GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<איציק שפרן: גבי, המשבצת האחרונה, שאמנם כרגע הלוגו הוא של תל"מ, תל"מ צעירים אתיופים, אבל לא בכדי כתבנו 'תכניות המשך בקיבוצים', זאת אומרת זה לא מוגבל בהכרח רק לקבוצה שהיא קבוצת בני העדה שמן הסתם תמשיך להיות חלק מהתכנית, אלא העובדה שבמסגרות הקודמות ישנם חיילים בודדים ומועמדים פוטנציאליים לתכניות המשך, התהליך הרציף הזה יאפשר, לא רק לבני העדה, להיות שותפים לתכניות המשך, כי להבנתי משיחות קודמות, להבנתי, המסגרת הזאת של חיילים בודדים או של גרעיני צבר, ברגע שהם משתחררים, שמה הם הולכים לאיבוד, ופה בעצם כשאנחנו רואים תל"מ בקיבוץ, את אותה תעסוקה, לימודים, מגורים, אנחנו יכולים להרחיב ולהציע גם לאוכלוסיות אחרות על אותה פלטפורמה.
אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך, כיוון שלירית הולכת אני רוצה להגיד באמת על התכנית הזאת, מה שבאמת מאוד נגע לליבי, התכנית כמו תל"מ שדיברתם, כי אני מכיר את המציאות של הרבה צעירים, חיילים בודדים שסיימו את הצבא, אין להם לאן לחזור, אפילו שיש להם משפחה, הבית צפוף, אין חדר, יש אחים קטנים ואין פרטיות ובחורה כמו הדס או כמו יפה שראינו, יהיה לה קשה מאוד להיות שם - - - אז למצוא מקום כזה וגם לעצב את עצמה, מה הם רוצים אחרי הצבא, מה הם רוצים ללמוד.
אברהם נגוסה: שמענו גם מהבנות עכשיו, 'זה נתן לנו להשלים בגרות', 'לרכוש מקצוע', וגם 'לדעת מה אני רוצה'.
אברהם נגוסה: למשל הדס, היא החליטה ללמוד חינוך, ללכת ללמוד השכלה גבוהה, כי המצב פה העצים אותה והיא יודעת מה לעשות בחיים וזה חשוב.
אברהם נגוסה: לכן התכנית הזאת, זה מין מעבר מהצבא לאקדמיה.
אברהם נגוסה: זה מה שאני הבנתי מהתכנית הזאת.
<גבי אסם: נכון, ולכן ההמשך והדיון הוא בדיוק נמצא בצומת הזה.
<גבי אסם: יש שני מקומות, אחד, מגרעיני צבר, נגיד שאנחנו פותחים את התכנית ואומרים 'יוצא העדה האתיופית מסלול אחד', כי יש פה מומחים לשילוב שיש בו שלושה גורמים, גם תעסוקה, גם לימודים וגם מגורים.
<גבי אסם: אז יש פה שתי אפשרויות עיקריות שאותן אפשר יהיה לפתח בהמשך.
<גבי אסם: קודם כל חיילים בודדים שמסיימים ויכולים להיכנס לתוך התכנית ישירות.
<גבי אסם: היום אין לנו את המסלול הזה, אין לנו תכנית המשך כזאת, כולל גם יוצאי העדה, שהם נמצאים בצבא והכי נכון היה להם לעבור לתוך קהילה קולטת ולא לחזור לבית.
<גבי אסם: היום אנחנו קצת חוששים מהמצב הזה אבל אנחנו יודעים שיש פה פוטנציאל להרחיב מאוד את התכנית.
<גבי אסם: והדבר השני, להכניס עוד סוגים של עולים שונים, יש היום עולים צרפתים, עולים מדרום אמריקה ויש לנו את כלל הקשת ולתכנית הזאת יש פוטנציאל להתרחב גם למקום הזה.
<גבי אסם: תראו את כפר הנוער, ילד שנמצא בכפר נוער, ועוד מסלול.
<גבי אסם: כפר נוער ואחר כך בתור חייל בודד, לאן הוא הולך אחר כך?
<גבי אסם: יש כאן רצף שאם מפתחים אותו אפשר להגיד שהתכנית יכולה, כמו שהיא היום, להתרחב מאוד, היא יכולה להתרחב לעוד מקומות ולעוד תחומים.
<גבי אסם: בעצם כדי שכל זה יקרה יש לנו פה גם מערכת תקציבית, שאיציק, אתה תציג אותה בצורה יותר מסודרת ממני, היא כתובה פה, היא מוצגת, יש פה איך שזה מוקצב ל-90 ומה צריך כדי שזה יורחב ל-200, כשעוד פעם, אני אגיד, לא חובה שה-200 יתרחב כמו שהתכנית היום.
<גבי אסם: יכול להיות שצריכים להיות בה לפחות שלושה מסלולים, עד 15 שנים, מעל 15 שנים, קליטה שהיא לא מהעדה, אלא ממקומות אחרים.
<גבי אסם: יש פה כמה אפשרויות שצריך לראות.
<גבי אסם: הפוטנציאל של הקהילה הקיבוצית ושל הקיבוצים והנכונות והרצון העז להיות במקום הזה, היא פשוט נמצאת ואנחנו צריכים אתכם כדי להצליח ליישם את זה.
