GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ציפי רענן: הדיבור, השיחה, זה איזה שהוא מכשול שאני לא יודעת, אני רואה שהדרך שאנחנו מפגישים את המתנדבים בצורה אינדיבידואלית, או קבוצות של שניים-שלושה מול מתנדב, ואז אפשר לדבר בצורה יותר חופשית, בביטחון, להגביר את היכולות של העולה, וזה חשוב לו לדבר כי כשעולה מסתובב ברחבי העיר, או בכל משרד או בכל מקום, אם הוא מרגיש שהוא לא מסוגל לבטא את עצמו, זו תחושה שפוגעת בקליטה שלו ובהרגשה שטוב לו פה והוא יכול להסתדר.
<ציפי רענן: לכן אנחנו עושים את הקבוצות הקטנות ומפגשים יותר אינטימיים.
<ציפי רענן: מאחורי זה גם עומדת המחשבה, ואני כן רוצה להגיד אותה, שיש איזו שהיא תופעה שהילדים לומדים ויודעים הרבה יותר טוב מההורים את השפה.
<ציפי רענן: זה מטבע הדברים, זה חלק מהדינמיקה.
<ציפי רענן: אנחנו חושבים שזה מאוד נכון שלא יהיה היפוך תפקידים כל כך דרמטי בין הילד ובין ההורה, שהילד יודע לדבר ויודע להיות המתווך לפעמים בין ההורה ובין רשויות, ואילו ההורים הולכים ומאבדים את הביטחון, ופה אנחנו כן נותנים את העזרה האישית שלפעמים היא הולכת ונהיית חברית.
<ציפי רענן: יש לא מעט התחלות של קשר כזה, שישבו ודיברו וזה הפך להיות לחברות של ממש.
<ציפי רענן: זאת אומרת מזמינים לארוחות ערב, ויוצאים ביחד, זה איזה שהוא קשר אנושי שנוצר בדרך הזאת.
<משה אדוריאן: אני רוצה להוסיף עוד משהו.
<משה אדוריאן: קודם כל מה ששמענו מציפי, יש נסיון יוצא מן הכלל ברעננה, ובמקומות אחרים, ואפשר לגייס את האנשים הטובים שלנו למקומות שמעוניינים לשמוע יותר ולהקים מסגרות שכאלה.
<משה אדוריאן: יש לי שתי בקשות.
<משה אדוריאן: אחת אל הוועדה, שבכל מקום – אם אפשר – שאתם מגיעים אליו וודאי מעלים את נושא קליטת העלייה, לשלב גם את הסעיף של המתנדבים ולבדוק מה נעשה במקום ולראות איך אפשר בעזרת אנשי המקום לפתח את התחום הזה.
<שרי פייר: משולב כבר היום בנוהל רשויות.
<משה אדוריאן: כן אנחנו רוצים יותר אבל.
<משה אדוריאן: היו לנו כמה מפגשים עם רכזי קליטה, גם במפגש ארצי שעשיתי לפני כמה חודשים, הייתה גם נציגה מאזור השרון והציגה את הפעילות בצורה יוצאת מן הכלל.
<משה אדוריאן: הבקשה ממשרד הקליטה, שבכל מקום שבו יש את השליחים שלכם גם במחוזות וגם בישובים, הרעיון בעצם מבחינתי הוא להקים איזו שהיא ועדת היגוי מקומית, יישובית, עם נציגי של"מ ונציגי משרד הקליטה על מנת לראות איך מפתחים את כל נושא ההתנדבות באותו הישוב, זה מאוד חשוב לקדם את העניין הזה.
<אורנית דקל: אפשר עוד להציג?
<אלכס לאון: שלום בוקר טוב לכולם.
<אלכס לאון: אני פנסיונר של חברת החשמל בירושלים, עבדתי בחברה 46 שנים ולפני שלוש שנים פרשתי, ואני רוצה להשתמש במטאפורה של דוקטור קליין, מאז "דגו" אותי לתוך ארגון של"מ ומאז אני איש שטח של ארגון של"מ, כמו גם רכז של נושא ההדרכה.
<אלכס לאון: אני עוסק בעיקר כרגע בתחום של קליטת עלייה, אני מתנדב באולפן.
<אלכס לאון: אני מדריך עולים חדשים מבוגרים, לא צעירים, שבאים מכל ארצות העולם.
<אלכס לאון: יש לנו צרפתים, יש לנו דרום אמריקה, ארצות הברית, אנשים מבוגרים, אנשים ברמות מאוד מאוד רציניות כמו פרופסורים למיניהם, דוקטורים, אנשים מאוד רציניים והם רוצים ללמוד עברית.
<אלכס לאון: אנחנו מקיימים קבוצות, אני נמצא שם, נותנים לי קבוצה של אנשים כאלה, ואנחנו מדברים שם על אקטואליה.
<אלכס לאון: למשל ועד בית, הם אולי לא נתקלים הרבה בוועד בית בארצות מוצאם, אבל אצלנו זה מאוד מאוד אקטואלי, אנחנו מדברים על נושא של ועד בית ואיך אפשר להתמודד עם בעיות של ועד בית שכולנו יודעים שהן אינן פשוטות.
<שרי פייר: זה בירושלים?
<שרי פייר: זו תכנית למשל אדוני היושב ראש שאנחנו תומכים בה, דרך הרשות.
