GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רמי אלגרבלי: והשאלה היא אם אתם מצליחים להגיע, אני אענה לך בשאלה, אל המורים או אל המנהלים, מנהלי בתי הספר, ולהסביר להם 'תשמעו, אנחנו גוברים, חשובים', בתהליך של מכיתה א' עד כיתה ו' או ז', סביב בר מצווה אולי נגיד, 'תבואו דווקא לכאן, יש לנו כאן משהו להציע יותר חשוב מאחרים'?
<רמי אלגרבלי: אני חושב שזו עדיין החלטה פנימית של המנהל, הוא יגיד לך 'אין לי כסף', אבל התשובה האמיתית היא שהוא מעדיף פשוט ללכת למקום אחר ולא לכאן, וזו העבודה שלכם.
<דן תדמור: אז אני אענה לך בכמה רמות.
<דן תדמור: קודם כל יכול להיות שבסופו של דבר אין דרך פרקטית ליישם את הכוונה.
<דן תדמור: מה שמטריד אותי בדברים שאתה אומר זה שאתה אומר 'אני לא רואה את הנימוק, אני לא רואה את הסיבה'.
<דן תדמור: זה קצת מפתיע אותי, משום שהרגע סיירת ובוא ננתח מה ראית עכשיו.
<דן תדמור: קודם כל ראית את המוזיאון הכי חדש בארץ, טכנית זו עובדה, אנחנו מוזיאון שנפתח לפני חודשיים.
<דן תדמור: דבר שני, ראית מוזיאון שיש בו לראשונה ייצוג לקהילה האתיופית וכשאנחנו אומרים פריפריה אנחנו בין היתר מדברים על זה שבני הקהילה האתיופית - - - הפריפריה היא לא תמיד רק גיאוגרפית, יש גם פריפריה 2 קילומטרים מהבית שלי ברחובות, קוראים לה קרית משה והיא פריפריה לכל דבר ועניין, אז פריפריה על כל מובניה.
<דן תדמור: ויש כאן לראשונה תערוכה שהיא רלוונטית לערכים האלה.
<דן תדמור: ודבר שלישי, אין עוד שום מקום אחר בארץ שהרבה לפני דוח ועדת ביטון כבר בעצם מיישם את דוח ועדת ביטון.
<דן תדמור: מה שראית, ואני מקווה שראית, זה מקום שיש בו פלורליזם, גם של כלל הזרמים, אבל גם של כלל העדות וגם של כל המגדרים, או שני המגדרים, ואין אף מקום אחר בארץ, כיום, ולטעמי גם בעתיד הקרוב, שמעניק לילדים את החוויה הזאת.
<דן תדמור: זה לא דומה לשום דבר אחר וזה מקדים את זמנו במובן הזה.
<דן תדמור: האם פרקטית משרד החינוך, יש לו את המסוגלות להתייצב מאחורי משהו פעם אחת ולתמיד ולהגיד 'כן, אני אעשה כל מה שאני יכול', מעבר לסיסמה הזאת שלכל מנהל יש אוטונומיה וכן הלאה, האם כשמשרד החינוך רואה משהו שראוי, יש לו את היכולת להתייצב מאחוריו ולעשות משהו?
<דן תדמור: בואו נראה.
<דן תדמור: מטריד אותי קצת שאתה עוד עוצר שלב אחד לפני זה ואתה אומר 'אני לא בטוח שאני רוצה'.
<דוד יאסו: אגב, הפריפריה מכירה את יוצאי אתיופיה, מי שלא מכיר אותם זה החברה הישראלית הפנימית, שנמצאת במסגרת תל אביב, כל השכונות העשירות.
<דוד יאסו: דווקא את בתי הספר האלה הייתי מביא לפה, אני אומר לשכנע איך שלא יהיה.
<דוד יאסו: הפריפריה כבר חשופים, כי גם האוכלוסייה נמצאת שם.
<דנה גורדון שושני: משמע לא לפנות לפריפריה אלא דווקא - - -
<דוד יאסו: לא, בלי שום קשר, זו הערה כללית.
<דוד יאסו: אני מכיר את זה מהצבא באופן אישי, כשאני פוגש את החברים שלי שם - - -
<אורית שחם גובר: אבל אני חושבת שכשאנחנו אומרים פריפריה, כשאנחנו מדברים על תחושת שייכות והזדהות וגם אני חלק מהסיפור, דיברנו על זה, אני חושבת שבשביל ילדים אתיופים, לבוא ולראות את האופן הכול כך מכבד שאנחנו מציגים את הסיפור של ההורים שלהם ושל הקהילה שלהם, אני ראיתי את האנשים שהיו בפתיחה, אתה היית בפתיחה, הם היו כל כך גאים, כל כך נלהבים.
<אורית שחם גובר: ב-12 בלילה אנחנו לא הצלחנו לסגור את הגלריה, הפתיחה הייתה בשמונה או בשבע וחצי.
<דנה גורדון שושני: את מדברת על יוצאי העדה.
<אורית שחם גובר: כן.
<אורית שחם גובר: חד משמעית אנחנו נותנים פה איזה שהיא במה להזדהות ולכבוד.
<אורית שחם גובר: אני חושבת שזה נורא חשוב.
<יגאל אמיתי: יש אולי שני משרדים נוספים שהועלו פה, זה משרד התרבות ומשרד הנגב והגליל, שאני לא יודע עד כמה הם יכולים להיות מעורבים במה שאתה שואל.
