GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אביטל ליבוביץ׳: לפני חצי שנה הייתי בוושינגטון בביקור עבודה והותקפתי על ידי ארגוני BDS, אבל אחד הארגונים שהתקיף אותי היה ארגון יהודי, שנקרא Jewish Voices for Peace, כלומר החבר'ה היהודים הצעירים הם אלה שהיום בין היתר פעילים בסביבה הזאת.
<אביטל ליבוביץ׳: אני מסתכלת על הסקר שאנחנו ב-AJC עשינו לפני ארבעה חודשים, אני יכולה להקריא לכם פה נתון שאותי הוא זעזע בתור ישראלית והנתון הוא מאוד פשוט, כאשר שאלנו את המשתתפים 'האם אתם מסכימים/לא מסכימים עם האמירה, caring about Israel is very important part of my being a Jew?', אתם יודעים מה היו הנתונים?
<אביטל ליבוביץ׳: 26% לא רואים את זה ולא מסכימים לנושא הזה, הם לא רואים שום הזדהות עם ישראל.
<אביטל ליבוביץ׳: כלומר היום, אחד מתוך ארבעה יהודים בארצות הברית לא מזדהה עם ישראל.
<אביטל ליבוביץ׳: האנשים שיושבים פה, המשלחת המכובדת שהגיעה מארצות הברית, הם כולם פעילים למען ישראל וגם הם חוו את זה על בשרם, חלקם, בילדים שלהם, כלומר גם בבתים שדיברו והיהדות הייתה חלק אינטגרלי מחיי היום יום זה לא עובד.
<אביטל ליבוביץ׳: אני מרגישה שאנחנו במו ידינו, כמדינת ישראל, מאבדים, או עשויים לאבד את הדור הבא של היהודים הצעירים.
<אביטל ליבוביץ׳: אני מדברת על גילאי 20 עד 40.
<אביטל ליבוביץ׳: אלה המנהיגים הבאים של יהדות ארצות הברית, אלה שיעשו את ה- advocacy בקונגרס ובפנטגון ובסטייט דיפרטמנט.
<אביטל ליבוביץ׳: אנחנו מרחיקים אותם במו ידינו כי אנחנו החלטנו על עיקרון של יהדות סלקטיבית.
<אביטל ליבוביץ׳: ובנימה אישית, אני באה מבית אורתודוקסי, אני גדלתי בחינוך דתי כל החיים שלי, אבל כשאני מסתכלת על תמונת המצב העגומה הזאת אני חושבת לעצמי שעדיף לי שאדם יהודי יבחר את הדרך שלו to practice his Judaism, שהוא יממש את היהדות שלו כמו שהוא רואה, כי אחרת אנחנו פשוט נאבד אותם.
<קריאה: אפשר גם לכתחילה, לא בדיעבד.
<אביטל ליבוביץ׳: לכן אנחנו פה.
<אביטל ליבוביץ׳: ובאמת, בתור ישראלית שחיה פה ורואה שבאמת מרבית העם לא מתעסק בנושא הזה, זה בנפשנו הדבר הזה.
<אביטל ליבוביץ׳: ותודה על ההזדמנות.
עליזה לביא: בוקר טוב.
עליזה לביא: תודה רבה לאדוני היושב ראש ולשותפים על ההזדמנות לבוא ולדבר ולבוא ולומר את שעל ליבנו.
עליזה לביא: לא תמיד יש לנו את ההזדמנויות האלה.
עליזה לביא: אני אומרת את זה בראש הדברים כי אני עדיין אחרי החוויה שלי בפדרציה בוושינגטון, שכשהייתי אורחת של הכנס של הישראלים האמריקנים ביקשתי להיפגש גם עם אנשי הפדרציה ועצם ההפתעה נוכח הבקשה שלי והתשובה ששמעתי, שהייתה לאורך המפגש והשיחה, שבאמת הגיעו אליה רבים, הייתה 'אף אחד לא בא לדבר איתנו', 'לא באים לדבר איתנו', לא חברי כנסת ולא שרים.
עליזה לביא: חלק מהתשובה היא כי אולי יש מבוכה באיך לענות, מה לענות, איך לדבר.
עליזה לביא: אבל אני רוצה להיות אופטימית הבוקר, תרשו לי.
עליזה לביא: אנחנו למודי קרבות ובאמת הסוגיה הזאת של יחסי ישראל-התפוצות, אני רוצה לקרוא לזה בשם, אולי מרים הנביאה הכתירה את זה בראשונה, חרדה קיומית יהודית, שאני גם לפני שהגעתי לפה, לכנסת ישראל, ואחרי שאהיה פה בכנסת ישראל, מלווה אותי בעבודה שלי, גם הפוליטית, גם המחקרית וגם בעשייה היומיומית, ואני כן רוצה להיות אופטימית ואני רוצה לשתף אתכם בשתי דוגמאות.
עליזה לביא: אני עוד מעט אצא ואני מזמינה אתכם עם סיום הדיון להצטרף להפגנה גדולה שאנחנו עורכים ועורכות בעיקר, מול בית המשפט העליון, ואנחנו נשנה, אני עוד פה עומדת לפני, אבל עבדנו קשה מאוד, כולל דיון שעשיתי פה בכנסת ישראל, החלטה אומללה של הרב הראשי לבוא ולבטל גט של אישה אחרי שהיא קיבלה אותו במשך שנתיים וחצי.