<שרי פייר: אנחנו עכשיו אחרי כנסים עם ועדת רשויות, זו תכנית שאנחנו מממנים לרשות את היכולת להפעיל אותה.
<שרי פייר: אנחנו תומכים ברשות והיא מפעילה את התכנית, חלקה על ידי מתנדבים.
<שרי פייר: פה התמיכה שלנו היא ברשות.
<אלכס לאון: בכל אופן, אנחנו עוסקים, אנחנו מדברים, אני תוך כדי שיחה, אנחנו ממש מדברים רק עברית, אם נתקלים באיזו מילה מיוחדת אנחנו מתרגמים אותה, אבל מדברים עברית כל הזמן, בנושא אקטואליה, כמו שאמרתי כבר, בנושא של ועד בית, למשל חגים שבאים אנחנו מדברים עליהם, ונותנים להם להתבטא ומלמדים אותם מה קורה בארץ באותם נושאים, ולמשל אנחנו גם מתגברים את נושא ההתנדבות מתוכם, אנחנו מוציאים אנשים, מפרסמים את של"מ וחלק מהם רוצים לבוא וללמד אנגלית, צרפתית, בכל התחומים הם מוכנים לתרום.
<אלכס לאון: אנחנו מעלים את רמת הרצון שלהם לתרום, כי אני לא יודע כמה זה ידוע או נעשה בארצות מוצאם.
<יוסי הלפרין: אני פרשתי מהתעשייה האווירית, התעסקתי רוב שנותיי במערכות טילים וחלל, ואני התוודעתי לתנועת של"מ ולהתנדבות בכלל במסגרת כנסי פרישה שמארגנת התעשייה האווירית כמו כל ארגון גדול אחר, ושם הופיע חבר הנהלה של תנועת של"מ וסיפר על התנועה ועל ההתנדבות בכלל, כפתרון למצוקה שדיבר עליה שלום, הנפילה לתוך תהום של אי עשייה כשפורשים לגמלאות.
<יוסי הלפרין: היום אני חבר הנהלה בתנועת של"מ, אני מוביל את הפרויקט שנקרא בלב של"מ, ביחד להשתלבות בקהילה שלמה, כשהמטרה שלו ליצור את התנאים המתאימים ולהביא להשתלבות והתנדבות של אוכלוסיות מודרות למיניהן בקהילה, כולל אנשים עם צרכים מיוחדים, קהילות שונות אחרות.
<יוסי הלפרין: בתור דוגמה אני יכול להביא את המעורבות שלנו לעומק בנושא של האוכלוסייה האתיופית, במיזם של "סיפור על הדרך", ששם ארגנו עשרות מפגשים במתנ"סים ובבתים פרטיים שאוכלוסייה נרחבת נחשפה לסיפור של העלייה האתיופית וכל מה שמסביב, שזה אחד הקריטריונים המהותיים והחשובים כדי להגיע לאוכלוסייה ולהכיר אותה, וכפועל יוצא מזה ליצור את ההשתלבות שלה.
<יוסי הלפרין: אנחנו מריצים היום בפרויקט פיילוט בשישה ישובים במרכז הארץ, שם בכל ישוב יצרנו, הגענו לצוות של מתנדבים שאנחנו קוראים להם "נאמני השתלמות" שהם אמורים להוליך את הפעילות בישוב עצמו, יצרנו צוות מוביל ויצאנו לדרך.
<יוסי הלפרין: אנחנו כבר רואים פירות ראשונים של אנשים מהאוכלוסיות שדיברתי עליהם, שמשתלבים בפעילויות פנאי במתנ"סים או תכניות ארציות או תכניות מקומיות של סניפים של"מ שמופעלות באותו ישוב, וגם מתנדבים בתנועת של"מ.
<יוסי הלפרין: אנחנו רואים סינרגיה רצינית בין הנושא של התנדבות והנושא של ההשתלבות של אותן אוכלוסיות שדיברתי עליהן, שאליהן אנחנו פונים, בקהילה בפרט ובחברה באופן כללי.
<יוסי הלפרין: המטרה שלנו היא להפיק לקחים מהפיילוטים האלה, וליישם את הפרויקט בכל המתנ"סים בארץ.
אברהם נגוסה: לא מזמן היה אירוע וקיבלנו פה בכנסת את הפרויקט של "סיפור על הדרך".
<אורנית דקל: דוד אבטה, זה השם, הוא היום מנהל את לשכת מנכ"ל החברה למתנ"סים.
אברהם נגוסה: רציתי להזכיר שהיה גם פה אירוע בנוכחות יושב ראש הכנסת שיזם את זה.
<משה אדוריאן: דרך אגב, אירוע מאוד מוצלח, שמענו הרבה התייחסויות מהקהל שהשתתף בזה, הסיפורים הם מדהימים, האוכלוסייה נחשפת לסיפור הזה, והתגובות היו לעילא ולעילא.
אברהם נגוסה: קרן פישזון בבקשה.
<קרן פישזון: --- לבוא לפני תחילת הוועדה להכיר אתכם באופן אישי, כי חשבתי ש- - - אנחנו מאוד נזדקק פה.
