GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<א': בהתחלה, כשכל התיקים נפתחו ואני הייתי בחתיכת סכנה, אם אתם קוראים לזה ככה, היה לי איזה חבר אחד שדיבר הרבה על "סיכויים" ואני לא כל כך הקשבתי לו.
<א': זה היה כזה – לא איכפת לי, לא איכפת לי.
<א': ואז חשבתי על זה פעמיים ובאמתי ראיתי בעיה בזה שאני גם לא אתגייס וזה בעיה למשפחה שלי שאני לא אתגייס.
<א': הוא סיפר לי יותר על התכנית הזאת והתעניינתי יותר, אז באתי לתכנית הזאת וראיתי דברים שכאילו זה קצת שינוי בשבילי, כי אני לא הולך למקומות כאלה וגם אחר כך הבאתי חברים אחרים שלי, שהם היו איתי בתיקים.
<א': אנחנו בתהליך הזה כבר איזו שנה.
<א': אנחנו בין הטובים שם.
<א': שלושה חברים בין הטובים.
<א': אני לא יודע מתי היום האחרון.
<א': וגם כאילו, ואם יהיה את היום האחרון ויהיה המשך, אז כאילו אני מאד אשמח אפילו להמשיך בתכנית הזאת, כי זה לא מאתגר, אבל זה מאד מעניין, זה כאילו לראות דברים חדשים, זה לצאת קצת מהעיר.
<א': נגיד טיול, הטיול השנתי שהיה לנו זה היה טיול ממש מצחיק, מעניין והיינו במקומות יפים, מעניינים שנהננו שם עם אנשים שאנחנו אפילו לא מכירים בעצמנו, אבל נהננו.
<א': היום, אם אני רואה את האנשים האלה ברחוב נגיד, אז אני אומר להם שלום, מדבר איתם, שואל אותם מה המצב, שזה משהו שלא עושים בדרך כלל ב - - -.
<א': יש לי חונכת וזה מאד מעניין לצאת איתה, כי לא כל הזמן אני רואה אנשים כמוה.
<א': לדוגמא, נגיד אני יוצא עם אנשים שאני מבין מה הם, מה הם יכולים.
<א': החונכת שיוצאת איתי זה דבר שונה לחלוטין.
<א': כאילו, כל פעם שאנחנו יוצאים מאד מעניין לי לספר לה מה אני חושב, מה עבר עלי, משהו שאני לא עושה בדרך כלל אפילו עם החברים הכי טובים שלי.
<א': זה פשוט מאד מעניין.
<א': תכנית "סיכויים" זה באמת משהו שיכול לעזור פסיכולוגית ונפשית לבן אדם, לנער והוא יכול להשתנות ממש לטובה, אם מדברים איתו טוב ומראים לו באמת שהתכנית הזאת מאד טובה והוא ישתנה, והוא ההיפך, כמו מה שאני עושה לדוגמא, אם מקודם הייתי מביא את כולם לצרות ומביא אותם לתיקים, עכשיו אני לוקח את כולם, לא משנה כמה אנשים, 40 איש, 50 איש, ההיפך, הייתי לוקח אותם היום מהבעיות.
<א': אני לוקח אותם מהבעיות היום ופשוט, טוב חברה, לא.
<א': תודה לפרויקט "סיכויים", שהוא קיים.
<א': כאילו, אני מרגיש עכשיו יותר בוגר.
<א': זהו.
אברהם נגוסה: יש מישהו שרוצה להגיד משהו, להוסיף?
<קרן גנות: אני קרן מהשב"ס, ראש ענף טיפול ושיקום.
<קרן גנות: קודם כל מבחינת נתונים, ככה כל אחד ניסה להבין, אבל אני יכולה להגיד מבחינת נתונים מדויקים שמבחינת העדה האתיופית יש אצלנו באופק 25 נערים מתוך 143, שזה אומר 17% רק בתחום הזה, שזה בהחלט מחזק את הדברים שנאמרו?
אברהם נגוסה: 17?
<קרן גנות: מהעדה האתיופית.
אברהם נגוסה: אז זו ירידה בתוך חודש או אפילו פחות חודש שהייתי שם.
<אילן שמש: לא, עלו האחרים.
<אילן שמש: זה כל הזמן קופץ.
<קרן גנות: זהו.
<קרן גנות: אני אומרת ואני יכולה להרגיע אותך ולומר אל דאגה - - -
אברהם נגוסה: אני פשוט הייתי שם ואמרו לי 30%.
<קרן גנות: זה פיקים כל הזמן און ואוף.
<קרן גנות: כל הזמן.
<קרן גנות: אין לנו איזה משהו שאפשר להגיד שהוא און גואינג כזה.
<קרן גנות: כל הזמן אנחנו רואים בתקופות מסוימות עלייה בתחום אחד ובתקופות אחרות לא.
<קרן גנות: זאת אומרת זה משהו שהוא בהחלט לא משעמם מבחינת הנתונים.
<קרן גנות: אני רק רוצה לומר, אנחנו כבר מקבלים את הנערים בסופו – זה לא בסוף התהליך, כי אני רואה אותנו כחלק מתהליך שהתחנה הסופית היא לא אנחנו, אלא מה קורה אחר כך בקהילה, אבל בהחלט מגיעים אלינו אלה שהיו איתם את הניסיונות ופחות הצליחו, מסיבות כאלה ואחרות.