עליזה לביא: רב ראשי בישראל, אין לו מה לעשות אלא רק לבוא ולבטל החלטה של דיין אמיץ, אמיץ, הרי אם יש משהו ששכחנו כאן וחלק גדול מהתשובות שלנו כאן היום זה אומץ הלכתי שהלך לאיבוד, של פחד שאחז במי שאמור לגלות חרדה קיומית על העם היהודי.
עליזה לביא: דברי ההבל האלה, לצערי הרב, שמתעסק בהם רב ראשי במדינת ישראל, במקום להתעסק בדברים אמיתיים, אז אנחנו נתקן את זה.
עליזה לביא: אני מבטיחה לכם.
עליזה לביא: לא בכדי הלכנו לבג"צ, לא בכדי עשינו פה עבודה ציבורית חסרת תקדים, לא בכדי היועץ המשפטי לממשלה אתמול בערב אומר 'לא יקום ולא יהיה', ובכל הכלים שלנו.
עליזה לביא: כי זו לא רק סוגיה שמעסיקה אותנו כאן במדינת ישראל, אלא היא מעסיקה את כל היהודיות והיהודים בעולם.
עליזה לביא: החרדה הקיומית יהודית היא חלק מהתשובה הזאת.
עליזה לביא: המון שנים אני בעסקי הגיור ואתם יודעים את זה, אבל כשמאיימים על הכשרות של הרב לוקשטיין, זה לא רק בעיה שלכם, זו בעיה שלנו.
עליזה לביא: אבל תראו באיזה מהירות הבת של הנשיא, איוונקה, הופכת להיות פרזנטורית של מקור ראשון, של החוברת של משרד התפוצות, שמממן רק ארגונים אורתודוקסים, עם התקציבים שלו, היא הופכת להיות הפרזנטורית אחרי שרגע לפני זה כמעט איימו לבטל את הגיור שלה.
עליזה לביא: אז בואו נהיה אופטימיים, אפשר לשנות.
עליזה לביא: תראו, גם היא כשרה למהדרין וגם היום, אני מקווה מאוד, שבג"צ, ואני סמוכה ובטוחה ששופטי העליון יבטלו את הרשות שלכאורה ניתנת לבית הדין בראשות הרב הראשי לבוא ולבטל גט, שנתיים וחצי אחרי שהוא ניתן.
עליזה לביא: עבודה משותפת, רק עבודה משותפת.
עליזה לביא: וכן, לצערי הרב ברוב המקרים, ואני מעריכה אותך על העבודה שלך, אבל אתה קול בודד בין חבורה של אנשים שאני יודעת שיש הרבה שקרובים מאוד לדעות שלנו, אבל בגלל שנמצאים היום בתוך קואליציה ואני לא מעט פעמים מסתכלת עליכם ואני מרחמת עליכם, כי אני אומרת, אני יודעת מה הדעות שלכם, אני יודעת מאיפה באתם וגם לאן תלכו, אבל היום נוצרה בישראל מציאות קואליציונית שבין השאר, לצערי הרב, מביאה אותנו למציאות שבה יש את חוק המקוואות, חוק שמסמן מי כן ומי לא.
עליזה לביא: הכותל, מה קרה?
עליזה לביא: סוף סוף יש החלטה אמיצה אז לא מקיימים אותה כבר עשרה חודשים?
עליזה לביא: אז נכנסנו כבר למעגל הזה, אולי היה עדיף שלא ניכנס למעגל הזה, כי אם היום בישראל אני שומעת עוד ועוד קולות של רבנים בקהילות שאומרים לנו 'אנחנו החלטנו שלא לדבר על מדינת ישראל בדרשות שלנו כי זה מביא לפלגים ופילוגים בתוך הקהילות שלנו', רבנים שמגיעים לכאן לבקר אותנו משתפים את זה, אותה רבה רפורמית מפיטסבורג שאומרת לי לפני שלוש שנים שהיא נדרשה לחתום על הסכם שהיא לא תדבר בדרשות שלה על מדינת ישראל, כבר לפני שלוש שנים?
עליזה לביא: אז כן, אנחנו צריכים לבוא ולראות איך אנחנו עושים את זה.
עליזה לביא: ומשפט סיום, אני בטוחה ויודעת שהיא נדרשה לחתימה הזאת לא בגלל הדיון הישראלי-פלסטינאי, הגבולות שלנו בחוץ, אלא הגבולות שלנו שהצמחנו בתוכנו, בתוך העם היהודי, ואת זה אני רוצה לפרק.
אברהם נגוסה: את יודעת, הבעיות האלה היו ונשארו מכל ממשלות ישראל לדורותיהן, זה לא רק הממשלה הזו - - -
עליזה לביא: זה החריף.
אברהם נגוסה: אני לא חושב.
אברהם נגוסה: בואו, זה יקר לנו, זה חשוב לנו, כולנו צריכים לפעול ביחד - - -
עליזה לביא: בזה אנחנו מסכימים.
אברהם נגוסה: נעזוב את הפוליטיקה וזה מה שחשוב לנו.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את יזהר הס, מנכ"ל התנועה המסורתית, בבקשה.
