GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חמוטל פרידברג: אני חושבת שהתהליכים שבנות תל"מ עוברות אצלנו במערכת, אני לא אנתרופולוגית ואני גם לא פסיכולוגית, אבל הם תהליכים שאני מרגישה זכות אדירה להיות עדה להם, מכיוון שאנחנו כולנו יודעים, וזה לא נכון רק לגבי העדה האתיופית, מה זה להיות בני מהגרים, מה זה להיות בתהליכים שבהם משפחות יוצאות ממקומות של הרגלים, ממקומות אחרים, איזה משבר המשפחות עוברות, אני לא צריכה לפרט כאן ספציפית לגבי העדה האתיופית ובעבודה אצלנו אנחנו רואים, אני חושבת שאיילת תסכים איתי, אנחנו עובדות מאוד בצמוד עם כל אחת מהבנות, אנחנו רואים איזה תהליכים אישיים כל אחת מהבנות עוברת במעבר ממקום שבו היא מרגישה בעצם מוגבלת מהרבה מאוד בחינות ביחס למקום שממנו היא נמצאת במשפחה, בהשוואה למה שקורה עם הזמן בתוך תהליך העבודה בגנים.
<חמוטל פרידברג: אם להיות קונקרטית, אני מדברת על זה, אתם תראו בסיור, שיש לנו היום בת צוות שבחרה להיות גננת אחרי תהליך של ארבע שנים שבו, קוראים לזה העצמה, העצמה זו מילה כבר קצת נדושה, גדולה, לא תמיד ברור לנו מה זה אומר, זאת בחורה שהתמידה באותו גן, גדלה והצליחה עד כדי כך שהיום היא סטודנטית מצטיינת באחווה והיא תהיה גננת.
<חמוטל פרידברג: זה דבר שאומר הרבה מאוד.
<חמוטל פרידברג: כמוה יש לא מעט בנות שכשהן מסיימות את הפרויקט הן בוחרות להמשיך בחינוך והן מוצאות דרכים להמשיך להתחבר אלינו, לא מהמקום הבעייתי של לפעמים חוששים ולא של הנוחיות, שאולי הן לא פורצות עד הסוף אל העולם, אולי לא עד הסוף קיבלו את ויטמין ההעצמה, אלא הן ממשיכות להתחבר כי הן מצאו דבר שמדבר אליהן, שמסעיר אותן, שגורם להן להרגיש ייעוד עצמי.
<חמוטל פרידברג: זה פשוט יתרון אדיר.
<חמוטל פרידברג: אני חושבת שאולי זו אחת המטרות של החברה הישראלית עדיין היום, אנחנו עדיין נמצאים במקום שבו אנשים צריכים להפוך לחלק מהחברה הזאת בזכות תחושת ערך עצמי טובה וזה קורה לנגד עינינו כאן יום יום.
<חמוטל פרידברג: אני באמת אומרת, זאת זכות אדירה להיות חלק מזה ואני חושבת, בגלל זה מה ששרון אמרה וגם מי אמר כאן, לגבי ההדדיות, הוא כל כך נכון.
<חמוטל פרידברג: אני חושבת שכולנו יודעים שבחברה קיבוצית אחד מהקשיים זה שהיא חברה מאוד מאוד לא הטרוגנית, והחיים ליד סוגים שונים של אנשים שמביאים איתם ניחוחות שונים, בוא נקרא לזה באופן אבסטרקטי, זה פשוט קריטי לחינוך של הילדים שלנו.
<חמוטל פרידברג: זה דבר שאני חושבת שאסור לוותר עליו כי הוא באמת יוצר את הגשר האמיתי בהמשך ואנחנו רואים את זה גם אצל נשים שחוזרות אלינו לעבוד אצלנו אחרי שנים שהן עושות דברים אחרים ויודעות תמיד שיש כאן בית ויכולות להצטרף אפילו למשרה חלקית בהמשך, כשהן סטודנטיות.