<קרן גנות: מבחינתנו כשב"ס אנחנו כן עושים מאמצים להמשיך איתם איזה שהוא תהליך.
<קרן גנות: מניעה כבר זה לא רלבנטי, כי זה לא המקור, אבל כן לשקם ולנסות בכל זאת לשלב אותם בצורה הכי טובה בקהילה.
<קרן גנות: חשוב לי רק לומר בהתייחס לתכנית - - -
אברהם נגוסה: אולי לפני התכנית, אני רוצה בנקודה הזאת לשאול אותך האם במעקב שלכם – לגבי אותם נערים שחזרו לקהילה – האם אתם דואגים לשלב אותם בתכנית "סיכויים", למשל?
<קרן גנות: אי אפשר.
<קרן גנות: התיקים כבר סגורים.
<קרן גנות: אני בדיוק שאלתי את אפי.
<קרן גנות: אני דווקא חושבת שזה משהו שהיה שווה לבחון את זה כחלק מתכנית השיקום.
<קרן גנות: אני בהחלט מזמינה לחשיבה ואם אני אוכל להיות חלק מזה, אז אני יותר מאשמח.
<קרן גנות: אנחנו עושים תכניות אחרות.
<קרן גנות: אתה נחשפת ובאמת דיברתם על ברכה, שעושה תכנית שורשים, שהיא תכנית נהדרת.
<קרן גנות: היא תוצע גם כנראה בכנס בבאר שבע, התכנית שלנו, שזו גאווה בפני עצמה לטעמי.
<קרן גנות: אבל חשוב לי לומר שאנחנו מברכים תכנית שכזו, שבאמת יודעת איך להגיע ללב הנערים.
<קרן גנות: אנחנו שמענו אתכם וזה היה מאד מרגש ומאד מלמד לשמוע את התהליך שאתם עוברים בעניין הזה ואני באמת חושבת ואנחנו רואים גם אצלנו שנושא של חונך/מנטור/אח גדול, יש לזה הרי כל מיני כינויים, זה משהו שהוא באמת נוגע במטרה ומבחינתנו זה מבורך גם לשמוע את המחקר, אבל בעיקר לראות באמת את העשייה ואת הלב של האנשים פה.
<קרן גנות: אז היה חשוב לי בכל זאת לומר, גם אם לא היה לי את המקום.
אברהם נגוסה: מה את חושבת, שאפשר לפתח איזה שהוא מודל?
אברהם נגוסה: למשל אתם מודיעים לנערים האלה ברגע שהם מגיעים אליכם ולאחר שהם עוזבים אתכם, משתחררים, האם אפשר ליצור מודל של קשר עם תכנית "סיכויים".
אברהם נגוסה: כלומר כאשר נער משתחרר, כדי שהוא לא יחזור, ייכנס לתכנית שיקום של עמותת ידידים.
אברהם נגוסה: האם אתם יכולים להיות בקשר עכשיו, ליצור קשר מכאן והלאה לגבי מודול שבו כל נער שישתחרר אתם תפנו לעמותת ידידים.
<קרן גנות: תראה, כשאנחנו בונים תכניות אנחנו עושים את זה עם הרשות לשיקום האסיר.
<קרן גנות: זאת אומרת זה לא משהו שעומד לבד מבחינתנו.
<קרן גנות: אני לא הייתי שוללת את זה.
<קרן גנות: אני לא בטוחה שמבחינת כמות החונכים זה משהו שהם יכולים לקלוט את הנערים, אבל אני לא הייתי שוללת, גם אם יש מישהו שהתחיל את התהליך הזה ולהמשיך אותו באיזה שהוא רצף או לפתוח.
<קרן גנות: אני מקווה שהדלת פה פתוחה.
<קרן גנות: שווה לחשוב.
<קרן גנות: עוד פעם, אני מבינה, ככה ניסיתי - - -
אברהם נגוסה: לא, לא, אני לא שולל תכניות אחרות כגון מה ששרה הגדירה, עניין התכנית ההוליסטית עם ההורים וכל הדברים האלה, זה חשוב מאד.
אברהם נגוסה: אני אומר שבנוסף גם, כי שמענו מהנערים שמשתתפים בתכנית.
אברהם נגוסה: עניין הפעילות הקבוצתית, כקבוצה, נותן את המשמעות לבן אדם, משמעות לנער הזה.
אברהם נגוסה: ולכן או בנוסף, או שהייתי אף אומר שהתכנית יותר משלבת אותו עם בני גילו ונותנת יכולת מאד משמעותית לעשות תכנית פרטנית או עם ההורים.
<קרן גנות: מבחינתנו אני לא רואה מניעה שבאמת חלק מתכנית השחרור גם תהיה עם הנושא.
<קרן גנות: זאת אומרת זה שיש תכנית, זה לא בא על חשבון.
<קרן גנות: הרי יש מספיק נערים למספיק תכנית.
<קרן גנות: אבל אני בהחלט אשמח שנעשה איזו חשיבה בעניין.
אברהם נגוסה: כן, אני רק זורק רעיון שתחשבו עליו מבחינה מקצועית.
<קרן גנות: בשמחה.
אברהם נגוסה: אם זה ילך, או לא, אתם תבדקו את זה.
