GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קסניה סבטלובה: צריך לתת יד וצריך לעזור, למרות שזה כבר לא עולים חדשים, ולפעמים גם מדובר בכלל בצברים שהם כבר דור שני ודור שלישי נמצאים פה, אבל לא זקוקים פחות מזה, לטיפול שלנו ומה שאנחנו יכולים לעשות זה באמת להיאבק בשמו של כל אחד מאותם אנשים שהגיעו ארצה, מתוך העלייה אולי הכי ציונית שהייתה מחבר העמים ופתחה את שערי הברזל, חמישים שנה.
קסניה סבטלובה: באמת משהו שלא רבים יודעים, חייבים ללמד את זה, חייבים לשזור את הסיפור של כל העדות במה שלומדים תלמידנו בבתי הספר שלהם, ואנחנו מדברים על זה גם עם שר החינוך, גם ההיסטוריה שלנו, הכוללת, של מאיפה באנו ולאן אנחנו הולכים.
קסניה סבטלובה: אני אסכם במה שאמר פעם יגאל אלון, "מי שלא זוכר את העבר שלו אין לו גם את העתיד".
קסניה סבטלובה: אז אנחנו סומכים עליכם ואתם צריכים לסמוך עלינו, כדי שאנחנו ביחד נוכל לקדם את הסיפור של כולנו ולהגיע לכדי הבנה, שכל אחד פה מביא את המשהו המיוחד שלו.
יואל רזבוזוב: תודה כבוד היושב ראש על הדיון.
יואל רזבוזוב: אני מצטרף פה לכל הדברים שחברת הכנסת סבטלובה אמרה.
יואל רזבוזוב: אני לא אחזור.
יואל רזבוזוב: הדיון הוא חגיגי, על ההישגים של הקהילה של יוצאי גיאורגיה.
<מרי אמשיקשוילי: 25 שנה שאפרים גור עשה את הדיון, הוא היה מנהל ועדת קליטה.
<מרי אמשיקשוילי: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: באמת דיון חשוב, ובאמת יש פה דרך, אני מכיר טוב את הבן של אפרים גור, את מאיר גור, חברי הטוב.
יואל רזבוזוב: ולא צריך לחזור כאן על ההישגים, ההישגים כמו שאמרת, גם בספורט יש לי הרבה חברים, גם במדע, אקדמיה, תרבות, כלכלה, עסקים, כמעט אפשר לראות נגיעה בכל דבר.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהקהילה של יהודי גיאורגיה תרמה רבות למדינת ישראל בכל הזמנים ואני חושב שהמדינה צריכה להוקיר.
יואל רזבוזוב: אנחנו כמובן מדינת עליה וקליטה, כך שתמיד יהיו פה ניואנסים כאלה או אחרים, כמו שאמרה חברת הכנסת סבטלובה, עם הסטריאוטיפים והכל, כל אחד סובל ממשהו, אבל בסוף המדינה צריכה להוקיר.
יואל רזבוזוב: אני כאן דווקא בתור חבר ועדה, חבר כנסת רוצה להוקיר, אני בעצמי רק שנה שעברה הייתי פעמיים בגיאורגיה לא מהכנסת, אלא על חשבוני, טיול.
יואל רזבוזוב: הייתי בגודאויה, והייתי ב- - -
<קריאה: היינו גם ב - - -
יואל רזבוזוב: נכון, אבל זה היה כבר משהו רשמי.
יואל רזבוזוב: נסעתי גם לא רשמי, יש לי הרבה חברים עוד מהג'ודו, יושב ראש איגוד הג'ודו הגיאורגי הוא חבר טוב שלי שהתחרה איתי, אנחנו שומרים על קשר הדוק בין המדינות, לפחות ברמה הפרלמנטרית, גם אלוף אולימפי שהתחרה איתי הוא גם חבר פרלמנט שם, אז אנחנו באמת שומרים על יחסים לא רק ברמה הפורמלית אלא גם ברמה הלא פורמלית.
יואל רזבוזוב: אני לא מזמן ישבתי ותהיתי עם עצמי, שאנחנו היהודים, אנחנו עם נבחר, רואים אותנו, כל נגיעה שלנו בכל העולם, אנחנו קטנים, אז פתאום אני שומע גם שמות, אני לא מדבר על יהודי גיאורגיה, בכלל, גיאורגים.
יואל רזבוזוב: בעולם שומעים על הישגים במדע בכל תחום, אמרתי הרי, זה בסוף גם עם שהוא לא גדול, הוא פלוס מינוס 5 מליון, אז ב-5 מליון, תראו בכל העולם, במדע, ברפואה, בכל תחום.
יואל רזבוזוב: אני חושב שזה באמת גם עם מאוד מאוד מיוחד, ואני שמח שהיהודים יצאו משם.
<מוריס טוטי: הגרוזינים הם אחד מ-12 השבטים.
<מוריס טוטי: יש דיון בנושא הזה.
<קריאה: אומרים שיש לנו נציגים בספרד, הבסקים, הם יוצאי גיאורגיה.
יואל רזבוזוב: אתה רואה, זה אני צריך לקחת עוד כמה שיעורי היסטוריה.
<מוריס טוטי: מירושלים הביאו את הנצרות - - - היהודים.
<מוריס טוטי: אם אתם רוצים לשמוע היסטוריה בנושא, יש - - - המלחמה של - - - תשמעו את זה.