<חמוטל פרידברג: נוצרת כאן פלטפורמה להשפעה ארוכת שנים, היא הרבה מעבר ליומיום של המערכת, לזה ש'יופי, יש לי מילוי של 10 משרות, שקשה לי להשיג בדרך אחרת', אני חייבת להבהיר את זה ואני חושבת שזה אחד המקומות שבהם באמת אנחנו כולנו מרגישים שותפים להשפעה על החברה, הן הקיבוצית והן הכללית.
אברהם נגוסה: אני רוצה שתכירי לנו, רק שאלה, כי אני רוצה יותר פרטים על אותה בחורה שאמרת ש - - -
<איציק שפרן: אנחנו נפגוש אותה.
אברהם נגוסה: בסדר גמור, אבל תבהירי באמת מאיפה היא הגיעה, מתי היא הגיעה, באיזה תנאים היא הגיעה.
אברהם נגוסה: זה מאוד ייתן לנו תמונה כללית, האם היא הגיעה אחרי תיכון, אחרי צבא, תני לנו את התמונה.
<חמוטל פרידברג: תיכף נפגוש אותה.
<חמוטל פרידברג: אותה בחורה הצטרפה לפרויקט טרם הקדנציה שלי אז אני לא יכולה להגיד לך כרגע מאיפה היא באה בארץ - - -
אברהם נגוסה: לא גיאוגרפיה, באה אחרי שירות לאומי או אחרי צבא?
<חמוטל פרידברג: היא הגיעה אחרי צבא, אם אינני טועה, ואני חושבת שמה שחשוב להדגיש לגביה זה שמבחינתה עוד לפני ההחלטה שלה לצאת ללימודים ההצעה שלנו אליה להוביל צוות, זאת אומרת לנהל את הגן ביום שהגננת איננה בנמצא, היא סירבה לה בכל תוקף בשנה-שנתיים הראשונות.
<חמוטל פרידברג: היא בחורה מאוד אחראית, היא לא הסכימה לקחת את הדבר הזה על עצמה, היא הרגישה שהיא לא מספיק טובה בשביל להיות שם, ואם אני לא טועה במשך שלוש שנים, אחר כך, אחרי שהיא השתכנעה היא הובילה את הגן.
<חמוטל פרידברג: צריך להבין מה זה אומר.
<חמוטל פרידברג: בחודשי הקיץ זה אומר חודשיים להוביל את התהליך החינוכי בגן על כל ההיבטים שלו, קשר מול הורים, התכנית החינוכית, בעיות של הילדים, הכול הכול כשהגננת של משרד החינוך איננה, היא בחופש.
<חמוטל פרידברג: כנ"ל בפסח במשך שלושה שבועות.
<חמוטל פרידברג: זה תפקיד מאוד מאוד אחראי ורק אחרי שלוש השנים האלה שבהם היא הייתה סייעת ואחרי שאנחנו עשינו איתה הרבה מאוד שיחות שניסינו לעודד אותה לצאת ללימודים, באיזה שהוא שלב היא החליטה שהיא מעזה.
<חמוטל פרידברג: זה פחות או יותר מה שאני יכולה לספר עליה.
<חמוטל פרידברג: כמו הרבה בנות אחרות, היא בחורה שיש לה תפקיד משמעותי בבית שלה, הרבה פעמים ההתלבטות היא עד כמה ניתן להישאר, למרות שהכניסה לתכנית נותנת מקפצה לקפיצה לעצמאות מהרבה בחינות לבנות, הרבה פעמים יש התלבטויות מאוד גדולות בנוגע לבית ולתפקידים שנזנחים בבית ולקשיים שיש בבית וההתחזקות הזו באמת לקבל את ההחלטה למימוש עצמי היא תהליך מורכב ומאוד שונה אצל כל אחת מהבנות, אבל זה דרך קושי מאוד מאוד גדול וצריך שם תמיכה ועזרה להעז.
<חמוטל פרידברג: זה התפקיד, אני חושבת, שלנו יחד, של הצוות.
<איציק שפרן: ברשות
<איציק שפרן: כם אני רוצה להציג בכמה מילים ביחד עם השותפות שלי את התכנית כדי ליישר קו מבחינת הרקע, אבל יעל קודם.
<יעל ברגיל: שמי יעל, אני המנהלת הפדגוגית של התכנית, ביחד עם הצוות הנפלא שעובד איתנו, אני רוצה שתי הערות קטנטנות לפני שנמשיך.