אברהם נגוסה: יש עוד מישהו שרוצה להוסיף?
<שמעון סיאני: כן, אני רוצה להוסיף ברשותך שלושה דברים שחשוב להדגיש אותם.
<שמעון סיאני: כמו ששרה אמרה, התכנית הזאת היא פרי של חשיבה מעמיקה של הממשלה ותמיד יש שאלה, כשנוגעים בסוגיות חברתיות רגישות, איפה הממשלה.
<שמעון סיאני: אני חושב שחלק מהאתגר שלנו כחברה אזרחית ומה שאנחנו משתדלים לעשות בעמותת ידידים, זה שאת כל 400 הצעירים שלנו והע"מים, אנחנו מחנכים שזו הציונות שלנו.
<שמעון סיאני: זאת אומרת אנחנו לא שואלים איפה הממשלה, אנחנו יחד עם הממשלה עובדים וזה מוכיח את עצמו.
<שמעון סיאני: את המגמה הזאת אנחנו חייבים לקרוא לאוצר לחזק, משום שעם אנשי המקצוע במשרדים השונים אין שום בעיה, אבל מחר-מחרתיים, כל הניסיון שהצטבר בעמותת ידידים יכול לרדת לטמיון.
<שמעון סיאני: כל הכסף שגויס יכול לרדת לטמיון, בגלל כל מיני דברים שאומרים בואו נוציא את זה למכרוז וכל מיני דברים כאלה.
<שמעון סיאני: אז כל מה שאנחנו עושים ומשקיעים יכול מחר ללכת בגלל כל מיני דברים שהם באמת לא רלבנטיים לטובת העניין והם לא מחזקים את אותה המשכיות, שאילן, שהיה באמת מהראשונים שיחד הגינו גם בסיפור של מסיכון לסיכוי ששרה הזכירה, היה חלק מהעניין הזה ואני חושב שזו המגמה שצריך לחזק.
<שמעון סיאני: פעולות ארוכות טווח שניתן למדוד אותן, ממוקדות באוכלוסייה, ושמאירות את מדינת ישראל בצד הטוב שלה.
<שמעון סיאני: במחקר הזה, כמו שנאמר פה, אנחנו מגייסים 50% מהתקציב.
<שמעון סיאני: בזמן הזה שאנחנו משדברים, יוצאים שתדלנים לכל קהילות העולם ומנסים לגייס כסף.
<שמעון סיאני: ככל שיש יותר מצוקה רווחתית, אפשר אולי לגייס יותר כסף.
<שמעון סיאני: אנחנו משנים כאן את השיח הפילנתרופי ואנחנו קוראים גם לפילנתרופיה ולקרנות: אתם תומכים בתכניות, תתמכו בתכניות לא של מסכנות.
<שמעון סיאני: אף אחד לא מסכן.
<שמעון סיאני: מדינת ישראל היא מדינה טובה וחזקה שיש לה אתגרים.
<שמעון סיאני: תתמכו בתכנית כמשקיעים חברתיים אפקטיביים.
<שמעון סיאני: מה שהמחקר הזה מראה, זה שכשההשקעה החברתית היא אפקטיבית, היא מכפילה את עצמה גם לטובת הילד, גם לטובת המשפחה וגם לטובת הכלכלה בישראל, שזה אני חושב שני חידושים גדולים שהם ברקע של ההצלחה של התכנית הזאת.
<שמעון סיאני: אני באמת ורצה לשבח גם את השותפים, גם את בני הנוער שהגיעו מרחוק לשתף אותנו בחוויות שלהם, הם ממש נציגים של יותר מ-600 חברה.
<שמעון סיאני: תחשבו איזו מהפכה אנחנו עושים פה, ביישובים.
<שמעון סיאני: אני רוצה מאד להודות לך, אדוני יושב הראש.
<שמעון סיאני: זה היה נראה כאילו אתה מכיר אותנו לעומק ושואל את השאלות הממוקדות ומחובר, אז תודה רבה.
אברהם נגוסה: אני בא מהחברה האזרחית, אז אני מוכר את תרומת החברה האזרחית.
אברהם נגוסה: שרה מכירה אותי.
אברהם נגוסה: אמנם אני יותר בארגונים, אבל אני באמת מאמין שהתרומה של החברה האזרחית במדינה דמוקרטית כמו ישראל, היא אדירה.
אברהם נגוסה: ממש אין מילים איך להגדיר את זה.
אברהם נגוסה: כי בראש ובראשונה האחריות היא כמובן של המדינה, אבל המדיה לא יכולה להגיע לכל מקום או לכל פינה, אבל ההתגייסות של האזרחים, האכפתיות, שהם מקימים את החברה האזרחית ובאים יד ביד עם משרדי הממשלה להביא שינוי, כמו שאמרת – השקעה חברתית.
אברהם נגוסה: וזה מאד מבורך ואני מאמין בזה.
אברהם נגוסה: רק מדינה טוטליטרית מפחדת מהחברה האזרחית.
אברהם נגוסה: מדינה דמוקרטית לא צריכה לפחד מלעבוד בשיתוף פעולה עם החברה האזרחית.
אברהם נגוסה: ולכן פה במדינה אנחנו צריכים לחזק את החברה האזרחית ופשוט אני אומר כמו למשל אם המדינה יכולה להרוויח מלהשקיע ב-50% ואתם מביאים עוד 50% - אז ההשקעה תהיה 100% ולכן זה יתרון.
