוסקוב: לא תהיה עוד פעם.
טלי פלוסקוב: בואו נגיד לעצמנו את האמת.
טלי פלוסקוב: אבל היום יש לנו, אנחנו יכולים לזכות, כמדינה, בעולים גם מצרפת וגם מאוקראינה וגם ממדינות אחרות, מארצות הברית לצורך העניין, ולתת להם את התנאים כדי להכניס אותם לחברה הישראלית הרבה יותר מהר ממה שזה היה בשנות התשעים, בכך שנהיה יותר מושכלים ובאמת נכין להם את השטח ולא נחשוב ששם במדינה אחרת לא למדו כל כך טוב.
טלי פלוסקוב: לא, זה לא איכות כל כך טובה כמו במדינת ישראל, אז הם צריכים ללמוד זה וזה.
טלי פלוסקוב: לא נכון רבותיי, מתברר שהרפואה והרופאים טובים גם במדינות אחרות.
טלי פלוסקוב: ואם אנחנו מקבלים אותם כאן והם החליטו לעלות, אז זכינו.
טלי פלוסקוב: אז בואו נעשה את הכל כדי שהאנשים האלה כמה שיותר מהר ייכנסו גם למעגל העבודה, כדי שלא יחזרו למדינה שלהם.
טלי פלוסקוב: אם הם לא ימצאו את עצמם, זה לא מה שהיה בשנות התשעים, יש להם לאן לחזור.
טלי פלוסקוב: לנו לא היה לאן לחזור, להם יש.
טלי פלוסקוב: אז אנחנו נפסיד אותם, ומהצד השני זה גם יחזק את מדינת ישראל בצורה מאוד משמעותית.
אברהם נגוסה: שמואל קורנבליך.
<שמואל קורנבליך: אני עובד בעירית ירושלים ברשות הקליטה, אני פרויקטור של עולים דוברי ספרדית ופורטוגזית.