GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל מלכיאלי: אני לא אומר להתחבר לאנקדוטות הקטנות ביותר, אבל להבין שיש כאן סיפור מאחורי הדבר הזה, שיש כאן עבר ואיך אמרו?
מיכאל מלכיאלי: עם שאין לו עבר גם לא יהיה לו עתיד וזה העבר המפואר של יוצאי מדינות ערב.
מיכאל מלכיאלי: יש עוד מישהו שרוצה לדבר?
מיכאל מלכיאלי: אז אנחנו מסכמים את הדיון.
<לבנה זמיר: אבי כהן בדרך?
מיכאל מלכיאלי: נסכם את הדיון של קליטת עולי מדינות ערב ואיראן, לציון יום היציאה וגירוש יהודי מדינות ערב ואיראן.
מיכאל מלכיאלי: תודה לכולם על ההשתתפות.
<לבנה זמיר: תודה, אני יכולה להזכיר לכם מה שהוא אמר בפעם שעברה, ב-13 ביולי?
מיכאל מלכיאלי: באיזו שעה זה היה?
<לבנה זמיר: באיזו שעה?
<לבנה זמיר: זה רשום.
<לבנה זמיר: יש לכם וידיאו, נכון?
<לבנה זמיר: היה איזה עמוד בפרוטוקול שגם חברת הכנסת ברקו אמרה משהו.
<לבנה זמיר: אז אוקיי, אז הוא אמר כאן וזה עשה רעש גדול מאד למחרת בעיתונות.
<לבנה זמיר: הוא אמר: יש לנו תכנית סודית, וואלה, הוא אמר סודית.
<לבנה זמיר: הוא אמר יש לנו תכנית סודית להחזרת הרכוש והוא לא אמר מה, ופה אנשים השתגעו ועיתונאים רדפו אחריו.
<לבנה זמיר: ואז השרה אמרה כן, אנחנו עושים דבר פשוט.
<לבנה זמיר: אנחנו יודעים את זה אני יושבת ראש מרכז הארגונים, איך לא אדע?
<לבנה זמיר: תכנית של מה שנקרא הערכת הרכוש על ידי מומחים הכי גדולים בעולם, שיבואו לכאן ויחד איתנו – איתי וכל הארגונים – יעשו הערכת הרכוש.
<לבנה זמיר: לנו, בהתאחדות עולי מצרים – יש לנו 4,000 תיקים.
<לבנה זמיר: יש לי אותם, כי שמרו אותם ה-50, משנות ה-60.
<לבנה זמיר: מתוך 7,000 תיקים יש לנו 4,000 וזה בוודאי מקום שאפשר להגיע לאומדן.
<לבנה זמיר: זה מה שהוא אמר, אוקיי?
מיכאל מלכיאלי: ומה שחשוב זה שגם אם גנבו לנו את הרכוש ואת הבתים, את המסורת ואת היופי שבעדות שלנו, את זה לא לקחו לנו.
<לבנה זמיר: לעולם לא ייקחו לנו.
מיכאל מלכיאלי: את זה הביאו לכאן ואת זה אי אפשר לקחת.
מיכאל מלכיאלי: זה חלק מאיתנו.
<לבנה זמיר: תודה לך.
מיכאל מלכיאלי: תודה.
דוד אמסלם: רבותי, צהריים טובים.
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את הישיבה המשותפת לוועדת הפנים וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בנושא יישום החלטות הממשלה 716 ו-1911 בנושא הבאתם לישראל של אחרוני בני הקהילה הממתינים באדיס אבבה ובגונדר – ישיבת מעקב.
דוד אמסלם: רבותי, אני אעשה את זה קצר.
דוד אמסלם: ישיבת הממשלה הייתה לפני - - -
אברהם נגוסה: ב-11 באוגוסט 2016.
דוד אמסלם: אנחנו כמדומני כבר כמעט חצי שנה אחרי.
דוד אמסלם: בזמנו סגרנו את כל הנושא של התקציב, סגרנו את הכל, הכל מכל וכל.
דוד אמסלם: אנחנו קיבלנו גם אז בהחלטה, לדעתי זה גם היה מוגבל בזמן.
דוד אמסלם: אנחנו תיחמנו את זה בלוחות זמנים.
דוד אמסלם: למה היהודים לא הגיעו לפה?
דוד אמסלם: מישהו יודע לתת לנו תשובה?
דוד אמסלם: עמוס?
דוד אמסלם: בואו נתחיל אתכם.
<עמוס ארבל: אני אענה, אדוני יושב הראש.
<עמוס ארבל: עמוס ארבל מרשות האוכלוסין.
<עמוס ארבל: אני אנסה לענות גם בשם הגופים הנוספים ששותפים לביצוע ההחלטה, למימוש ההחלטה, כי זה מחובר גם אליהם.
<עמוס ארבל: ראשית, מיד לאחר קבלת החלטת הממשלה, התחלנו כמובן לעשות פגישות וישיבות של שלושת הגופים המרכזיים, שזה הסוכנות היהודית, משרד החוץ ואנחנו, על מנת להתחיל ולראות איך אפשר לממש את ההחלטה.
<עמוס ארבל: הייתה תקופה של חגים, בין לבין להזכיר לאדוני שהבאנו קבוצת אוכלוסייה, נדמה לי זה היה ערב יום הכיפורים.
אברהם נגוסה: חברה, זה מפריע.
אברהם נגוסה: יש פה רעש, אני לא יודע מאיפה.
אברהם נגוסה: זה מפריע.