<דן תדמור: תרבות כמובן מאוד מעורב, מפני שזה המשרד שמתקצב אותנו.
<דן תדמור: אני חושב שהנגב והגליל זה משרד שאנחנו צריכים למצוא אליו נתיבות, כי אמרנו פריפריה אמרנו נגב וגליל.
<דנה גורדון שושני: אבל אחר כך אמרנו שחשוב גם מרכז.
אברהם נגוסה: אני חושב שאם יש מישהו שרוצה להתייחס, זה בסדר, אם לא, אז אנחנו נסכם את הדיון.
אברהם נגוסה: אני שוב אומר שהסיור היה מאוד מרשים ואנחנו התרשמנו ולמדנו.
אברהם נגוסה: לפי הדיונים שקיימנו פה, אני מסכם את הדיון בצורה כזאת: אחת, הוועדה קוראת לשר החינוך, שרת הקליטה ויושב ראש הסוכנות היהודית, לארגן סיורים בבית התפוצות, במיוחד עבור העולים ותלמידים מהפריפריה.
אברהם נגוסה: שתיים, הוועדה קוראת גם לשרת התרבות ושר האוצר בבקשה להקצות מיליון ₪ לשנה לשם ארגון הסעות תלמידים לבקר באגף החדש בבית התפוצות, להעמקת הידע עם התרבות היהודית וסיפורי העלייה כמו גם גיבורי העם היהודי.
אברהם נגוסה: זה הסיכום, אנחנו נפנה בכתב לכל הגורמים, גם לשר החינוך, גם לשרת הקליטה, גם ליושב ראש הסוכנות, גם לשרת התרבות וגם לשר האוצר.
אברהם נגוסה: בנוסף למה שמשרד התרבות מקציב לכם, הוועדה תפנה בכתב, תבקש מהאוצר וגם משרת התרבות לפחות להגדיל כל שנה, להוסיף לכם מיליון שקל כדי שתוכלו לארגן את ההסעות.
אברהם נגוסה: כמובן זה לא סותר מה שדיברנו עם זה שאתה מארגן והם משלמים ישר לחברה, אם יש לך סיכום עם משרד הקליטה או משרד החינוך או המשרד לענייני הפריפריה, זה לא סותר את הדברים האלה.
אברהם נגוסה: זה הסיכום שלנו, הישיבה נעולה.
אברהם נגוסה: שלום לכולם, לחבר הכנסת מוטי יוגב, ליושב ראש המועצה אבי רואה, למנהלת הוועדה דנה גורדון ולצוות המשרד, לציפי ורפי ואורי, נציגי משרד הקליטה וכולם.
אברהם נגוסה: באנו לפה היום לקיים את הדיון של ועדת העלייה והקליטה והסיור שעשינו.
אברהם נגוסה: אנחנו חגגנו ביום שלישי את יום העלייה, זאת פעם ראשונה מאז קום המדינה.
אברהם נגוסה: החשיבות של לזכור ולהפוך את היום הזה ללימוד על תרומתה של העלייה למדינת ישראל, ראינו בזה חשיבות רבה, להתחבר לשורשים שלנו ולמסורת שלנו, כמו שעד עכשיו ראינו ושמענו, שכאן המקום הראשון שבני ישראל עברו את נהר הירדן והגיעו לפה - - - לפני כמה חודשים, כשהייתי פה בסיור עם ראש המועצה, סיירנו גם ביישוב עלי ועפרה ופה ולמדנו את ההסבר, המדריכה, שהייתה ממש יוצאת מן הכלל, אני אמרתי שבעזרת ה' אם הצעת החוק, שאני ועוד חבריי חברי הכנסת, שהגשנו, תעבור ותהפוך לחוק במדינת ישראל אז השנה הראשונה לחקיקה נעשה פה במקום, במקום שבני ישראל, אבותינו, נחתו במרכז הקליטה הראשון.
אברהם נגוסה: באותו יום כולנו יודעים, לפי המסורת, זה היה ב-י' בניסן, אבל אנחנו בממשלה ובכנסת ציינו את היום הזה ב-ז' בחשוון מכיוון שב-י' בניסן הכנסת בפגרה ובתי הספר בחופש אז אנחנו לא נגשים את המטרה ולכן הפכנו את זה ל-ז' בחשוון.
אברהם נגוסה: זה מתחבר לעולה הראשון, 'לך לך', אברהם אבינו.
אברהם נגוסה: אחרי שבני ישראל, עם ישראל הוגדר כעם בהר סיני.
אברהם נגוסה: זו המטרה שבאנו לפה.
אברהם נגוסה: יום העלייה, זה מאוד חשוב שחגגנו אותו בכנסת בוועדת העלייה והקליטה, עם יושב ראש הכנסת ושרת הקליטה, עם יושב ראש הסוכנות היהודית וחברי הכנסת והארגונים שפועלים בתחום עלייה וקליטה ובמליאת הכנסת, זה מאוד מאוד חשוב כי מדינת ישראל הוקמה והתפתחה והתחזקה על ידי העולים, על ידי העלייה, מיליוני עולים הגיעו לישראל.
אברהם נגוסה: מדינת ישראל הופכת את העולים למנהיגי המדינה.