<קריאה: יזהר יצא רגע.
אברהם נגוסה: אז ענת הופמן, ראש המרכז הרפורמי, בבקשה.
<ענת הופמן: תודה רבה.
<ענת הופמן: תודה רבה, אברהם, שלום לכולם.
<ענת הופמן: אני רוצה לחזור למה שאמר אלעזר שטרן ולטובת האורחים שלנו אני אגיד את זה באנגלית.
<ענת הופמן: (תרגום חופשי מאנגלית): חבר הכנסת אלעזר שטרן אמר שאתם נחמדים מדי, מנומסים מדי, לא משתמשים בכוחכם, אני חוששת שעכשיו יש הרגשה שבמסדרונות, לא כאן, אבל למעלה יותר, בקרב השרים, שהאוונגליסטים ייקחו את מקומכם כאנשים אשר יהיו מעורבים ואשר ידברו על ישראל באוזני האדמיניסטרציה החדשה.
<ענת הופמן: כשאנחנו שומעים מן הנהג, נהג המונית, ש'אין לכם שום זכות להתערב בענייניה הפנימיים של ישראל, כי אתם לא משלמים כאן מסים ולא שולחים את הילדים שלכם לצבא', מחצית מהילדים לא הולכים לצבא פה, תזכרו, 50% רק הולכים לצבא.
<ענת הופמן: אבל הדיאלוג כאן איננו נוגע לעניינים שנוגעים למסים או לצבא, לא זה מה שמקנה לכם מקום ליד השולחן, אלא מה הם הערכים היהודיים של המדינה היהודית ומכיוון שהרטוריקה שלכם, גם הרטוריקה של נתניהו, הם שפה המקום של הערכים היהודיים, פה המדינה הריבונית היהודית, אז יש לכם מקום סביב השולחן.
<ענת הופמן: אתם יכולים לדון בערכים היהודיים, שוביניזם, אתנוצנטריות, גזענות או פלורליזם וסובלנות.
<ענת הופמן: לכן אני מקבלת בברכה את הקואליציה שלכם, נראה לי שזה נפלא, אך עליכם איכשהו לתת יותר אמון בעצמכם, עליכם לדעת שיש לכם מקום בדיאלוג הזה של ההיסטוריה המשותפת שלנו לגבי מדינה יהודית.
<ענת הופמן: זה אולי הדיאלוג החשוב ביותר בחיינו, אתם חשובים לנו עד מאוד.
<ענת הופמן: וכשאני אומרת 'לנו', זה אלה שנמצאים פה למטה, בדרגות הנמוכות ביותר, אנחנו הפועלים בישראל מזה עשרות שנים, חשוב לנו להאזין לכם, תמיכתכם חשובה לנו, חשוב לנו לדבר בפניכם.
<ענת הופמן: אנחנו מושיטים לכם יד ורוצים להיות עם חופשי בארצנו.
<ענת הופמן: אנחנו מאוחדים בכך שאנחנו אומרים שאי אפשר גם לשבת בצניעות וגם להפשיל שרוולים, צריך להפשיל שרוולים ולא להיות צנועים וענווים בלבד.
<ענת הופמן: אני מדברת על שנות נסים רבות, אהבה קיימת כשיודעים את האמת והאמת על ישראל היא קשה יותר ויותר לעיכול, לכן זה ממש הורס לנו את העיכול.
<ענת הופמן: אתם צריכים לסייע לנו, לרפורמים, לקונסרבטיבים, לישראל חופשית, לנשות הכותל, כולנו בצד הזה.
<ענת הופמן: שמעו מאיתנו מה היא האמת המרה וזאת כדי שנוכל לקבל את הדברים ולאחר מכן נפעל יחדיו כדי לתקן את הדברים.
אברהם נגוסה: אני רוצה להזכיר לדוברים הבאים, אנחנו מסיימים ב-11:00 את הדיון ואני רוצה שתגישו את עמדתכם בתמצית.
אברהם נגוסה: יזהר הס, בבקשה.
<יזהר הס: (תרגום חופשי מאנגלית): כן, שמי יזהר הס, אני המנכ"ל של התנועה המסורתית בישראל.
<יזהר הס: תודה, ד"ר נגוסה, על הזמנתך לישיבה חשובה זו.
<יזהר הס: אני אדבר באנגלית.
<יזהר הס: אנחנו מדברים עם חברי כנסת ישראלים תמיד, אלה הם הגיבורים של הכנסת, אלה מעלים את הנס של הפלורליזם היהודי.
<יזהר הס: לא יכולתי לדבר קודם כי קיבלתי טלפון מעיתון חרדי, הם אמרו 'אתם יודעים שהיום שוב הורידו את השלט מהכותל על ידי עיריית ירושלים?
<יזהר הס: ' כי ראש עיריית ירושלים או אחד הסגנים רוצים לערער - - - כן, הבוקר, ביום שישי האחרון השלט של עזרת ישראל הוסר.
<יזהר הס: הם החזירו אותו כי אנחנו הרעשנו ואז שוב יש הוראה מעיריית ירושלים ושוב הורידו את השלט של עזרת ישראל.
<יזהר הס: לגבי הבוקר אין שם שלט של עזרת ישראל, כי השלט לא עלה ברישיון.