<עמוס ארבל: הגיעה לכאן קבוצה ראשונה, שאדוני יושב הראש נכח גם בטקס אז בנתב"ג ומיד לאחר מכן, נדמה לי שזה היה כבר בנובמבר, התחלנו להיכנס לתהליך של הביצוע.
<עמוס ארבל: מבחינתנו כרשות האוכלוסין התהליך הראשוני היה שצריך לגייס עובדים חדשים ולאסוף עובדים מהלשכות וכפי שידוע, תהליך של גיוס עובדים הוא איך שהוא לוקח זמן ויש את תהליך ההכשרה.
<עמוס ארבל: נכון להיום מבחינתנו התגייסו שבעת העובדים ואנחנו עובדים.
<עמוס ארבל: תוך כדי ובמקביל היו גם מהומות באתיופיה, שמבחינת משרד החוץ, שאמון על העניין של המצב שם, לא אפשר להתחיל לבדוק שם.
מאיר כהן: שזה אידי?
מאיר כהן: מי תוקע את זה?
<עמוס ארבל: אף אחד לא תוקע, אני מתאר מצב.
מאיר כהן: תעזוב עכשיו.
מאיר כהן: תעזוב לגייס שבעה עובדים וזה.
מאיר כהן: אתה רציני, אל - - -
<עמוס ארבל: תוקע?
<עמוס ארבל: אדוני, תן לי להגיד - - -
מאיר כהן: לא תוקעים את זה?
<עמוס ארבל: תן לי אדוני להסביר.
מאיר כהן: בינתיים נתת שני הסברים שנשמעים תמוהים לגמרי.
<עמוס ארבל: אני לא - - -
מאיר כהן: חצי שנה לקח לך לגייס שבעה עובדים?
<עמוס ארבל: לא, אני לא אמרתי.
מאיר כהן: זה מה שאמרת.
<עמוס ארבל: אני עושה הכל כדי שהחלטת הממשלה תתממש כלשונה, בדיוק על פי לוחות הזמנים, בהתאם למה שצריך, בהתאם למה שנכתב.
<עמוס ארבל: היות ואני לא שחקן לבד במשחק הזה ואם יש מהומות באתיופיה ואי אפשר לשלוח לשם אנשים, אז זה לא תמוה.
<עמוס ארבל: אם יורים ברחובות - - -
מאיר כהן: איפה זה תקוע?
מאיר כהן: היו מהומות יומיים וחצי.
מאיר כהן: יומיים וחצי היו.
<עמוס ארבל: אני לא יודע מה יומיים, אני לא יודע מה שלושה.
מאיר כהן: יומיים וחצי, אני אומר לך, בדוק.
<עמוס ארבל: חבל לי, אני לא אמור לנהל מולך ויכוח, אדוני.
אברהם נגוסה: לא, גם לא היו מהומות באדיס אבבה.
<עמוס ארבל: משרד החוץ יכול להתייחס למהומות ויתייחס למהומות.
<עמוס ארבל: אני עובד על פי - - -
אברהם נגוסה: עמוס, לא היו באדיס אבבה שום מהומות.
אברהם נגוסה: היה אפשר להתחיל.
אברהם נגוסה: יש 3,000 איש באדיס.
<עמוס ארבל: שנייה, שנייה.
דוד אמסלם: בואו נשמע אותו.
<עמוס ארבל: אני לא מתנגח.
<עמוס ארבל: אני מציין את העובדות כפי שהן ואני לא מייצג את משרד החוץ.
<עמוס ארבל: אני אמרתי שאני חלק ועוד אני מחובר גם אליהם.
דוד אמסלם: עמוס, כשאתה אומר לי מהומות, הכוונה היא שמשרד החוץ לא מאפשר לכם, מה?
<עמוס ארבל: הייתה תקופה שהשגרירה לא אפשרה.
דוד אמסלם: דרך אגב, השגרירה נמצאת שם?
דוד אמסלם: אם יש מהומות, למה לא הבאתם את כולם?
<עמוס ארבל: אני לא יודע לענות על השאלות האלה.
<עמוס ארבל: אני יודע לענות על לשלוח עובדים ל - - -
דוד אמסלם: תעצור שנייה, דקה.
<עמוס ארבל: בבקשה.
דוד אמסלם: משרד החוץ.
דוד אמסלם: יש שם מהומות?
<אייל סיסו: עכשיו אין, תודה לאל.
<אייל סיסו: היה שבוע שבאמת היו מהומות.
דוד אמסלם: כמה זמן היו מהומות?
<אייל סיסו: שבוע ימים.
<אייל סיסו: כשבוע וחצי.
דוד אמסלם: על שבוע אנחנו מדברים?
<אייל סיסו: הוצאנו כמעט את השליחים שלנו מאתיופיה בגלל מה שהיה שם.
דוד אמסלם: ומתי החזרתם אותם?
אברהם נגוסה: לא, לא מאתיופיה.
דוד אמסלם: לא חשוב.
אברהם נגוסה: אולי מגונדר.
אברהם נגוסה: מתוך אדיס אבבה?
<אייל סיסו: לא, לא, הוצאנו - - -
דוד אמסלם: מתי החזרתם אותם?
דוד אמסלם: כמה זמן הוצאתם אותם?
<אייל סיסו: החזרנו אותם אם אני לא טועה לפני חודש וחצי.
<אייל סיסו: כשבוע וחצי, אם אני לא - - -
דוד אמסלם: כשאתם מדברים איתי על אירוע של בערך כשבעה-שמונה חודשים, שבוע וחצי-שבועיים בטל בשישים.
דוד אמסלם: הרי אנחנו לא מדברים למה הם התעכבו שבועיים.
