GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<לנה קריינדלין: זו חבילה של מכתבים שאנחנו כותבים כל הזמן, החל מראש הממשלה ועד כל האנשים הרלוונטיים, כולל שר הקליטה שהיה, שרת הקליטה שהייתה לפני, כל השרים הרלוונטיים, כולל שר האוצר, כל הערימה של המכתבים, כולל עיריית תל אביב, כולל משרד התרבות, כולל כל השרים.
<לנה קריינדלין: זה מאד צבעוני, כל ההתכתבות הזאת.
<לנה קריינדלין: מה אני רוצה להגיד?
<לנה קריינדלין: אף פעם, ב-25 שנה האחרונות, לא היה לנו משבר אמנותי.
<לנה קריינדלין: האנשים האלה דואגים לזה שלא יהיה משבר.
<לנה קריינדלין: משבר כלכלי, זה נהיה כבר כרוני.
<לנה קריינדלין: תעזרו לנו, בבקשה, לעבור עוד 25 שנה בהצלחה.
<לנה קריינדלין: תודה רבה.
<אלי זהר: ברשותך, היושב ראש, אני רוצה רק לומר מספרים.
<אלי זהר: תקציב התיאטרון הוא 27 מיליון שקל.
טלי פלוסקוב: 27 מיליון שקל בשנה?
יואל רזבוזוב: תמיכה כמה?
<לנה קריינדלין: תמיכת הממשלה 4.7 השנה, מהעירייה עוד 1.8 וזהו.
יואל רזבוזוב: 4.7?
טלי פלוסקוב: זה לא 27%, אמרתם 27% מקבלים מהמדינה.
<לנה קריינדלין: זה רבע בסך הכול.
טלי פלוסקוב: אלה הסכומים?
<אלי זהר: כן, אלה הסכומים.
<לנה קריינדלין: זה רבע מהתקציב, אנחנו צריכים חצי כדי לשרוד.
יואל רזבוזוב: ומההכנסות?
<לנה קריינדלין: חצי.
אברהם נגוסה: מאיזה משרדים אתם מקבלים את זה?
<לנה קריינדלין: משרד התרבות וזהו.
<לנה קריינדלין: יש חוק במדינת ישראל.
אברהם נגוסה: האם משרד הקליטה מממן?
טלי פלוסקוב: לא מקבלים שום דבר ממשרד הקליטה.
<אלי זהר: לא, לא.
אברהם נגוסה: רק משרד התרבות.
יעקב פרי: כל מוסדות התרבות מקבלים רק ממשרד התרבות.
יעקב פרי: הכול הולך בתקנות תמיכה.
יעקב פרי: לחדש תקנת תמיכה או לעשות תקנת תמיכה חדשה זה - - -
טלי פלוסקוב: שנה, מינימום.
יעקב פרי: כן, זה שנה, אם הצלחתָ.
יואל רזבוזוב: זה לפתוח.
יואל רזבוזוב: יהיו לזה בעיות משפטיות, השלכות רוחב.
טלי פלוסקוב: זה בדיוק העניין, זה בדיוק העניין.
יעקב פרי: גם אם אתה פותח תקנת תמיכה ומשרד המשפטים מסכים, במשרד התרבות זה סיפור, איך אומרים?
יעקב פרי: בלתי גמיר.
טלי פלוסקוב: הנה השרה.
יואל רזבוזוב: הנה השרה החדשה.
אברהם נגוסה: אנחנו מברכים את שרת הקליטה, שגם הייתה חברת ועדה.
אברהם נגוסה: עכשיו לא.
אברהם נגוסה: לא הספקתי לברך אותך.
סופה לנדבר: מה נשמע איתכם?
סופה לנדבר: יום הולדת, הא?
אברהם נגוסה: אני הייתי בחו"ל, אז לא הספקתי לברך אותך.
איתן ברושי: הם רוצים מתנה ליום ההולדת.
סופה לנדבר: מגיע להם - - -
טלי פלוסקוב: 5 מיליון שקל.
אברהם נגוסה: עכשיו יש לנו פתרון.
<לנה קריינדלין: נכון, הגיע הפתרון.
<לנה קריינדלין: ברכות.
יואל רזבוזוב: ברכות, יש לכם ספר שלם.
<לנה קריינדלין: כן, הנה, פה ברכות.
איתן ברושי: נשמע את הממשלה.
יואל רזבוזוב: רגע, שנייה, שנייה.
אברהם נגוסה: אז אנחנו, ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, הוועדה מברכת, כל חברי הוועדה, את שרת הקליטה סופה לנדבר, שעכשיו היא שרת העלייה והקליטה.
אברהם נגוסה: תפקיד ישן חדש, לא חדש בשבילה, ואנחנו פה דנים, כמו שאת יודעת - - -
סופה לנדבר: שאחרי 25 שנה לתיאטרון אין בעיות, נכון?
אברהם נגוסה: יש בעיות, הרבה בעיות ולכן הגעת בזמן.
אברהם נגוסה: אנחנו שמענו בעיות, כמובן שזה תיאטרון שהוא מודל להצלחה של שילוב של עולים חדשים.
אברהם נגוסה: אני לא צריך להגיד לך, את מכירה את זה טוב.
אברהם נגוסה: הגעת בדיוק אחרי שהיושב ראש והמנכ"לית סיפרו לנו על הבעיות שהם נתקלו בהן ויש להם בעיות של 5 מיליון שקל בגירעון.