<קרן פישזון: - - - אדם פונה אלינו, במיוחד עולה חדש, אנחנו לא אומרים לו "וואו לא הגעת למקום הנכון, אנחנו בדיוק עוסקים במשהו אחר, אז הלאה" ואדם ממשיך וממשיך ב- - - במצוקה גדולה והוא לא מסוגל אפילו, אנחנו מקבלים את כל הפניות.
<קרן פישזון: מצד אחד זה נשמע מוזר, איך עמותה יכולה לפתור את כל הבעיות שיש בארץ, ויש הרבה בעיות.
<קרן פישזון: אנחנו מקבלים את הפניות, בשנה שעברה קיבלנו 450 פניות, משפחות במצוקה, כשהפתרון של המשפחה נמצא לא במשרד אחד אלא בכמה משרדים, ולא רק במשרד הממשלתי אלא גם במוניציפלי.
<קרן פישזון: אנשים שאולי היו יכולים להשתקם, לצאת ממצוקה, רק אם הרבה משרדים היו פועלים ביחד.
<קרן פישזון: אנחנו מקבלים את הפניה, נפגשים עם המשפחה ואחר כך מוציאים מכתבים לארגונים ורשויות שאמורים היו לפתור את הבעיה.
<קרן פישזון: יש לנו בעמותה 200 מתנדבים שרובם הם גם עולים חדשים אבל כבר עם הרבה סטאג' בארץ, הבעיה שלנו שגם אנשים שהם בני 40, 50, 60 שבאים להתנדב אצלנו, יש להם בעיה שהספקתי קצת לשמוע ממך, הם לא יכולים לכתוב.
<קרן פישזון: הם לא יכולים לכתוב למנכ"ל משרד השיכון מכתב מפורט על בסיס התלונה.
<קרן פישזון: הם יכולים לכתוב בשפה של כיתה א', ומכתב כזה להוציא זה לא מכובד.
<קרן פישזון: יש לנו בעמותה שלושה אנשים שהם באמת כותבים ברמה, אבל אנחנו לא מתמודדים עם עומס הפניות.
<קרן פישזון: אפילו שהיינו פה בוועדה אצלכם, בעבודה אצלנו עכשיו מכתב לגבי - - - כי פשוט הפניות מתחברות ואני אומרת "טוב, השבוע נתרגם ונשלח", ואז זה מתאסף ומתאסף.
<קרן פישזון: בשבוע שאחרי זה היינו בוועדה של ה- - - גם אותו דבר, לכן הייתי מאוד שמחה אם אנחנו נוכל להשתתף ביחד, לדבר ביחד, כדי שנוכל לכתוב או לבקש, ליצור איזו שהיא קבוצת עבודה, שאנחנו נוכל לפתור את ה- - -
אברהם נגוסה: אתם תתחברו ותמשיכו.
אברהם נגוסה: אחרי הדיון תיפגשו ותחליפו כתובות.
אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך עם גברת יהודית קרפ מעמותת "שלומית" בבקשה.
<יהודית קרפף: אנחנו מפעילים שירות לאומי למתנדבות ומתנדבים מכל גווני החברה.
<יהודית קרפף: ויש לנו מעל 200 מתנדבות עולות חדשות בודדות מצרפת, שאנחנו מתמודדים עם קשיים לא מעטים בנושא הקליטה ובנושא התקצוב כי אנחנו נופלים "בין הכיסאות" בהגדרות של משרד הקליטה.
<יהודית קרפף: הייתי רוצה גם מהבחינה הזאת לדעת איך ניתן להיעזר, אנחנו העמותה היחידה שמפעילה מתנדבים מצרפת, אנחנו עובדים ארצית, גם הפרויקט של שירות בעליה שזה של המתנדבות מצרפת עובד בכל הארץ, גם ברעננה, גם בירושלים, גם בתל אביב וגם בכפר סבא, אשדוד.
<יהודית קרפף: היה נחמד גם להתחבר אליכם ולראות איך ניתן לשלב בנות שירות אצלכם.
<יהודית קרפף: אמנם זה כרוך בתשלום ואני לא יודעת אם אין לכם תקציבים, איך זה ניתן להיעשות, אבל יש תקנים ממשלתיים גם.
<יהודית קרפף: כמובן שיש לנו את כל הנושא של הצעירות של המשפחות העולות מאתיופיה.
<יהודית קרפף: היה נחמד אם היה אפשר להיפגש ולדבר ולראות איך ניתן לקדם את הנושא של התקצוב שהוא הרבה יותר גבוה ממה שאנחנו מקבלים ואנחנו תורמים המון לנושא.
<יהודית קרפף: הן גרות בדירות שירות מעל ומעבר, הן מקבלות קורסים בפסיכומטרי, ואנחנו מנסים מאוד מאוד לקדם ולשלב.
<יהודית קרפף: איך היינו יכולים להתחבר בנושא הזה למשרד הקליטה.
אברהם נגוסה: תיכף דוקטור שרי תגיב.
אברהם נגוסה: יש מישהו שרוצה להתבטא בנוסף, לפני שדוקטור שרי תדבר ואז אני אסכם את הדיון.
אברהם נגוסה: בבקשה דוקטור קליין.
<שלום קליין: דבר אחד להדגיש שלא עמדנו עליו, משהו בפן האקטואלי.
<שלום קליין: אנחנו שומעים היום הרבה על בעיות שיש בתי אבות סיעודיים.