<יזהר הס: אני רוצה להזכיר לכם, היה זה שר התפוצות שהעלה את השלט, הממשלה העלתה את זה, אבל מישהו מהעירייה החליט שלא ואולי זה לא חוקי באמת.
<יזהר הס: ואני אומר את הדברים כי זו מטפורה למה שמתחולל כאן, אבל יש עוד דבר שהייתי רוצה להעביר אליכם.
<יזהר הס: העובדה שכאשר אתם שומעים שהיהדות שלכם בישראל אינה רלוונטית לישראלים זה לא נכון, זה מיתוס.
<יזהר הס: מספר היהודים בישראל אשר מזדהים כרפורמים וקונסרבטיבים הכפיל את עצמו בעשור האחרון, היום יש 7.1% שמזהים את עצמם כקונסרבטיבים ורפורמים.
<יזהר הס: הם מיעוט, אבל מיעוט מרשים.
<יזהר הס: אילו יכולנו לשווק את הרעיונות שלנו זה היה אחר.
<יזהר הס: אם הממסד מממן 3.7 מיליארד שקל לשנה לתרבות חרדית וחינוך חרדי, זאת אומרת שאין לנו שוק חופשי.
<יזהר הס: כשאנחנו באים לספר את הסיפור שלנו אנחנו לא יכולים לעשות את זה, כי אין לנו את סוכני השינוי.
<יזהר הס: 300 רבנים מועסקים על ידי הממסד, רובם אם לא כולם, 99.
<יזהר הס: 9% הם אורתודוקסים, השאלה היא אם יש לנו בכלל את האפשרות לספר את הסיפור שלנו, שיש יותר מדרך אחת להיות יהודי.
<יזהר הס: ועל אף זאת יכולנו להכפיל את מספרנו בתוך עשר שנים.
<יזהר הס: יהדות שכזאת היא איפה יהדות שהציבור בישראל צמא לה.
<יזהר הס: יש לנו את הפוטנציאל ליצור את השיח הזה בישראל ולשם כך אנחנו צריכים את עזרתכם מבחינה פיננסית כמובן, אבל גם מבחינה פוליטית.
<יזהר הס: ועוד דבר שהייתי רוצה להעלות, משהו שאלעזר שטרן אמר לפני כמה זמן, כשאתם מדברים עם פוליטיקאים ישראלים וכשאתם אומרים דברים קשים זה לא נשמע באוזניהם.
<יזהר הס: דב זקהיים, אתה אמרת שזה עניין של ביטחון לאומי.
<יזהר הס: אוי, אתה צודק, בשבילך אלה דברים קשים, לאוזן הישראלית זה מעניין אבל זה לא דרמטי וזה כן דרמטי.
<יזהר הס: אתה חייב לשנות את השיח שלך.
<יזהר הס: אתה חייב לשנות את המילים כשאתה רוצה להישמע.
<יזהר הס: הייתה לנו שיחה, אני לא אגיד את השמות, אתם בטח מכירים את רובם, היו שישה או שמונה איש בחדר, ישבנו בסוויטה באחד המלונות המפוארים בירושלים, היו אלה חברים קרובים של ראש הממשלה שעמדו להיפגש איתו יום למחרת וכמה מן המנהיגים שישבו שם, מן התנועה הרפורמית והקונסרבטיבית, מה-JFNA, אחד הרבנים רצה להעביר להם את המסר, 'כשתיפגשו עם ראש הממשלה תשנו את הניסוח, אל תאמרו שאתם מודאגים מן העובדה שהעסקה של הכותל לא מקוימת, תאמרו שזה אסון, שזה בגידה', אבל בסוף הם לא יכלו להבטיח שהם יאמרו יותר מאשר 'אנחנו מתוסכלים'.
<יזהר הס: וזה אומר לכם משהו שמחייב שינוי.
<יזהר הס: קחו את המסר ודברו בבירור.
אברהם נגוסה: אני מבקש, פה זה כנסת, הזמן מוגבל ולכן נא תמצתו, כדי שנוכל לתת לאנשים שנרשמו פה להביע את דעתם.
אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת תמר זנדברג, תודה שהצטרפת אלינו.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את מיס הרייט שליפר, ראש חבר הנאמנים של AJC, בבקשה.
<הרייט שליפר: תודה.
<הרייט שליפר: (תרגום חופשי מאנגלית): יש לי מסר.
<הרייט שליפר: אני רוצה לשוב ולחזור על הדברים של דב זקהיים.
<הרייט שליפר: זה טוב לומר שאנחנו בני אותו עם וזה נכון, אך למעשה במה מדובר?
<הרייט שליפר: אנחנו מדברים על הישרדות בני עמנו בישראל.
<הרייט שליפר: הוריי באו מהשואה, כשגדלתי כל מה שנגע לישראל היה מרכז הדיונים בבית, ישראל עדיין בעריסה, הנה ישראל כבר תינוק שגדל, הנה ישראל הולכת ומכפילה עצמה.
<הרייט שליפר: זה היה מוקד ההתעניינות והחיים שלנו.