אברהם נגוסה: הם ממש נמצאים בבעיה ואנחנו שמענו על זה בדיוק לפני שאת הגעת.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע ממך ואחר כך נשמע את נציגת משרד התרבות.
סופה לנדבר: אנחנו נשמע את נציגת משרד התרבות.
אברהם נגוסה: אם יש לך את הזמן אני אשמח - - -
טלי פלוסקוב: רק תיקון קטן, אדוני היושב ראש, 5 מיליון הם גירעון מצטבר ואם אנחנו נעביר להם את אותם 5 מיליון שקל אז יש להם מחייה לעוד 25 שנה.
טלי פלוסקוב: הם לא מבקשים כל שנה 5 מיליון שקל, נכון?
איתן ברושי: לא, הם רוצים להגדיל את התקציב.
<לנה קריינדלין: לא, לא, אנחנו מבקשים להחזיר לנו את הקיצוץ של חמש השנים האחרונות ואחר כך לטפל בבעיה תמידית שיש כל שנה, שבגלל זה אנחנו נקלעים - - -
טלי פלוסקוב: שעוד צריך למדוד ואנחנו נמדוד אותה.
יואל רזבוזוב: אמרתם 2 מיליון שקל בשנה.
<לנה קריינדלין: 4.
<לנה קריינדלין: 2 מיליון היה לפני 2011.
אברהם נגוסה: עכשיו ד"ר עירית פוגל, בבקשה.
<עירית פוגל-גבע: שלום.
<עירית פוגל-גבע: אני מנהלת את המחלקה לתיאטרון ופרינג'.
<עירית פוגל-גבע: במסגרת המחלקה אנחנו תומכים במאות גופי תיאטרון, פרינג', קבוצות, יוצרים עצמאיים, בפריפריה, במרכז.
<עירית פוגל-גבע: יש במסגרת המחלקה 26 תיאטרונים רפרטואריים, ביניהם תיאטרון "גשר".
<עירית פוגל-גבע: אתם דיברתם על סיפור הצלחה מבחינת קליטה, ואני, כמנהלת המחלקה לתיאטרון, יכולה להגיד שמכל ילדיי זה התיאטרון האיכותי ביותר.
<עירית פוגל-גבע: זה תיאטרון שאינו מסחרי, זה תיאטרון שאינו מתחנף לקהל, כמו שתיאטרונים אחרים עושים, התיאטרון הזה לא עושה את זה ואנחנו מעריכים אותו בשל כך.
<עירית פוגל-גבע: כמובן שהתמיכות הן באמצעות קריטריונים ותיאטרון "גשר" נתמך באמצעות תקנת התיאטרונים הרפרטואריים שיש בה 26 תיאטרונים, מתיאטרון גדול "הבימה" ועד תיאטרון ילדים קטן.
<עירית פוגל-גבע: יש שם 11 פרמטרים, אחד הפרמטרים היה ייחוד לשוני.
<עירית פוגל-גבע: הייחוד הלשוני אמר שתיאטרון שמרבית הצגותיו אינן בעברית יקבל תוספת.
<עירית פוגל-גבע: זה היה בהתחלה 7 מיליון ואחר כך הפחיתו את זה.
<עירית פוגל-גבע: היה סעיף שהיה ממש מיועד ל"גשר", תיאטרון שמרבית צִוותו הוא פחות מ-20 שנה בארץ.
<עירית פוגל-גבע: "גשר" הצליח, עבר את ה-20 שנה ואז בעצם לא חל קיצוץ, אלא מה שקרה שהוא סיים את עמידתו בפרמטר הזה, ואנחנו, מה שכן עשינו, מצאנו שמי שנהנה מהפרמטר הזה הוא בעצם התיאטרונים הערבים, שלושה תיאטרונים בערבית וה"יידישפיל".
<עירית פוגל-גבע: לכן זה קוצץ מ-7 מיליון ל-3.5 מיליון, מ-7% ל-3.5% מסך ה-91 מיליון, על מנת שגם הם יוכלו ליהנות, שאר התיאטרונים, מהאחוזים שנותרו.
<עירית פוגל-גבע: אתה הדגשת את תיקון הקריטריונים, שהוא הליך קשה ומובנה ומורכב, שצריך לעבור הערות ציבור, משרד משפטים, מועצה ישראלית, עשינו את זה מספר פעמים.
<עירית פוגל-גבע: לזכותה של השרה שלנו מירי רגב ייאמר שהיא כן הצליחה לתקן את הקריטריונים בפחות משנה שהיא בתפקיד והקריטריונים החדשים, שיש השגות עליהם, שהם מעדיפים פריפריה, תיאטרון בפריפריה וכן הלאה, אבל, מה שכן, הייחוד הלשוני, הפרמטר של ייחוד לשוני שוּנַה לפרמטר של ייחוד תרבותי.
<עירית פוגל-גבע: אנחנו ישבנו וחשבנו איך אפשר לעזור ל"גשר" ובאמת, הלוואי שיכולתי לקחת ולחלק לפי הערכה.
<עירית פוגל-גבע: צריך להגיד שבמדור לתיאטרון תיאטרון "גשר" מקבל את הניקוד הגבוה ביותר בתחום האיכותי שלו, במשתנה הרפרטואר ובמורכבות.
<עירית פוגל-גבע: כלומר, כמה שאפשר לנקד אותו יותר אנחנו עושים את זה - - -
איתן ברושי: אין קרן מצוקה?
<עירית פוגל-גבע: לא, אין כבר.
איתן ברושי: אז תקימו.