<גבי אסם: אנחנו יכולים לרצות עד מחר, אבל אם אין לנו את השותפות הזאת זה לא יצליח לקרות מעצמו ולבד.
אברהם נגוסה: אנחנו עוד לא שמענו את נציגי המשרדים, כמו למשל, מיכל, מהמשרד לשוויון חברתי.
<איציק שפרן: חמוטל צריכה ללכת, אז היא תגיד לנו דברי פרידה.
<חמוטל פרידברג: אני ממש מצטערת שאני צריכה ללכת.
<חמוטל פרידברג: אני חושבת שאתה הגדרת מאוד מאוד נכון עכשיו את הצורה המיוחדת שבה התכנית נותנת איזה שהיא דחיפה וכל אחת לוקחת את הדגש למקום אחר.
<חמוטל פרידברג: נזכרתי באמירה שתכננתי להגיד, ובה אני אסיים ולא אמרתי אותה, אני חושבת שלהצטרף לצוות חינוכי למשך תקופה של שנה או שנתיים, במיוחד אם מצליחים גם לעבור תפקיד תוך כדי, פתאום לגלות בתוך עצמנו עוד יכולות, זאת חוויית השתייכות בלתי רגילה, שזה עוד דבר שלא אמרנו פה.
<חמוטל פרידברג: אמרנו העצמה ודיברנו על התהליכים העצמיים, של גילוי עצמי, של גיבוש עצמי, של החלטות להמשך, של רגע של מחשבה שהוא מנותק מההרגלים הרגילים לפני הצבא, וצריך את הספייס הזה, ויש את העניין של פתאום להתחבר לקבוצת מבוגרים שיחד איתם מנהלים בית תינוקות, פעוטון או גן ולהבין את הצוות הזה, מה הוא עושה יחד.
<חמוטל פרידברג: זאת חוויה שמיוחדת לכל אחד שעובד במערכת שלנו וגם במערכות חינוך אחרות ואני חושבת שהיא יוצרת מגרש אימונים, כמו שאמרתי קודם, יוצא דופן, גם מול מבוגרים וגם מול ילדים.
<חמוטל פרידברג: זה רק דבר שהיה חשוב לי להדגיש.
<חמוטל פרידברג: תודה רבה.
<איציק שפרן: תודה רבה, חמוטל.
<איציק שפרן: אני מיד אתן למיכל ולנציגים אחרים.
<איציק שפרן: רק מילה אחת על השקף, כיוון שהוא כבר על המסך.
<איציק שפרן: אנחנו הצגנו פה פחות או יותר את החלוקה באופן מאוד מאוד גס.
<איציק שפרן: אתם רואים, עיקר התקציבים הולכים לשני המרכיבים ישירות לחניכים, ללימודיהם ולסבסוד המחיה, ומיעוטם הולכים לפעילויות האחרות שהן קשורות גם לעבודת הצוות, שכמו שראיתם ונאמר פה קודם, כל אחד מהם זוכה לליווי צמוד והדוק, גם במהלך התכנית וגם קצת לאחריה.
<איציק שפרן: פעילויות אחרות, אבחונים שנכנס בשנה האחרונה והפך את התכנית מעוד משהו למשהו הרבה יותר מזה.
<איציק שפרן: ופחות או יותר, בהקבלה, אנחנו סבורים שאפשר להרחיב את התכנית על פי העיקרון שהראה השקף הקודם, להרחיב אותה ביחס דומה.
<איציק שפרן: כמובן שאם מגדילים את התכנית, בעיקר בסקטור של החיילים המשוחררים, ששם צריך ליווי ושם צריך הקפדה יתרה, אז מן הסתם מדובר גם על עוד אנשים שיתלוו, אנשי מקצוע שילוו את בוגרי הצבא.
<איציק שפרן: עוד מילה אחת רק על תקופת המעבר, כי היא מטרידה אותי יותר מהכול.
<איציק שפרן: באותה רוח שניר אמר קודם, שאם אנחנו מרפים או אם אנחנו מאפשרים לשנה אחת הפסקה, או אם מאיזה שהיא סיבה תהיה חוליה חלשה ברצף של התכנית יהיה מאוד מאוד קשה להחזיר אותה לאן שהיא, על אחת כמה וכמה להרחיב אותה.
<איציק שפרן: על כן יש לנו את תקופת המעבר של 2017, כי כרגע יש לנו חוזה של תל"מ, הוא אמנם חוזה דו שנתי, אבל התקציב הוא לשנה אחת.
<איציק שפרן: חניכים שיש לנו כרגע בתכנית שיסיימו בסתיו 2017, תקציב להם יש, אבל למעטפת, לתכנית עצמה אין.
<איציק שפרן: זאת אומרת שאותן החלטות שיצטרכו להתקבל יצטרכו להתקבל על תחילת 2017 כי אחרת התכנית הזו דועכת בתוך חודשים ספורים מהרגע שהשנה הזאת נפסקת.
<מיכל בן משה סטרומזה: למי שלא הספקתי עדיין לדבר איתו, אני מיכל סטרומזה מהמשרד לשוויון חברתי, אני חלק מצוות ההקמה של אגף צעירים שקם במשרד בימים אלה ואחד הנושאים שהם בראש סדר היום שלנו הוא כל מה שקשור לתעסוקת צעירים, השכלה ותעסוקה, ובין השאר כמובן באוכלוסיות ייחודיות.