יואל רזבוזוב: אני אשמח לשמוע, אני מאוד אוהב.
יואל רזבוזוב: אני שוב מברך על הדיון, אנחנו שמחים שיש לנו כאן את הקהילה.
יואל רזבוזוב: כמו כולם אנחנו עולים אבל התרומה שלכם ניכרת מאוד בארץ וכמו שאמרתי, רואים בכל תחום.
יואל רזבוזוב: יישר כח ושנמשיך כך.
יואל רזבוזוב: אנחנו בסוף כולנו עם אחד.
אברהם נגוסה: תודה חבר הכנסת יואל רזבוזוב.
אברהם נגוסה: נמשיך לשמוע את נציגי יוצאי גיאורגיה.
אברהם נגוסה: עו"ד ארקדי אליגולשוילי בבקשה.
<ארקדי אליגולאשוילי: בוקר טוב לכולם.
<ארקדי אליגולאשוילי: אני מאוד שמח להיות במפגש החגיגי הזה.
<ארקדי אליגולאשוילי: באמת, כפי שגברת מרים אמשיקוילי אמרה, 25 שנים לא היה מפגש כזה בכנסת, ואני מאוד מקווה שזו מסורת שאנחנו מתחילים ושזו תהיה מסורת שאנחנו נתמיד בה.
<ארקדי אליגולאשוילי: הדיאלוג הזה של העדה שלנו עם הכנסת, עם המחוקק, הוא מאוד חשוב.
<ארקדי אליגולאשוילי: העדה שלנו לא מתאפיינת יותר מדי בהתארגנויות ברחוב.
<ארקדי אליגולאשוילי: אנחנו לא עם שיוצא ומפגין, לא עם שדורש את הזכויות שלו בקול רם, אנחנו עם שאוהב לעשות את הדברים בשקט, לעשות הרבה, לעשות בצורה צנועה.
<ראובן אנוך: אבל היו - - - כאלה גם כן בארץ.
<ראובן אנוך: הפגנת אשדוד, המפורסמת.
<מרי אמשיקשוילי: זה בהתחלה.
<מרי אמשיקשוילי: כשאנחנו התחלנו.
אברהם נגוסה: אמנם זו ישיבה חגיגית, אבל אנחנו נשמור גם על העניין של הדיון.
אברהם נגוסה: תנו לדובר לסיים ואם יש שאלות, אני אתן לכם לשאול.
אברהם נגוסה: זו לא הייתה ביקורת, אלא תמיכה למה שאתה אומר, אבל אני מבקש למען הסדר.
<ארקדי אליגולאשוילי: קודם כל לשמוע את פרופסור אנוך אני תמיד נהנה.
<ארקדי אליגולאשוילי: בכל שפה ובכל הזדמנות וגם אם יש ביקורת, היא תמיד עניינית.
<ארקדי אליגולאשוילי: אבל אנחנו נמצאים כאן בהרכב מאוד מעניין של אנשים יוצאי העדה.
<ארקדי אליגולאשוילי: יש כאן רופאים, יש כאן עורכי דין, יש כאן אנשי אקדמיה, אנשים מהספורט, אנשים נציגי הדת, יש פה מארג שלם של אנשים.
<מרי אמשיקשוילי: יש לנו נציג פורום G, הכי חשוב.
<ארקדי אליגולאשוילי: אנחנו בעצם נותנים איזו שהיא טעימה למחוקק שלנו, לרשות העיקרית של המדינה, ואנחנו באים ואומרים, אנחנו, למרות שלא באנו והתלוננו ודרשנו יותר מדי זכויות, אנחנו עושים, אנחנו מצליחים.
<ארקדי אליגולאשוילי: אני לא אוהב להתגאות ולייחצן את עצמי, אבל אני רק אומר לכם משהו אחד.
<ארקדי אליגולאשוילי: בתוך המשפחה הקטנה שלי, אנחנו שלושה עורכי דין, ארבעה אפשר לומר אפילו, אנחנו ארבעה רופאים, כלכלנים, וזו עדה לדעתי שהכי מתאפיינת באנשים שיוצאים ולומדים.
<ארקדי אליגולאשוילי: בטח הדור השני ובטח הדור השלישי.
<ארקדי אליגולאשוילי: קשה לי לחשוב על איזו שהיא עדה, אולי יוצאי רוסיה גם מתמידים בעניין הזה, אבל העדה הגיאורגית, לדעתי אין בה - - - שאנשים לא הולכים ולומדים, וגם אם אחר כך הם עוסקים בעסקים או שהם עוסקים בספורט, תמיד חשוב שיהיה איזה שהוא תואר.
<ארקדי אליגולאשוילי: התרומה שהם נותנים היא תרומה בלתי נגמרת.
<ארקדי אליגולאשוילי: דיבר פרופסור אנוך על עליה שהתחילה בעצם לפני 50 שנה, אותה עליה של שלושת האחים מיכאלשוילי.
<ארקדי אליגולאשוילי: אני אישית מכיר טוב מאוד את אחד האחים, את בן ציון, ושמעתי על סיפורי הגבורה שלהם, איך הם עלו, איזו מסירות נפש הייתה, ואיך אותן 18 משפחות שלקראת שנת 1967, 1969, איך הם בעצם, אפשר לומר, מסרו את נפשם בשביל המטרה הזאת לבוא ולעלות.