טלי פלוסקוב: אז אולי צריך להקים.
איתן ברושי: לקרן מצוקה היה מקום לשיקול דעת.
איתן ברושי: ויצאה לי ההזדמנות שאני הפעלתי אותה, הייתי המנכ"ל, לא היה לי שר, זה לא רע, מנכ"ל בלי שר - - - אני לא זוכר בדיוק את המספרים המדויקים.
איתן ברושי: אני חושב, אדוני היושב ראש - - - דקה, אני אפריע לך.
איתן ברושי: אני חושב שכל ניסיון להביא שקל לתיאטרון "גשר" צריך להביא שקל לכל גופי התיאטרון ויש מספיק כאלה ש - - - יש מספיק נשמות טובות, אומרים בקיבוץ, יש הרבה נשמות טובות, בתיאטרון יש הרבה.
איתן ברושי: עכשיו, אם רוצים לפתור בעיה נקודתית, צריך לעשות הסדר ייחודי ל"גשר".
איתן ברושי: זו אפשרות אחת.
איתן ברושי: "הבימה", מאז ההסדר, לא יצא ממנו, יותר מפעם אחת עשו הסדר.
איתן ברושי: אלי מומחה להסדר חובות.
איתן ברושי: או שעושים את זה ל"גשר", או שעושים קרן מצוקה, קרן מצוקה מספיק גדולה, כי אי אפשר לתת רק לאחד.
יואל רזבוזוב: אתה צריך לתת לכולם.
טלי פלוסקוב: כמה תיאטראות יש במצב כזה?
איתן ברושי: לא, לא, רגע, דקה.
איתן ברושי: לקרן מצוקה יש כללים של קרן מצוקה, אני לא מבין למה אין אותה.
איתן ברושי: לקרן מצוקה יש יכולת לתת פתרון נקודתי ולא להסתבך עם כל הענף.
איתן ברושי: אני לא בטוח שאפשר פה להחליט מהי הדרך הנכונה אבל יש רק שתי אפשרויות, או פתרון נקודתי של הסדר חובות ל"גשר" בתנאים לצמיחה מחודשת, או קרן מצוקה מספיק גדולה שתפתור יותר מבעיה אחת, לרבות "גשר".
איתן ברושי: אלו שתי האפשרויות.
איתן ברושי: התקציב הזה צריך לבוא מתקציב משרד התרבות והספורט לשנת 2016, כי אחרת הם לא יגיעו ל 17', בטח כשהולכים ל 17'-18' עם תקציב דו שנתי צריך להבטיח שיהיה תקציב, שתהיה קרן מצוקה בתוך התקציב.
איתן ברושי: אתם לא שווים כלום כמעט, לא באופן אישי, אבל שר שאין לו כסף לפתור בעיות, לא צריך אותו.
איתן ברושי: השרים הם לא נגנים ולא במאים, השרים צריכים להביא כסף.
איתן ברושי: התפקיד של שר הוא להביא כסף והמנכ"ל צריך לחלק אותו, אבל זהו, בזה נגמר תפקיד הממשלה.
איתן ברושי: אם אין כסף גמיש, אז זה כמו מפקד שאין לו עתודה להשפיע על הקרב.
איתן ברושי: התקציב נחלק כך שאם לא נשאר כלום ואין קרן מצוקה, אז אתם עומדים עם ידיים קשורות.
<אלי זהר: יש למרות זאת, דרך, סליחה שאני - - -
<עירית פוגל-גבע: בסדר גמור.
<אלי זהר: 25 שנה ל"גשר", 25 שנה לקליטת העלייה המסיבית הגדולה, המאוד מוצלחת, מברית המועצות לשעבר וצריך להעמיד סכום מסוים כמענק הוקרה למפעלים אשר עברו, עמדו ועשו מעשה ומהלך.
יואל רזבוזוב: יש לזה תקדימים?
<אלי זהר: יש לזה תקדימים.
<אלי זהר: יש תקדימים.
<אלי זהר: קרן מצוקה היא נתון - - -
טלי פלוסקוב: רגע, איפה תקדימים?
טלי פלוסקוב: אני רוצה תקדימים.
טלי פלוסקוב: עשו למישהו כזה דבר?
<לנה קריינדלין: נותנים פרסים כאלה.
איתן ברושי: פרס ישראל.
<לנה קריינדלין: נותנים פרסים, וזה בידיים של השרה, שמכירה את התיאטרון שלנו מצוין המון שנים ובאה להצגות שלנו.
<לנה קריינדלין: זה בידיים שלה.
<לנה קריינדלין: אולי נחשוב על פרס חד פעמי או - - -
אברהם נגוסה: הכוונה היא שנגיד, משרד הקליטה בא ואומר שזו הצלחה, זה מודל לשילוב, משרד הקליטה מכריז על מתן פרס.
<אלי זהר: בדיוק, היושב ראש.
<אלי זהר: זה הרעיון וזה הדבר היחיד - - -
סופה לנדבר: אנחנו נעשה ככה, משרד הקליטה תמיד היה לרשות התיאטרון ועשינו המון הצגות וקנינו המון הצגות, אבל אני חושבת שכאן אנחנו לא נפטור את משרד התרבות, זוהי חובה של משרד התרבות.
סופה לנדבר: זה תיאטרון מיוחד ואנחנו חייבים למצוא, כמו שאנחנו מצאנו שעולה חדש היה עולה חדש עם כל ההטבות שהוא היה מקבל עד עשר שנים, בתקופתי אנחנו הארכנו את זה עד 15 שנה ולעולים מאתיופיה נתנו עד 20 שנה .