<מיכל בן משה סטרומזה: בעקבות שינוי הפרדיגמה בממשלה לפיו יוצאי אתיופיה שנמצאים יותר מ-15 שנים בארץ לא יהיו תחת טיפול משרד הקליטה התבקשנו, על ידי משרד ראש הממשלה, שמאגמים את כל הסיפור הזה, להיכנס לבחון את הפרויקט, לראות האם זה משהו שהמשרד יוכל לאמץ, להיות שותף בו.
<מיכל בן משה סטרומזה: כמובן תוך כדי שיתוף של משרד הקליטה, ששנים ניהל את התכנית הזו והידע המקצועי נמצא אצלו.
<מיכל בן משה סטרומזה: אני מאוד התרשמתי, גם מהשיחה הראשונה שלי עם איציק על התכנית ובמיוחד היום, לראות בעיניים את העשייה הברוכה הזו ואנחנו כמובן נהיה בקשר.
<מיכל בן משה סטרומזה: מה שכן, השאלה שמנקרת לי כל היום זה באמת שאלת ההרחבה.
<מיכל בן משה סטרומזה: זאת אומרת אם זה מצליח ואם יש לזה ביקוש, גם בקרב הקיבוצים וגם בקרב המשוחררים הטריים מהאוכלוסייה האתיופית, אז באמת עולה השאלה מה אפשר לעשות כדי להגדיל את זה אפילו יותר.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע גם ממשרד הקליטה.
אברהם נגוסה: תתייחסו גם למה המשרד נותן מהתקציבים.
<חיים סלם: נכון לשנה הנוכחית אנחנו נותנים תקציב של 2.150 מיליון, כפי שנאמר פה, לשנת 2016-17.
<חיים סלם: צריך לבדוק שבאמת התכנית לא תיפול בין הכיסאות ושהמעבר יהיה מעבר חלק, כך שהתכנית והחניכים והמשך הפעילות לא ייפגעו.
אברהם נגוסה: אבל אתם תמשיכו לממן?
<חיים סלם: על פי החלטת הממשלה, עד 15 שנה בארץ, המשרד ימשיך לטפל בתכנית.
<חיים סלם: השאלה היא כמה חניכים יש עד 15 שנה בארץ.
<חיים סלם: 98% מהתכנית הם מעל 15 שנה, חלקם ילידי הארץ, חלקם מעל 15 שנה, ולכן נשאלת השאלה בכמה חניכים משרד הקליטה ימשיך לטפל, וזו שאלה.
<חיים סלם: יש פה תחום מקצועי, שהמשרד עם השנים התמקצע, מכיר את התכנית, מרים אותה, בחלק מהשנים מכין אותה גם ואני מכוון למה שנאמר, אם זה המשרד לשוויון חברתי ואם זה משרד אחר שייקח את התכנית, שורה תחתונה היא שכולנו צריכים לדאוג שהתכנית לא תיפגע, שחניכים לא ייפלו בין הכיסאות ושהמעבר יהיה מעבר טוב.
<חיים סלם: ואני פה, כדי לנסות לעשות יחד איתכם את המעבר הזה.
<איה שגיא: שלום, נעים להכיר.
<איה שגיא: שמי איה, אני מנהלת התכנית לחיילים בודדים בתנועה הקיבוצית ואני גם הייתי בשקף הקודם של איציק, עם מתנדבים מחו"ל.
<איה שגיא: אני מאוד מתחברת, קודם כל זו תכנית מקסימה, אני מכירה אותה גם מבית, אני מצרעה וגם אצלנו יש תל"מ ואנחנו רוצים לראות את זה ממשיך.
<איה שגיא: נאמר כאן הרבה כמה זה עוזר לקיבוץ, ברור לי שזה גם עוזר לאותם חניכים של תל"מ, אבל זה הדדי לחלוטין ואני בטוחה שזה אחד מהדברים שממש לא יהיה כדאי לוותר עליהם.
<איה שגיא: לגבי הנושא של חיילים בודדים.
<איה שגיא: רק ככה לסבר את האוזן, בארץ יש בכל זמן נתון 6,300 חיילים בודדים, קצת יותר מחצי הם עולים חדשים שמגיעים בלי הורים לארץ וקצת פחות הם חיילים ישראלים חסרי עורף משפחתי.
<איה שגיא: בתכנית שלנו בתנועה הקיבוצית אנחנו קולטים 1,000 מתוכם לקיבוצים, בערך חצי דרך תכנית צופים גרעין צבר וחצי חיילים בודדים שפשוט הצבא מפנה אלינו והם מעוניינים להיקלט בקיבוץ והם עוברים את כל השירות הצבאי שלהם אצלנו, עם משפחות מארחות ועם הקהילה העוטפת, שכפי שהתרשמתם קיימת בכל קיבוץ.
<איה שגיא: אנחנו רוצים היום לייצר איזה שהוא רצף שיאפשר לאותם חיילים בודדים להגיע אלינו בשלב של מלש"בים, שהם עוד לפני שהם מתגייסים לצבא, כי אנחנו יודעים שהם כבר מתחילים בבלבול של לאן ללכת, איפה להיות, מי ידאג לי, איך אני נערך לקראת ההתחלה שלי בצבא, דרך השירות הצבאי שלהם ועד אחרי השחרור, בעצם לאפשר להם את הרצף הזה בתוך קיבוץ.