<הרייט שליפר: אם הצעירים אצלנו, אין להם יותר את הקשר האמוציונלי כי ישראל היא מדינה חזקה, אין אהדה באמריקה, לכן אנחנו לא חושבים יותר על הישרדותה של ישראל, לכן הקשר של יהודים צעירים - - - בני נוער באמריקה חושבים שישראל הפכה לגוליית, לא לדוד, אז מה הקשר שנותר אם איננו חרדים לכם?
<הרייט שליפר: טוב, אנחנו יהודים, אבל אם 90% מיהודי ארצות הברית מאבדים את הזהות הזאת, כי אומרים להם שמכל מקום 'אתם לא מספיק יהודים', מי יממן בעוד 20-30 שנה 38 מיליארד דולר?
<הרייט שליפר: אנחנו בקואליציה שלנו מתעכבים ופועלים בזמננו החופשי, אנחנו עומדים לצד אחינו ואחיותינו בישראל.
<הרייט שליפר: יש בכך לחץ, יש בכך חשש, החברה הישראלית חייבת להבין שמכיוון שאנחנו אוהבים את אחינו כאן אנו חוששים שבסופו של דבר תהפוך ישראל לעם לבדד ישכון, היא תהיה לבד.
<הרייט שליפר: אסור שישראל תהיה לבד, אנחנו זקוקים לידידים.
<הרייט שליפר: יש ישראלים כאן ויש יהודים אמריקאים באמריקה ואנחנו באותו מספר, אין אנו יכולים להרשות לעצמנו לאבד אלה את אלה ואתם צריכים את התמיכה האמריקאית ואת התמיכה הכלל עולמית.
<הרייט שליפר: אנא, אתם אמרתם שנישען עליכם, אתם צריכים להישען עלינו ואנחנו למענכם.
<הרייט שליפר: אל תהפכו את יהדות אמריקה הצעירה ליהדות אשר מרגישה פחות מחוברת וגרוע יותר, אפטית.
<הרייט שליפר: האנשים שיושבים כאן סביב השולחן, אנא, עשו משהו.
אברהם נגוסה: אנחנו עכשיו נשמע את הרב שאול פרבר, מנהל מכון 'עתים', בבקשה.
<שאול פרבר: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) יש שלושה דברים שהם קריטיים לדיון.
<שאול פרבר: קודם כל נסת
<שאול פרבר: כל לטווח הארוך לעומת הטווח הקצר.
<שאול פרבר: הפלורליזם בישראל.
<שאול פרבר: יש למדינה בעיה אנדמית, הם לא יודעים להסתכל על הדברים בפנים.
<שאול פרבר: מבחינה אחת יש את הביטחון ואנחנו מסתכלים לטווח הארוך גם בזה וגם בזה, אבל אין לנו שום יכולת היום ללכת ולהעביר את חוק הפלורליזם.
<שאול פרבר: זו בעיה אנדמית, זו לא בעיה אשר תיפתר, לא על ידי איום על ראש הממשלה וגם לא על ידי שיחה עם ראש הממשלה.
<שאול פרבר: יש פה דבר עמוק יותר.
<שאול פרבר: כשמדובר על היעדים לטווח ארוך של המדינה היהודית ובעיקר החזון לטווח הארוך.
<שאול פרבר: יש פה הבחנה, אני ו'עתים' והאנשים שאני עובד איתם, מבלבלים בין הנושא של הפלורליזם לבין הנושא של כל ההשתייכויות.
<שאול פרבר: אנחנו מדברים על כך שצריך למצוא דרך לכבד גם את אלה וגם את אלה, גם בארצות הברית, אבל זה עדיין לא יפתור את בעיית הפלורליזם ולכן יש לי יותר במשותף עם ישראל חופשית מאשר עם כל הזרמים, כי אנחנו פה רואים שמדובר ביותר מאשר להכיר ברפורמים ובקונסרבטיבים, יש פה משהו הרבה יותר נרחב שחייב להתרחש, גם אם נסתכל לטווח הארוך.
<שאול פרבר: ובכל הכנות, מה היא המשמעות של להכיר בשוני בתוך העולם היהודי ופלורליזם?
<שאול פרבר: זה אחד הדברים שהוא חשוב ביותר כי הוא בסופו של דבר פותר את הבעיה הראשונית, השפה של הפוליטיקה של הכוח.
<שאול פרבר: ב-2017 זה איומים, שום דבר אחר לא פועל.
<שאול פרבר: פה מאיימים, בארצות הברית מאיימים, במוסקבה גם כן, לשון האיום היא השלטת.
<שאול פרבר: משמעות הדבר, שזה לא רק ראש הממשלה, לא רק חברי הכנסת, לא רק הרבנות ומשרד הפנים, כל מי שיש לו עניין בעתיד היהודי של המדינה היהודית חייב להבין, ואני מתחיל במשה גפני ועד-, תשימו את מי שאתם רוצים בצד השני.
<שאול פרבר: כל אחד מהם צריך להבין, לא רק במה מדובר, מה תלוי פה על החוט השערה, אלא האיום של הפלורליזם, מה הוא מייצג, כי זה איום שממשמש ובא, זה לא בעוד 20 ו-30 שנה, זה היום, מה קורה לעולם היהודי היום.
<שאול פרבר: פרופ' סרנה הוא המלך של כל הנושא הזה, מה קורה בעולם היהודי היום ומדוע זה יאיים על עצם המהות של מדינה יהודית.