<שלום קליין: אני באופן אישי מתנדב כל יום, נמצא בבית חולים סיעודי כזה ואני רואה את המצב, ואני רואה שגם אוכלוסיית העולים היא חלק מהבעיה.
<שלום קליין: יש מקומות, יש מחלקות שהאוכלוסייה שם היא בחציה או בחלקה הגדול היא אוכלוסייה של עולים.
<שלום קליין: האוכלוסייה של העולים היא האוכלוסייה היותר חלשה.
<שלום קליין: הכי מסכנים אלה שאין להם אף אחד, אבל אחריהם באים אלה שיש להם קצת משפחה, משפחה של עולים, אבל כיון שהם עולים חדשים, היכולת שלהם לבטא את המצוקות שלהם, הרבה יותר קשה.
<שלום קליין: לכן אני אומר שצריך היה גם לתת, הגברת ממשרד הקליטה נמצאת, אנחנו עכשיו בונים תכנית של סיירות מתנדבים בבתי אבות סיעודיים.
<שלום קליין: החברה למתנ"סים יחד איתנו בונים תכנית כזאת, יכול להיות שהיה מקום לדבר גם על האוכלוסייה של העולים שנמצאת במוסדות האלה, כי זה באמת דבר, סוף סוף הדבר נחשף.
<שלום קליין: אני באופן אישי רואה את זה שנים, והרבה מאוד מהכאבים שאני חש אותם, אני טומן בתוכי, פתאום אני קורא אותם ופתאום זה נחשף לעין השמש, כי אתם יודעים שמתנדב הוא לא אחד שיכול ומותר לו להגיד הכל.
<שלום קליין: הוא צריך להיות חלק מהמערכת וצריך להיות כזה שלא יוצר בעיות מיותרות.
<שלום קליין: אני אצרתי בתוכי את הדברים, רציתי לחשוף את זה בפניכם כאן.
אברהם נגוסה: הדיון הוא באמת מאוד מוצלח וחשוב, קודם כל אני רואה שגם עמותות מאוד רוצות להתחבר אליכם לעשייה, ואני רואה גם דרך משרד הקליטה את כל המשרדים, כי הוא המתכלל, הם יודעים לחלק לפי התחומים לאיזה משרד.
אברהם נגוסה: לכן אני רואה בנוכחות של דוקטור שרי פייר כנוכחות של כל המשרדים הרלבנטיים כמו חינוך, רווחה, בריאות ועוד.
אברהם נגוסה: לכן זה חשוב מאוד.
אברהם נגוסה: מה שנשאר עכשיו שפשוט תשבו, תתחברו ותעשו דיונים ביניכם.
אברהם נגוסה: לפני שאסכם את הדיון אתן לדוקטור שרי לסכם, אחרי מה ששמעת גם מהעמותות שהצטרפו ודיברו, ופנו פניה ישירה גם למשרד הקליטה, כמו הגברת יהודית קרפ.
<שרי פייר: אדוני היושב ראש, הוועדות האלה מולידות שיתופי פעולה מדהימים, בדברים שלא חשבנו עליהם.
<שרי פייר: למשל, היה כאן דיון של יוצאי גיאורגיה.
<שרי פייר: כבר שני ארגונים היו אצלי, קיבלו פתרונות, ובאמת דברים טובים יוצאים מפה.
<שרי פייר: אז הוועדה הזאת בהחלט תורמת, בלי ספק.
<שרי פייר: לעצם העניין – יש עקרון שאני לא יודעת אם כל הנוכחים מכירים אותו, עקרון של מניעת כפל סיוע בכל שמדובר בסיוע שהוא סיוע ממשלתי.
<שרי פייר: לכן יש מקרים שכשאת אומרת, יהודית, "אנחנו נופלים בין הכיסאות", זה לא שאתם נופלים בין הכיסאות במדויק, אלא אם הבנתי נכון, אתם מקבלים סיוע ממשרד או מגוף או כספים ממשלתיים אחרים, ולכן גופים ממשלתיים אחרים מנועים לפי חוק מלסייע.
<שרי פייר: לפעמים, אם אפשר, צריך לדעת לבחור מאיפה לקבל את הסיוע.
<שרי פייר: לפעמים זה לא ניתן, כמו בנושא תנועות הנוער שזה לא ניתן, שזה רק בתחום החינוך.
<שרי פייר: עדיין, יש דברים שהם לא כסף, והם חשובים לא פחות ממנו ומסייעים לא פחות ממנו, כמו חשיפה, כמו פתיחת דלתות, כמו יצירת קשרים.
<שרי פייר: ובוודאי חשיבה יצירתית על אפשרויות פתרון אחרות.
<שרי פייר: אני מזמינה כל מי שיושב כאן ומעוניין, לגשת אלי בתום הישיבה, אני אתן את הטלפון שלי, לתאם פגישות עבודה, מעולם לא סירבתי להיפגש וזה גם לא מן השפה ולחוץ, אנחנו מנסים למצוא פתרונות.
<שרי פייר: אני מודה לך אדוני על החשיפה לגבי המצב בבתי האבות.
<שרי פייר: אני מניחה שזו טריטוריה של משרד הבריאות, או הרווחה.
<שרי פייר: אני כן אשמח כגוף, כמשרד שכל עניינו וליבת עשייתו היא העולים, וגם בליבו העולים, לשמוע ולנסות לסייע לעשות חיבורים, כל שניתן, אני חושבת שהסוגיה חשובה, וכך גם את יהודית, אני אשמח להיפגש עם כל אחד אחר ודבר רע לא יכול לצאת מזה.