סופה לנדבר: אני חושבת שכאן אנחנו נצטרך לשבת יחד, או להזמין לוועדה שלך, את משרד העלייה והקליטה יחד עם משרד התרבות ולמצוא את הפתרון.
סופה לנדבר: הם נקראים "גשר" אז צריכים לבנות להם את גשר ההצלה כדי להציל אותם מהמצוקה הזאת.
סופה לנדבר: אבל, אם תרשה לי, אני פשוט נכנסת בעוד כמה דקות לטקס קבלת משרד העלייה והקליטה, בפעם השלישית.
סופה לנדבר: חזרתי מתל אביב מטקס של שר הביטחון.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד שאני היום באמת מאד מתרגשת, פעם ראשונה בהיסטוריה.
סופה לנדבר: אתם חוגגים 25 שנה כתיאטרון של עולים שהפך להיות תיאטרון של כולנו, של מדינת ישראל, אביגדור ליברמן הפך מעולה חדש לשר הביטחון, זה היה פשוט מרגש, ואני פעם שלישית נכנסת למשרד העלייה והקליטה.
סופה לנדבר: עבדנו יחד, נעבוד יחד ואני רוצה להגיד לכם את ההוקרה שלי על מה שעברתם במשך 25 שנים, הכרה בציבור, ובראבו, אנחנו נמשיך יחד.
סופה לנדבר: ואני מבקשת מכם, לחייך, נטשה, סשה, מה זה?
סופה לנדבר: לחייך, לחייך, אנחנו נמשיך, נעשה הכול כדי לתמוך, לעזור ולסייע.
סופה לנדבר: תודה רבה לכם, בהצלחה.
אברהם נגוסה: בהצלחה.
סופה לנדבר: אבל נעשה ביחד עם שרת התרבות.
אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו נשמע מאחד השחקנים, למשל נזמין את ישראל דמידוב.
טלי פלוסקוב: שיבחרו הם.
טלי פלוסקוב: מי רוצה?
טלי פלוסקוב: תבחרו אתם מי ידבר.
טלי פלוסקוב: המנהל האמנותי אולי?
<קריאה: הוא ידבר, אבל אני אתרגם.
<לנה קריינדלין: המנהל האמנותי, מר יבגני אריה.
<יבגני אריה: תודה.
<יבגני אריה: אני בתחושות מעורבות היום.
<יבגני אריה: מצד אחד, אני מודה לכולם על המלים הטובות בנוגע לתיאטרון, תודה לכם.
<יבגני אריה: מצד שני, ואני מתנצל על זה שאני מכניס פה נימה כזאת עכשיו, שמענו המון מלים טובות לכיווננו, אנחנו כל יום שומעים מלים טובות ובינתיים גוועים.
<יבגני אריה: אני רוצה שזה יהיה ברור, אנחנו לא במצב קשה, אנחנו גוססים.
<יבגני אריה: התיאטרון על סף סגירה.
<יבגני אריה: זה לא קשור רק לתקציבים.
<יבגני אריה: אנחנו לא חיים בוואקום, אנחנו חיים במצב תרבותי מסוים במדינה, מצב שבו לעשות תיאטרון מהסוג שאנחנו עושים זה קשה מאוד.
<יבגני אריה: למשל, אנשים שקונים הצגות בערים אחרות באים לראות את ההצגות שלנו, קניינים, יוצאים עם דמעות בעיניים, "איזו הצגה מדהימה", "כל הכבוד לכם, אבל זה לא מתאים לקהל שלנו".
<יבגני אריה: מדובר על קניינים.
<יבגני אריה: והקהל מתחנך לאט לאט לרמה מסוימת של אמנות, זולה, שלא דורשת ממנו שום מאמץ אינטלקטואלי, אפילו מינימלי.
<יבגני אריה: הם בעצמם חינכו את הקהל להיות כזה.
<יבגני אריה: כל יום מחנכים אותו לרמה הזאת.
<יבגני אריה: ואת ההצגות הטובות, מצטער שאני אומר את זה על עצמנו, ההצגות שלנו לא מגיעות לשם.
<יבגני אריה: אנחנו עושים הצגות לעצמנו.
<יבגני אריה: כמובן, יש לנו קהל, שלנו, שאוהב אותנו, מגיע אלינו, מעריך אותנו, יש אנשים שבאים כמה פעמים להצגות שלנו, אבל זה לא מספיק כדי ליצור חיים לתיאטרון הזה.
<יבגני אריה: זה הדבר הראשון.
<יבגני אריה: הדבר השני, הרפרטואר שלנו הוא רפרטואר של תיאטרון לאומי.
<יבגני אריה: תראו את הרפרטואר שלנו, מהיום הראשון של התיאטרון שלנו אני אישית שמתי לעצמי למטרה שזה לא יהיה רק תיאטרון איכותי ברמה אירופאית, זה צריך להיות תיאטרון ישראלי, שיעניין את האנשים שגרים ברחוב שבו נמצא התיאטרון, אבל זה לא אומר שאנחנו רק נבדר אותם, זה אומר שאנחנו נביא להם משהו שחשוב, שבעינינו הוא חשוב, שיוכל להיות חשוב אולי גם בעיניהם.
<יבגני אריה: תאמינו לי, לא מדובר באיזה משהו ארכי-אינטלקטואלי כזה.