<איה שגיא: אנחנו מאמינים שזאת תכנית שיכולה באמת לגרום להם להיות אחר כך אזרחים אחרים לגמרי, יציבים ועם איזה שהוא עתיד ומסגרת שתומכת בהם להמשך חיים יותר טובים.
<איה שגיא: ואנחנו נשמח להיות בקשר איתך, מיכל.
<איה שגיא: לפי איך שהצגת את עצמך נראה לי שאנחנו לגמרי שם, בחיבור איתכם, וגם משרד הקליטה, עבור העולים החדשים.
<איה שגיא: אולי חלקם יוצאי אתיופיה, אבל לא בהכרח, והם עולים חדשים לכל דבר ועניין והם נופלים בקטגוריה של פחות מ-15 שנה בארץ.
<איה שגיא: נכון שהם מקבלים גם עזרה מכל מיני משרדים, אבל בעיקר לתכנית שלהם כשהם חיילים.
<איה שגיא: מה קורה איתם לפני הצבא ואחרי הצבא, זה נושא שלא מטופל היום ויש מה לעבוד עליו.
<איציק שפרן: יעל, את רוצה לסכם בעינייך?
<יעל ברגיל: הסיכום שלי הוא כמובן סובייקטיבי, מבחינתי זה ברור שהייתי רוצה לסכם בזה שמפה נצא עם איזה שהיא החלטה שבאמת דואגים להבטחה של המשך התכנית.
<יעל ברגיל: כל מה ששמעתם הוא על קצה המזלג.
<יעל ברגיל: דיברת, אברהם, על זה שהבחורות, אתה מתרשם שהן יוצאות עם איזה שהיא החלטה לעתיד, מה הן הולכות לעשות, הן יוצאות עם עוד דבר, מאוד מאוד חשוב לדעתי, וזה הידיעה שהן מסוגלות להיות עצמאיות.
<יעל ברגיל: זאת אומרת ההתנסות שלהם בחיים עצמאיים, אני אומרת את זה לכולם, לא רק לאברהם כמובן, האפשרות לגור מחוץ לבית, אנחנו רואים אצל מרבית החניכים שלנו, אני לא יכולה להגיד שזה ב-100%, אבל אפרופו המעקב אחרי הבוגרים, הם יוצאים לחיים עצמאיים.
<יעל ברגיל: רובם הגדול בוחר שלא לגור, לטוב ולרע, יש לזה גם מחירים לזה שהם בוחרים לא לחזור לגור בשכונה, אבל רובם הגדול בוחר לגדול אחר כך מחוץ ל - - - אם הם יוצאים ללימודים אקדמאים בוודאי שהם גרים במעונות וכן הלאה, אנחנו מסייעים להם לעשות את החיבורים הנדרשים, אם לא, אז איך הם שוכרים דירה, כמה חבר'ה ביחד, עם חברים, או עם אחיות או עם בני דודות.
<יעל ברגיל: סתם, לסבר את האוזן, נניח בחורה שסיימה ללמוד לימודי מזכירות רפואית ועובדת כרגע בתל אביב באיזה שהוא משרד גדול וחברה לבוגרי תכנית אחרים, ממקומות אחרים, והם שוכרים ביחד דירה, אין לי ספק שהיא לא הייתה מגיעה לזה.
<יעל ברגיל: אם רואים אותה בראשית התכנית ורואים אותה בסוף התכנית, פיזית אנחנו אומרים, כל פעם שאנחנו רואים, איך החבר'ה האלה זוקפים קומה, במלוא מובן המילה ובמשמעויות השונות של המילה.
<יעל ברגיל: עוד דבר שהיה חשוב לי לציין, אם התחלנו להחליף פה מילה על שיתופי פעולה בינינו, שבאמת בשנה האחרונה חיזקנו מאוד את הנושא של שיתופי פעולה עם תכניות אחרות שעובדות עם צעירים יוצאי העדה, אם זה טנא בריאות, בנושאים של בריאות ורפואה מונעת, אם זה רקיע, שאני מניחה ששמעתם על התכנית הזאת, תבואו ביום שלישי למשמר העמק, תכנית ייחודית ביותר של גמלאי המוסד הישראלי שהביאו את החבר'ה לפני 30 שנה, את הדור של ההורים, סבים, דודים וכן הלאה.
<יעל ברגיל: הם רואים לעצמם חובה וזכות להשלים את המלאכה ולעזור לחבר'ה להשתלב בחברה הישראלית ולפרוץ את תקרת הזכוכית עבורם.
<יעל ברגיל: הם עובדים עם סטודנטים, ממש בפינצטה הם בוחרים אותם באוניברסיטאות ועובדים איתם כקבוצה ומלווים אותם כקואוצ'רים אחד על אחד, מתוך כוונה שאחר כך הם יוכלו להשתלב בעמדות מפתח בחברה הישראלית.
<יעל ברגיל: אנחנו עובדים איתם זו שנה שנייה ברצף בשיתופי פעולה מאוד פוריים, כשאנחנו יוצרים בעצם איזהש היא שרשרת של מדריך-מודרך.
<יעל ברגיל: אנשי המוסד מדריכים את הטופ של החברה והטופ של החברה מלווה כקואוצ'רים את החבר'ה שלנו.
<יעל ברגיל: אנחנו מפנים אליהם בוגרים מצטיינים שלנו שיהיו אצלם והם מפנים אלינו חבר'ה שיבואו לתכנית שלנו.