אברהם נגוסה: אנחנו רואים היום, יש לנו שר ביטחון שהיה עולה חדש, שרת הקליטה שהייתה עולה חדשה, יושב ראש הסוכנות היהודית, יושב ראש הכנסת, השר להגנת הסביבה השר אלקין, ואני, שגדלתי באתיופיה כרועה צאן, הגעתי בגיל 27 והיום הפכתי להיות אחד המחוקקים של מדינת ישראל.
אברהם נגוסה: זו ההיסטוריה והתמצית של הציונות ומדינת ישראל ולכן אנחנו צריכים לחגוג כל שנה וללמד את זה לדור הבא, כי זה השורש שלנו, זו המסורת שלנו, זה מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: אני חושב שלא משנה מה אונסק"ו יגידו בתיאטרון האבסורד, מה שיחליטו, אי אפשר להכחיש את העובדות האלה, אי אפשר, הפתרון או המענה, התשובה שאנחנו נותנים להם זה לחזק את העלייה, לבנות את הארץ, לבנות את כל חלקי הארץ ואנחנו נתחזק כעם של קדושה מהשורשים שלו, שיש לו היסטוריה, יש לו שורשים וכך אנחנו נחזק את זה.
אברהם נגוסה: פה ראש המועצה וגם האנשים מעפרה וגם נציגי עלי נמצאים, אנחנו מאוד שמחים שקיבלתם אותנו ואירחתם אותנו ותודה רבה לכם.
<אבי רואה: צהריים טובים וברוכים הבאים מוועדת העלייה והקליטה של הכנסת, ד"ר אברהם נגוסה, חברנו חבר הכנסת תושב בנימין מוטי יוגב.
<אבי רואה: כפי שאמר אברהם, הנושא של הקליטה הוא אחד מהמשימות של ההתיישבות, של קליטת העלייה.
<אבי רואה: אני חושב שההתיישבות הוכיחה את זה לא מעט בשנים האחרונות.
<אבי רואה: כמו שאמר, גם בהזדמנות, אברהם בדרך שאחת הקליטות הטובות זה בהתיישבות ביו"ש במסגרת היישובים הקהילתיים.
<אבי רואה: אגב, גם אני עליתי, אבל לפני 60 שנה, הייתי בן שנתיים.
<אבי רואה: לא נולדתי פה, אבל בסדר, גדלתי פה.
<אבי רואה: וכמו שאמר חבר הכנסת אברהם נגוסה, באמת זו מהות הציונות של קליטת העלייה אחרי הקמת המדינה, עם מאות האלפים שזרמו פה למדינה וממשיכים לזרום במשך כל ה-68 שנים של המדינה.
<אבי רואה: מה שחשוב לנו, כאלה שדוחפים את ההתיישבות, מחזקים את האחיזה של עם ישראל בחבל הארץ הזה, זה גם לחבר את הכלים הנוספים כדי שעם ישראל, כמו שנאמר שם בסרט, עם ישראל שבנוי מ-12 שבטים, ובסוף היה עם אחד.
<אבי רואה: אז יש כאלה מטוניס, אני עליתי מטוניס, מארצות אירופה, וגם היום עולים, מצפון אמריקה.
<אבי רואה: אני גר ביישוב שכמעט למעלה מ-35% בו הם עולים חדשים, בעיקר צרפתים, אבל יש גם ממקסיקו, ארגנטינה, צפון אמריקה.
<אבי רואה: בקיצור עם ישראל חי וקיים וזו ההתהוות של עם ישראל ובעזרת ה' נמשיך גם לסייע בקליטה ולקלוט היכן שאפשר.
<אבי רואה: רק שאתם צריכים לדאוג שיפשירו פה את ההקפאה שנוכל לבנות מבנים שיוכלו לקלוט עוד עולים חדשים.
<אבי רואה: אז תודה רבה, ושניפגש פה בשנה הבאה עוד פעם, כדי לציון יום הקליטה והעלייה של עם ישראל לכאן.
<אבי רואה: יושב פה עידו מאושר, יושב ראש הוועד המקומי של עלי, שהוא גם אחד היישובים שיש בו אחוז ניכר של קליטה וגם בעפרה, גם בכפר אדומים בזמנו התחילו, בהתחלה בבנימין, ושבעזרת ה' נמשיך עם העשייה החיובית, הערכית, השורשית, החשובה הזאת של לעזור ליהודים - - - אז תודה רבה.
<ליליאן זיטמן: אני אתחיל מהסוף.
<ליליאן זיטמן: אני גם רוצה להגיד שאני עדה לסיור של חבר הכנסת נגוסה כאן וכשהוא אמר - - - אני מאוד מעריכה את התמיכה ותודה גם לדקלה מלשכת ראש המועצה, לדנה גורדון, לאבי, לחבר הכנסת מוטי יוגב, לכולכם באתם והייתם חלק מאיתנו.
<ליליאן זיטמן: ואני רוצה תודה מיוחדת ל - - - שתמיד ידעה לחבר את כל האנשים למקום, לארץ הזאת ולאדמה הזאת - - - (בישיבת הסיכום)
<אבי רואה: עוד כמה דקות נתחיל עם הדיון, נשמע את נציגי היישובים, עידו, ריקי מעפרה ואחרים, יש פה גם עולים, נשמע גם אותם קצת ואחר כך אנחנו נתייחס גם לאירוע וגם לתכניות העתיד.