<שאול פרבר: אני לא יודע מה התפריט, אני לא יודע מה המינון, אני לא יודע אם מישהו יודע את הפתרון, אנחנו יודעים שיש לנו כל מיני אנשים שחושבים פה בממשלה על חוקים וכאלה דברים, אבל אנחנו צריכים לצדד, לא רק בתנועה, זה בסדר, זה חלק אחד מהעניין, אבל הרב ענפיות היהודית היא דבר שצריך לקדם אותנו ואנחנו צריכים להבהיר שאיומים שעומדים בפנינו היום, תגלית זו הצלחה גדולה, חשבו על כך שזה נוגע רק על פני השטח של העם היהודי וזה אנחנו אומרים.
<שאול פרבר: כיום, תחתינו, אנחנו הולכים לאבד כמספר היהודים שאיבדנו בשואה אצלנו בתפוצות, זה איום שקורה היום תחת השגחתנו, היום, לא בעוד 20 שנה.
<שאול פרבר: ואני לא רואה דרך להתקדם.
<שאול פרבר: תודה רבה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את גב' עינת הורביץ, ראש התכנית של הפדרציות היהודיות בצפון אמריקה בפועל.
<עינת הורביץ: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) תודה רבה לחברי הוועדה על כך שהזמנתם אותנו ו-AJC, על כך שיזמתם את הפגישה.
<עינת הורביץ: שמי עינת הורביץ, אני מנהלת הפלטפורמה של הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה, אני לא המנכ"לית.
<עינת הורביץ: אנחנו מדברים על פרויקט שביוזמת הפדרציה היהודית כדי לקדם פלורליזם וזרמים דתיים בישראל.
<עינת הורביץ: כפי שנאמר כאן על ידי רוב הדוברים, הסיבות הן ברורות למדי והפדרציות היום, כולן חולקות את אותן הדאגות לגבי הפער שהולך ומעמיק בין ישראל והתפוצות, במיוחד בשל חוסר ההכרה ביהדות שלהם כאן בישראל.
<עינת הורביץ: אני לא רוצה להרחיב יותר מדי, iREP פועלת כבר שנתיים וזו הדרך שבה אנחנו ניגשים לעניין.
<עינת הורביץ: אנחנו רוצים ליצור שותפות אמיתית בין הקהילות בצפון אמריקה שמעוניינות ב-iREP וישראלים שדומים להם במחשבתם.
<עינת הורביץ: אנחנו רוצים לתמוך ביוזמות כדי לקדם פלורליזם דתי וגם חופש דיבור בישראל.
<עינת הורביץ: חלק מהשותפים שלנו ישובים סביב השולחן הזה, הקונסרבטיבים, הרפורמים, ויש לנו גם שותפים אורתודוקסים, נאמני תורה ועבודה, כך שהקואליציה שאנחנו יוצרים כאן היא לא בין הליברלים בצד אחד והאורתודוקסים בצד השני, אלא בין אנשים שמודאגים וחושבים על מערכת היחסים הזאת ורוצים לשמור על הקשר במשך שנים.
<עינת הורביץ: וגם אנשים לא אכפת להם, אני חושבת שאלה הדברים שעלינו לבחון, איך אנחנו יכולים להרחיב את המחנה, לצרף אנשים שמוכנים לפעול יחד ולקדם את הנושאים האלה.
<עינת הורביץ: אנחנו אופטימיים.
<עינת הורביץ: אנחנו חושבים שמה שראינו מעבודתנו בשנתיים האחרונות, יש פדרציות רבות מאוד שמוכנים להצטרף למאמץ הזה ולתמוך בעבודה שלנו, ליצור מגוון רחב יותר בישראל.
<עינת הורביץ: יש גם ישראלים רבים מאוד אשר מתבוננים בעניינים האלה ואכפת להם והם מוכנים להילחם למען חופש הפעולה וחופש הדיבור, הם מוכנים לצאת בפומבי ולומר את הדברים וליצור קשרים כדי לקדם את הנושאים האלה.
<עינת הורביץ: ככל שיהיו לנו יותר פרויקטים ועבודה משותפת תהיה לנו דרך טובה יותר, אולי לא לפתור את כל הבעיות, אבל לפחות לנסות לטפל בהן.
אברהם נגוסה: חברת הכנסת תמר זנדברג, בבקשה.
תמר זנדברג: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
תמר זנדברג: ברוכות וברוכים הבאים לכנסת, לכל האורחים החדשים והוותיקים.
תמר זנדברג: מדינת ישראל קמה כביתו הלאומי של העם היהודי, קודם כל, וביתו הלאומי של העם היהודי זה אומר שני דברים.
תמר זנדברג: האחד, שאנחנו מיישמים כאן כל יום, כאן בבית הזה ובמדינה הזו, לפעמים אפילו מיישמים ביתר התלהבות, אבל מיישמים וזה באמת שכל יהודי ויהודייה בכל רחבי העולם יכול לבוא לכאן, למצוא כאן את ביתו, אולי הביטוי הכי מובהק לזה זה חוק השבות, כולנו מכירים.