<יעל ברגיל: כל שיתופי הפעולה האלה, אין ספק שהם יוצרים איזה שהיא סינרגיה וכולם יוצאים מהם מורווחים ופחות הגענו לגעת בזה קודם.
<יעל ברגיל: זה גם כמובן לא נוגע לכל התכנית, אלא לחלקה.
<יעל ברגיל: הלוואי שנשמע מכם בסוף היום שאתם מרימים את הכפפה.
<מורן רוזנברג: רק משהו קטן לסיום, על מעגלי ההשפעה השניים שיש לתכנית.
<מורן רוזנברג: מתוך קשר עם הבוגרים, בגלל שאני נמצאת הכי הרבה זמן בתכנית אז לפעמים אני מתוודעת לבוגרים היותר ותיקים, אז מעבר לזה שחלקם תופסים עמדות יפות, אז יש גם את העניין של להוות אחר כך מודל לחיקוי לסביבה שלהם וגם לעזור להם.
<מורן רוזנברג: אם פתאום בוגר, לפי איך שהוא למד אצלנו לכתוב קורות חיים, כותב לחבר שלו קורות חיים או מייעץ לו מבחינה תעסוקתית או לימודית, או אפילו מפנה אותו אלינו, אני ממש רואה את הרצון שלהם, ממה שהם קיבלו מאיתנו להעביר את זה הלאה, וגם הם אומרים במפורש 'אני רוצה להוות מודל לחיקוי לאחים שלי, למשפחה', וגם בשכונה.
<מורן רוזנברג: הרבה פעמים כשאנשים מתקשרים אליי ואומרים לי למה הם רוצים להיות בתל"מ, הם אומרים 'ראיתי מה זה עשה ל-א', ב', ג', אני רוצה את אותו הדבר'.
<מורן רוזנברג: ודבר נוסף שרציתי להגיד זה שיש הרבה תכניות בשטח שנותנות מענה כזה או אחר, אבל באמת מה שמושך הרבה פעמים, כמו שהדס אמרה לנו בסיור, את הצעירים אלינו, זה מה שאנחנו קוראים ההוליסטיות, שזה המענה הכולל שנותן גם וגם וגם, וזה חסר להם הרבה פעמים.
<מורן רוזנברג: כשהם באים למשל למרכז צעירים, הם מקבלים הצעה לצאת לקורס, אבל התנאים בבית לא נותנים להם ללמוד, או 'איך אני משלב את זה עם עבודה?
<מורן רוזנברג: המעסיק לא מתחשב בי בכלל'.
<מורן רוזנברג: זה מה שמושך אותם בתכנית שלנו, זה היתרון הגדול שלה.
<מיכל בן משה סטרומזה: - - - הבוגרים, אני יודעת שאין מעקב מסודר, אבל מבחינת מפגשים אחת לכמה שנים?
<מורן רוזנברג: לצערי לא, כי זה גם תלוי תקציבים, להפיק דבר כזה.
<מורן רוזנברג: יש קשר ביניהם, זה כן אני יודעת, כי הרבה פעמים אני מבקשת מאחד את הטלפון של השני ואז הם אומרים לי 'כן, אנחנו חברים בפייסבוק', כמובן.
<מורן רוזנברג: יש לנו גם קבוצת פייסבוק שחברים בה חניכים ומועמדים ובוגרים ושם אני מעלה הרבה מידע לטובת הציבור וגם מידע פנימי שלנו וגם קצת משוויצה וכו'.
<יעל ברגיל: הם כבר אומרים לנו, מאחר שהם יודעים שמורן אחראית על הפייסבוק, אז כשהם לומדים הם אומרים לנו - - - 'תעבירו למורן, שתעלה לפייסבוק' או משהו כזה.
<יעל ברגיל: זה ממש מין זעקה כזאת בתוך ה - - -
<מורן רוזנברג: זאת אומרת יש רשתות לא פורמליות ויש גם הרבה פעמים המקשרים ששומרים על איזה שהוא קשר, אבל משהו פורמלי שלנו, זה משהו שהיינו מאוד שמחים להפיק.
<מורן רוזנברג: יש לנו את היכולת, רק חסר העניין התקציבי.
אברהם נגוסה: אם תעשו אירוע פעם, תזמיני את כל הבוגרים, יש להם זמרת בוגרת התכנית.
<איציק שפרן: כמו שנאמר, במקרה הזה אנחנו כבר כמה שנים מדברים על זה, שלוש שנים, כל שנה אנחנו מתחננים להשיג איזה שהוא תקציב.
<איציק שפרן: אנחנו נפיק, יש לנו את היכולות, יש לנו את המקומות, צריכים איזה שהוא תקציב כדי לאתר את האנשים ולהפיק את מה שצריך להפיק, כי מסה כזאת - - - וגם אם יגיעו רק שליש אפילו מהבוגרים, או חצי, זו מסה כזאת של שותפות ושל חלון ראווה מצוין גם להצלחות ולקבל חלון ראווה כזה של בני העדה, לפעמים התקשורת פוגשת אותם במקומות שהם לא מהגאווה המרובה הזאת, אנחנו מאוד נשמח להרים את הכפפה.
<איציק שפרן: אם יימצא לזה המקור, אנחנו מתחייבים לעשות את זה באחד מהקיבוצים, לתת לזה את הביטוי ואת הנראות הנדרשת.