אברהם נגוסה: אני רוצה גם להודות למר משה אדוריאן שהוא יזם, הוא דיבר וכששמענו קבענו את הדיון והזמנו אתכם היום כדי להציג לנו את הפעילות החשובה שאתם עושים למען אזרחי מדינת ישראל, ובפרט למען העולים החדשים.
<משה אדוריאן: אני רוצה לציין את המהירות שבה פעלתם, למחרת היום ששלחתי לך את המייל כבר כינסתם את הוועדה.
<משה אדוריאן: כל הכבוד.
<משה אדוריאן: אין מילים.
אברהם נגוסה: זה חשוב, אנחנו רואים עשייה של שיתוף פעולה, זה מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: אם יש שיתוף פעולה בין המגזר השלישי וההתנדבות, עם המגזר הממשלתי הציבורי, משרדי הממשלה וארגונים לא ממשלתיים, הכל ביחד – אם אנחנו נעבוד ביחד, אפשר להשיג את המטרה.
אברהם נגוסה: לכן זה חשוב שאנחנו מקיימים פה.
אברהם נגוסה: הדיון הזה לא דיון מייצג שמתקיים בוועדה, אנחנו מקיימים פה דיונים מקצועיים וזה לא דיון שיש לו סימנים של פוליטיקה, למרות שזה הכנסת ומותר לעשות זאת, אבל ראינו תוצאות עם החיילים הבודדים שהרבה ארגונים עובדים, והיום סביב שולחן אחד מקדמים את הנושא.
אברהם נגוסה: היינו בסיור ביום חמישי, 1,600 חיילים בודדים בתל אביב בבית החייל, היינו שם לראות איך כל המשרדים והארגונים הלא ממשלתיים, המגזר השלישי, עובדים בשיתוף פעולה כשהמטרה היא לעזור לחיילים הבודדים.
אברהם נגוסה: זה הדבר שחשוב לעשות.
אברהם נגוסה: היוזמה שלכם שבמקום לשבת בבית, ועם המטענים המקצועיים והנשיון שלכם, אתם יוצאים לשטח ואתם עוזרים לעולים חדשים וגם לאזרחים שאינם עולים חדשים.
אברהם נגוסה: מגיל בית הספר עד בית אבות.
אברהם נגוסה: זו משימה חשובה שכל המשרדים אני בטוח שיתחברו אליה.
אברהם נגוסה: אני סומך על דוקטור שרי פייר שתשב איתכם ותעזור לכם בכל הכיוונים, אם זה משרד הבריאות, משרד הרווחה, משרד החינוך, כל המשרדים הרלבנטיים וארגונים אחרים.
אברהם נגוסה: היום הכנסת מציינת את יום העוני במדינת ישראל, ואנחנו כוועדת עליה וקליטה מקיימים דיון בנושא העוני בקרב העולים החדשים.
אברהם נגוסה: מי שמעוניין יכול להצטרף לדיון.
אברהם נגוסה: אני מסכם את הדיון הזה ומודה לכולם על שהגעתם לכאן.
אברהם נגוסה: לאחר הפגישה והתיאום שלכם נשמח שתעדכנו אותנו ואז נעשה דיון מעקב כדי להגביר את החיבור.
אברהם נגוסה: תודה לכולם שהגעתם, יום טוב.
אברהם נגוסה: אז אנחנו פה היום מקיימים את הדיון, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, וזה מאוד חשוב שזה יצא גם בי"ז בתמוז, כי זה סגירת מעגל של ההתפזרות של העם היהודי לתפוצות וזה מזכיר לנו את הסיבה ליציאה לגולה וכל זה.
אברהם נגוסה: אנחנו מאוד שמחים היום, שדווקא ביום הזה אנחנו נמצאים בבית התפוצות, כדי ללמוד ולראות ולהתרשם מהאיסוף שבית התפוצות עשה, שמייצג את כל התפוצות, מביא לנו את ההיסטוריה, את הערכים, את הסמלים של התפוצות.
אברהם נגוסה: איתי חבר הכנסת יואל רזבוזוב וחברי כנסת אחרים גם יצטרפו, חברי הוועדה, מנהלת הוועדה, דנה גורדון שושני, וציפי גלעדי, רכזת מזכירות הוועדה.
אברהם נגוסה: צח בן יהודה מהממ"מ, יגאל אמיתי דובר הוועדה, גם מהפרוטוקול נמצאים פה, תמיר אלברט, ואורי וישמבל, העוזרים שלי.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים ללמוד ולדעת את זה.
אברהם נגוסה: אני הייתי עם מנהלת הוועדה ואנחנו ראינו כמה זה חשוב, מאוד חשוב וגם לוועדה שלנו, כוועדת התפוצות, לקיים את הדיון בבית התפוצות וגם לעשות את הסיור.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמח היום לקבל, לפני שאנחנו יוצאים לסיור, על התמונה הכללית מהמנכ"ל וגם מאנשים אחרים ולאחר מכן אנחנו נצא לסיור.
<דן תדמור: אנחנו באמת מתכבדים לארח את הוועדה.
<דן תדמור: אני אשתדל לא לדבר יותר מדי, כי עדיף מראה עיניים.