אברהם נגוסה: אז אנחנו מתחילים את הדיון בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
אברהם נגוסה: נמצאים איתנו חבר הכנסת מוטי יוגב, חבר הוועדה, וגם מנהלת הוועדה, דנה גורדון שושני, וציפי גלעדי, ראש תחום פרלמנטרי בוועדה, יגאל אמיתי, דובר הוועדה, ואורי פרדניק, הדובר שלי ורפי מהפרוטוקול.
אברהם נגוסה: גם נציגי משרד הקליטה נמצאים פה, שפרה קירשנבאום, מנהלת מחוז הדרום וירושלים, וקטיה טוב, מנהלת מרחב ירושלים ויהודה.
אברהם נגוסה: כמובן גם, כמו שראש המועצה אמר, נציגים מהמועצה, נציגי עלי ועפרה, נמצאים פה וגם נציגי העולים.
אברהם נגוסה: אני אמרתי קודם למה אנחנו נמצאים במועצת בנימין, גם קיימנו דיון בגוש עציון.
אברהם נגוסה: אנחנו ראינו מהניסיון שביהודה ושומרון הקליטה מאוד מאוד מוצלחת וגם איכותית, במערכת החינוך, הציבור מאוד מחבק את העולים ולכן חשוב מאוד לבוא לשטח וגם לקיים את הדיון היום, כשאנחנו פוקדים את יום העלייה, כדי לשמוע את העוסקים במלאכה, בקליטת העלייה, וגם לשמוע מהעולים החדשים בעצמם ואז אני וחבריי, חבר הכנסת מוטי יוגב, וגם הח"כים שמסיבות אישיות לא יכלו להיות היום, יקראו את הפרוטוקול ואנחנו נפעל כמה שאפשר לעזור למועצה בשטח, שאתם עושים את המלאכה.
אברהם נגוסה: גם משרד הקליטה נמצאים פה, לכן אנחנו נשמח לשמוע יותר.
אברהם נגוסה: אנחנו באנו לשמוע מכם.
אברהם נגוסה: בשלב הזה, האם אתה רוצה לדבר, חבר הכנסת יוגב?
אברהם נגוסה: אז אנחנו נשמע מנציגי המועצות.
<אבי רואה: נשמע מהיישובים, עלי ואחר כך עפרה.
אברהם נגוסה: את נשמע את יושב ראש ועד עלי, בבקשה.
<עידו מאושר: הדבר הראשון שאנחנו צריכים להיערך אליו זה לקליטה מארצות הברית.
<עידו מאושר: אני לא יודע מה יקרה, אבל אני מקווה שאנחנו ערוכים לדבר הזה.
<עידו מאושר: בדיוק היום בבוקר דיברנו על הנושא הזה.
<עידו מאושר: אני רוצה לפתוח לפני שנדבר על הנושא עצמו, בתודה, תודה גדולה על הזכות שניתנת לנו להיות שותפים, על העזרה שניתנת לנו להיות שותפים בבניין עם ישראל בארצו, אחרי אלפיים שנה שהיינו בגלות בסוף רוב רובו של העם הוא עולה בצורה כזו או אחרת, אם לא הוא, אביו, ואם לא הוא, הסבא, כמעט כולם עלו לפה לארץ וזו משימה לאומית שאנחנו גאים, אני מדבר מצד היישוב עלי, גאים ושמחים להיות חלק ממנה.
<עידו מאושר: רומא לא נבנתה ביום אחד וגם תהליך של קליטה הוא תהליך הדרגתי והיו כל מיני פערים שזוהו בשנים קודמות שניתנו להם מענה ואנחנו רואים את התוצאות שלהם בימים האלה.
<עידו מאושר: לדוגמה רינה, שאחראית על השיבוץ של משפחות לעבודה, לחיבור שלהם, הדברים האלה נותנים את התוצאות.
<עידו מאושר: אני יכול לספר על מקרה אישי קטן, באחד ימי שישי הגעתי לאחד הבתים בעלי וישבתי שם עם זוג שבכו בדמעות שליש על הצרות ועל הקשיים ועל פה ועל שם.
<עידו מאושר: וברוך ה', אחרי שלושה שבועות, נמצאה עבודה לאותה אישה ומאז 'הכול עשר' ו'אין כמו', 'זה מדהים' וכו'.
<עידו מאושר: מה שהחזיק אותם, אגב, זה הילדים.
<עידו מאושר: הילדים אמרו להם 'אנחנו לא מוכנים ללכת לגור בשום מקום אחר'.
<עידו מאושר: אנחנו מתמודדים פה בהתיישבות, אבי ציין את זה, עם קשיים מאוד מאוד מאוד גדולים, גם מבית וגם מחוץ, בפיתוח וצמיחה.
<עידו מאושר: אני אתן דוגמה, ארבעה בתי ספר יש בעלי, כולם במבנים יבילים.
<עידו מאושר: זה לא שאין כסף, יש, אבל תב"ע, יש בעיה.
<עידו מאושר: הדבר הזה מקשה מאוד בנושא הקליטה, למה?
<עידו מאושר: כי בבית ספר רגיל היה כיתות ספח והיו התנאים והיה את המקום.
<עידו מאושר: זה נכון גם למוסדות חינוך, אבל זה נכון גם לבנייה.
<עידו מאושר: בסופו של דבר יש לי איקס יחידות דיור ביישוב.