<קריאה: כוח האדם עלינו.
<איציק שפרן: עד כמה שתוכלו לעזור בעניין הזה, אני חושב שזאת תהיה הזדמנות מצוינת.
<חיים סלם: כמו שאיציק אמר, אנחנו מדברים על זה כבר שלוש שנים, זה נורא חשוב.
<חיים סלם: אברהם יתגייס לעזור לנו לקדם את הנושא הזה.
<איציק שפרן: המקשרות, איילת.
אברהם נגוסה: אנחנו הולכים לסכם את הדיון, אבל מי שרוצה להתייחס, כמובן אפשר.
<קריאה: רק להבין מה המקשרים עושים ביום יום.
<איציק שפרן: תגידי בכמה מילים מה עושה המקשרת.
<איציק שפרן: אני יכול להגיד שמבחינתנו המקשרות זו חוליה מרכזית, משמעותית, אולי החשובה ביותר, אבא, אמא, רס"ר, כל הדברים שלפעמים צעיר כזה צריך.
<איילת לייפר: ממש בקצרה אני אספר.
<חיים סלם: בלי המקשרת, כל התכנית - - - מי שמתכלל את כל המערך, מעבר לצוות שנאמר פה.
אברהם נגוסה: איך לא תדברי?
<איילת לייפר: אני איילת, אני מקשרת שלוש שנים, ביחד עם אילנה ורונלי, שהייתה והלכה.
<איילת לייפר: מה שאנחנו עושות, אנחנו קולטות את הבנות החדשות והוותיקות ביחד, תמיד משתדלות שיהיו ותיקות שיקלטו איתנו ביחד את החדשות ופחות או יותר אנחנו אבא ואמא.
<איילת לייפר: אנחנו לא מחליפים את ההורים, אבל אנחנו סוג של מבוגר אחראי פה בנען.
<איילת לייפר: אם צריך אפילו רגע לקפוץ למיון, או אם כואב לי ואם אני רוצה, גם חוקים וגם חברים בשעות מסוימות זה אפשרי.
<איילת לייפר: זאת אומרת כל המערך של הקשר בין הקיבוץ לבין הבנות, תחזוק המגורים שלהם ובאמת להיות איזה שהיא אוזן קשבת לבנות מכל הבחינות, גם קצת לימודים, אבל בעיקר אישי.
<איילת לייפר: חלקן באות מבתים יותר טובים וחלקן מבתים פחות טובים, אני פחות או יותר בגילאים של האימהות שלהם, מוזר להן מאוד לראות אותי ככה, הן לא מבינות מאיפה אני נופלת להן, אבל הן מבינות מהר מאוד שהן יכולות לדבר איתי בגובה העיניים, אני לא יותר טובה מהן.
<איילת לייפר: במקצועי אני מנקת בתים, מיד הן מתחברות עם זה, חלק מהאימהות מנקות בתים, מיד זה ככה מיישר איתי קו.
<איילת לייפר: אנחנו לא מעליהן, אנחנו ממש בגובה שלהן, ואני גם נמוכה, אז אני הרבה פעמים נמוכה מהן.
<איילת לייפר: ובאמת לתת להם את הכבוד וגם את המושג איך מתנהלים בקיבוץ.
<איילת לייפר: יש גם חוקים למקום, הן לומדות את זה, לפעמים בדרך הקלה ולפעמים בדרך הקשה.
<איילת לייפר: בסך הכול באמת הקשרים הם מאוד חמים וטובים.
<איילת לייפר: מי שרוצה פותחת יותר את הלב, מי שרוצה פחות, אנחנו לא לוחצות בעניין הזה, הן בנות בוגרות, אנחנו לא מנסים לחנך אותם, אנחנו באמת מנסים לגרום להן לשהות מאוד נעימה פה.
<איילת לייפר: יש את חמוטל, שהיא המחנכת, היא גם המעסיקה, אנחנו בטוב.
<איילת לייפר: כמעט תמיד רק בטוב.
<איילת לייפר: יש לנו מפגשים, אנחנו עושים להן שיחות של בנות, שהן רוצות להשמיע, שאנחנו רוצות להשמיע להן.
<איילת לייפר: אנחנו עושות להן קצת טיולים, שהן לא היו מגיעות אליהם, אני מתארת לי, אם זה בגבעת הקיבוצים, לראות מה זה העבר הקיבוצי, אם זה 'יד ושם' שהיינו.
<איילת לייפר: לפעמים סרטים, בסוף שנה הזאת הבנות ביקשו שלא נעשה מסיבת סיום, שנעשה להן משהו יותר כיפי, עוד נראה מה נעשה.
<איילת לייפר: אנחנו מציינות חגים, מציינות ימי הולדת, מאוד בקטנה.
<איילת לייפר: גם כן, לא יותר מדי, הן לא צריכות אותנו יותר מדי בחיים שלהן, הן צריכות אותנו במינון מסוים וזה מה שאנחנו מאוד משתדלות להראות להן, שאנחנו פה אם הן צריכות, אבל גם שזה יבוא מהן, לא רק מאיתנו.
<איילת לייפר: הפרה רוצה להניק, אבל העגל צריך גם לינוק.
<איילת לייפר: הן מתקשרות יפה מאוד, 'תבואי תיקחי אותי, אנחנו בצומת', 'מי יכולה לבוא לטרמפ?'.