<יבגני אריה: האבסורד הוא שאנחנו עושים רפרטואר של תיאטרון לאומי, גוססים בגלל שחסר לנו תקציב, הרבה מהרעיונות שלנו אנחנו מבטלים בגלל זה, כל יום אנחנו מאבדים שחקנים, אלה שגידלנו, שאנחנו לא יכולים לשלם להם כמו ש"הבימה" ישלם להם, שיש להם כזה גירעון.
<יבגני אריה: "הבימה" עושה פרויקט מסחרי אחד אחרי השני, מקבל על כל הצגה כפול שניים כמעט, זה אבסורד.
<יבגני אריה: אף אחד לא יכול להמציא לנו איזו דרך ולעזור לנו.
<יבגני אריה: עד היום זה לא קרה.
<יבגני אריה: כלומר, אני לא באמת מבין בזה, אבל אני רואה את התוצאות, אני חי את התוצאות, ביחד עם התיאטרון שלי.
<יבגני אריה: המספרים על הנייר מנצחים את ההיגיון הבריא ואת החיים.
<יבגני אריה: זה המצב שאנחנו חיים בו.
<יבגני אריה: תודה רבה על תשומת הלב ועל שהזמנתם אותנו.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את השחקן הנרי דוד, בבקשה.
טלי פלוסקוב: בוא אלינו לכאן.
<הנרי דוד: תודה רבה.
<הנרי דוד: אני לא אאריך.
טלי פלוסקוב: אחרי מלים כל כך קשות.
<הנרי דוד: אני חושב שאלו הן מלים אמתיות שמבטאות בסך הכול את הלך הרוח שלנו ואת הלך הרוח של מדינת ישראל, כמו שאנחנו תופסים אותה.
<הנרי דוד: אנחנו, מלכתחילה וגם עכשיו, לא מתייחסים אליה כאל עוד מדינה שאליה אפשר לברוח, שפה אפשר לחיות באופן נינוח.
<הנרי דוד: לדעתנו זו מדינת מאד ייחודית ומיוחדת, מיוחדת כלפי תושביה ומיוחדת כלפי העולם כולו.
<הנרי דוד: התוכן שממנו אנחנו צריכים להיות ניזונים, בשביל להזין בתוכן הזה אולי גם את העולם, צריך להיות ערכי ואני בטוח שזה לא נושא לוויכוח, ולא רק כלכלי.
<הנרי דוד: התוכן הערכי הזה מיוצר על ידי מחשבה עמוקה ומאמץ.
<הנרי דוד: בשביל דברים כאלה צריכים תנאים מינימליים, בסיסיים.
<הנרי דוד: הרי אנחנו לא מבקשים מותרות, אנחנו מבקשים אפשרות להתקיים בשביל לתת לאזרחים של המדינה הזאת וגם לנו, אפשרות להתחנך.
<הנרי דוד: לתיאטרון יש אחריות גם לחנך, חוץ מלבדר.
<הנרי דוד: לחנך, לתת חופש למחשבה ולפתח דיון, זה משהו שאמור להעשיר את האזרחים ואנחנו מקדישים את עצמנו לאזרחיה של המדינה הזאת, למדינה הזאת, כי אנחנו רוצים שהמדינה הזאת תהיה הרבה יותר מיוחדת.
<הנרי דוד: שהיא תהיה חזקה, לא רק במספרים ולא רק בכלכלה שלה, אלא גם ברוח שלה, כי אנחנו עם יהודי, כי אנחנו עם הספר.
<הנרי דוד: אנחנו לא עם ספר חשבונות.
<הנרי דוד: אנחנו עם של אידיאה.
<הנרי דוד: מלכתחילה היינו כאלה, עוד מימי אברהם אבינו, ואנחנו מתכוונים להישאר כאלה.
<הנרי דוד: בשביל זה חשוב שאנחנו נייצג אידיאה ובשביל זה אנחנו מבקשים מכם שאתם תיתנו לנו אפשרות לנהל מאבק של כולנו ולא רק שלנו.
אברהם נגוסה: אנחנו אמנם שמענו את השרה, אבל ד"ר ולדימיר, אתה רוצה להתייחס לנושא?
<ולדימיר שקלאר: טוב, אז לפני שאני אתייחס לנושא בתור מנהל אגף במשרד העלייה הקליטה, אני חייב להזכיר שם של שחקן שהגעתי איתו באותו מטוס.
<ולדימיר שקלאר: למדנו יחד באולפן, היינו חברים הרבה שנים, ולדימיר חלמסקי, הוא נפטר לצערי לפני כמה שנים.
<ולדימיר שקלאר: יהי זכרו ברוך.
<ולדימיר שקלאר: השרה כבר אמרה, אנחנו לא מתקצבים תיאטראות.
<ולדימיר שקלאר: היו לנו כל מיני פרויקטים משותפים, אנחנו נשמח להמשיך בפרויקטים האלה, אבל בטוח שהפתרון לא אצלנו.
<ולדימיר שקלאר: זהו, אין לי מה להוסיף.
טלי פלוסקוב: אולי זאת הטעות?
טלי פלוסקוב: אולי אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו כן הופכים את הפתרון הזה במשרד הקליטה.
<ולדימיר שקלאר: השרה דיברה כבר על זה.
<ולדימיר שקלאר: צריכים כנראה להתכנס ברמה של שרים ומנכ"לים, עכשיו כולם בקואליציה.
<ולדימיר שקלאר: אני מבין שאין בעיה של כסף, אמרת את זה, גם לנו אין בעיה של כסף ואני בטוח שגם במשרד התרבות זו לא בעיה של כסף, זו בעיה של קריטריונים.