<עידו מאושר: ההתמודדות עליהן היא גדולה, יש גם בנים שממשיכים, שמתחתנים, שרוצים לגור וכו'.
<עידו מאושר: כשאני רוצה לקלוט עולים, זה אני אומר לתושבים אחרים, אתם לא באים, אתם נשארים בחוץ, 'אבל רגע, יש קרוון ריק, יש אשקובית ריקה, יש בית ריק', 'לא לא לא, זה מיועד לעולים', זה מיועד לעולים.
<עידו מאושר: אני אומר, אם היינו יכולים לבוא ולעשות במתכונת שהייתה פעם מרכזי קליטה, אבל קהילתיים, לא ששם את כולם באיזה שהוא מקום, אלא מפזר, יש לזה כל מיני מודלים שיכולים להיות, בסוף הקליטה הקהילתית היא מאוד מאוד מוצלחת, כי זה לא רק הצוות שאנחנו עובדים, ששרה מלמעלה מהמועצה, אלא זה כל התושבים עצמם.
<עידו מאושר: סיפרתי לך את זה כשהיינו בעלי, להיות באותו ערב שמגיע האוטובוס לעלי ועומדים התושבים עם דגלים וכשהם יורדים הרב מברך בשם מלכות וכל הקהילה מלווה אותם בריקודים עד הבית שלהם, שכבר יש בו חלב ולחם וגבינה ליום שלמחרת, זה אירוע שקשה לשכוח אותו, גם לתושבים, ודאי וּודאי לעולים.
<עידו מאושר: אם היינו יכולים להגדיל את ההיצע, את היכולת של הקליטה, זה היה לנו הרבה יותר קל.
<עידו מאושר: היום אחד השיקולים בקליטה זה איזה גודל משפחה, כמה יש, איך, כדי לדעת מה לתת ומה לא, כי ההיצע הוא מוגבל.
<עידו מאושר: וגם כשאתה שומר יש המון לחצים מבית, מי שאומר 'אני רוצה את הבית הזה, אני רוצה להיכנס לגור בו', זה דבר אחד.
<עידו מאושר: אני חושב שאם נצליח להתגבר על הבעיה הזו נוכל גם להגדיל את כמות הקליטה והעלייה.
אברהם נגוסה: הבעיה היא יותר בעניין המבנה, הבתים?
<אבי רואה: המבנים, נכון.
<אבי רואה: זה אמרתי לכם בדרך, בעיקר זה מגורים, חסר לנו מאוד, גם בעקבות ההקפאה, גם בעקבות דברים אחרים, ואני חושב, כמו שאומר עידו, אם יהיה איזה שהוא מודל לבניית בתים, הם לא צריכים להיות יותר מדי גדולים, אבל בתים, אם זה באמצעות עמידר או אם זה באמצעות גוף אחר, ביישובים עצמם, שהם יהיו מיועדים, כלומר יהיה הסכם שהבתים האלה מיועדים לקליטת עולים, אני חושב שזה יפתור חלק גדול מאוד וגם ימנע לחצים, כמו שהוא אמר, של בנים ממשיכים או משפחות מתוך היישוב שרוצים שגם הילדים שלהם ייכנסו לקרוואן וכן הלאה.
<אבי רואה: כדי לא לגרום להתנגשות, הוא אומר, הנה, הממשלה באה והיא מוסיפה מבנים לטובת העולים, כי אין ספק, כמו שאמרת, שקליטה קהילתית היא הקליטה הטובה ביותר.
<אבי רואה: אנחנו גם מסייעים, כמו שאמר עידו, יש לנו את שרה שמרכזת את כל נושא הקליטה ובכל יישוב יש את האדם שלו שמרכז את זה.
<אבי רואה: אין ספק שההתערות של העולים היא מהירה, טובה ומחזקת.
<אבי רואה: אז צריך לחשוב על זה.
<קרולין לסרי: אני קרולין, מרכזת עולים, גרה ביישוב עלי, אני עובדת ביישוב.
<קרולין לסרי: אני פרויקטורית מטעם משרד הקליטה ואני עובדת ביישוב עלי.
<קרולין לסרי: אני אחראית על העולים מהרגע שהם מחליטים לעלות לארץ כשהם עוד בצרפת, אני בקשר איתם כשהם בחוץ לארץ, טלפונית, מיילים, לפעמים אני גם נוסעת ומצטרפת כדי לפגוש אותם ולהכיר אותם.
<קרולין לסרי: מהרגע שהם מחליטים שהם רוצים לעלות ליישוב אני אחראית על הקליטה שלהם, אם זה למצוא להם דיור, אם זה לרשום אותם לגנים, לבתי ספר, למצוא להם אולפן שמתאים לרמה שלהם, לעשות את כל התיווך הזה ביניהם לבין כל הגורמים שיש פה ואני אחראית ללוות אותם כשהם מגיעים לפה בפועל.
<קרולין לסרי: אני מלווה אותם בכל התהליך הבירוקרטי של קופות חולים, בנק, כל מה שצריך עוד בהתחלה ואין להם מושג והם לא מסתדרים וגם ללוות אותם ולהיות קשובה לקשיים ולצרכים שלהם, שיש להם במהלך כל השנה עד שנתיים הראשונות.