אברהם נגוסה: במקום 1,000 ילדים, יהנו 2,000 ילדים וזה מאד חשוב.
אברהם נגוסה: לכן הייתי קודם שואל כל משרד ומשרד איך הוא מתכנן בתקציב 2017, להגדיל את התכנית הזאת ולחזק אותה, כי זה מאד מאד חשוב.
אברהם נגוסה: ראינו את התוצאות.
אברהם נגוסה: שמענו את התוצאות מה זה עושה לצעירים האלה, איך זה מחזיר אותם לחיים רגילים מהמצוקה הקשה שגם המשפחה וגם הנערים נמצאים בה, וזה פתאום מוציא אותם וזו השקעה נכונה, השקעה לטווח ארוך וזה חשוב מאד.
אברהם נגוסה: לכן אני מסכים את הדיון ואומר כך: אנחנו קודם כל מברכים את עמותת ידידים וגם את כל השותפים – משרדי הממשלה השותפים בתכנית הזאת, תכנית "סיכויים", שהיא תכנית מאד מוצלחת.
אברהם נגוסה: בדרך כלל זה לא כל כך נהוג פה בוועדה שכולם מסכימים מקיר לקיר.
אברהם נגוסה: אני חיפשתי מתנגדים ולא היו מתנגדים.
אברהם נגוסה: זה אומר שהתכנית הזאת היא תכנית חשובה לנו, ולכן צריכים לשלב ידיים כדי לחזק ולהרחיב את התכנית הזאת, כדי שהנערים שלא זכו לקבל את השירות, יקבלו.
אברהם נגוסה: אז הוועדה מברכת על הפעילות הזו, על התכנית הזו.
אברהם נגוסה: הוועדה קוראת למשרדי הממשלה להגביר ולהרחיב את התכנית הזאת על ידי פנייה והגשה של תכנית בתקציב לשנים 2017-2018 – להגדיל ולהרחיב אותה.
אברהם נגוסה: אני אהבתי את משרד הרווחה.
אברהם נגוסה: הוא אמר – אנחנו רוצים להרחיב לעוד שבעה יישובים.
אברהם נגוסה: אז זה מה שצריך להיות, וכך אני רוצה.
אברהם נגוסה: גם משרד החינוך מגדיל ב-15 מליון שקלים, ואז גם משרדים אחרים באים ומגדילים את זה ואז אנחנו נשיג את המטרה.
אברהם נגוסה: לזה אני קורה.
אברהם נגוסה: דבר שלישי, הוועדה קוראת לשר האוצר – אנחנו נכתוב מכתב למשרד האוצר – לתת תקציב שייתן ביטוי לחיזוק התכנית הזאת או דרך המשרדים הרלבנטיים או שהאוצר צריך למצוא דרך איך לחזק את התכנית הזאת.
אברהם נגוסה: אנחנו נכתוב מכתב איך זה ייעשה, ואז אנחנו צריכים למצוא דרך.
אברהם נגוסה: אנחנו מחליטים פה בוועדה שאנחנו פונים לשר האוצר לשם תקצוב התכנית הזאת.
אברהם נגוסה: אני מתכבד לפתוח את הדיון, תודה לכל המשתתפים.
אברהם נגוסה: נמצאים איתי חברת הכנסת קסניה סבטלובה, חברת הוועדה, וגם חבר הכנסת זוהיר בהלול.
אברהם נגוסה: התכנסנו לדיון דחוף שיזמתי, בנושא ממצאים קשים במחקר משרד החינוך על אלימות ואפלייה כלפי תלמידים יוצאי אתיופיה במערכת החינוך, זאת בהמשך להעלאת הממצאים באתר וואלה.
אברהם נגוסה: על פי ממצאי המחקר, תלמידים יוצאי אתיופיה סובלים מאפליה פי שלוש מאחרים בשל צבע עורם, כמו לעג ודברים אחרים, ופי שניים מאחרים באלימות מצד המורים.
אברהם נגוסה: אציין את המספרים של ממצאי המחקר שפורסמו בוואלה: פי 3 – 34% מול 11%, 34% ילדים יוצאי אתיופיה בבתי הספר סובלים מלעג בגלל צבע עורם או מוצאם.
אברהם נגוסה: 12% מול 5% מקבלים מכות ממורים וממחנכים.
אברהם נגוסה: אני מצטט את מה שפורסם בוואלה על פי ממצאי הסקר.
אברהם נגוסה: הנתונים האלה מאוד חמורים ומשרד החינוך צריך לטפל בהם בדחיפות.
אברהם נגוסה: צר לי ששוב, על פי הפרסומים, משרד החינוך בחר שלא לפרסם את ממצאי המחקר מחודש מאי 2016, מכיוון שאם קיימת אפליה על רקע צבע עורם של יוצאי אתיופיה במערכת החינוך, יש מקום לפרסמם כדי להילחם בה, בוודאי שלא להסתיר אותה.
אברהם נגוסה: מטרת המחקר היא ללמוד ולהסיק מסקנות ולחנך או לתקן ולשפר.