<דן תדמור: אתה כבר היית פה כשפתחנו לפני כמה שבועות את תערוכת 30 שנה למבצע משה, אני חושב שרוב האנשים עוד לא היו באגף החדש שלנו, שנפתח לפני חודשיים.
<דן תדמור: נמצאת איתנו ד"ר אורית שחם גובר, שהיא האוצרת הראשית של בית התפוצות, וכשנצא לסיור אורית תדריך אותנו.
<דן תדמור: אני מציע שנעשה את הדבר הבא, אני אתן איזה שהיא סקירה כללית, אבל קצרה, נצא לסיור ואולי אז נחזור לכאן ונעשה דיון קצת יותר מעמיק.
אברהם נגוסה: כן, יהיה דיון אחרי הסיור.
אברהם נגוסה: רק שכחתי להזכיר שדוד יאסו, מאגף הקליטה של יוצאי אתיופיה במשרד הקליטה וגם נציגי משרדים אחרים, החינוך, הסוכנות היהודית ומשרדים אחרים.
<דן תדמור: מאה אחוז, ואני מתנצל מראש שאירינה לא תהיה איתנו לאורך כל הביקור, כי היא בדרך לשדה התעופה.
<דן תדמור: אבל היה לנו חשוב שאירינה תהיה פה כדי לקבל אתכם.
<דן תדמור: בית התפוצות, קודם כל נתחיל בדברים הטכניים, זו חברה לתועלת הציבור, חל"צ, בבעלות מדינת ישראל, אוניברסיטת תל אביב, הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית העולמית והקונגרס היהודי העולמי.
<דן תדמור: בית התפוצות פתח את שעריו בשנת 78', אנחנו בשנתנו ה-38.
<דן תדמור: אנחנו גוף שעוסק בזהות יהודית.
<דן תדמור: אם לדייק, אנחנו עוסקים בזהות יהודית על כל המרכיבים שמשותפים לכולנו.
<דן תדמור: עוד לפני קצה הקרחון שבו אנחנו מתחילים להתווכח בין זרמים, בין עדות, אנחנו עוסקים בכל אותו בסיס ענק שלפעמים יש לנו נטייה לשכוח אותו.
<דן תדמור: ההיסטוריה המשותפת לנו, המורשת שמשותפת לנו, הערכים שמשותפים לנו, השפה שמשותפת לנו, בין אם אנחנו דוברים אותה על בוריה ובין אם לאו, המולדת שמשותפת לנו, בין אם אנחנו דרים בה ובין אם לאו, מטרות וייעוד שמשותף לכולנו.
<דן תדמור: אנחנו מקום שנמצא בהגדרה בלב הקונצנזוס משום שאנחנו עוסקים באמת באותו גוף ענק שלפעמים אנחנו נוטים לשכוח שהוא באמת משותף לכולנו.
<דן תדמור: לפעמים צריך להזכיר לאנשים מכל הגוונים ומכל הקצוות, בייחוד בתקופה כזו שהיא תקופה באמת רוויית שסעים ושנאת חינם, גוף כמו שלנו שמזכיר לאנשים מה משותף לנו ושאנחנו בעצם משפחה אחת גדולה ומורחבת, זה גוף שבעצם מעולם לא היה חשוב יותר שיתקיים ושיגיעו אליו כמה שיותר אנשים.
<דן תדמור: אז באמת כמה אנשים מגיעים לכאן, כמעט 200,000 איש בשנה, המספר הזה נמצא בעלייה מתמדת בשנים האחרונות.
<דן תדמור: היעד שלנו להגיע ל-400,000 מבקרים בשנה ואני חושב שאנחנו בכיוון הנכון להגיע אליו.
<דן תדמור: במדינה שיש בה 8 מיליון איש ולצורך הדיון הזה יש 6 מיליון יהודים בישראל, כמות כזאת של מאות אלפים בשנה, זה אומר שכל ישראלי יגיע לפחות פעם אחת לבית התפוצות.
<דן תדמור: אידיאלית הוא צריך להגיע פעם אחת בבית ספר יסודי, פעם אחת בתיכון, פעם אחת בצבא, ולפחות פעם אחת כבוגר.
<דן תדמור: האמת היא שרוב האנשים, גם היום עם המספרים הצנועים שלנו, אם אני אשאל בחדר הזה, רוב האנשים היו מתי שהוא בבית התפוצות ועכשיו אנחנו בתנופה שתשלים את החוסרים.
<דן תדמור: את מה שאנחנו עושים, שזה טיפוח תחושת שייכות, אנחנו עושים בארבעה אופנים, אחת, אנחנו מוזיאון, ועל כן אתם תראו עכשיו את האגף החדש שפתחנו לפני חודשיים, יש כאן תצוגת קבע נרחבת, יש כאן תערוכות מתחלפות וכיוצא באלה.
<דן תדמור: שתיים, אנחנו מקום של חינוך.
<דן תדמור: פועלת כאן זרוע חינוכית שנקראת בית הספר הבינלאומי ללימודי העם היהודי, זה בית ספר לכל דבר במובן הזה שיש כאן מדריכים, מורים, כיתות וקבוצות שמגיעות לבית התפוצות, מתחילות ומסיימות את מסען בכיתת לימוד עם תכנית שנתפרה ספציפית למידותיה של אותה קבוצה.