דוד אמסלם: עמוס.
<עמוס ארבל: הייתה תקופה שבאדיס אי אפשר היה לעבוד שם, תוך כדי ובמקביל.
דוד אמסלם: מדברים כאן על שבועיים.
<אייל סיסו: לא, שבועיים אנחנו הוצאנו את האנשים.
<אייל סיסו: הייתה תקופה שהייתה הערכת מצב - - -
<עמוס ארבל: זה יותר משבועיים.
<אייל סיסו: כן, יותר משבועיים.
דוד אמסלם: אני מניח שאם הוצאתם את האנשים - - -
<יהודה שרף: אדוני יושב הראש, אני אעזור לך.
<יהודה שרף: זה לא שבועיים.
<יהודה שרף: עם כל הכבוד לחבר הכנסת נגוסה, זה יותר משבועיים כי לי היו אנשים בשטח שם של פרויקט תן.
<יהודה שרף: נאלצתי להוציא אותם - - -
אברהם נגוסה: יהודה, אני מדבר על אדיס אבבה.
אברהם נגוסה: לא היה.
<יהודה שרף: שנייה, דקה.
אברהם נגוסה: לא היה שום מהומות באדיס אבבה.
אברהם נגוסה: אפילו יום אחד לא היה.
<יהודה שרף: אני רק - - -
אברהם נגוסה: אז למה לא התחלתם באדיס אבבה?
אברהם נגוסה: גונדר, אוקיי, אמרתם שבוע, שבועיים, היה.
אברהם נגוסה: אבל באדיס אבבה לא היה שמונה חודשים.
<יהודה שרף: אני אענה לך, אני אסביר.
אברהם נגוסה: זו החלטת הממשלה.
<יהודה שרף: אני אסביר.
<יהודה שרף: קודם כל בשורה התחתונה החלטת הממשלה תתמלא בלוחות הזמנים עד הסוף.
<יהודה שרף: זה לא משנה כרגע ואני הולך כרגע לסוף.
<יהודה שרף: אני מיד עונה לאדוני.
<יהודה שרף: אם אנחנו צריכים להביא עד כ-1,300 איש, זה לא משנה אם אני מביא 100 בחודש או 300 בחודש, היא תתמלא עד הסוף.
דוד אמסלם: לא, אבל רק שנייה, יהודה.
דוד אמסלם: אני אגיד לך למה זה כן חשוב.
<יהודה שרף: אני עונה.
דוד אמסלם: לא.
דוד אמסלם: אפרופו מה שאתה אמרת, אתה אומר תשמע, זה לא חשוב אם נביא את כולם בשבוע האחרון של השנה בגלל שדובר על 1,300 בשנה.
דוד אמסלם: אני אומר כרגע בסופו של דבר אנחנו בעצם רוצים להביא אותם כמה שיותר מהר בגלל שהם חיים שם בתנאים קשים.
דוד אמסלם: הרי יש שם אנשים שהם לא מקבלים טיפול רפואי וכו' והם עלולים גם לסיים את חייהם שם.
<יהודה שרף: אדוני יושב הראש, אני עונה.
<יהודה שרף: לגבי אדיס, כי עמוס עדיין לא סיים.
<יהודה שרף: לגבי אדיס, אנחנו רצינו לעבוד באדיס בתוך השגרירות.
<יהודה שרף: משרד החוץ – ואדוני יושב הראש, מר נגוסה יודע – משרד החוץ לא אישר לנו לעבוד בתוך השגרירות, אלא בתוך מתחם השגרירות.
דוד אמסלם: תעצור רק שנייה.
דוד אמסלם: מה זה בתוך השגרירות?
<יהודה שרף: השגרירות באדיס מוקפת בחומה.
<יהודה שרף: יש חצר.
דוד אמסלם: כן, דרך אגב חצר גדולה מאד.
דוד אמסלם: השגרירות עצומה.
דוד אמסלם: אז מישהו לא נתן לכם לעבוד בפנים?
<יהודה שרף: בתוך השגרירות לא.
<יהודה שרף: ואז - - -
<יהודה שרף: בתוך מבנה השגרירות, בבניין השגרירות.
<יהודה שרף: לא רצו.
<יהודה שרף: לא נתנו מסיבותיהם הם.
דוד אמסלם: שנייה, תעצור.
דוד אמסלם: למה לא נתת להם לעבוד בשגרירות?
<אייל סיסו: לא נתנו לעבוד בתוך בניין השגרירות - - -
דוד אמסלם: שאלתי למה לא נתתם להם לעבוד.
<אייל סיסו: לא היה מקום שם.
<אייל סיסו: אפשר לעבוד בתוך השגרירות, במתחם השגרירות.
<אייל סיסו: אנחנו יודעים, אנחנו מתואמים ומסונכרנים ועכשיו יש - - -
דוד אמסלם: רגע, מה זה מתחם?
דוד אמסלם: ממה שאני הייתי באדיס אבבה וראיתי, זה משהו חסר תקדים.
דוד אמסלם: אין כאלה דברים במדינת ישראל.
דוד אמסלם: זה כמעט כל קריית הממשלה.
<אייל סיסו: אני פחות מחצי שנה בתפקיד, אנחנו - - -
דוד אמסלם: לא הבנתי, אז אתם לא נותנים לארבעה אנשים להיכנס לשם?
<יהודה שרף: לא, זה לא ארבעה, להכניס את העולים.
דוד אמסלם: דרך אגב מה זה העולים?
דוד אמסלם: זה יהודים.
דוד אמסלם: מה זה להכניס אותם?