אברהם נגוסה: אז אינני יודע מה האינטרס בהסתרת הממצאים, אנחנו נשמע ממשרד החינוך וגם מרמה זה לא מספיק שפרסום כזה מופיע באתר של רמה, בדקנו שהיה פרסום, אבל מי נכנס לשם?
אברהם נגוסה: מי רואה שם?
אברהם נגוסה: לכן אנחנו רוצים לדעת מה האינטרס.
אברהם נגוסה: אנחנו מברכים על היוזמה, טוב שנעשה המחקר, אבל מה עשיתם במחקר הזה?
אברהם נגוסה: מדוע עד שפורסם בוואלה זה הוסתר ואף אחד לא ידע – לא בכנסת ולא במערכת.
אברהם נגוסה: הדבר הזה הוא מאוד חמור.
אברהם נגוסה: 12% מול 5% מחנכים, מורים, אנחנו מדברים על מורים.
אברהם נגוסה: ההורים שולחים את ילדיהם לבית הספר כדי שילמדו אותם ערכים טובים.
אברהם נגוסה: הילדים, דווקא מהמורים מקבלים מכות.
אברהם נגוסה: אני לא מבין את זה.
אברהם נגוסה: זה בניגוד לכל הפילוסופיה החינוכית וערכי החינוך, ולכן אנחנו רוצים לדעת את ההסבר וגם מה נעשה כדי לשפר ולשנות את המצב.
אברהם נגוסה: נשמע קודם כל ממנכ"לית רמ"ה, גב' חגית גליקמן.
אברהם נגוסה: רמ"ה זו הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך.
אברהם נגוסה: לאחר מכן נשמע גם את משרד החינוך.
<חגית גליקמן: אנחנו אמורים לקבל את זה כמצגת וגם תוכלו לראות את זה איתי, אבל אני מקווה שזה יסתדר בקרוב.
<חגית גליקמן: אנחנו ברמה ביצענו מחקר על בסיס נתונים שהם נאספים מדי שנה במסגרת סקרי האקלים והסביבה הפדגוגית במיצ"ב.
<חגית גליקמן: אלה נתונים מאוד מאוד עשירים על התפיסות והעמדות של התלמידים, איך הם חווים את בית הספר, החל מכיתה ה' עד כיתה יא'.
<חגית גליקמן: המחקר הנוכחי התבסס על מאגר המידע הזה, כאשר אנחנו מתמקדים בבתי הספר היסודיים, דהיינו כיתות ה', ו' וחטיבות ביניים, כיתות ז', ט'.
<חגית גליקמן: התמקדנו בקבוצות אוכלוסייה שהן עולים ובני עולים, בהשוואה לתלמידים אחרים.
<חגית גליקמן: בצוות המחקר נמצאו שלושה חוקרים, ד"ר אושרית כהן-קדושאי שיושבת לצידי, ד"ר יוסי מכלוף וד"ר רז.
<חגית גליקמן: אנחנו חשבנו שנכון יהיה לבדוק את קבוצת האוכלוסייה הספציפית הזאת, עולים ובני עולים, האם הם שונים בתפיסות שלהם את האקלים הבית ספרי והחוויה שלהם בבית הספר משאר התלמידים.
<חגית גליקמן: קליטת עליה היא כמובן אחד היעדים המרכזיים של מדינת ישראל.
<חגית גליקמן: בשנות התשעים הגיעו לישראל מליון עולים מברית-המועצות לשעבר, קבוצת עולים נוספת זו עולים מאתיופיה, ב-1984, 1985, 1991, 2012.
<חגית גליקמן: והחל מ- 2008 היה גם גל עליה ממדינות נוספות כמו מערב אירופה, צרפת, ארצות הברית וקנדה.
<חגית גליקמן: בשנת 2015 הגיעה לשיאו מספר העולים, 35,000 בהשוואה למשל ל- 2008 שהיו כ- 16,000 עולים.
זוהיר בהלול: באיזו שנה?
<חגית גליקמן: 2015.
<חגית גליקמן: עולים בכלל, לא רק ילדים.
<חגית גליקמן: בתלמידים עולים בישראל, בשלב החינוך היסודי, יש כ-21,000 תלמידים כשרבע מתוכם הם עולים מברית המועצות לשעבר, 17% עולים מאתיופיה, 23% עולים מארצות הברית, 17% עולים מצרפת ו- 20% נוספים עולים ממדינות שונות.
<חגית גליקמן: בשלב חינוך חטיבת ביניים זה קצת משתנה, 30% עולים מברית המועצות לשעבר, 30% עולים מאתיופיה, 13% עולים מארצות הברית, 13% עולים מצרפת ו- 15% עולים ממדינות אחרות.
<חגית גליקמן: כמובן שהגירה טומנת בחובה אתגרים לא פשוטים של תהליך קליטה בארץ החדשה, מעבר של גבולות פיזיים וגיאוגרפיים, חציית גבולות של שפה ותרבות.
<חגית גליקמן: היא יוצרת אצל מבוגרים וילדים שינויים וקונפליקטים לגבי הזהות שלהם על הרבדים השונים של אותה זהות שהם ברמת הקהילה וברמה האישית.
<חגית גליקמן: תלמידים עולים ותלמידים בני עולים, נתקלים באתגר הזה של הרצון לאזן בין שילוב בחברה ובתרבות הקולטת, במישור החברתי הלימודי והלשוני, לבין שימור הייחוד האתני והמנטליות בארץ המוצא.