<דן תדמור: מגיעים לכאן כיום 35,000-40,000 תלמידים, או קבוצות של חיילים או קבוצות של גמלאים, קבוצות תגלית, מסע, כל הדברים הללו, וברור שזאת לא אותה תכנית לילדי גן ולחניכי פו"ם, השפה שונה, משך ביקור שונה, תכנים שונים וכן הלאה.
<דן תדמור: כל זה קורה באגף החינוכי שלנו.
<דן תדמור: אז אמרנו, מוזיאון, חינוך, שלוש, מאגרי מידע.
<דן תדמור: בדרך כלל יודעים שאפשר לבוא לבית התפוצות כדי לנסות להתחקות אחר עץ משפחה, זה המאגר הגנאלוגי, הוא אחד מתוך חמישה מאגרי מידע שיש לבית התפוצות, לצדו מאגר צילומים, מאגר מוזיקה, מאגר קהילות ומאגר שמות משפחה.
<דן תדמור: הדרמה הגדולה במאגרים זה שאנחנו מעלים אותם עכשיו לראשונה לאינטרנט.
<דן תדמור: עד כה היה צריך לעלות לרגל לבית התפוצות, יש חדר מאוד יפה ומתנדבים ומחשב, אבל צריך לבוא לכאן.
<דן תדמור: המהפכה הגדולה תתרחש בסוף השנה הזאת, כשבגרסת ביתא נעלה את מאגרי המידע לאינטרנט ואז כל אחד בכל מקום, בכל עת, תהיה לו גישה למאגר העצום הזה של מידע לגבי העם היהודי על כל גווניו ורבדיו.
<דן תדמור: מוזיאון, חינוך, מאגרי מידע, והמרכיב האחרון הוא תרבות.
<דן תדמור: אנחנו מרכז תרבותי, כמעט בכל יום בשבוע מתרחשת כאן איזה שהיא פעילות תרבותית שעוסקת בזהות יהודית כפי שהגדרנו אותה.
<דן תדמור: והבה נגדיר אותה, אם לא עשינו זאת עד כה, התפיסה שלנו היא תפיסה פלורליסטית ומכילה של זהות יהודית, אנחנו לא שומר סף, זה לא התפקיד שלנו, התפקיד שלנו זה שכל אדם שיש לו תחושה של זיקה לזהות יהודית, אנחנו כאן כדי לספק לו עוד מידע, תמיכה, ולשגר אותו להמשך דרכו.
<דן תדמור: אז זה ייעודנו, אלה תחומי פעילותנו.
<דן תדמור: לפני חודשיים פתחנו את האגף החדש שלנו, שהוא שלב א' בתכנית הפיתוח שבסופו של דבר תקיף את כל המוזיאון.
<דן תדמור: שלב ב' הוא שדרוג מוחלט של תצוגת הקבע שאליה לא נגיע היום, זו תצוגה מאוד מיושנת, היא נפתחה ב-78' וכמעט שלא השתנתה מאז.
<דן תדמור: התכניות כבר כמעט גמורות למה שאנחנו רוצים לעשות עם תצוגת הקבע החדשה.
<דן תדמור: ישנו פרט פעוט של גיוס של עוד 30 מיליון דולר שחסרים לנו, אבל ברגע שאנחנו נסגור את הפרט הטכני הזה, השולי, אבל אנחנו בכיוון הנכון.
<דן תדמור: הפרויקט בכללותו, כשנסיים אותו, זה יהיה פרויקט שיתפרס על פני 12 שנה.
<דן תדמור: התחלנו ב-2007, נסיים ב-2019, זה יהיה 12 שנה וכמעט 100 מיליון דולר.
<דן תדמור: מדינת ישראל שותפה בתהליך הזה, במענק פיתוח שהעניקה לנו, וגם לשוטף.
<דן תדמור: גורמים פילנתרופיים שונים מסייעים לנו על הדרך וחשוב לומר שאמנם זה נשמע בור אדיר שחסרים לנו 30 מיליון, אבל כשאנחנו אומרים שכבר גייסנו 60 זה כבר נשמע אחרת.
<דן תדמור: זאת אומרת שני שליש מהפרויקט כבר מאחורינו, אתם מיד תלכו עליו ותראו אותו ותמששו אותו.
אברהם נגוסה: דרך איזה משרד המדינה מממנת?
<דן תדמור: תרבות.
יואל רזבוזוב: והחינוך?
יואל רזבוזוב: על כל תלמיד?
<דן תדמור: צריך להפריד בין שוטף לפיתוח.
<דן תדמור: התקציב השוטף שלנו הוא תקציב של כ-25 מיליון שקל בשנה, 7.5 מיליון אנחנו מקבלים ממדינת ישראל דרך משרד התרבות.
<דן תדמור: תקציב הפיתוח שלנו, שלטובתו מדינת ישראל העמידה 64 מיליון שקל, זה נעשה באיגום ממספר משרדים, אבל מנוהל, שוב, דרך משרד התרבות.
<דן תדמור: עם משרד החינוך, כמובן יש שיתוף פעולה נרחב, כי הזכרתי שמגיעים לכאן 35,000-40,000 תלמידים, כפי שאתם יודעים, נסתיימו הימים שבהם ניתן להנחות מלמעלה ולהגיד שכל כיתה חייבת לבקר בבית התפוצות.