<ארקדי אליגולאשוילי: הם מכרו את הבתים שלהם, התפטרו מהעבודות, הם באו מול השלטון הקומוניסטי שהיה אימה בכל העולם, ואותם אנשים נעמדו מולם ואמרו להם "אנחנו רוצים לחזור הביתה.
<ארקדי אליגולאשוילי: אנחנו רוצים לחזור למולדת שלנו.
<ארקדי אליגולאשוילי: אנחנו רוצים לחיות בעיר שיש שם רחוב רמב"ם, שיש שם בתי כנסת ואנחנו יכולים להסתובב עם הטלית והתפילין ברחוב".
<ארקדי אליגולאשוילי: זאת הייתה העלייה שעלתה.
<ארקדי אליגולאשוילי: זאת הייתה העלייה של סוף שנות השישים, שנות השבעים, ולאחר מכן עוד פעם שערי הברזל, מסך הברזל ירד על ברית המועצות והייתה עוד תקופה לא טובה מהבחינה הזאת של העלייה, אנחנו יודעים, יש פה את יולי אדלשטיין שהיה אסיר ציון, ונתן שרנסקי שהיה אסיר ציון ועוד סיפורים רבים שאנחנו מכירים, שאותם אנשים שגם, אפשר לומר במסירות נפש, נלחמו כדי שהדבר הזה יקרה, ולקראת סוף שנות השמונים, תחילת שנות התשעים עוד פעם נפתחו מסכי הברזל.
<ארקדי אליגולאשוילי: העלייה הזאת של שנות התשעים מתאפיינת אולי קצת יותר, מהעלייה של שנות השבעים, אפילו הרבה יותר, בשנות השבעים עלו יותר אנשי מסחר, אנשים שעסקו ברוכלות, שלא היו אקדמאים, כי זה היה דור שגדל או בתקופה של מלחמת העולם השניה או קצת אחריה, זה היה דור שלא היה לו את האמצעים ואת היכולת.
<ארקדי אליגולאשוילי: אבל בשנות התשעים הייתה נהירה של אקדמאים מכל ברית המועצות ומגרוזיה במיוחד.
<ארקדי אליגולאשוילי: אני יכול לומר, אבא שלי יושב כאן הוא עורך דין, אמא שלי רופאה, סבא וסבתא שלי רופאים, דודה שלי גם רופאה, זאת הייתה נהירה של אקדמאים שבאו ותרמו למדינה הזאת בכל התחומים.
<ארקדי אליגולאשוילי: העלייה הזאת בשנות התשעים הוסיפה למדינה לא רק מבחינה כלכלית, מדע, כל התחומים האלה, גם מבחינה דמוגרפית העלייה הזאת הייתה הצלה למדינת ישראל, גם העלייה האתיופית שהייתה באותה תקופה.
<ארקדי אליגולאשוילי: אלו היו העליות שהצילו את מדינת ישראל דמוגרפית, כי אני לא יודע איפה אנחנו היינו עומדים מהבחינה הזאת היום אם העליות האלה לא היו עולות ולא היו עולות במסות שהן עלו ובכמויות ובאיכות שהן עלו.
<ארקדי אליגולאשוילי: אני לא רוצה להכביר במילים, אני רק רוצה לומר בתור נציג של הדור הצעיר, לי מאוד חשובה התרומה בקהילה.
<ארקדי אליגולאשוילי: אני גם בלשכת עורכי הדין ממלא כמה תפקידים שהם תפקידי התנדבות.
<ארקדי אליגולאשוילי: אני יושב ראש פורום השתלמויות במחוז ירושלים, יושב ראש פורום עורכי דין צעירים בירושלים, אני חבר בוועד מחוז ירושלים והנתינה הזאת שאני נותן לקהל שלי של עורכי הדין, אני לא רוצה לעשות רק שם, אני רוצה גם לתת לעדה שלי ובעזרת השם אני מאוד מקווה שתנועה שנעשה כדי לקדם את העדה שלנו וכדי לשפר את המצב ולהשריש את המורשת, כל הדברים היפים שדיברו, שההיסטוריה של יהדות גיאורגיה תירשם באותיות זהב בספרי ההיסטוריה של מדינת ישראל, אני מאוד מקווה שאותה תניעוה שאנחנו רוצים להקים, שחברים רבים יצטרפו, והעליה האמיתית והראשונה שהייתה למדינת ישראל מהמאה ה-19, זאת לא הייתה מה שאנחנו מכירים העלייה השניה, אלא הייתה עליה היסטורית קודם לכך, בתחילת המאה ה-19, עליית הבורג'ים, שבאו לכאן בהמוניהם.
<ארקדי אליגולאשוילי: השכונה הראשונה היסטורית - - -
<ראובן אנוך: התחילה בשנת 1832.
<ארקדי אליגולאשוילי: נכון.
<ארקדי אליגולאשוילי: השכונה הראשונה שאנחנו מכירים בספרי ההיסטוריה שיצאה מחוץ לחומות, אומרים שהיא משכנות שאננים.
<ארקדי אליגולאשוילי: אבל העובדה ההיסטורית היא שמשכנות שאננים אכן נבנתה ראשונה, אבל היא נכנסה עשור מאוחר יותר, כי אנשים פחדו לצאת ולגור מחוץ לחומות.
<ארקדי אליגולאשוילי: השכונה הראשונה שאוכלסה מחוץ לחומות הייתה שכונת הבורג'ים, נמצא כאן גם דוד בנדר, שהוא מכיר את הסיפור הזה מצוין.