<קרולין לסרי: אני בקשר עם כל הגורמים ביישוב, אם זה הנוער ואם זה החינוך ואנחנו מקיימים מדי פעם ישיבות כדי לראות איפה הם לומדים, מה הצרכים ומה הקשיים.
<קרולין לסרי: למשל יש לנו רכזת נוער ביישוב, אנחנו לפני כמה שנים ראינו שיש מורכבות וקושי עם הנוער שמגיע מחוץ לארץ, מגיע ליישוב ולא כל כך מוצא את עצמו ולא מצליח להיקלט ולקבל מענה.
<קרולין לסרי: הוא בעצם במשבר זהות, הוא בתהליך התבגרות וכל ההתחברות עם החברה הישראלית הרבה יותר קשה לו.
<קרולין לסרי: ניסינו לחשוב מה אפשר לעשות ובאמת בזכות תקציבים של משרד הקליטה והעזרה של המועצה הצלחנו לבנות תכניות לקליטה ושילוב של הנוער.
<קרולין לסרי: ואנחנו לאט לאט רואים ומנסים כל הזמן לשפר ולראות איך אפשר לשדרג את זה כדי לאפשר להם זמן של התאקלמות שמחזק אצלם את הזהות ואת הביטחון העצמי שלהם ולתת להם כוח להשתלב ולהיות חלק מהנוער וביישוב בכלל.
<קרולין לסרי: אנחנו עובדים על זה קשה, אנחנו כל הזמן מנסים לשדרג ואנחנו רואים הצלחות.
<קרולין לסרי: אנחנו מצליחים לראות נוער עולה שאחרי כמה שנים כן מצליח להשתלב ולקחת חלק בסוף וזה מקסים לראות את זה.
<קרולין לסרי: עוד נושא שבעיניי הוא חשוב זה עניין האולפן.
<קרולין לסרי: יש את עניין האולפן למבוגרים שהרבה עולים מגיעים עם ידע מאוד בסיסי של לקרוא מסידורי תפילה ומדברים כאלה, אבל הם לא יודעים לדבר את השפה ולא יודעים להסתדר ביום יום.
<קרולין לסרי: הם לומדים באולפן באריאל, יש להם אולפן מצוין עם מורות ממש טובות, אנחנו גם בקשר טוב עם המנהלת של האולפן, היא כל הזמן מנסה לשדרג ולהתאים את זה כמה שיותר, אבל אנחנו כן שמים לב שיש מורכבות שהאולפן לא עונה באמת לצרכים שהם צריכים, כי האולפן הוא בערך תקופה של חמישה חודשים והם לומדים את כל השפה העברית מבחינת לשון, פעלים ודברים ספרותיים ופחות איך להסתדר ביום יום ויוצא שבסוף עולה, אחרי חמישה חודשים שהוא היה באולפן, הוא יוצא לחיים האמיתיים ואין לו את השפה ואין לו את הכלים להסתדר.
<קרולין לסרי: אנחנו רואים שאצלנו, עם העולים שלנו, הם ממש צמאים לקבל אולפן שהוא אולפן מעשי לחיי היום יום, איך לקיים שיחה, אז מתקציבים שאנחנו מקבלים אנחנו מקיימים קבוצות שיח.
<קרולין לסרי: זה טוב, אבל זה לא מספיק, זה יוצא פעם בשבוע או כמה שעות וזה לא מספיק נותן להם את הביטחון ואת האפשרות לשכלל את השפה שלהם.
<קרולין לסרי: אנחנו ממש צריכים לתת על זה את הדעת כי אנחנו רואים שברגע שיש עולה שכן שחרר והצליח להתקדם בשפה העברית, הוא מצליח להתאקלם בסופו של דבר ולמצוא עבודה ולהיות חלק מהשוק.
<קרולין לסרי: אז עניין האולפן הוא משהו מאוד מאוד חשוב.
<שפרה קירשנבאום: אני שפרה קירשנבאום, מנהלת מחוז הדרום.
אברהם נגוסה: ממשרד הקליטה.
<שפרה קירשנבאום: משרד העלייה והקליטה.
<שפרה קירשנבאום: והדגש על העלייה הוא משמעותי פה, כי משרד הקליטה כבר לא מעט שנים מתקצב יישובים בפרויקט שנקרא עידוד עלייה והמהות היא ליווי של העולים טרום עלייה באמצעות מלווים פרויקטורים מתוך הבנה שהמשאב הזה של אדם שמלווה ומתייחס נקודתית לכל עולה ועולה מקבוצת העולים זאת הקליטה המיטבית.
<שפרה קירשנבאום: אז קרולין היא חלק מאותו פרויקט של עידוד עלייה שמשרד הקליטה מממן את המשרה שלה והתכניות שהיא הזכירה הן תכניות, שחלקן או רובן בשיתוף של משרד הקליטה, מתקציבי המשרד.
<שפרה קירשנבאום: הנושא של עברית, חבר הכנסת נגוסה, אני חושבת שאתה שמעת את זה בכל ואריאציה אפשרית על הנושא של השפה, שמעת את זה מצרפתים באשדוד, מהארגונים, מעמותות, הנושא של רכישת השפה העברית הוא אחד הדברים שמעכבים את הקליטה המיטבית וכנראה שיטות ההוראה לא מתאימות לעכשיו וזה משהו שתמיד עולה בכל ועדה כמעט, אני חושבת, בכל ביקור שלך, בכל מקום שהיינו, עלה הנושא של השפה העברית.