<דן תדמור: לצערי, במובן הזה יש אוטונומיה.
<דן תדמור: יחד עם זאת משרד החינוך מפיץ אותנו בחוזרי מנכ"ל, סלי תרבות בעיריות שונות.
<דן תדמור: יש לנו את תו התקן של כולם ויש לנו מחיר מיוחד, הפסדי, שבו אנחנו מקבלים כאן תלמידים וזה הפסד שאנחנו ששים ושמחים בו.
<דן תדמור: כל קבוצת תלמידים שמגיעה לשערינו אנחנו מרגישים שאנחנו ממלאים את הייעוד שלנו.
יואל רזבוזוב: מה זאת אומרת הפסדים?
<דן תדמור: יש מחיר קבוע, 18 שקל, שהוא לא מכסה את ההוצאה של מדריך.
<דן תדמור: אבל זה בסדר, עדיין אנחנו כל שנה - - -
יואל רזבוזוב: לא, אתה מדבר על קבוצות, ברגע שמגיעות קבוצות אז בסוף יש לך את ההוצאות הקבועות ועל מה שמגיע - - -
<דן תדמור: אני לא מדבר על קבועות, אני מדבר על הוצאה ישירה.
<דן תדמור: כשמגיעה לכאן קבוצה כל 20 תלמידים מקבלים - - -
יואל רזבוזוב: קבוצה, 20 תלמידים, זה לא מכסה את המדריך?
<דן תדמור: לא מכסה אפילו את המדריך, עוד לא הגעתי לתקורות.
<דן תדמור: תעשה חשבון, 20 כפול 18, מדריך והוצאת חומרים, כי עושים כאן פעילות, זה לא מכסה, אבל זה בסדר, אני לא מתלונן.
<דן תדמור: שיבואו עוד ועוד ועוד ונפסיד עוד ועוד ועוד, ושיגיעו אלינו לא 35,000 תלמידים, שיהיו 70,000 תלמידים, וזה בסדר, זה הייעוד שלנו.
יואל רזבוזוב: זה חשוב בגילאים האלה.
<דן תדמור: הכי חשוב בגילאים האלה וגם בצבא זה מאוד חשוב.
<דן תדמור: אבל באמת, זה לא חוסך מאיתנו את הצורך מדי שנה לעשות מסע טלמרקטינג, כי צריך כל שנה לדבר מחדש עם 4,000 מוסדות חינוך.
<דן תדמור: אם לא תדבר איתם הם לא יבואו, זה לא באוטומט, אף מוסד הוא לא באוטומט, אף גוף הוא לא באוטומט.
<דן תדמור: צריך לדאוג שזה יקרה מדי שנה.
יואל רזבוזוב: זו טעות, צריך לבדוק את זה.
<דן תדמור: אז זה באמת היה המבוא, מי אנחנו, מה אנחנו, מה אנחנו עושים ואני מציע שעכשיו אורית תוביל אותנו לסיור מודרך באגף החדש.
<דן תדמור: אני מזכיר, שלב א' מתוך שניים, טכנית השלב הקטן יותר מבחינת מטראז', זאת אומרת שלב ב' הוא גדול ונרחב יותר.
<דן תדמור: (בסיור)
<אורית שחם גובר: אנחנו בוחנים את עצמנו בשבע עיניים בכל תחום, מי מיוצג, איך וכמה.
<אורית שחם גובר: הנושא השני הוא ניסיון להסתכל אחורה אחרת ממה שאנחנו רגילים, לשבור את הפרדיגמה של להסתכל על העבר ולראות שם רק פרעות, גזירות ורדיפות.
<אורית שחם גובר: אנחנו מסתכלים על העבר, אנחנו לא מתעלמים מהפרעות, הגזירות והרדיפות, אבל אנחנו רואים שם גם פריחה וגם יצירה וגם דיאלוג וגם יכולת התחדשות אינסופית.
<אורית שחם גובר: זאת אומרת אנחנו מסתכלים אחורה ואנחנו לא אומרים געוולד.
<אורית שחם גובר: אנחנו אומרים במקרים רבים 'איזה יופי'.
<אורית שחם גובר: וההיבט השלישי המאוד חשוב, שכל מי שיגיע הנה, כל יהודי מהארץ או מחו"ל, יוכל לומר לעצמו 'הסיפור הזה הוא גם שלי'.
<אורית שחם גובר: זה הקטע של זהות והזדהות.
<אורית שחם גובר: אם אנשים ירגישו שזה שלהם תהיה הרבה יותר משמעות לכל מה שאנחנו עושים כאן.
<אורית שחם גובר: הגלריה הראשונה מתוך המוזיאון החדש שאנחנו בונים, שהיא גלריית קבע, היא גלריית בתי הכנסת.
<אורית שחם גובר: תיכף נגיע אליה, אבל הסימנים שלה נמצאים כאן.
<אורית שחם גובר: אני לא יודעת אם מישהו מכם זוכר, אם הייתם בבית התפוצות יש לנו אוסף של מודלים, זה פחות או יותר מה שאנשים זוכרים מהביקור אצלנו.
<אורית שחם גובר: את אוסף המודלים הזה, שכולם אהבו אותו, ועם השנים ערכו רק עלה, אנחנו שיפצנו ושימרנו ובנינו לו גלריה חדשה.