<ארקדי אליגולאשוילי: יש שם נכסים של יהדות גיאורגיה.
<ארקדי אליגולאשוילי: השכונה הזאת נקראה בעגה שכונת הבורג'ים אבל היא הייתה אשל אברהם, אברהם אליגולשוילי מהמשפחה שלנו שבאו ומכספי תרומות וכספים אישיים של יהדות גרוזיה בנו אותה.
<ארקדי אליגולאשוילי: יש כאן נציג, עו"ד שוקי ג'אנה שהוא צאצא של אותם הבורג'ים, נכד של אברהם - - - אחד מעמודי התווך של אותה תנועת הבורג'ים.
<ארקדי אליגולאשוילי: אני בטוח שאנחנו נמשיך לעשות, ובעזרת השם נעשה, ואנחנו נשמח לבוא לכאן להציג בפניכם את ההצלחות שלנו ואם יש דברים שאתם חושבים שאתם יכולים לעזור לנו או לשמוע, לשים אוזן קשבת, אנחנו מאוד נשמח.
אברהם נגוסה: אני מצטער שאני מקצר אתכם, יש רשימה של אנשים שרוצים גם להביע את דעתם, לכן אני צריך לתת לכולם לדבר.
אברהם נגוסה: תנסו לדבר בתמצית.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את דוקטור יעקב אופיר.
אברהם נגוסה: הייתה לי הזדמנות גם להיפגש איתך, למדתי הרבה דברים על ההיסטוריה.
<מרי אמשיקשוילי: דוקטור יאקוב אופיר היה נציג לגיאורגיה מטעם הסוכנות, הג'וינט, הוא עכשיו כתב ספר מיוחד מכל הדברים שלא שמענו עד כה, הוא ידבר על זה.
<יאקוב אופיר: אני שמח לראות את כולם כאן ולשמוע את העניינים האמיתיים לגבי העדה.
<יאקוב אופיר: כל אחד גאה על ההישגים של העדה.
<יאקוב אופיר: אני כאחד מהעדה שכבר מעל 40 שנה כאן בארץ, ואני זוכר את כל ההתקדמות הזאת מהכותרות בעיתונות על העדה, עד הישגים שלא כותבים עליהם בעיתונות, ואם כן כותבים, באיזה שהוא מקום בסוף העיתון.
<יאקוב אופיר: אני גאה כמו כל אחד על ההישגים, אבל אני רוצה להביא כאן את הדברים מאיפה זה הגיע.
<יאקוב אופיר: איזה שורשים היו לנו שם.
<יאקוב אופיר: אני כבר שנים רבות אחרי שסיימתי את העבודה בסוכנות, בג'וינט, התחלתי קצת לחקור על ההיסטוריה שלנו, והתגלו לפניי דברים שאף אחד לא חשב ואני לא חושב שכאן הרבה אנשים יודעים.
<יאקוב אופיר: את כל הדברים האלה, במה שאנחנו התחנכנו, זוכרים מהמשפחות שלנו, מהאבות והסבים שלנו, את כל הדברים האלה הביאו האנשים שעמדו על יהדותם עד הסוף והביאו את הידע שלנו כמשפחות 18, או אחרים ששבתו בברית המועצות, מתי שכל אחד היה מפחד להביע את הדעה שלו, היהודים מהעדה יצאו למוסקבה והתחילו להפגין, ואף אחד לא חשב שהם יחזרו בשלום.
<יאקוב אופיר: זה הכל הגיע מההיסטוריה שלנו, ההיסטוריה שהתחילו כמו שאומרים, לפני 2,600 שנה, יכול להיות יותר, יכול להיות פחות, אבל אני ראיתי את הדברים האלה, את הדוקומנטים, המסמכים, מהמאה ה-13 שכבר שם עשו את הדברים המאוד חשובים, למרות שהיו לחצים, למרות שרצו שהם יתנצרו.
<יאקוב אופיר: היו מאבקים.
<יאקוב אופיר: אם אנחנו ניקח את התקופה האחרונה של ברית המועצות הקומוניסטית, שהתחילה ללחוץ על כל הדתות, ובמיוחד על היהודים, ראיתי שנרצחו אנשים על שום דבר, ב-1938 בערב פסח נדונו שמונה רבנים לפני כיתת יורים, ואחרי כמה ימים הוציאו אותם להורג.
<יאקוב אופיר: את הפרוטוקולים האלה אני מחזיק, ראיתי את הפרוטוקולים, מה-ק.ג.ב.
<יאקוב אופיר: המון אנשים שבלי שום דבר, בלי שום ידע על כל הדבר הזה, הוציאו אותם להורג, וכאן אנשים עמדו על עצמם.
<יאקוב אופיר: והם יכלו להגיד שהם לא ילמדו את הילדים, לא יהיה מלמד, לא יהיה שום דבר, אז הם היו יכולים לשמור על חייהם, אבל הם עמדו על זה, וכל הדברים האלה שאנחנו היום גאים ובאים ואומרים "העדה שלנו מפוארת", נכון, אבל בזכות האבות האלה שעשו את הדברים האלה.
<יאקוב אופיר: אני מקווה שלא נראה את גיאורגיה רק במבט של חצ'אפורי או חינקאלי, לעדה שלנו יש שורשים מאוד מאוד עמוקים, שאני חושב שכל השורשים האלה נותנים מקום מכובד במפה של יהדות העולם ואנחנו בדיוק על זה צריכים להילחם, אם צריך להילחם, ולהוכיח שהדבר הזה, יהדות גיאורגיה, זה לא רק מילים, זה גם משמעות מאוד עמוקה.