<חגית גליקמן: (הצגת מצגת) מטרת המחקר הייתה, בחינת תפיסת התלמידים את בתי הספר מבחינת האקלים החברתי והפדגוגי, בקרב תלמידים עולים ובני עולים מארצות מוצא שונות ומשכבות גיל שונות.
<חגית גליקמן: ההנחה שעומדת בבסיס המחקר היא, שתפיסות דומות בנוגע לאקלים החברתי והפדגוגי בקרב תלמידים עולים ובני עולים, בהשוואה לחברים שלהם ילידי ישראל ובני ילידי ישראל, שעל כך נדבר בהמשך, מעידות על השתלבות בחברה הקולטת ובעיקר בסביבה הבית ספרית.
<חגית גליקמן: כלומר, אם התפיסות שלהם דומות לחברים שלהם שאינם עולים ובני עולים, אנחנו רואים בכך עדות על השתלבות בחברה הקולטת.
<חגית גליקמן: לעומת זאת, תפיסות שמשקפות עמדות שליליות יותר מעידות על קשיים בקליטה ובהשתלבות.
<חגית גליקמן: הפרדנו תלמידים עולים שלא נולדו בארץ ותלמידים בני עולים, כלומר תלמידים שנולדו בישראל והוריהם לא נולדו בארץ, הרחבנו קצת את המחקרים הקודמים שקיימים בנוגע לעולים ובני עולים ממדינות שונות, בדקנו את העמדות בשתי שכבות הגיל והשווינו ביניהן.
<חגית גליקמן: העולים ובני העולים נשאלו על העמדות שלהם יחד עם החברים שלהם.
<חגית גליקמן: התמקדנו בסביבה החינוכית הבית ספרית, אחד הדברים החשובים שזה מדי פעם מגיע-לא מגיע, מה שחשוב הוא שהסקר נעשה במסגרת סקר כללי ולא שעשינו סקר מיוחד או מחקר מיוחד שהתייחס לעולים.
<חגית גליקמן: כלומר, בתוך הסביבה הכללית כמו כולם אנחנו אספנו את המידע.
<חגית גליקמן: מה הייתה השיטה?
<חגית גליקמן: כפי שאמרנו, נתונים מתוך שינויי אקלים בסביבה הפדגוגית בבתי ספר דוברי עברית, מדובר ב- 150,000 תלמידים, 630 בתי ספר יסודיים, 230 חטיבות ביניים.
<חגית גליקמן: בחרנו עשרה תחומים, הדו"ח הרבה יותר עשיר ממה שאני מציגה כאן, הסתכלנו על האקלים הבית ספרי, מדובר על סדר גודל של חמישה נושאים שונים ובתוך כל אחד יש מספר מדדים: שביעות רצון מבית הספר, יחסים אישיים בין באי בית הספר, בין תלמידים לתלמידים, בין מורים לתלמידים, תפיסת התלמידים את היחס שבין ההורים שלהם למורים, תחושת מוגנות ובטחון, משמעת, התנהגות, איך הם תופסים את הסביבה הפיזית.
<חגית גליקמן: אבל לא רק אקלים, גם הסתכלנו על סביבה פדגוגית, היבטים רגשיים ומוטיבציוניים בלמידה, קבלת משוב מהמורים, תקשוב, מעורבות חברתית ועוד.
<חגית גליקמן: כאמור, השווינו תלמידים עולים לתלמידים ילידי ישראל בני עולים ולא בני עולים, והסתכלנו אחר כך על תלמידים, את אותם ילידי ישראל חתכנו לתלמידים שהם בני עולים ותלמידים שהם דור שני בישראל או דור שלישי ואילך.
<חגית גליקמן: לשם קיצור קראנו להם 'דור שני' כלומר גם אם האבא והסבא והסבא רבא וכן הלאה נולדו בישראל, מבחינתנו הם עדיין קבוצת הדור השני.
<חגית גליקמן: מקור המידע ביחס לארץ המוצא היה דיווח עצמי של התלמידים.
<חגית גליקמן: שאלנו את התלמידים איפה הם נולדו ואיפה נולדו הוריהם.
<חגית גליקמן: כפי שאתם יכולים לראות, חילקנו את קבוצת העולים לארבע קבוצות, בעצם לפי גודל האוכלוסייה.
<חגית גליקמן: היכן שיש לנו מספיק תלמידים שענו לנו במיצ"ב, המיצ"ב זה מדגם ארצי של כמחצית מבתי הספר היסודיים וחטיבות הביניים, זהו מדגם גדול מאוד.
<חגית גליקמן: אנחנו יכולים לראות שהעולים הם סדר גודל של 3,300 תלמידים, לעומת 58,000 ילידי ישראל ושכבות ה'-ו', ז'-ט' זה 5,500 וכ- 80,000 תלמידים.
<חגית גליקמן: אתם יכולים לראות בשכבות ה' –ו', זה סדר הגודל בהתפלגות לפי ארץ מוצא, ובשכבות ז'-ט' יש לנו שיעור מאוד גבוה של תלמידים יוצאי ברית המועצות לשעבר.
<חגית גליקמן: גם בני העולים חולקו לשלוש קבוצות בהתאם לארץ בה נולדו שני העולים.