יואל רזבוזוב: רק ל"גשר" יש בעיה של כסף.
<עירית פוגל-גבע: איך מעבירים את הכסף.
אברהם נגוסה: לפני שאנחנו מסכמים, יש מישהו שרוצה להתייחס?
אברהם נגוסה: נטשה, בבקשה.
<נטליה וויטולביץ'-מנור: נטשה מנור, שחקנית של תיאטרון "גשר".
<נטליה וויטולביץ'-מנור: אם אין בעיה של לתת כסף, אז אין בעיה שאנחנו נעשה תיאטרון איכותי ממש, אבל אם אתם כל כך חכמים ויושבים פה, אולי תמצאו איזשהו סטטוס מיוחד לתיאטרון.
<נטליה וויטולביץ'-מנור: זה באמת תיאטרון מיוחד, אני מאמינה בזה, בגלל זה אני עובדת בתיאטרון הזה 25 שנה, כי אנחנו עושים, אי אפשר להגיד 'מוצר', ממש איכותי, שראוי לציבור הישראלי, שלא דיברו אתו ככה, אלא רק עם בידור.
<נטליה וויטולביץ'-מנור: אי אפשר ככה, אנחנו חייבים לכבד את הקהל שלנו ולחשוב שבאים אלינו חכמים, אנשי רוח, שצריכים את זה.
<נטליה וויטולביץ'-מנור: יש צורך גדול בזה.
<נטליה וויטולביץ'-מנור: צריך לכבד את הצופים שבאים אלינו.
<נטליה וויטולביץ'-מנור: אולי תמצאו סטטוס מיוחד לתיאטרון ואז זה יהיה אולי יותר קל.
טלי פלוסקוב: חייבים פה להיות יצירתיים.
טלי פלוסקוב: מענק של 25 שנה, צריך לחשוב על זה.
<נטליה וויטולביץ'-מנור: וזה יחזור ביותר.
<לנה קריינדלין: סליחה שאני מתפרצת, אבל אנחנו מכירים את הטקסטים האלה, את הכדורגל הזה, שזורקים אותנו, ממשרד התרבות לעיריית תל אביב, ממשרד הקליטה למשרד התרבות, מעיריית תל אביב לעיריות אחרות, גם הציעו לנו, אגב.
<לנה קריינדלין: אנחנו מכירים את המשחק הזה, שאנחנו נמצאים באמצע ואתם תאבדו את זה.
<אלי זהר: היושב ראש, שני משפטים.
<אלי זהר: משרד הקליטה יכול לפתור את הבעיה ככה.
<אלי זהר: יש לו גם את היכולת, הוא גם צריך, מה שנקרא בעזרת השם, למצוא לזה פתרון.
<אלי זהר: נדמה לי שכבר היו דיונים במשרד על אפשרות לציין 25 שנה - - -
טלי פלוסקוב: כמה כסף השקענו בחגיגות 25 שנה לעלייה?
טלי פלוסקוב: למה אנחנו לא יכולים לעשות את זה גם כאן?
טלי פלוסקוב: חלק מהכסף לטובת התיאטרון הזה?
טלי פלוסקוב: עכשיו נזכרתי.
<אלי זהר: אנחנו יכולים.
<אלי זהר: אני מרשה לעצמי לומר שהיו לנו כבר דיבורים עם הקדנציה הקודמת, שמתחלפת היום, על מנת לעשות את זה.
<אלי זהר: וצריך לעשות את זה, אי אפשר להטיל את זה על משרד התרבות עם ה-60 תיאטרונים שהוא צריך לטפל.
טלי פלוסקוב: נכון, נכון, אני מסכימה, כי שם אנחנו נטבע.
<אלי זהר: דבר שני, משרד התרבות דואג לפריפריה, משרד הקליטה ומשרד התרבות יכולים להקים קרן שתשנע הצגות לפריפריה בלא שתחייב את הפריפריה לקנות הצגות, כדי שהקניינים לא יגידו את מה שז'ניה אמר קודם, "הצגה נהדרת, אבל לא בשביל הקהל שלנו".
<אלי זהר: את הקהל הזה צריך להביא לרמה שתאפשר לו לראות כל הצגה שתיאטרון "גשר" מביא.
אברהם נגוסה: אני חושב שיש כיוון ברור, לדעתי.
אברהם נגוסה: אני הקשבתי לשרה, השרה אמרה שמצד אחד היא לא רוצה לתת פטור למשרד התרבות, אבל מצד שני, היא רוצה לפתור את הבעיה, היא מכירה את הצורך ולכן היא אומרת שהוועדה תביא את שתי השרות, גם שרת התרבות וגם שרת הקליטה, לשבת יחד איתנו, חברי הוועדה.
אברהם נגוסה: נשב איתם ונמצא את הדרך.
אברהם נגוסה: כיוון שמדובר בכסף ממשלתי לא תהיה כפילות ולכן צריך למצוא פתרון בהבנה בין שתי השרות.
אברהם נגוסה: זה הכיוון שלנו, אבל אני רוצה קודם, חבריי - - -
טלי פלוסקוב: אני חושבת על הדרכים, לא מעט זמן כבר חשבתי על זה.
טלי פלוסקוב: פשוט זרקו לי היום רעיון נוסף שלא חשבתי עליו, זה הרעיון של 25 שנה לעלייה.
טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת, המדינה השקיעה, ואולי ולדימיר יגיד לנו כמה כסף משרד הקליטה השקיע בכל החגיגות בארץ, לציון 25 שנה לעלייה.
אברהם נגוסה: 35 שנה לעולי אתיופיה ו-25 שנה לרוסיה – זה הרבה כסף.
טלי פלוסקוב: נכון, אז אני אומרת שאולי אנחנו באמת צריכים להידבק לזה, כי, עוד פעם, אם אנחנו נלך למשרד התרבות אנחנו נלך לאיבוד, אנחנו נטבע שם, כי יש עוד הרבה תיאטראות ואנחנו לא נצא מזה, ואין לנו עכשיו עשרות מיליונים לחלק לכולם.
טלי פלוסקוב: אנחנו רוצים כרגע לתמוך בתיאטרון "גשר", ויש פה ערך שאין בתיאטרונים אחרים וזו העלייה.
טלי פלוסקוב: ולכן אני שוב פעם חוזרת ואומרת, אני כרגע מדברת רק על חד פעמי, לא מדברת על קבוע, כי קבוע זה כבר פתרון נוסף ושם צריך משרד התרבות להיכנס, אבל פתרון חד פעמי של 5 מיליון שקל, ואני פה פונה גם לוולדימיר ואני אדבר גם עם השרה הנכנסת, לפי דעתי אנחנו צריכים להיכנס דווקא לנישה של ציון 25 שנה לעלייה הגדולה, שם אנחנו נוכל לקחת את "גשר" כמשהו ייחודי.
טלי פלוסקוב: זה רעיון שיכול להיות הגיוני.
יואל רזבוזוב: חברים, אני חושב שאני יוצא מפה היום ברגשות מעורבים.
יואל רזבוזוב: מצד אחד אני שמח על 25 שנה של תיאטרון "גשר", מצד שני, תאמינו לי, יש לי קצת, אולי לא ניסיון גדול אבל יש לי קצת ניסיון, כל זה היה מריחה אחת גדולה.
יואל רזבוזוב: אתם שמעתם את הטקסטים האלה, אני בטוח, במשך 25 שנה, "צריך" ו"רוצים" וזה וזה.
יואל רזבוזוב: אני לא בא לתקוף פה את חברי הכנסת, את הקולגות שלי, כי אני גם יודע על התקציבים.
יואל רזבוזוב: רוב התקציב, גם בתרבות וגם בקליטה, הוא תקציב צבוע ובשביל לתת איזשהו אקסטרה כסף זה שינוי קריטריונים, שמעתם, יש פה לא מעט בעיות.
יואל רזבוזוב: גם מהניסיון שלי, כי קיימתי מספר דיונים בוועדה, מחר יהיה עוד דיון ועוד דיון וחברי הכנסת יצאו עכשיו ויעלו עוד נושאים ועוד נושאים ויבואו הספורטאים ויבואו השחמטאים ויבואו רקדנים וכולם רוצים כסף.
יואל רזבוזוב: אתה יוצא ואתה מתחיל לטפל בבעיות אחרות.
יואל רזבוזוב: אתם שמעתם, שרה אחת אמרה שהיא לא תלך בלי השרה השנייה, אבל השרה השנייה, מהניסיון שלי, איך שאני מכיר אותה ואת דרך ההתנהלות, ואני מאד מכבד ואנחנו חברים טובים, לא בטוח שהיא תלך לכיוון של לתת כסף לתיאטרון "גשר" ולא לתת לאחרים.
יואל רזבוזוב: אז מה שאני חושב, עלו פה כמה נקודות, אבל בגלל שאנחנו נצא וכל אחד יתחיל לעסוק בבעיות אחרות, אז לא יהיה באמת פתרון אמיתי.
יואל רזבוזוב: בשביל לעשות פתרון אמיתי, אמרנו, אנחנו כאן כמה חברי כנסת, יכול להיות שאני היום מהאופוזיציה ואתם שניכם, שני חברי כנסת מהקואליציה, שרה אחת לפחות הביעה נכונות, צריך לרתום את השרה השנייה.
יואל רזבוזוב: צריך כן להקים איזושהי קואליציה ולא לעזוב את זה כי מחר אנחנו נעסוק בדברים אחרים, נעזוב את זה, נשכח ויש לכם פה ספר שלם של הקדשות עד כמה אתם טובים ומצוינים, עם זה אתם לא תלכו למכולת ולא תיתנו לשחקנים שלכם שום דבר.
יואל רזבוזוב: אז כמו שאמרתי, אני יוצא ברגשות מעורבים, כי אני לא בטוח שייצא מפה משהו עכשיו, ברגע זה.
יואל רזבוזוב: שמעתי הרבה כיוונים, הרבה מלים טובות ונכונות, אם לא נדחף את זה לא יקרה כלום.
יואל רזבוזוב: אני, לפחות מהצד שלי, יכול להתחייב, וכשאני מתחייב אני עושה, לדחוף את זה.
יואל רזבוזוב: לא מבטיח תוצאה, לא יודע מה התוצאה, כמובן בשיתוף פעולה עם חברי כנסת, שאני צריך אותם יותר, כולל השרים.
יואל רזבוזוב: אני מבטיח עוד דבר אחד, שאני עושה מנוי, זה כן יתרום.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהגעתי לגיל הנכון ואני מוכן לצרוך את התרבות הזו.