<יעל ברגיל: אחת, חוזרת פה שוב ושוב המילה פרויקט ולנו בצוות מאוד חשובה הטרמינולוגיה, אנחנו מזה שנתיים מקפידים להגיד תכנית תל"מ ולא פרויקט תל"מ.
<יעל ברגיל: פרויקט זה משהו שמתחיל ומסתיים, אנחנו רואים בזה תכנית שהיה לה תאריך תחילה ואנחנו מאוד מקווים שלא יהיה לה תאריך סיום.
<יעל ברגיל: אנחנו בהחלט רואים בזה משהו מתמשך, עם כל מה שמשתמע מתהליך.
<יעל ברגיל: זאת הערה אחת.
<יעל ברגיל: הערה שנייה שחשוב לי, המוזמנים הנכבדים שלנו, שתיקחו בחשבון שדברים שאתם שומעים פה, מחמוטל הנפלאה, שבאמת מבחינתנו היא חלק מהצוות, ומשרון, שככה עובדים איתה בשיתוף פעולה, זה מדגם, אבל מה שאתם שומעים על נען אפשר ממש לעשות העתק-הדבק לגן שמואל ולמשמר העמק וליטבתה ולגלעד, שגם שם הבנות בחינוך, או הבחורים לא פעם במפעלים, באמת הופכים להיות חלק בלתי נפרד מכל התהליך שאמרנו קודם בתכנית, כולל הצעות ללימודים מהקיבוצים.
<יעל ברגיל: זאת אומרת שקיבוצים רוצים שהם יישארו ומממנים להם המשך לימודים עם התחייבות שלהם לעבוד בקיבוץ כך וכך שנים, תלוי בלימודים כמובן.
<יעל ברגיל: לא נרחיב על זה כרגע.
<איציק שפרן: אוקיי.
<איציק שפרן: אז כמו שאמרתי, תכנית תל"מ לא פועלת בחלל ריק, היא חלק ממגוון תכניות שאגף חינוך ומשימות של התנועה הקיבוצית מנהל ואם רק נסקור את רובן אז זה 'בית ראשון במולדת', שאנחנו שותפים במידה מסוימת, אולפני קיבוץ, מתנדבי חו"ל, גרעיני צופים צבר, שהנציגה שלהם יושבת פה, איה.
<איציק שפרן: חיילים בודדים, גם בתחום הזה איה פועלת.
<איציק שפרן: שנת שירות של 800 או קרוב ל-1,000 צעירים שמדי שנה מתנדבים לשנת השירות, תכנית נעל"ה במספר קיבוצים וכאמור תכנית תל"מ.
<איציק שפרן: זאת אומרת בסך הכול כרגע יש קרוב ל-60% מהקיבוצים שפעילים בתכניות כאלה ואחרות שקשורות לתרומה לחברה הישראלית בתחומי עלייה, קליטה וחינוך וישנם קיבוצים נוספים שישמחו לפתוח גם את השער, גם את הלב וגם את הכיס ובלבד שאנחנו נציע להם או נבוא אליהם ונציע להם את התכניות האלה.
<איציק שפרן: כמו שתראו אולי בהמשך, כבר לתל"מ, אם פעם היינו צריכים אנחנו לחזר אחרי הקיבוצים שיפתחו מסגרות, היום הם עומדים ומחכים שאנחנו נשלח אליהם חניכים מתוך כוונה לפתוח מסגרות אצלם.
<איציק שפרן: תקציר הפרקים הקודמים.
<איציק שפרן: התכנית היא תכנית יחסית ותיקה, נען היו מבין הראשונים שלה, גם המנהל הראשון של התכנית הוא חבר קיבוץ וחשוב בעיקר אם מסתכלים אחורה שלמעלה מ-1,200 צעירים מבני העדה, היום כבר באמת בעלי משפחות וגם בעלי מעמד והשפעה בגרו בתכנית הזאת, חלק לא מבוטל, וזה הוזכר פה, מהצעירים ממשיכים את התכנית גם אחרי שהם מסיימים את הצד הפורמלי, הן משום שהקיבוצים רוצים והן משום שהם מוכנים ויש לנו גם כמה עשרות חברי קיבוצים שנשארו, אם כחברים או התקבלו לחברות בקיבוץ, בין כנישואים מעורבים ובין כזוגות שהכירו בתל"מ ואחר כך נשארו כחברי קיבוץ.