<חגית גליקמן: אנחנו יכולים לראות – ברית המועצות לשעבר, שכיחות מאוד גבוהה, ביסודי 5,700 ובחטיבת הביניים 8,300, יוצאי אתיופיה, הילדים נולדו בארץ ושני הוריהם נולדו באתיופיה , כ- 1,500 עד 2,000 בחטיבת הביניים ויש לנו גם קבוצה נוספת שהיא ילדים שהוריהם נולדו במדינות ערב – מרוקו, תוניס, ג'רבה, מצרים, לוב, ירדן וכן הלאה, קבוצה יחסית יותר קטנה אבל גם כן מספיק גדולה בשביל שנוכל לחקור את העמדות שלהם.
<חגית גליקמן: דור שני למחצה, זה דור שהתלמידים נולדו בארץ אחד ההורים נולד בארץ והשני עולה.
<חגית גליקמן: כאשר בדקנו את התפיסות שלהם, לא ראינו הבדלים בכלל מהתלמידים שהם דור שני, דהיינו ששני הוריהם נולדו בארץ.
<חגית גליקמן: ממצא זה מדגים שנוכחות הורה צבר מהווה זרז להשתלבות וקליטה של תלמידים בני העולים.
<חגית גליקמן: שאלות המחקר היו: האם יש הבדל בין תפיסות התלמידים בין תלמידים עולים מארצות מוצא שונות לבין תלמידים ילדי ישראל?
<חגית גליקמן: האם יש הבדל בתפיסות האקלים והסביבה הפדגוגית בין בני העולים לבין דור שני?
<חגית גליקמן: שאלה נוספת ששאלנו, מה קורה במעבר מבתי ספר יסודיים, משלב החינוך היסודי, לשלב החינוך בחטיבת ביניים?
<חגית גליקמן: כשאנחנו מסתכלים על כל התלמידים בכלל, עולים, בני עולים, ילידי ישראל.
<חגית גליקמן: אנחנו רואים שתלמידים בשכבות בגיל ז'-ט' מציגים תפיסות שליליות יותר בנוגע לאקלים והסביבה הפדגוגית, פחות שביעות רצון מבית הספר, פחות יחסים עם המורים, קצת יותר אלימות בתחומים מסוימים, אנחנו קוראים לזה הפער הבין גילי, בין ה'-ו' ל- ז'-ט'.
<חגית גליקמן: ורצינו לראות האם הפער הבין גילי בקרב קבוצות העולים ובני העולים הוא אחר מאשר בקרב ילידי ישראל ובאמת אנחנו נראה את זה.
<חגית גליקמן: לפני שאתן את התוצאות בקיצור, אני רוצה להזכיר לכם עשרה תחומים, בכל אחד מהתחומים יש הרבה מאוד מדדים.
<חגית גליקמן: שביעות רצון, יחסים אישיים, תחושת מוגנות, משמעת התנהגות, סביבה פיזית, היבטים רגשיים, קבלת משוב ועוד.
<חגית גליקמן: אז מה קורה כשאנחנו מסתכלים על תלמידים עולים לעומת תלמידים ילידי ישראל.
<חגית גליקמן: בסיכום ממבט על אנחנו יכולים לראות שילדים שנולדו בצפון אמריקה הראו תפיסות דומות גם בכיתה ה'-ו' וגם בכיתות ז'-ט' לתלמידים ילידי ישראל.
<חגית גליקמן: לא ראינו הבדל.
<חגית גליקמן: ילידי מערב אירופה – צרפת, אנגליה וכן הלאה, גם בכיתות ה'-ו' ראינו תפיסות דומות לתלמידים ילידי ישראל אבל ב- ז'-ט' התפיסות שליליות יותר במיוחד בתחום מוגנות ובטחון.
<חגית גליקמן: כלומר פה אנחנו רואים פער בין גילי שהוא בעוצמה גדולה יותר מאשר ילידי ישראל.
<חגית גליקמן: ברגע שהם עוברים לחטיבת הביניים, גדלים, יש הידרדרות יחסית לבני הגיל שלהם בתפיסות האקלים ובעיקר המוגנות והבטחון.
<חגית גליקמן: ילידי אתיופיה, ילדים שנולדו באתיופיה, רואים שבכיתה ה'-ו' מאוד מעניין לראות שרוב התפיסות שלהן הן דווקא יותר חיוביות מאשר תלמידים ילידי ישראל באופן שבו הם חווים את היחסים שלהם עם מורים, באופן שבו הם מרגישים תחושה חיובית כלפי בית הספר, שמחים לבוא לבית הספר.
<חגית גליקמן: מקומות שבהם ראינו תפיסות שליליות יותר היו באותן מקומות כמו לעג לגבי מוצא, דת וההיבטים המאוד ספציפיים לנושא הזה.
<חגית גליקמן: אבל כשאנחנו מסתכלים על כיתות ז'-ט' אנחנו רואים שיוצאי אתיופיה, איפה שהיו תפיסות חיוביות בכיתות ה', חיוביות יותר מבני גילם ילידי ישראל, בחטיבת הביניים יש משבר וירידה מאוד גדולה בתפיסות שלהם, כמעט בכל המדדים.