<יאקוב אופיר: אני מקווה שכל אחד מאיתנו וגם הדורות הבאים שלנו יעשו את זה.
אברהם נגוסה: נשמע עכשיו את בדרי בן.
<בן בדרי: שלום לכולם, תודה אדוני היושב ראש, אני שמח על המפגש שמקיימים פה אחרי 25 שנה, פה המקום לציין לשבח את הגברת מרי אמשיקשוילי שדאגה לכנס את הוועדה, אני שמח על כך, לעלות להציף את בעיות הקליטה שהיו, אני רואה פה ושומע, יש לנו פה ממש אנשים שיכולים לייצג בכבוד בכל מגזר ובכל תחום.
<בן בדרי: עברנו את קשיי הקליטה בדיוק כמו העדה האתיופית, מציירים את הכל יפה פה, אבל העלייה שאנחנו עלינו בשנת 1971 לא הייתה קלה ביותר.
<בן בדרי: מה לא קראו לנו, כנראה זה היה נוהג, כל פעם שהייתה קליטה חדשה בארץ לא היו נקלטים מי-יודע-מה, אבל למרות הכל צלחנו הכל.
<בן בדרי: אני שמח על המפגש הזה, ושיתקיימו עוד מפגשים כאלה.
<בן בדרי: אני מודה לחברי הכנסת שבאו לפה לכבד את הקהילה.
<בן בדרי: אני חבר בפורום G, ואנחנו שמנו לנו למטרה לקדם ולשלב את בני הקהילה בקדמת הבמה הציבורית, כמובן תוך אהבת מדינת ישראל וחיזוקה.
<בן בדרי: אני רוצה לציין שהעלייה מגיאורגיה לישראל הייתה מתוך ציונות אמיתית, לא שהיו שם קשיים או שהאנטישמיות רדפה אותנו.
<בן בדרי: לא הייתה אנטישמיות, האנטישמיות קיימת בכל מקום היום בעולם.
<בן בדרי: אתמול חזרנו מכנס האנטישמיות שהתקיים בבר אילן, ואמר שם יושב ראש ההסתדרות הציונית, ממלא מקום המועצה הציונית בישראל יעקב חגואל, שבכל מקום תוקפים אותנו בכל מקום האנטישמיות מרימה ראש.
<בן בדרי: לכן בתפקידי הנוסף כרכז של הקהילה הגיאורגית במועצה הציונית בישראל אני מבקש מכולם להיכנס לאינטרנט, לאיפה שאפשר לחזק את המדינה שלנו, לחזק את מדינת ישראל, לעשות את זה.
<בן בדרי: אתמול אמרו דבר מאוד מאוד צורם לאוזן, אם ילד נכנס בסין לגוגל ומקיש "יהודי", קופצים לו ישר עשרה אתרים אנטישמיים.
<בן בדרי: אנחנו במועצה הציונית פעלנו כדי להוריד את הדבר הזה.
<בן בדרי: יש לנו - - -, היום המלחמה באנטישמיות זה מה שיחזיק את מדינת ישראל בחיים, ואם לא – אנחנו נימחק מהמפה.
<בן בדרי: אני מודה למרי שוב על הכינוס הזה, חשוב שיהיו עוד כנסים כאלה ולגבי כל הכאבים והבעיות שצפו, אני מציע, כפי שבהרבה קהילות מקימים מרכזי מורשת, לאמץ גם לקהילה הגיאורגית הקמת מרכז מורשת.
<מרי אמשיקשוילי: במיוחד בירושלים, בדרי.
<בן בדרי: בירושלים, באשדוד, שהיא בירת התרבות הישראלית הגיאורגית.
<מרי אמשיקשוילי: בילדות שלי שמעתי שאני יהודייה ואסור לאכול בבית אחר, ידעתי רק ירושלים.
<מרי אמשיקשוילי: בחיים שלי לא שמעתי אשדוד.
יואל רזבוזוב: באשדוד עושים משהו עכשיו.
יואל רזבוזוב: עכשיו בהקמה.
<מרי אמשיקשוילי: כן.
<מרי אמשיקשוילי: מרכז של העדה שלנו, אבל השורשים שלי היו ירושלמים, סבא שלי - - - שהוא שלח לקהילה היהודית מפה, ואנחנו חזרנו.
<בן בדרי: אני רוצה לסיים אדוני היושב ראש, התבקשתי להציג את פרופסור גיאורגי צולדזה, אמן, רב אמן ופסל, צייר, והוא במקרה גם החתן של מרי אמשיקשוילי.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את הרבנית דינה שמלאשוילי.
<דינה שמלאשוילי: תודה.
<דינה שמלאשוילי: ברור שאני שמחה על ההישגים של העדה, אין מה לדבר שממש העדה שלנו עולה בצעדים ענקיים, אבל דבר אחד כואב, שהבד"צ הכי - - - אני ברוך השם יחד עם גברת סוריה ציצאשוילי, מוציאים כבר עלונים, מעבירה שיעורים כבר 20 שנה, אבל אני מרגישה כאילו אני לבד בתחום, אין מישהו שיעמוד על ידי ויתמוך בנו, זה כואב ממש.