דוד אמסלם: לא הבנתי, אתם לא רוצים שיכנסו לשם?
<אייל סיסו: הם מוזמנים להיכנס ואנחנו מתואמים ויש לנו תכנית מסודרת.
דוד אמסלם: לא הבנתי, זה עסק פרטי שלכם?
<אייל סיסו: אני עונה.
<אייל סיסו: אנחנו מתואמים והם מוזמנים להיכנס ואנחנו - - -
דוד אמסלם: נו, אבל?
<אייל סיסו: ואנחנו כמשרד החוץ, כפי שיהודה מכיר את העמדה שלי לפחות, אנחנו התעקשנו שזה יהיה בתוך השגרירות, מאחר שהשגרירות כ - - - מדינת ישראל ואין מקום שזה ייעשה במקום אחר, למעט השגרירות.
דוד אמסלם: נכון, זה נשמע לי מאד הגיוני.
<אייל סיסו: עכשיו בהתחלה, יהודה צודק.
<אייל סיסו: היו בהתחלה חילוקי דעות.
<אייל סיסו: אני באופן אישי לא מסכים, תיקנו את זה.
<אייל סיסו: זה יושב עכשיו, אנחנו איתם, מתואמים בצורה מאד מאד מסודרת, לפחות בשלושה חודשים האחרונים, ביחד עם - - -
דוד אמסלם: מתי סיימתם את העניין הזה?
דוד אמסלם: מתי סגרתם את זה?
<יהודה שרף: סגרנו את זה מיד אחרי החגים, כאשר אנחנו בונים - - -
<קריאה: בדצמבר.
<יהודה שרף: בדצמבר הייתי בשטח.
<יהודה שרף: כאשר אנחנו בונים בחצר מתחם חדש.
<יהודה שרף: בונים מא' עד תו.
<יהודה שרף: הבנייה היא בפיקוח ובאחריות משרד החוץ.
<יהודה שרף: אני הייתי בשטח.
<יהודה שרף: ראיתי מה שצריך שם.
<יהודה שרף: סיכמנו את הדברים ואז האדריכל, איך זה נקרא, אדריכל?
<אייל סיסו: אדריכל, כן.
<יהודה שרף: אנשי משרד החוץ ביקשו להוביל את הבנייה.
<יהודה שרף: הם כרגע מובילים את הבנייה.
<יהודה שרף: אני מדבר כרגע על אדיס.
<יהודה שרף: ברגע שתסתיים הבנייה אנשי משרד הפנים יגיעו.
<יהודה שרף: האיש שנמצא בשטח, אגב מישהו נמצא בגונדר.
דוד אמסלם: דרך אגב, על איזו בנייה אנחנו מדברים?
<יהודה שרף: אנחנו בונים - - -
<קריאה: יבילים.
<יהודה שרף: לא, זה לא יבילים.
<יהודה שרף: אנחנו בונים מבנים טרומיים, זה לא יבילים.
<יהודה שרף: אנחנו בונים מבינים טרומיים שיתנו מענה לעולים שצריכים להיכנס לשגרירות.
<יהודה שרף: הם יתנו מענה לאנשי משרד הבריאות, למעבדה הרפואית שלהם, יתנו מענה לאנשי משרד הפנים ולאיש שלי.
דוד אמסלם: כל זה מתי נגמר, יהודה?
<יהודה שרף: אני לא אוכל לתת לך תשובה.
<יהודה שרף: רק משרד החוץ יכול להגיד לך את קצב העבודה שם.
דוד אמסלם: מתי אתם מסיימים את המבנים היבילים האלה, שאתם בונים?
<אייל סיסו: תוך חודש ימים.
דוד אמסלם: חודש ימים מהיום?
דוד אמסלם: דרך אגב, למה אתם צריכים את כל המבנים האלה?
דוד אמסלם: למה אי אפשר לעשות שם איזה מה שנקרא, הרי מדובר על משהו זמני.
דוד אמסלם: למה אתם על הדרך גם צריכים יבילים ו - - -
אברהם נגוסה: עשרות אלפי עולים עברו דרך השגרירות, אז מה נוצר עכשיו?
אברהם נגוסה: איפה כל המבנים שהשתמשו לאלפי עולים שהגיעו לפה?
<אייל סיסו: כל המבנים שאתה מכיר הם ממקרים אחרים נהרסו כבר.
<אייל סיסו: הייתה שם בעיית בטיחות, הרסו אותם ועכשיו צריך לבנות משהו אחר, יביל, זמני, כדי לקדם את הנושא הזה כמה שיותר מהר.
דוד אמסלם: אתה אומר עוד חודש מהיום זה נגמר?
<אייל סיסו: אני מקווה שכן.
דוד אמסלם: ואז בעצם-.
דוד אמסלם: מה אתה עושה לי ככה, יהודה?
דוד אמסלם: זה לא יהיה חודש?
<יהודה שרף: להערכתי לא.
דוד אמסלם: כמה זמן?
<יהודה שרף: אני אשמח מאד אם לפני פסח אני אוכל להתחיל לעבוד שם.
<יהודה שרף: אני מכיר קצב, לצערי אני מכיר את קצב העבודה.
דוד אמסלם: הבנתי, טוב.
דוד אמסלם: שנייה, אני רוצה לעבור לעמוס עוד פעם.
דוד אמסלם: עמוס, אתה מבחינתך, אנשים מגויסים, הכל בסדר?
<עמוס ארבל: אנחנו יכולים להתחיל לעבוד ברגע שיש לנו את כל התנאים הרלבנטיים לעבוד גם באדיס וגם בגונדר.