<אבי רואה: האולפנים שייכים למשרד החינוך?
<שפרה קירשנבאום: למשרד החינוך.
<שפרה קירשנבאום: אני מזמינה את המועצה, לקראת סוף יתפרסם קול קורא שוב, של משרד הקליטה, לעידוד עלייה, כאשר שם מדובר על עידוד עלייה ליישוב, מלווה, תכניות.
<שפרה קירשנבאום: אנחנו בקשר מעולה עם העובדים של הקליטה פה, עם שרה, ממש בקשר מצוין וכל הנושא של הנוער שעלה כאן הועלה בפנינו מספר פעמים, היינו חלק מוועדות ההיגוי, הצענו משאבים ולא תמיד המשאבים יכלו להיספג כאן כי היה קושי, והיום אין את הקושי הזה כי נעשתה עבודה מאוד טובה.
<שפרה קירשנבאום: הייתה פה קצת עצירה מהעלייה מצרפת והעלייה המרבית שאנחנו רואים, לפי הנתונים שלנו, הייתה מארצות הברית השנה.
<אבי רואה: בכל הארץ?
<שפרה קירשנבאום: לא, אצלכם במועצה.
אברהם נגוסה: אולי גם המשרד מתכלל בעניין עלייה וקליטה, זה לא ישר, כי - - - הבעיה של הדיור לעולים.
<שפרה קירשנבאום: אני אגיד לך מה.
<שפרה קירשנבאום: המשפט המיידי הוא משרד הקליטה לא עוסק בבנייה ונושא הדיור הוא לא על משרד הקליטה, אבל כולנו יודעים שמשרד הקליטה כן עוסק בנושא של הוסטלים לקשישים ומקבצי דיור לקשישים.
<שפרה קירשנבאום: זה התחום היחיד שמשרד הקליטה עוסק בו.
<שפרה קירשנבאום: לפני שלוש שנים היה פרויקט אחד מיוחד בחבל אילות שנוצרו יחידות דיור מקרוונים של מפונים, 15 יחידות עבור עולים.
<קריאה: וזה משרד הקליטה?
<שפרה קירשנבאום: לא מימנו את זה, אבל נשאלתי אם אנחנו כמתכלל, אז באותן נסיבות, אז היה המנכ"ל עודד פורר, הוא לקח על עצמו לתכלל את הנושא מול משרד השיכון, משרד החקלאות, כל המשרדים הרלוונטיים.
<שפרה קירשנבאום: אני אישית הייתי מאוד מעורבת בתכלול של הנושא הזה, אבל מבחינת משאבים אנחנו לא שם.
<שפרה קירשנבאום: מבחינת משאבים לדיור הציבורי אנחנו לא שם.
אברהם נגוסה: יש עוד מהמועצה?
אברהם נגוסה: עפרה, בבקשה.
<ריקי לנגה: שלום, אני ריקי לנגה, רכזת הקהילה בעפרה.
<ריקי לנגה: אני מתמקדת יותר אצלנו בעפרה בתחום של עולים ותיקים, מה שנקרא, יותר עולים שכבר כמה וכמה שנים בארץ.
<ריקי לנגה: נגיד שבעפרה יש לנו ריכוזים של עולים מכמה ארצות מוצא, בדרך כלל בקבוצות שבין 15, 30, 40 משפחות, זה מתחלק בין יוצאי אתיופיה, יוצאי הודו, בני המנשה, גם צרפתים, גם ברית המועצות מהעבר הרחוק וקבוצות קטנות יש לנו מבריטניה, השנה מפולין אחת, אבל קטנות.
<ריקי לנגה: הפן שאני רוצה להציג או להעלות, כמו שאמרתי, ההתמודדות עם העלייה אחרי כמה שנים, קודם כל חשוב להתחיל בתודה, שיתוף הפעולה של המועצה עם משרד הקליטה לתכניות ארוכות טווח הוא מדהים, אנחנו ממש יכולים לבנות תהליך ארוך, להתמקד במיפוי של צרכים ולבנות אותו במשך השנים.
<ריקי לנגה: אני אגיד שהזיהוי שלנו בשנתיים האחרונות הוא מאוד עומד על המקום דווקא של ההעצמה, של החוסן המשפחתי.
<ריקי לנגה: דיברו פה על עניין של תעסוקה, אני אתן אולי דוגמה של בני המנשה, דרך זה אני אדגים את זה.
<ריקי לנגה: בעפרה גרה קבוצה של לפחות 15 עד 20 משפחות שהגיעו מהודו, מה שנקרא בני המנשה, עם קליטה מאוד יפה מבחינה מקצועית וכלכלית.
<ריקי לנגה: כולם סך הכול מתפרנסים, בעלי מקצוע, גם ביישוב וגם מחוץ ליישוב, הקליטה הקהילתית היא מאוד מאוד טובה, הפערים, או המקומות של העבודה שלנו הם בשני מקומות.
<ריקי לנגה: האחד, כמו שאמרתי, השייכות לחברה הישראלית, היא לא מספיק חזקה, היא מולידה דווקא בעיות של זהות, אנחנו מאוד רואים את זה דווקא אצל הגברים, היא מולידה בעיות של שתייה, של המקום של איפה אני, הזהות האישית שלי, החוסן שלי, גם אם יש לי מקום עבודה איך אני מביא את עצמי לחברה.