<דינה שמלאשוילי: אין מילים שאני מוצאת לכאב הזה מהלב.
<דינה שמלאשוילי: כל אחד ברוך השם, יהודים, יהודים, אבל על מה אנחנו מתבטאים שאנחנו יהודים, זה שכחנו מזמן.
<דינה שמלאשוילי: אם אין לנו שורשים שכמו כל הזמן אנחנו מתבכיינים שכל הרבנים שלנו נהרגו בגרוזיה, אני זוכרת את הדוד שלי שכל הזמן היה אומר שהוא בן של רב, ואף פעם לא ידעתי למה הוא בן של הרב, שלא ידע שום דבר.
<דינה שמלאשוילי: אחר כך שהוא נפטר, אח שלו אמר שהם בנים של רב גדול, אבל אתם לא יודעים שום דבר, אז הוא התחיל לבכות, אותו לילה שלקחו את אבא שלי בסוראמי, ברחוב הזה לקחו באותו לילה שישה רבנים גדולים ומאז לא יודעים את עקבותיהם וכך הם נעלמו וכך אנחנו נראים היום.
<דינה שמלאשוילי: ברוך השם יש לנו הישגים ענקיים, אין מה לדבר, בכל התחומים, במדע, בטכנולוגיה, ברפואה, אבל בד"צ, אנחנו דורכים במקום.
<דינה שמלאשוילי: אני מצטערת אם אמרתי את הכאב שלי.
<דינה שמלאשוילי: אני אשמח אם מישהו יעזור לנו בתחום הזה גם.
<דינה שמלאשוילי: תודה רבה.
אברהם נגוסה: עכשיו נכניס גם את משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: נשמע את שרי פייר, מנהלת תחום בכיר לחינוך ממשרד העלייה והקליטה.
<שרי פייר: אני שמחה להיות כאן בדיון החשוב הזה.
<שרי פייר: משרד העלייה והקליטה מכיר וגם מוקיר את המורשת המפוארת של יהדות גיאורגיה וההישגים הנפלאים שלהם בכלל התחומים.
<שרי פייר: ציינת פה שיש גם אתגרים, גם בדור הראשון היו וחלקם עוד נשארים, וגם בדור השני.
<שרי פייר: לכן משרד העלייה והקליטה תומך ברשויות בעשרות מיליוני שקלים, ומשלב בכל התכניות שלו יהודים שעלו מקהילת גיאורגיה.
<שרי פייר: כשאנחנו מגדירים עולים מה-1.9.89, ובהחלט ממשיכים לתת יד וללוות את העולים בכלל תחומי החיים, ובאמת למנף את ההישגים עוד יותר.
<שרי פייר: גם במסגרת מוקדים שאנחנו פותחים, מוקדי פעילויות ליוצאי קווקז, משולבים גם עולים מגיאורגיה.
<שרי פייר: בנוסף לכך, כחלק מהתמיכה והרצון למנף, גם בדור הראשון וגם בדור השני, יש לנו תכניות לתיגבור לימודי ואנחנו משלבים ילדים בחטיבת הביניים ובתיכון, שהם או הוריהם עלו לארץ ב-15 השנים האחרונות, שלא כמו משאר המדינות ב-10 השנים האחרונות כי אנחנו סבורים שהפוטנציאל גדול וחבל לפספס.
<שרי פייר: שוב, אני מאוד שמחה.
<שרי פייר: זה כיף לשמוע גם על הישגים ועל השתלבות בקהילה המפוארת הזאת.
אברהם נגוסה: אמנם יש הישגים שנאמרו פה, וגם עלו כמה אתגרים, כך הייתי מגדיר, אתגרים שפרופסור אנוך התייחס אליהם אחד-אחד וגם דוקטור יעקב וגם שמענו עכשיו מהרבנית.
אברהם נגוסה: האם משרד הקליטה לוקח את הדברים האלה ויעזור לקהילה להתמודד עם האתגרים?
<שרי פייר: משרד העלייה והקליטה דוגל, כמו גם בדרך החדשה, אדוני היושב ראש, באינטגרציה בין כלל העולים, ולכן עולי גיאורגיה משולבים כמו כל העולים בכלל התכניות ברשויות.
<שרי פייר: בימים אלה יש ועדות היגוי בכלל הארץ ברשויות, שבהן כל רשות מציגה את הצרכים לפי תמהיל העולים שנמצא בה, כשההנחיה הברורה היא לשלב את כל קהילות העולים בתכניות, ולשים דגש במקום שהרשות שמכירה את האנשים שבה, יחד עם אנשי המשרד, יחד עם יועצי הקליטה בקהילה, בתכניות.
<שרי פייר: למשל, דובר כאן על נושא של זהות, על זהות ושייכות, והתחברות לחברה בישראל, לתכניות שאנחנו מפעילים.
<שרי פייר: שמירת המורשת.
אברהם נגוסה: שמירת המורשת.
אברהם נגוסה: להביא זה כהצלחה.
<שרי פייר: בהחלט.
<שרי פייר: אגב, אחד מיעדי המשרד בכלל ואגף בכיר לקליטה בקהילה שאני נמצאת בו בפרט, הוא לשלב בין המורשת של ארץ המוצא של העולים לבין ארץ היעד, וזה משני טעמים: ראשית, תהליך הקליטה הוא דו כיווני.
<שרי פייר: יש קולטים ויש נקלטים.