<עמוס ארבל: הייתה קודם התייחסות שלי לגבי המצב הביטחוני שהוא נרגע ואפשר לצאת.
<עמוס ארבל: היבילים מונעים מאיתנו או מקום העבודה מונע מאיתנו להתחיל לעבוד באדיס.
<עמוס ארבל: התכנסנו לפני כשלושה שבועות, חודש, משרד החוץ, הסוכנות ואנחנו.
<עמוס ארבל: ברגע שהגיע אישור מהשגרירה לגבי גונדר, שהמצב נרגע, אפשר להתחיל לעבוד בגונדר.
<עמוס ארבל: מבחינתי יש שלושה עובדים ותיקים, שיודעים את העבודה.
<עמוס ארבל: אגב ללא קשר, יש פה הרבה מאד עבודה בישראל, של כל העובדים האחרים – 12 עובדים של אגף מרשם ומעמד – שעוסקים בכל העניין של בדיקת הזכאות כאן בארץ, חיבור למשפחה.
<עמוס ארבל: אני לא אכנס כאן לתהליך הטכני של העבודה המקצועית, אבל יש הרבה מאד עבודה כאן, ללא קשר למה שנעשה שם באתיופיה.
<עמוס ארבל: אנחנו יכולים להתחיל לעבוד בגונדר.
<עמוס ארבל: מבחינתי, ביום ראשון הקרוב, ב-26 בחודש, אני אמור להוציא שלושה עובדים לגונדר, שיהיו שם עד ערב פסח, עד ה-6 באפריל בשהייה רצופה.
<עמוס ארבל: זה עובדים שהם משאירים פה משפחות.
<עמוס ארבל: עובדים שם רצוף, עם לינה וכל מה שנדרש לעובד, על פי משהו שהוא חדש.
<עמוס ארבל: יצא ברגע שהתחלתי לדבר איתם על לצאת לאתיופיה.
<עמוס ארבל: הם דרשו שכר שונה משכר של עובד כאן במדינת ישראל.
<עמוס ארבל: לטעמי, מוצדק בעניין הזה, כי התנאים שם הם אחרים, העבודה שם היא אחרת וכן הלאה.
<עמוס ארבל: שוב, גם בעניין של להשאיר פה בני משפחה וכל התנאים שמסביב.
<עמוס ארבל: אנשי משאבי אנוש שלנו, התקציבים, ניסינו אגב לעשות שהם יקבלו את השכר דרך הסוכנות או דרך משרד החוץ ושזה לא יהיה דרכנו.
<עמוס ארבל: הייתה התנגדות של אנשי החשבות שלנו, גם מניגוד עניינים מול הסוכנות וגם בחלק האחר של משרד החוץ.
<עמוס ארבל: נכון להיום זה עלה לנציב שירות המדינה היום בבוקר, על ידי סמנכ"ל מינהל ומשאבי אנוש, כדי שיהיה אפשר להוציא אותה ביום ראשון הקרוב.
<עמוס ארבל: מהתשובה שאני קיבלתי בהודעה טלפונית, הנציב לא אישר.
<עמוס ארבל: הוא ביקש - - -
דוד אמסלם: כולם תקועים שם בגלל כמה שעות נוספות?
דוד אמסלם: זה מה שאתה אומר לי?
<עמוס ארבל: זה לא כמה שעות נוספות.
<עמוס ארבל: הם ביקשו שכר נדמה לי, ואני לא רוצה להגיד פה הגדרות שאני לא עוסק בהן, כי זה סוגיות - - -
דוד אמסלם: לא משנה.
<עמוס ארבל: יש פה מישהו מהנציבות?
דוד אמסלם: שלושה אנשים.
דוד אמסלם: על כמה אנשים מדובר?
<עמוס ארבל: שלושה.
דוד אמסלם: שלושה, בבקשה.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה גם היה בעבר.
דוד אמסלם: מה היה בעבר?
<אבישג סול מויאל: זה 12.5 - - -
<עמוס ארבל: בעבר היותר רחוק הם קיבלו שכר שונה.
<עמוס ארבל: בהחלטת הממשלה של שנת - - -
אברהם נגוסה: שכר או אש"ל?
אברהם נגוסה: תבדיל.
<עמוס ארבל: לא, אש"ל אין שום בעיה.
<עמוס ארבל: אש"ל נשאר 60 דולר - - -
אברהם נגוסה: אתה אמרת לי אש"ל בזמנו.
<עמוס ארבל: אני מדבר על השכר הבסיסי שלהם, שהם מבקשים שכר של שליח ולא שכר של עובד רשות האוכלוסין שעובד בלשכה.
דוד אמסלם: בצדק.
<עמוס ארבל: לטעמי בצדק וזה נכון לעשות את זה.
<עמוס ארבל: הנציבות - - -
דוד אמסלם: מה אתם אומרים שם?
<אבישג סול מויאל: היום זה עלה לנציב שירות המדינה ובשתים עשרה וחצי - - -
דוד אמסלם: דרך אגב, למה זה עלה רק היום?
<אבישג סול מויאל: לא, עד עכשיו הוצעו כמה פתרונות.
דוד אמסלם: אני שואל למה עד היום רק היום זה עלה?
<אבישג סול מויאל: אני אומרת שזה לא היום.
<אבישג סול מויאל: היום התקבלה החלטה כן לאשר את זה כשליח.
דוד אמסלם: אה, היום קיבלתם את ההחלטה?
<אבישג סול מויאל: עד עכשיו נעשו כמה פתרונות מול המשרד, שהם לא רצו לקבל אותם.