תמר זנדברג: הביטוי השני הוא שמדינת ישראל מהווה גם בית עבור היהודים והיהודיות שלא חיים או חיות בישראל ושנשארו ונמצאים בקהילות שלהם ומקיימים את החיים היהודיים בכל רחבי העולם ויש להם קשר מיוחד למדינת ישראל.
תמר זנדברג: הרבה פעמים שאלתי את עצמי מה הקשר הזה, מה מרכיב אותו, ממה הוא נובע, איך הוא נראה, אבל כל פעם שאני מבקרת בקהילה יהודית מחוץ לישראל אני רואה אותו, אני מרגישה אותו בצורה אולי שאי אפשר להסביר אותה.
תמר זנדברג: ואני חושבת שבשנים האחרונות מתרחש תהליך מדאיג ששם את הקשר הזה בסימן שאלה והוא קורה משתי סיבות.
תמר זנדברג: סיבה אחת, או נתחיל מהסיבה השנייה, הסיבה של הצטמצמות, או לפעמים אפילו אי התרחבות המרחב לפלורליזם יהודי במדינת ישראל ואנחנו שומעים את זה בזמן האחרון לצערי בצורה יותר ויותר בוטה, אפרופו פשרת הכותל או סוגיות של גיור ונישואים וכו'.
תמר זנדברג: אנחנו שומעים כאן מנהיגים, פוליטיקאים בכירים מתוך מדינת ישראל, שאם בעבר עוד נזהרו במילים שלהם אז עכשיו אומרים 'אז מה קרה?
תמר זנדברג: אז הרפורמים יכעסו, לא נורא'.
תמר זנדברג: באמת אני אומרת, בתור ישראלית אני מתביישת לשמוע את האמירות האלה, זה לא נעים לי, אני רוצה להתנצל בפני כל אחד ואחת מכם שהדברים האלה באיזה שהוא מקום מייצגים גם אותי כישראלית ואני רוצה להשמיע את הקול שהוא לא מייצג, בטח לא את כל הישראליות והישראלים שרואים בשותפות הזו שותפות אסטרטגית שיש לה גם לחוסן הלאומי של מדינת ישראל.
תמר זנדברג: זה דבר אחד.
תמר זנדברג: והדבר השני שהוא גם מדאיג אותי וגם משותף, ואני שומעת לו אוזן קשבת בהרבה קהילות בעולם, והוא הניסיון להשתיק ולכסות כל ביקורת, או אפילו אי הסכמה עם מדיניות ממשלת ישראל.
תמר זנדברג: אנחנו חיים בדמוקרטיה, ממשלת ישראל היא ממשלה ישראלית, היא נבחרה והיא מבצעת את המדיניות שלה בצורה מאוד מובהקת, אפילו הייתי אומרת באמת הממשלה המובהקת ביותר מבחינה פוליטית בתולדות מדינת ישראל, הימנית ביותר, אבל עדיין, חוסר הסכמה עם המדיניות הזו, שהוא חוסר הסכמה קשה וגורף בעולם ובישראל, לא הופך אף יהודי או יהודייה, ואף אדם אחר, לא לאנטישמי, לא לשונא ישראל ולא לאחד שאין לו זכות ולפעמים אפילו חובה מוסרית ואנושית לבטא את דעתו ואת עמדתו או עמדתה.
תמר זנדברג: אני רואה כאן סביב השולחן, ואני פוגשת בהרבה מאוד קהילות, יהודים ויהודיות שהעמדות שלהם לגבי ישראל הן אותן עמדות שיש להם לגבי כל נושא, עמדות הומניסטיות, פלורליסטית, פרוגרסיביות, שוחרות שלום, אוניברסליות.
תמר זנדברג: אנחנו לא מבקשים מכם ולא מבקשים מאף אחד לשנות את הסרגל המוסרי שלו עבור מדינת ישראל, להיפך, אנחנו שואפים שמדינת ישראל תעמוד בסטנדרטים ובערכים האלה, שמדינת ישראל באמת תהיה אור לגויים ולא תקבל איזה שהיא החרגה של מדינה מתקשה.
תמר זנדברג: היינו שם, היינו שם עשרות שנים, קיבלנו את הקרדיט הזה, קיבלנו את האשראי הזה.
תמר זנדברג: היום אנחנו מדינה חזקה, עם צבא החזק בעולם, בטח באזור, חברה ב-OECD, אנחנו רוצים להפיץ סטנדרט מוסרי ולא להיות אלה שכופים את הסטנדרט המוסרי הזה עליו.
תמר זנדברג: ולכן, מילה אחרונה, דעו לכם, יש לכם לעמדות האלה גם שותפים כאן בארץ, ודרך אגב, מכל המפלגות.
תמר זנדברג: אולי הקול הזה נשמע, לא שהוא נשמע חלש, הוא נשמע ברמה, אבל אולי יש קולות שגוברים עליו, זה בסדר, אנחנו מדינה דמוקרטית, אבל הקול הזה גם קיים ואנחנו לא ניתן להכרית אותו ולא ניתן להכרית את השותפות הזאת.
אברהם נגוסה: אבנר פורת, מארגון חותם.
<אבנר פורת: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) לפני 96 שנה הרב קוק הרים את הרבנות והוא אמר שבהתאם לרמב"ם יש הבדל בין החוק בישראל והעם היהודי והחוק בתפוצות.