<איילת לייפר: אנחנו בשבילן בעיקר והן בשבילנו כמובן, הקשרים טובים ויש חיבור טוב, אני חושבת.
<יעל ברגיל: איילת ואילנה די מצטנעות, אני חושבת שהתפקיד של המקשרות הוא הרבה יותר גדול מזה.
<יעל ברגיל: איילת אמרה שהן אוזן קשבת, הן בהחלט, שלושתן, בכלל כל המקשרים, בכל הקיבוצים, גם יד מכוונת, וזה מרשים לראות איך ברגישות, בנחישות, בהתמדה, הם מצליחים להביא כל אחד מהחניכים מנקודה איי, שבה הוא מגיע לתכנית, לנקודה של משפט שלם של אותיות.
<יעל ברגיל: זה באמת, אני חושבת, בזכות ההתמדה שלהם.
<יעל ברגיל: זה לא רק אוזן קשבת ויד מכוונת, זה גם יד על הדופק, כל הזמן הם עם היד על הדופק.
<יעל ברגיל: באמת אמת, גם שחר וגם אני יכולות לדעת שכל מקשר בכל קיבוץ יגיד לנו מה קורה עם כל חניך, ואם הן מרגישות שמשהו קורה הן ישר מרימות אלינו טלפון ואומרות לנו, אם אנחנו, או איציק, או כולנו, הצוות, צריכים להגיע.
<יעל ברגיל: המקשר או מקשרת, כשם התפקיד, ככה זה, זה לעשות את הקישור בין הכול, בין החניכים למקומות העבודה, למוסדות הקיבוץ, לצוות תל"מ, ללימודים, לפעמים לנסיעות ללימודים, שלזה בכלל לא התייחסנו, זה גם גוזל לא מעט זמן למקשרות ולמקשרים, איך הם יגיעו ללימודים, לפעמים זה בשעות שאין תחבורה ציבורית.
<יעל ברגיל: זה באמת אין סוף דברים קטנים שעושים את ההבדל הגדול.
<יעל ברגיל: זה מה שעושה, בעיניי, את התכנית.
<יעל ברגיל: אי אפשר לשים את האצבע ולהגיד זה הלימודים, זה המגורים, זה התעסוקה, זה כל המכלול ולמקשרים בתוך כל המכלול הזה יש חלק ומשקל סגולי גדול מאוד, לטעמי.
<איציק שפרן: עד עכשיו דיברנו הרבה בלשון נקבה, גוף ראשון נקבה, ונשאלתי בדרך לגבי הבנים.
<איציק שפרן: אז אמנם הבנות הן הרוב התכנית, אבל עדיין קרוב ל-40% זה בנים וכל מה שנאמר פה על בנות קורה גם עם בנים.
<איציק שפרן: בחלק מהקיבוצים יש רוב של בנים, גם מקשרים, יש לנו מקשרים עם עבר של הדרכת נוער והם מביאים את כל הניסיון ואת כל הידע שלהם מעבודה מול צעירים.
<איציק שפרן: אפילו בשיבוץ שאנחנו עושים בתוך הצוות בגמר יום ראיונות, הרבה פעמים אנחנו מתייחסים למקומות שבהם יש מקשר בעל אופי מסוים שיוכל לנבא את שיעור ההצלחה של החניך או החניכה בתכנית, בין היתר גם קשור לעבודה, אבל גם לאופי המקשר.
<איציק שפרן: כאמור, יש 16 צוותי מקשרים שהקיבוצים מחזיקים אותם, זאת אומרת המקשרים עושים את זה מהלב ומתנדבים לתפקיד הזה, אבל הקיבוצים בחלק מהמקומות כמובן מאפשרים להם גם להקדיש לזה זמן עבודה וגם כמובן תקציב מסוים לפעילויות.
אברהם נגוסה: אני חושב שהגיע הזמן לסכם.
אברהם נגוסה: קודם כל אני רוצה להגיד באמת תודה למנהלת הוועדה, דנה גורדון שושני, שבזמן קצר הצליחה לתאם ולארגן את הסיור וגם את הדיון.
אברהם נגוסה: גם כמובן לאיציק ולכל הצוות פה, שהתארגנתם וקיבלתם אותנו.
אברהם נגוסה: ולבנות שמשתתפות בתכנית, שהן ממש שיתפו אותנו בחוויות שלהן מהתכנית, זה מאוד חשוב וחיזק אותנו עוד בחשיבות של התכנית הזאת.
אברהם נגוסה: כמובן גם אנחנו מאוד מברכים את התנועה הקיבוצית ואת משרד הקליטה, שבשיתוף פעולה יכולתם לנהל את התכנית הזאת, זה מאוד חשוב ואנחנו מאוד מברכים על זה.
אברהם נגוסה: אנחנו בוועדה מאוד מאמינים בתכנית הזאת, אנחנו רואים שהתכנית הזו מאוד חשובה לקידום השילוב של הצעירים במעגל החיים ובחברה הישראלית.
אברהם נגוסה: כמו שציינתי קודם, לחיילים בודדים ולצעירים זה נותן זמן לחשוב מה לעשות, מה ללמוד, וזו תכנית מאוד חשובה ולכן אנחנו מאמינים שצריך להמשיך אותה, לחזק אותה ולהרחיב אותה.