עמר בר-לב: מה זה, הם לא מעודכנים?
עמר בר-לב: מה זה הדבר הזה?
דוד אמסלם: שנייה, עכשיו אנחנו נראה.
<עמוס ארבל: באמצע הדיון, היום זה היה במקרה.
דוד אמסלם: היום במקרה.
דוד אמסלם: היום בעצם אישרתם להם את זה כשליחים?
<עמוס ארבל: הם יוכלו לצאת ביום ראשון הקרוב כשליחים.
דוד אמסלם: אתם מבינים?
דוד אמסלם: מה השם שלך?
<אבישג סול מויאל: אבישג.
דוד אמסלם: אבישג, את מבינה את האבסורד שקורה פה בשולחן?
<אבישג סול מויאל: עד עכשיו היו שתי אופציות שנמסרו למשרד, אחת באמת האופציה של השליחים והאופציה השנייה זה אופציה של כל מיני תוספות נוספות לשכר של העובדים שלכם.
<אבישג סול מויאל: אתם בחרתם לא לקחת את האופציה של התוספות הנוספות, למרות שההפרשים לא היו מאד גדולים.
<אבישג סול מויאל: בסיכום עם הנציב ובגלל ההבנה של החשיבות הזו, כן אפשר, בכפוף לאישור של אגף התקציבים, להוציא אותם כשליחים.
דוד אמסלם: זאת אומרת נכון לעכשיו הבעיה נפתרה?
<עמוס ארבל: היא אומרת בכפוף לאישור אגף התקציבים, אז כנראה יש פה עוד - - -
דוד אמסלם: יש פה אגף תקציבים?
<אייל מדן: אני לא מכיר את הנושא הזה.
<אייל מדן: זה משהו שרק עכשיו עלה.
<אייל מדן: אני אייל מדן מאגף התקציבים, רפרנט קליטה.
<אייל מדן: אני יכול רק להתייחס ולהגיד שהנושא לא הובא לידיעתנו, אז אין לי התייחסות כרגע.
דוד אמסלם: אז זו החלטה שלך, או שאני צריך להביא את שר האוצר בשביל השלושה חברה האלה, עם שתי השעות הנוספות?
<אייל מדן: אנחנו נבחן - - -
דוד אמסלם: אני שואל, לא יודע.
דוד אמסלם: יש פה איזה חד גדיא.
דוד אמסלם: אני פקיד, דרך אגב, מעולם לא נתקלתי בדבר כזה.
דוד אמסלם: באבסורד כזה מעולם לא נתקלתי.
דוד אמסלם: אם הייתם עובדים אצלי, היום לא הייתם בעבודה.
דוד אמסלם: עכשיו.
דוד אמסלם: זה לא הגיוני מה שקורה כאן.
דוד אמסלם: אתם משאירים 1,300 יהודים בשביל איזה 4-5, 7-8 שעות נוספות?
דוד אמסלם: או איזה 1,000 שקל, לתת להם עוד איזה 1,000 שקל - לשלושה עובדים כן או לא? אני שואל.
<אבישג סול מויאל: אני חושבת שהוא חצי שעה דיבר על למה הסיבות האחרות שבגללן העולים נשארו שם.
דוד אמסלם: לא, אני שואל משהו אחר.
דוד אמסלם: הוא מעכב אותם לפחות יום, את יודעת מה, יום.
דוד אמסלם: תיסעי איתי לשם את תביני על מה מדובר.
<אבישג סול מויאל: האמת היא שזה עלה וברגע שהמשרד לא קיבל את האופציות שנתנו - - -
דוד אמסלם: לא, אני שואל האם אתם קיבלתם את הדרישה ואישרתם אותה או המשכתם להתווכח כאילו מדובר בשקי תפוחי אדמה ואפשר ויש לנו זמן להתווכח.
דוד אמסלם: בואו נדבר.
דוד אמסלם: יש פה איזה סכסוך עבודה?
דוד אמסלם: אולי נעשה שביתה?
דוד אמסלם: כולה על שלושה עובדים.
<אבישג סול מויאל: יש פרוצדורה שצריך לפעול לפיה.
דוד אמסלם: אבל לפעמים הפרוצדורה הזאת הורגת את המהות.
<אבישג סול מויאל: הפרוצדורה הזו הרגה את המהות?
<אבישג סול מויאל: כי זה לא נשמע ככה.
דוד אמסלם: למה לא נשמע?
דוד אמסלם: בגלל שיש שם 1,300 יהודים תקועים כבר חצי שנה, בגלל שאתם רבים.
דוד אמסלם: יש פה הרבה תחנות.
דוד אמסלם: יש פה תחנה של בינוי ויש תחנה של זה.
דוד אמסלם: שימו לב מה קורה כאן.
דוד אמסלם: יש פה משרד החוץ, לא מתאים לו.
דוד אמסלם: אחרי זה התאים לו ואחרי זה יש לנו בעיה לגייס את העובדים ואחרי זה יש לנו בעיה של האש"ל ועוד מעט של החמוצים.
דוד אמסלם: חברה, יש שם 1,300 איש שנמצאים בתנאים קשים מאד.
דוד אמסלם: אתם חצופים.
<אבישג סול מויאל: אבל אף אחד לא מתווכח על החשיבות של להביא אותם לארץ.
דוד אמסלם: לא, במעשים שלכם בוודאי.
דוד אמסלם: אתם לא צריכים להתווכח, אתם פועלים ככה.
<עמוס ארבל: אם זה עלה לרמה של נציב שירות המדינה היום, אז כנראה - - - למטה, שיחליטו את ההחלטה - - - החלטה, חשבו שאולי זה לא חשוב.