<ריקי לנגה: והסוגיה השנייה היא השתלבות בקהילה בכלל, לפרק את תתי הקהילות האלה וההסתגרות הפנימית ולאפשר את ההיטמעות שלהם והשיתוף שלהם והשייכות, וזו מילת המפתח, בקהילה, ומתוך זה השייכות בכלל לחברה הישראלית.
<ריקי לנגה: זה ההתמקדות, זה המקום שאנחנו מאוד רוצים לבנות ולהעצים תכניות הלאה.
<ריקי לנגה: גם אם רכשתי את השפה, אבל מעבר לזה, הרכישה של, שאני ארגיש שייך לחברה הישראלית, את הגאווה, מה אני מביא איתי, מה הבאתי איתי, ואנחנו מגלים שכשיש פה פערים אז זה בא לידי ביטוי בהתמודדות עם אלימות ושתייה ודברים כאלה, לא במספרים גדולים, אבל זה עיקר ההתמודדות שלנו בעפרה במספרים גדולים.
<ריקי לנגה: עוד נקודה חשובה, יש לנו פה את דינה, התבקשתי להביא נציגת עולים, אז אני הבאתי את דינה.
<ריקי לנגה: אז קודם כל נגיד שדינה זה סיפור מדהים, משפחה של 10 ילדים שהגיעה לישראל.
<ריקי לנגה: ההיטמעות הכלכלית, המקצועית, היא נהדרת, היא בוגרת אולפנה, יש לה אחות בבצלאל, ממש כולם נטמעים בצורה יפה.
<ריקי לנגה: זה מאוד יפה.
<ריקי לנגה: היא נשואה לבחור יוצא אתיופיה, אז שאלתי אותה על ההבדלים בקליטה.
<ריקי לנגה: קודם כל זה מקסים, אחותה נשואה לבחור שהגיע מארצות הברית או מרוסיה?
<קריאה: לא, מדנמרק.
<ריקי לנגה: מדנמרק.
<ריקי לנגה: ממש קיבוץ גלויות.
<ריקי לנגה: וכמו שאני אומרת, אנחנו עכשיו דיברנו בדרך אז היא מאוד חידדה לי ואני אחזור על זה, על המקום החברתי, האישי, החוסן הזה שהם מביאים איתם, שהנוער דווקא לקח איתו, כמו דינה, אבל ההורים, דור המוצא.
<ריקי לנגה: ואני באמת מסיימת בהתפעלות גדולה ותודה גם למועצה וגם למשרד הקליטה, על שיתוף הפעולה, על החשיבה ועל פרויקטים ארוכי טווח שמתקיימים בשטח והם באמת נושאים פרי, כשאנחנו מסתכלים על זה, וזה מאוד מאוד חשוב וצריך להמשיך, מבחינתנו.
<ריקי לנגה: וזהו, תודה רבה.
<שרה ישראלי: מטה בנימין, מועצה אזורית גדולה במדינת ישראל, מונה כ-65,000 תושבים, שמתוכם 6% מהאוכלוסייה, הם עולים חדשים.
<שרה ישראלי: אנחנו קולטים עולים מכ-40 מדינות כאשר המסה הגדולה, הרוב הגדול של העולים מגיע מארצות הברית ומצרפת.
<שרה ישראלי: כשאנחנו קולטים עולים יש לנו מטרה מאוד ברורה, אנחנו רואים בזה מטרה לאומית ואנחנו רוצים לשילוב מלא של העולים בחברה הישראלית וגם ביישוב ולחזק את תחושת החוסן והעוצמה האישית שלהם.
<שרה ישראלי: אנחנו עובדים הרבה מאוד עם משרד הקליטה, כמו שריקי הזכירה הרבה מאוד תכניות ארוכות טווח בנושאים של נוער, חברה, תרבות, אירועים קהילתיים ורוב האירועים החברתיים נעשים בשילוב של הקהילה הוותיקה כדי לצרף אותם לקהילה.
<שרה ישראלי: יש לנו קושי בעבודה מול משרד הקליטה בעיקר בנושא התקציבי, כשהתקציבים הם בסך הכול מאוד מאוד קטנים יחסית לתקציבים של משרדים אחרים.
<שרה ישראלי: הדרך לממש את התקציב היא דרך קשה, היא מסורבלת, הנוהל של התכניות הוא נוהל של תמיכה שהוא מאוד מקשה על מימוש, לוקח הרבה זמן עד שמאשרים תכניות עד שמתחילים להגיע למימוש.
<שרה ישראלי: הרבה פעמים אנחנו מקבלים את האישור בחודש יוני-יולי כשחצי שנה בעצם לא ברור לי מה מצפים, האם אנחנו אמורים לממן ולקוות ולהתפלל או שאמורים לפעול, זה מאוד קשה לעבוד כך.
<שרה ישראלי: אבל אני רוצה להתמקד, בנוסף להערה הזאת, בשלושה נושאים שאני מאוד הייתי מבקשת לתת עליהם את הדעת.
<שרה ישראלי: הנושא הראשון הוא התייחסות לעולי צרפת כאוכלוסייה עם ייחודים ומאפיינים שאין לאוכלוסיות אחרות.
<שרה ישראלי: אנחנו נתקלים בקושי מאוד גדול בנושא של תעסוקה, ותיכף רינה תדבר על הנושא של תעסוקה.