<אבנר פורת: בישראל המערכת החוקית שונה והבסיס לכך, אמר הרב הראשי, יש לכם רבנות ראשית בישראל.
<אבנר פורת: תמיד היו אלה אשר השחירו את פני הרבנות הראשית, גם בישראל וגם בחו"ל, כי הרבנות לא הייתה יותר ליברלית בעמדתה.
<אבנר פורת: המשמעות היא, לכן, פנייה לענייני התורה בארץ ישראל.
<אבנר פורת: כמו בכל דבר לאומי יש צורך לפעול נגד אנרכיה.
<אבנר פורת: הרבנות הראשית יוצרת אנרכיה בהרבה מקומות, בתחום הנישואין, הגיטין ועוד, ולכן זו מהלומה לזהותה היהודית של ישראל.
<אבנר פורת: הרבנות הראשית פועלת על פי התורה, אבל כשהרב שכטר, ראש ישיבה יוניברסיטי, נתבקש לעלות על הר הבית הוא אמר 'אתם צריכים להקשיב לרב הראשי, אני לא ארשה או לא ארשה לעלות על ההר', אנחנו לא נוכל להרוס את הזהות היהודית של מדינת ישראל.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את אבי מאיר, הסוכנות היהודית.
<אבי מאיר: תודה, אדוני היושב ראש, ותודה שכינסת את הכינוס החשוב הזה, תודה לכם, למשלחת.
<אבי מאיר: אנחנו בסוכנות היהודית מייחסים חשיבות גבוהה מאוד לדיונים שכאלה ואין לנו אלא להביע צער על כך שלא כל הגופים הממשלתיים הרלוונטיים מיוצגים פה היום.
<אבי מאיר: אנחנו בסוכנות גאים מאוד בהיותנו הגוף היחיד בו יכולים נציגי כל הזרמים, כל הסיעות הציוניות בכנסת וכל הקהילות היהודיות בעולם לבוא ביחד לדבר על הנושאים החשובים האלה באופן קבוע ואנחנו כמובן דנים בכל מיני נושאים שקשורים לתחום הזה, אבל בראש סדר העדיפויות שלנו באמת נמצא הנושא של הכותל.
<אבי מאיר: אנחנו חשים תסכול עמוק מכך שמתווה הכותל שסוכם על ידי כל הגופים הרלוונטיים, כולל כאלה שמיוצגים פה היום, טרם יושם.
<אבי מאיר: מדובר במשהו שגורם לקרע עמוק בעם היהודי.
<אבי מאיר: עצם זה שאנחנו נמצאים במצב בו לא כל יהודי יכול להרגיש בבית בכותל המערבי זה מצב מקומם ועלינו להביא לסיכום הנושא הזה באופן מיידי.
<אבי מאיר: מעבר לכך אני חושב שחשוב לציין שאנחנו שומעים התבטאויות ודברי נאצה נגד יהודים לא אורתודוקסים בציבוריות הישראלית, כולל פה בבית הזה, ומדובר במשהו שלא מתקבל על הדעת.
<אבי מאיר: טענות כאילו היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית אינה יהדות, שיהודים רפורמים וקונסרבטיבים אינם יהודים.
<אבי מאיר: אלה דברים מקוממים, דברים מכוערים, שאין להם מקום בציבוריות הישראלית.
<אבי מאיר: ואני רוצה לסגור בנקודה אחת, בתופעה שאנחנו חווים, אנחנו רואים בסוכנות היהודית.
<אבי מאיר: אנחנו מוציאים מדי שנה כ-1,400 שליחים למחנות קיץ יהודיים ברחבי ארצות הברית וקנדה ואנחנו רואים שהשליחים, הצירים האלה, מדובר בצירים בני 20, 25, יוצאים בתור ישראלים אבל חוזרים לארץ בתור יהודים, הם פוגשים את הזהות היהודית שלהם דווקא מחוץ לגבולות מדינת ישראל ודווקא המפגש הזה עם יהדות התפוצות ועם היהדות הלא אורתודוקסית מקרב אותם לזהות היהודית.
<אבי מאיר: עלינו להשקיע במאמצים האלה, לחזק אותם ולהביא לכך שהקרע הזה באמת יאוחה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע סטודנטית, כרמל סימן-טוב.
<כרמל סימן-טוב: נעים מאוד.
<כרמל סימן-טוב: אני אדבר באנגלית כי זה פשוט יותר קל.
<כרמל סימן-טוב: (תרגום חופשי מאנגלית): שמי כרמל סימן-טוב, אני מדברת מטעם אלה שהם באמת ילדי המילניום.
<כרמל סימן-טוב: אני סיימתי את התכנית הרביעית שלי, אני הייתי בתגלית, בבני עקיבא, ועשיתי כל מיני תכניות סיוע וסיימתי את התכנית עם ההסתדרות הציונית של אמריקה, אני גם נמנית עם ה-IAC, ואני פעילה גם בהלל ובמקומות אחרים.
<כרמל סימן-טוב: אני אישית יהודייה אורתודוקסית ובכל זאת לימדתי בתנועה הקונסרבטיבית עברית שנים רבות ואני מאוד מעורבת בהרבה מאוד היבטים של היהדות באמריקה.