דוד אמסלם: אני מניח שגם אני יכול לנחש - - -
<עמוס ארבל: ב-26 בחודש - - -
דוד אמסלם: שנייה, עמוס.
דוד אמסלם: אני יכול גם לנחש שאם לא היינו קובעים את הישיבה להיום, אני מניח שזה גם לא היה נפתר היום.
<אבישג סול מויאל: קודם כל האופציות שנמסרו היו מספיק טובות והיה אפשר לצאת איתן, גם עם האופציות שהיו עד עכשיו.
<אבישג סול מויאל: זה שבכל זאת הם התעקשו על השליחים למרות שאנחנו מדברים על מאות שקלים בודדים, זה - - -
דוד אמסלם: אבל אבישג, אני לא שם.
דוד אמסלם: אני לא נציב שירות המדינה.
<אבישג סול מויאל: בסדר.
דוד אמסלם: ואני לא משרד האוצר.
דוד אמסלם: אנחנו פה חברי כנסת שהעברנו החלטה.
דוד אמסלם: יש פה החלטת ממשלה שצריך לממש אותה ואתם כל היום רק מתעסקים איך לא עושים אותה.
דוד אמסלם: זה מדהים אותי.
דוד אמסלם: עכשיו, על מה מדובר?
דוד אמסלם: על עוד איזה 200 מיליון שקלים?
דוד אמסלם: שלושה עובדים.
דוד אמסלם: מה שאני שומע מעמוס.
דוד אמסלם: אתה יודע מה, אז ניתן לו עוד 1,000 שקלים שלא מגיעים לו, רק שייסע.
דוד אמסלם: אבל אתם – לא.
דוד אמסלם: יש כללים, פרוצדורה, נשבות.
דוד אמסלם: סכסוך עבודה.
דוד אמסלם: נביא אחד - - - רק השעות הנוספות שישבתם על הדיון הזה עלו יותר.
<אבישג סול מויאל: אני חושבת שאתה מתמקד בנקודה הלא חשובה פה.
דוד אמסלם: אני מבקש, אל תחלקי לי ציונים ואל תגידי לי מה חשוב, מה לא חשוב.
<אבישג סול מויאל: לא, כי לא בזה הייתה תלויה היציאה - - -
דוד אמסלם: לא, אני יוצא מדעתי על התשובה שלך.
<אבישג סול מויאל: אז אני יוצאת מדעתי כי לא בזה זה היה תלוי.
<אבישג סול מויאל: זה נחמד להיתפס עכשיו לנקודה - - -
דוד אמסלם: ממתי את ערה לנושא הזה?
<אבישג סול מויאל: לנקודה הכי שולית.
דוד אמסלם: לפני יומיים?
<אבישג סול מויאל: בכל הדיונים.
<אבישג סול מויאל: לא, ממש לא.
דוד אמסלם: שאלתי.
דוד אמסלם: מתי עמוס פנה אליכם?
<אבישג סול מויאל: שוב, אני לא יודעת מתי עמוס פנה לנציבות.
דוד אמסלם: בערך.
<אבישג סול מויאל: לא יודעת.
<אבישג סול מויאל: עמוס, תן להם מידע.
<עמוס ארבל: שבועיים-שלושה לפחות.
<אבישג סול מויאל: אוקיי.
<אבישג סול מויאל: אז שבועיים-שלושה אנחנו מדברים.
<אבישג סול מויאל: על זה התעכבו 1,300 עולים?
<אבישג סול מויאל: בגללנו?
דוד אמסלם: לא, אבל את תרמת את השבועיים שלך והוא את החודשיים שלו והוא את הגיוס עוד חודשיים וככה הגענו לשישה חודשים.
<עמוס ארבל: - - - ב-26 בחודש כן או לא?
<עמוס ארבל: מבחינתי זו גם תקלה.
<עמוס ארבל: אנשים משאירים פה משפחות, צריכים לדעת, להתארגן, לנסוע, צריך.
<עמוס ארבל: זה לא עובד ככה.
<עמוס ארבל: זה עוד שישה ימים.
אברהם נגוסה: עמוס, למה חיכית שבועיים עד שלושה שבועות?
<עמוס ארבל: כי בהתחלה חשבנו להוציא אותם דרך הסוכנות.
<עמוס ארבל: החשבות שלנו לא אישרה.
<עמוס ארבל: אחרי זה עברנו לשלב מול משרד החוץ.
<עמוס ארבל: שוב הם חזרו בהם, אנחנו חזרנו.
<עמוס ארבל: את כל זה ניהלו אנשי משאבי אנוש ותקציבים שלנו.
<עמוס ארבל: אני לא ניהלתי את המשא ומתן.
דוד אמסלם: טוב, בואו נתקדם.
<עמוס ארבל: את המגעים האלה.
דוד אמסלם: אייל - - -
<עמוס ארבל: ואז חזרנו חזרה לנציבות ומהנציבות קיבלנו תשובה שלילית.
דוד אמסלם: רגע, עמוס.
דוד אמסלם: אייל, בסוף הדיון אתה יושב עם עמוס ואיתה, סוגרים את הפינה, יוצאים מפה עם תשובה חיובית.
דוד אמסלם: לא עכשיו ללכת למ"פ בהצעדה ולבקש אישורים.
דוד אמסלם: זה כולה שלושה אנשים, אז אני מבקש לגמור את האבסורד.
אברהם נגוסה: יש כבר תקציב שאושר.
אברהם נגוסה: בואו נבהיר את העניינים.