אברהם נגוסה: אני דווקא, בניגוד לחברי, אני אופטימי מהדיון הזה ואני חושב שאנחנו יוצאים עם איזשהו כיוון, איזושהי דרך, שהשרה גם הציעה, ולכן הוועדה עכשיו צריכה לשנות ולהפוך את זה למעשה, את כל מה שדיברנו פה.
אברהם נגוסה: המעשה בשלב הראשון הוא שאנחנו נוציא, כוועדה, מכתב, גם לשרת הקליטה וגם לשרת התרבות והספורט, עם סיכום של הדיון שלנו, שאנחנו מבקשים מפגש של שני הגורמים ביחד, גם משרד התרבות וגם משרד הקליטה, בנוכחות של ועדת העלייה הקליטה.
יואל רזבוזוב: חברי ועדה, אבל עם גורמים מקצועיים.
יואל רזבוזוב: קודם כל המשפטיים והאוצריים, הרפרנטים.
אברהם נגוסה: אמרתי בכוונה "משרדים", כדי שלא רק השרות אלא שגם אנשי הדרג המקצועי יצטרף.
יואל רזבוזוב: אני מציע לקבוע איזשהו תאריך גם, כדי שזה לא יקרה עוד שנתיים ואז לא תהיה ממשלה.
אברהם נגוסה: אנחנו נוציא מכתב - - -
טלי פלוסקוב: צר לי לאכזב אותך, יש לך שלוש שנים.
אברהם נגוסה: כנראה שלהיות אופוזיציה זה להיות פסימי, אבל אני אומר לך, אנחנו נוציא - - - מנהלת הוועדה, אנחנו נוציא מכתב לשני המשרדים האלה, נבקש דיון מקצועי, ענייני, כדי למצוא פתרון.
אברהם נגוסה: ואני אופטימי כי אני חושב שאפשר להגיע לאיזשהו פתרון, לדעתי.
אברהם נגוסה: כמובן שאנחנו מדברים גם על חד פעמי ונדבר גם על המשך לטווח ארוך.
יואל רזבוזוב: אם אתה מדבר ככה אני כבר אופטימי.
אברהם נגוסה: תראה, אני מדבר עכשיו על מה שנעשה.
אברהם נגוסה: מה תהיה התוצאה, ימים יגידו, אבל נהיה אופטימיים ונעשה, זו הדרך שאני אוהב לעשות.
טלי פלוסקוב: יישר כוח, אדוני היושב ראש.
אברהם נגוסה: אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.
אברהם נגוסה: אנחנו מקיימים דיון בנושא פתרונות דיור לקשישים וצעירים עולים השוהים במרכזי קליטה.
אברהם נגוסה: אני מדגיש, למי שמתגורר במרכזי קליטה וזאת במסגרת ציון יום הדיור הציבורי בכנסת.
אברהם נגוסה: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לד"ר אברהם שרנופולסקי.
<אברהם שרנופולסקי: האם אנחנו מדברים רק על מגורים במרכזי הקליטה או בכלל?
אברהם נגוסה: היום אנחנו מדברים על פתרון הדיור לקשישים וצעירים עולים, השוהים במרכזי קליטה.
אברהם נגוסה: זה במסגרת ציון יום הדיור הציבורי בכנסת.
אברהם נגוסה: אני מבקש מישהו שיציג לנו את הנושא.
אברהם נגוסה: שאול מוצפי, בבקשה, משרד השיכון.
<שאול מוצפי: שאול מוצפי, משרד הבינון והשיכון, מנהל תחום תוכניות סיוע.
<שאול מוצפי: אנחנו ביחד עם משרד הקליטה, גיבשנו מספר תוכניות סיוע לשוהים במרכז הקליטה.
<שאול מוצפי: יש תוכנית עם הטבות די משמעותיות בתחום של הלוואות ומענקים, שניתנים רק ליוצאי מרכז קליטה ולא לשאר העולים.
<שאול מוצפי: במסגרת הזאת, עולים שמבקשים ורוצים לעזוב את מרכזי הקליטה, מקבלים זכאות ויוצאים למסלול של רכישת דירה.
<שאול מוצפי: יש מאות ביצועים כאלה בשנה.
<שאול מוצפי: מסלול נוסף, הוא הסיוע בשכר דירה.
<שאול מוצפי: מי שמעוניין לצאת לשכירות חופשית, מקבל מענקים, מ- 1,500 עד 2,200 למשפחה ושוכר דירה בשוק החופשי.
<שאול מוצפי: לקשישים יש את המסלול של דיור מוגן, שביחד עם משרד הקליטה מפנים למסלול זה את מי שבוחר לגור בדיור מוגן, דיור לגיל הזהב.
<שאול מוצפי: אלה שלושת המסלולים שקיימים היום למפני מרכזי קליטה.
אברהם נגוסה: אם הבנתי נכון, מסלול אחד זה סיוע במשכנתא?
<שאול מוצפי: ומענקים.
אברהם נגוסה: מענקים והשני זה שכירות, 1,500 עד 2,000 שקל.
<שאול מוצפי: עד 2,200.
אברהם נגוסה: השלישי זה גיל הזהב?
אברהם נגוסה: גיל הזהב מתייחס בדרך-כלל לבודדים?
<שאול מוצפי: קשישים בודדים.
אברהם נגוסה: מה עם זוג קשישים?
<שאול מוצפי: גם אפשר.
אברהם נגוסה: מה קורה, אם הם רוצים לקבל עמידר או פרזות?
<שאול מוצפי: זה תלוי אם הם עומדים בכללים של משרד הקליטה לדיור ציבורי, ואם יש דירות.