<חגית גליקמן: יוצאי ברית המועצות לשעבר, אנחנו רואים שבכיתות ה'-ו' גם כן התפיסות שלהם את האקלים הן שליליות יותר מאשר ילידי ישראל, בעיקר בתחום המוגנות והבטחון ובמעבר לחטיבת הביניים הן ממשיכות להיות שליליות יותר.
<חגית גליקמן: אם נסתכל על תפיסת בני העולים בהשוואה לדור שני משלוש הקבוצות, אנחנו רואים שבני העולים בכיתות ה'-ו' מברית המועצות לשעבר וגם מאתיופיה מביעים תפיסות חיוביות יותר על פי רוב וממדינות ערב תפיסות דומות, אבל בשלושת התחומים, כאשר אנחנו עוברים לחטיבת הביניים יש הידרדרות בתפיסות שלהם, כל זה שוב, יחסית לשינוי שיש בשכבת הגיל כולל.
<חגית גליקמן: כל קבוצות בני העולים מדווחות על יותר לעג בגין צבע עור, מוצא או דת, מבחינת העולים, ילידי ברית המועצות לשעבר וילידי אתיופיה, גם הם מדווחים על יותר לעג בגין צבע עור, מוצא ודת גם בכיתות ה'-ו', ז'-ט'.
<חגית גליקמן: בנושא הפער הבין-גילי בקרב התלמידים העולים, תלמידים עולים מאתיופיה מציגים הבדלים משמעותיים בהשוואה לתלמידים ילידי ישראל ביותר ממחצית המדדים.
<חגית גליקמן: מרבית ההבדלים מייצגים תחושות שליליות יותר.
<חגית גליקמן: כלומר בשאר קבוצות העולים הפער הבין-גילי דומה לפער בקרב ילידי ישראל כלומר עולים מאתיופיה חווים משבר, נקרא לזה, או חווים את חטיבת הביניים הרבה יותר באופן שלילי מאשר ילדים בני גילם, גם בהשוואה לכיתות בית הספר היסודי.
<חגית גליקמן: בקרב בני העולים, שלושת קבוצות בני העולים מציגים הבדלים משמעותיים בהשוואה לתלמידים דור שני בישראל.
<חגית גליקמן: ניתן זרקור על כמה מדדים שראינו, חשיפה ללעג בגין צבע עור מוצא ודת, כפי שאמרת, הצגת את המספרים, כאן אנחנו יכולים לראות את כל קבוצות העולים.
<חגית גליקמן: שענו על השאלה "האם בחודש האחרון מישהו מהתלמידים לעג לי בגלל צבע עור המוצא או הדת שלי'.
<חגית גליקמן: מצד שמאל, כשזה יגיע מדי פעם, אתם תראו את ילידי ישראל בצבע תכלת, עולים מברית המועצות לשעבר בצבע אדום, סגול – אתיופיה, אפור – צפון אפריקה וורוד עולים ממערב אירופה.
<חגית גליקמן: מצד ימין עולים מצד שמאל בני עולים, למעלה = כיתות ה'-ו', למטה כיתות ז'-ט' ואנחנו יכולים באמת לראות שעולים מאתיופיה, 34% מהתלמידים בכיתות ה'-ו' דיווחו כי חוו לעג בגלל צבע עור, מוצא או דת, 22% מקרב עולי ברית המועצות לשעבר, בקרב בני העולים 31% ו-22% בהתאמה, די דומה.
<חגית גליקמן: אם אנחנו מסתכלים על כיתות ז'-ט' אנחנו יכולים לראות שהנתונים דומים לנתונים בכיתות ה'-ו' כאשר בכיתות ז'-ט' גם עולים ממערב אירופה, ותזכרו, מערב אירופה זה בעיקר עולים מצרפת, חווים גם הם יותר לעג בגלל צבע עור, מוצא ודת, מחבריהם ילידי ישראל.
<חגית גליקמן: בנושא חשיפה ללעג והעלבה או השפלה מהמורים, לשאלה "האם בחודש האחרון מישהו מהמורים לעג לי, העליב אותי או השפיל אותי במילים בבית הספר?", אנחנו באמת יכולים לראות שכ- 10% מבני העולים חווים את זה, שזה פחות מאשר ילידי ישראל בכיתות ה'-ו' והעולים בכיתות ה'-ו', אין הבדלים מאוד גדולים בינם לבין ילידי ישראל, אבל בכיתות ז'-ט' אנחנו יכולים לראות שדווקא יש קבוצה בולטת של ילדים שמרגישים או מדווחים על כך שהמורים לעגו להם או העליבו אותם או השפילו אותם ואלה בני העולים ממדינות ערב.
<חגית גליקמן: בנושא חשיפה לאלימות פיזית מכוונת מצד המורים, לשאלה "האם בחודש האחרון מישהו מהמורים תפס אותי ודחף אותי או היכה אותי בכוונה בבית הספר?", אנחנו יכולים לראות שבקרב ילידי ישראל או דור שני האחוז עומד על כ- 3% ביסודי ו- 5% בחטיבת הביניים, אבל בקרב יוצאי אתיופיה, הנתון בחטיבת הביניים הוא גבוה בהרבה – 12% מקרב העולים מאתיופיה, 7% בקרב בני עולים מאתיופיה וגם כאן ראוי לציין כי 8% שהוריהם עלו מארצות ערב גם הם חווים אלימות פיזית.