אברהם נגוסה: אתם מנסים למרוח.
אברהם נגוסה: חברי, חברי הכנסת, באמת תודה שבאתם.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת מאיר כהן, חבר הכנסת עמר בר לב, חברת הכנסת קסניה סבטלובה וחברת הכנסת שרן השכל וכבוד הרב הראשי של יהודי אתיופיה, הרב יוסף הדנה.
אברהם נגוסה: תראו, בואו נתחיל מהחלטת הממשלה.
אברהם נגוסה: החלטת הממשלה התקבלה ב-11 באוגוסט עם תקציבים.
אברהם נגוסה: תקציבים שאם אתם לא מכירים את הטבלה – כמה הממשלה הקציבה לרשות אוכלוסין לקדם את העלייה – 390,000 שקלים להביא 1,300 עולים עד נובמבר.
אברהם נגוסה: ההחלטה מדברת בסעיף 4: משרד הפנים ייערך לתחילת בחינת הזכאות בהתאם לסעיף 1, תוך 60 יום מקבלת החלטה זו.
אברהם נגוסה: מובהר בזאת כי הבאת הממתינים בגונדר ובאדיס אבבה לא תתעכב עד לגיבוש רשימת כל הזכאים לכניסה לישראל על פי החלטה זו ותעשה במקביל.
אברהם נגוסה: לכן מה שאתה אמרת, עובדים פה, מכינים וכל זה, בהחלטה כתוב שלא צריך להמתין, צריך להתחיל שם תוך 60 יום.
אברהם נגוסה: סעיף 5 להחלטה: החלטה זו מיועדת להביא עד 1,300 מועמדים שכניסתם תאושר במהלך תקופה של 12 חודשים, ככל הניתן החל מחודש נובמבר 2016 ולא יאוחר – אני חוזר על זה – ולא יאוחר מיום 1 בדצמבר 2016.
אברהם נגוסה: איפה אנחנו נמצאים?
אברהם נגוסה: ב-20 בפברואר.
אברהם נגוסה: 8 חודשים מאז החלטת הממשלה.
אברהם נגוסה: סעיף 12: משרד האוצר יעמיד לידי רשות האוכלוסין וההגירה, עם קבלת ההחלטה, שבעה תקנים זמניים עד תום השלמת הבאתם של המועמדים שכניסתם תאושר בתוקף להחלטה זו, לרבות הוצאות טיסות, אש"ל והנהלת עובדי הרשות במלואם.
אברהם נגוסה: נציבות שירות המדינה תאפשר הליך מהיר – אני רוצה שתקשיבי לי – נציבות שירות המדינה תאפשר הליך מהיר שיאפשר את קליטת הצוות עד ה-1 בספטמבר 2016.
אברהם נגוסה: את אמרת שאת מודעת לזה, קיבלתם החלטה רק היום, גם זה לא סופי כי נציג האוצר לא בתמונה, הוא לא יודע על זה.
אברהם נגוסה: אז 1 בספטמבר.
אברהם נגוסה: סעיף 13: הסוכנות, אל תברחו מהאחריות.
<יהודה שרף: אני לא בורח מכלום.
אברהם נגוסה: סעיף 13: הממשלה רושמת לפניה את התחייבותה של הסוכנות היהודית לקיים פעולות הכנה לעלייה לישראל.
אברהם נגוסה: הכנה לעלייה לישראל, אוקיי?
אברהם נגוסה: ואת הנדרש לצורך קיומן.
אברהם נגוסה: לאפשר ביצוע בדיקות רפואיות בתיאום ובמימון משרד הבריאות ולארגן את כרטיסי הטיסה והדרכונים של המועמדים, שכניסתם לישראל אושרה.
אברהם נגוסה: עכשיו שמעתם את החלטת הממשלה.
אברהם נגוסה: התקציב כתוב פה.
אברהם נגוסה: רשות האוכלוסין להגירה – 90,000 לשנת 2016 שלא מומשו.
אברהם נגוסה: לשנת 2017 – 300,000 שקלים, בסך הכל 390,000 שקלים.
אברהם נגוסה: עכשיו אני שואל את הסוכנות היהודית קודם כל, זו לא פעם ראשונה שאתם עובדים באתיופיה.
אברהם נגוסה: זו לא פעם ראשונה שאתם מוציאים אנשים מתוך המלחמה.
אברהם נגוסה: בתוך.
אברהם נגוסה: אנחנו יודעים מה עשיתם בסרביה.
אברהם נגוסה: אני אומר מה זאת אומרת שעד עכשיו אין מבנה?
אברהם נגוסה: זה לא זה ולא זה.
אברהם נגוסה: עשרות אלפי יוצאי אתיופיה עברו דרך השגרירות.
אברהם נגוסה: שניים, בגונדר המבנה, הכל מוכן, אין שום בעיה.
אברהם נגוסה: המהומות היו, אמרתם שבועיים, אני מקבל שבועיים, אוקיי, אבל אנחנו מדברים על שמונה חודשים, רבותי.
אברהם נגוסה: דבר נוסף שאני רוצה להגיד לך, יהודה, האחריות לגבי הסכסוך עם משרד החוץ, אני יודע, אתם רציתם לצאת בחוץ.
אברהם נגוסה: משרד החוץ אמרו לא, לא, החלטת הממשלה, אחריות הממשלה, צריך לעשות את זה בתוך המתחם של נציגות מדינת ישראל.
אברהם נגוסה: בצדק.
אברהם נגוסה: הם צודקים.
אברהם נגוסה: אמרתם לי שזה מבנה, קרוואן או משהו זמני.