<שרי פייר: הקולטים צריכים להכיר את הנקלטים, והנקלטים צריכים להכיר את הקולטים.
<שרי פייר: בנוסף לכך, עוד בשנות השישים דיברו החוקרים וברי בראשם, על מטריצה שמזכירה לנו עץ.
<שרי פייר: אם יש לאדם שורשים, יהיה לו גם נוף, יהיו לו גם עלים וענפים.
<שרי פייר: אם יש לו רק עלים וענפים, זה לא יצליח.
<שרי פייר: חייבים תמיד לשמור על המורשת, וגם עשה לך רב להמשיך קדימה.
<אברהם יוסף: אפשר להעלות שאלות?
אברהם נגוסה: קודם ניתן את רשות הדיבור על פי הרישום.
אברהם נגוסה: בני פרץ בבקשה, בקיצור, מכיוון שהיום אנחנו עוסקים בחגיגה ליוצאי גיאורגיה, ולא ליוצאי מרוקו.
<בני פרץ: אני קודם כל רוצה לברך את יוצאי גיאורגיה.
<בני פרץ: אדוני היושב ראש, אני הכרתי את העולים הראשונים מגיאורגיה בשנות השבעים.
<בני פרץ: אני רוצה להגיד לך שזאת עליה שלא רק ברוכה בהכנסת העולים שלה, בנעימות, גם כאחד שביקר בשנה שעברה בגיאורגיה וראה שם, ומי שמדבר, כשדיבר הפרופסור שלא נראה חס ושלום את הכפרים ואת העוני, זה אשמת הקומוניזם שלא פיתח.
<בני פרץ: אני רוצה להגיד לך, זה לא עוני, זה עוני של אושר ועושר.
<בני פרץ: של הכנסת אורחים שלא ראיתי כדוגמתה.
<בני פרץ: בארץ לא מתבטא, לא האנשים עם כל הידע שלהם ועם כל מה שהם הביאו איתם ביחד.
<בני פרץ: יש את הידע, זה לא מתבטא בארץ.
<בני פרץ: לא בספרים, לא במורשת שלהם, שדיברה עכשיו הגברת ממשרד הקליטה, שאנחנו מדברים שפשוט הם לא מביאים את זה בחינוך, להרבה עדות.
<בני פרץ: ואם אני מסתכל, זה לא רק אליהם, גם צריך להכניס את זה לספרי הלימוד כדי שאחד יכיר את השני.
<בני פרץ: אדוני היושב ראש, כאחד שיש לו חברים עד היום, משנות השבעים, שהם באו מהעלייה של גיאורגיה, ומה שראיתי אותם שנסעתי לשם, בזכותם נסעתי להכיר ולראות, ראיתי ערים שאני מאחל שבמדינת ישראל יהיה ניקיון כזה, וכזה טיפוח, וכזה בטחון כמו שהרגשתי וחשתי בתוך גיאורגיה פלוס הכנסת האורחים.
<בני פרץ: אני רוצה שזה יתבטא, אני אומר את זה ואמר את זה עורך הדין, הם נמצאים בכל התחומים אבל לא מרגישים אותם, לא חשים אותם.
<בני פרץ: פשוט כי אנחנו לא כותבים שום דבר.
<בני פרץ: אני מסתכל ורואה רק בספרים, הכל על איזה עליה מרוסיה או עליה מפולין.
<בני פרץ: זה מה שאנחנו מכירים.
<בני פרץ: לא ראיתי מזרחים ולא גיאורגים ולא קווקזים ולא כלום.
<בני פרץ: תודה רבה.
אברהם נגוסה: עו"ד ארינה גיינר.
<ארינה גיינר: שלום.
<ארינה גיינר: אני עליתי מקוטאייסי בגיל 14 יחד עם משפחתי.
<ארינה גיינר: אבא שלי ואחי נמצאים פה.
<ארינה גיינר: אבא שלי עורך דין, אמא שלי רופאה, סבא סבתא כמו שאחי ציין, רופאים.
<ארינה גיינר: את הקריירה הראשונה שלי התחלתי במשרד לקליטת העלייה, סיימתי אותה בתור סגנית מנהלת מרחב ירושלים ואחראית תחום תעסוקה במרחב.
<ארינה גיינר: מתוקף תפקידי במשרד הקליטה מן הסתם עסקתי בהרבה עולים וגם בעולים מגרוזיה, כמו שזה היה אז, הרבה אמנים, משוררים, ציירים, הרבה אנשי מדע, ניסינו לעזור להם ככל האפשר.
<ארינה גיינר: לאחר מכן עברתי לעסוק במקצוע, יש לי תואר שני מאוניברסיטת בר אילן.
<ארינה גיינר: גם כעורכת דין מנסה לעזור לעדה שלנו, עוסקת בתחום המשפחה, וכל מה שקשור למשרד הפנים, איחוד משפחות, מעמד, מעמד בישראל, הרבה ירושלמים צעירים גם בינינו, נמצאים פה.
<ארינה גיינר: למשל יש לנו פה את נורית ארגן שהיא זכיינית סניף סופר פארם, אורית משה, היא מיילדת ראשית בבית חולים הדסה עין כרם, אבי משה, הוא מנהל מרפאה בשב"ס.
<ארינה גיינר: אילנה ספיר, דור ההמשך לעורכי דין.
<ארינה גיינר: מקה שמשי, עורכת דין.