אברהם נגוסה: לכן הוועדה קוראת למשרדי הממשלה, במיוחד למשרד העלייה והקליטה, למשרד לשוויון חברתי ולמשרד ראש הממשלה וגם למשרדים אחרים הרלוונטיים לתכנית, להקציב את התקציב כדי לחזק ולהרחיב את התכנית.
אברהם נגוסה: לא רק לממן מה שקיים, אלא גם לשלב את כל המועמדים, ראינו במצגת ש-250 עומדים להיכנס לתכנית הזו ואנחנו קוראים באמת לשלב אותם ולהכניס אותם לתכנית.
אברהם נגוסה: הוועדה גם קוראת למשרד לשוויון חברתי לעדכן אותנו בכמה תקציב מדובר, שהמשרד מתכוון להשקיע בזה.
אברהם נגוסה: מאוד חשוב לקחת את זה בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: לפי המצב, שאנחנו מבינים, כנראה הרוב ייפול עליכם ונשמח לקבל עדכון מה החלטתם.
אברהם נגוסה: כמובן אם יש מי שעומד בקריטריון אז משרד הקליטה יממן ובזה תעשו את הסידור ביניכם.
אברהם נגוסה: משרד הקליטה, עשיתם עבודה טובה וחשוב מאוד גם להראות, יחד עם הקיבוצים, את התוצאה.
אברהם נגוסה: לכן לתת את הניסיון שלכם למשרד לשוויון חברתי, למשרד ראש הממשלה, שהם ייתנו את החלק של התכניות של הבחורים והבחורות שלא עומדים בקריטריון שלכם.
אברהם נגוסה: הניסיון מאוד חשוב, לשתף אותם.
אברהם נגוסה: אני מאוד אופטימי שגם בזמן קצר שבאתם, משרדי הממשלה, נציגי משרד ראש הממשלה הלכו, אבל יש לי הרגשה שגם הם מרגישים מה שאנחנו מרגישים כלפי התכנית הזו ואנחנו נמשיך ונעקוב אחרי ההתקדמות בנושא הזה.
אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לכם, לכל המשתתפים, הישיבה נעולה.
אברהם נגוסה: אנחנו מעריכים את בואם של המשתתפים, גב' קטרינה פון שנורביין, ומר לארס פאבורג אנדרסן, שגריר האיחוד האירופי.
אברהם נגוסה: אנחנו גם מברכים את סגן ראש ההסתדרות הציונית העולמית, ידידי מר יעקב חגואל.
אברהם נגוסה: אנחנו היום דנים בפעילות האיחוד האירופי למאבק באנטישמיות באירופה, בהשתתפות, כמו שאמרתי, הגב' קטרינה פון שנורביין, המתאמת מטעם האיחוד האירופי למאבק באנטישמיות וכן שגריר האיחוד בישראל.
אברהם נגוסה: בישיבה מתקיים תרגום סימולטני מעברית לאנגלית ומאנגלית לעברית ובמהלך הדיונים בוועדה עלה שוב ושוב, כי קיימנו דיונים בעבר, נושא ההסתה ברשת האינטרנט כנושא מרכזי שיש להתמודד איתו.
אברהם נגוסה: אני רוצה לברך את הגב' פון שנורביין על הצעדים האחרונים בהם נוקט האיחוד האירופי בסוגיית המאבק באנטישמיות ובכלל זה אימוץ משותף של קוד אתי על ידי הנציבות האירופית, חברות הענק בתחום המדיה החברתית, כולל, בין היתר, גם התחייבות של הסרה מהרשת של דברי שטנה, גזענות והסתה לאלימות בתוך 24 שעות.
אברהם נגוסה: זה צעד נכון וחשוב שאני מקווה שנראה את פירותיו כבר בטווח הזמן המיידי.
אברהם נגוסה: בסקר עדכני שקיימו בשבוע שעבר איגוד הארגונים היהודיים באירופה ומרכז רבני אירופה בקרב מדגם מייצג מקרב כ-700 רבנים וראשי קהילות יהודיות ברחבי היבשת מעלה כי ישנה עלייה במגמות אנטישמיות במדינות מערב אירופה.
אברהם נגוסה: לעומת זאת במדינות מזרח אירופה ניכרת דווקא מגמת ירידה באנטישמיות.
אברהם נגוסה: הסקר נערך במיוחד לקראת ישיבת הוועדה.
אברהם נגוסה: מנכ"ל איגוד הארגונים היהודיים באירופה, הרב מנחם מרגולין וסמנכ"ל מרכז רבני אירופה, הרב אריה גולדברג מציינים כי רבנים וראשי קהילות מצרפת, שווייץ, בלגיה, גרמניה, הולנד וצפון אירלנד מדווחים על עלייה גדולה בגילויי האנטישמיות במדינותיהם.
אברהם נגוסה: לעומתם ממצאי הסקר שנערך כאמור בכל רחבי היבשת עולה כי במדינות מזרח אירופה, כגון רוסיה, אוקראינה, פולין, הונגריה ובלרוס, ניכרת בתקופה האחרונה ירידה בגילויי האנטישמיות.
אברהם נגוסה: ממצא נוסף שדווח בכל רחבי היבשת מעלה כי מעורבות הפליטים המוסלמים בתקריות היא שולית ולכן אנחנו יותר נשמע מרשימת הדוברים שלנו, את רשות הדיבור אני אתן קודם לגב' קטרינה ולאחר מכן לכבוד השגריר.