<ארינה גיינר: גיאורגי רמדזה שהוא כלכלן, הרבה חבר'ה צעירים איכותיים, עוסקים בדברים טובים שיכולים לסייע לעדה ולכל עם ישראל.
<משה מישלי: רציתי להגיב לגברת שדיברה, כל הכבוד יש לנו הרבה אנשים מאוד מוצלחים בעדה.
<משה מישלי: כמו בכל עדה יש לנו גם עשבים שוטים, את אומרת שיש הרבה תקציבים שמופנים לעיריות.
<משה מישלי: האם את יודעת שזה מגיע לעדה?
<משה מישלי: אני חושב שלא.
<משה מישלי: פעם הייתי אומר 10%, היום אני אגיד לך 0% מגיע לעדה.
<משה מישלי: רק שתדעי את זה.
<משה מישלי: אפשר לבדוק את זה גם.
<משה מישלי: כולם מדברים על כל מיני דברים טובים.
<משה מישלי: יש הרבה דברים לא טובים, כמובן שיש אנשים שדואגים, יש לנו - - - בעדה גם כן, ממש קצת.
<משה מישלי: אני הגעתי לפה בזכות מרי.
<משה מישלי: אני מאמין בה, אני פה, אני לצידה, רק בשביל לשנות את הדברים האלה הגעתי עד לכאן מאשדוד.
<משה מישלי: אני לא עורך דין, אני בסך הכל קבלן, מאוד מודאג בקשר לעדה שלי.
<משה מישלי: אני רואה שהעדה שלי הולכת ונמחקת.
<משה מישלי: אני לא רוצה שזה יקרה.
<משה מישלי: אז תבדקו את המצב הזה, שאתם מעבירים כספים שלא מגיע לכולנו, וזה כן מגיע לנו.
<משה מישלי: 0% מגיע לאיש הקטן.
<משה מישלי: אם זה מבחינת תרבות, כל דבר, לא משנה מה שלא יהיה.
אברהם נגוסה: שרי, בואי נעשה כך.
אברהם נגוסה: נדמה לי שיש עוד אנשים שרוצים לשאול.
<שרי פייר: אני חייבת להגיב, אלה כספי ציבור.
<שרי פייר: הכספים שמשרדי הממשלה בכלל ומשרד הקליטה בפרט מעבירים לרשויות, אלה כספים ציבוריים, זה לא סיוע לפרט, מאוד חשוב להסביר את המונח הזה.
<שרי פייר: אלה כספים לפעילות.
<משה מישלי: איך זה מתחלק, לאן זה הולך?
אברהם נגוסה: רגע, אני חושב שזה מובן, אף אחד לא מצפה שיחלקו כסף בצורה פרטנית, זה לא העניין.
אברהם נגוסה: אבל אני מבקש שתרשמי את זה, יהיו שאלות, ובסוף אתן לך להתייחס לכל השאלות.
<משה מישלי: אני לא סיימתי.
<משה מישלי: מעניין אותי כמה דברים.
<משה מישלי: יש אנשים שמגדירים את עצמם, לא יודע מה, יושב ראש העדה.
<משה מישלי: לא שמעתי את זה שהיו בחירות אצלנו כדי שמישהו ייבחר.
<מרי אמשיקשוילי: אבל אנחנו פה לא - - -
<משה מישלי: זה בלי קשר, זה בשבילנו אמרתי.
אברהם נגוסה: נשמע את אברהם יוסף בבקשה.
<אברהם יוסף: אני לא ארחיב את הדיבור, גם לא התכוונתי להירשם.
<אברהם יוסף: מספיק דיברו פה על מורשת יהדות גיאורגיה, מורשת מפוארת היסטורית, שורשית, מאות שנים.
<אברהם יוסף: גם מבחינה הלכתית, מבחינה דתית, ששמרה על יהדות, שמרה על מורשת ישראל, על תורת ישראל ועל מנהגי ישראל ועוד בגלות במאות השנים, וגם רשום בהיסטוריה, גם הגיאורגים בעצמם מאוד מעריכים את זה.
<אברהם יוסף: אני מדבר עכשיו על התקופה האחרונה.
<אברהם יוסף: בתקופה האחרונה אנחנו מושרשים בגיאורגיה, אוהבים את גיאורגיה וקוראים לה, ואחד אחד יסכימו איתי, המולדת השניה שלנו.
<אברהם יוסף: למה?
<אברהם יוסף: כי לא הייתה שם אנטישמיות.
<אברהם יוסף: אני רוצה לשים דגש, ממש בקצרה, כמה שאנחנו אוהבים את גיאורגיה שלא הייתה אנטישמיות ואהבו אותנו ושמרו עלינו, ושמרנו עליה, והשתתפנו בהכל, אם זה במצבים קשים ואם במצבים קלים, היינו גיאורגים.
<אברהם יוסף: במצבים קשים הגיאורגים היו יהודים, עזרו לנו.
<אברהם יוסף: אני רוצה לשים דגש על זה.
<אברהם יוסף: אני מסתובב הרבה שם, בקהילות וקרוב למי שצריך להיות, הם מכבדים אותנו.
<אברהם יוסף: אני שם דגש.
<אברהם יוסף: הגיאורגים מכבדים אותנו, אוהבים את ישראל, עושים בשבילנו, 2,600 שנה, כנסים קונגרסים שם, ומכבדים אותנו, אפילו הילד הקטן יודע מה זה ישראל ומי זה יהודים.