<איציק שפרן: כמו שכתוב, בתכנית יש כרגע כ-80 חניכים ועדיין מספר מאוד גדול שמחכה בהמתנה לשיבוץ, בתקווה שהתכנית הזאת תימשך ויהיה לנו מה להציע להם באותם 16 קיבוצים שכרגע בתכנית.
<איציק שפרן: ציינתי שאנחנו מוכנים או שישנם קיבוצים נוספים שממש עומדים בהמתנה, כוססים ציפורניים ברמת היומיום כדי לשמוע מאיתנו בשורות.
<איציק שפרן: לתכנית שותפים רבים.
<איציק שפרן: הרבה פעמים מתקיפים אותנו, אומרים 'מה, כל כך הרבה אנשים וכל כך הרבה תקציבים סביב מעט חניכים?', אז התשובה היא כן, זה אופי של התכנית ואני אשמח אם השותפות שלי - - - יעל, את יכולה להגיד כמה מילים על המעטפות שאת משיקה להן?
<יעל ברגיל: קודם כל רק בשביל לסבר את האוזן, כשאיציק אומר 80 חניכים, זה אומר 80 חניכים שהם באותו רגע נתון בתוך המסגרת של התעסוקה, לימודים והמגורים, אבל כמובן שיש עוד לפחות 40 בוגרים באותה שנה, זאת אומרת אנחנו כצוות ממשיכים ללוות את ה-120 חבר'ה, שנשארים בקיבוצים, כמו שנאמר פה קודם, כמו ששרון וחמוטל תיארו, ואנחנו ממשיכים ללוות אותם.
<יעל ברגיל: מבחינתנו ליווי הבוגרים הוא חלק אינטגרלי מהתכנית שלנו.
<יעל ברגיל: ויש עוד כאלה שהם בתהליכי קליטה, או בנישואים של בן קיבוץ או בת קיבוץ למישהו שהיה בתל"מ, או חבר'ה שהיו בתל"מ ונשארים כשני תל"מיסטים בתהליכי קליטה.
<יעל ברגיל: יש לנו מספר קיבוצים שנקלטו בהם תל"מיסטים וגם איתם אנחנו נשארים בקשר ונעזרים בהם אחר כך כבר ללוות את החבר'ה שלנו.
<יעל ברגיל: זאת אומרת זו איזה שהיא סגירה של מעגל שמבחינתנו היא האופטימלית ממש, כי מישהו שהיה בתכנית וכבר נקלט בקיבוץ ויכול אחרי כמה שנים להוביל את החבר'ה ששם, זה האידיאלי.
<איציק שפרן: בגלל שאת נמצאת בחזית של כמעט 80 מסגרות לימודיות, או כמה עשרות מסגרות לימודיות, כיוון שאנחנו מתאימים בשיטת הטיילור מייד לכל חניך את המסגרת הלימודית שלו, אחרי שהוא עובר אבחון, אז הייתי רוצה שתגידי כמה מילים על המסגרת המשמעותית מאוד בתכנית.
<יעל ברגיל: אוקיי, רק תקטעו אותי כי אפשר בלי סוף לדבר על תל"מ.
<יעל ברגיל: כל חניך, אחרי שמורן, שפה לצדי, קולטת אותו לקיבוץ מסוים, זאת אומרת אחרי שהם עוברים את ראיון הקבלה הכללי לתכנית הם גם עוברים ראיון קבלה לקיבוץ מסוים, לעבודה מסוימת, וזה נעשה בליווי של מורן, שהיא רכזת ההשמה שלנו, וכשמורן אומרת לנו 'נקלט חניך בקיבוץ זה וזה', אז שחר, שגם פה לצדי, ואני נכנסות לתמונה ומלוות אותם ממש צעד צעד ביד, שחר בקיבוצי המרכז דרומה, אני במרכז צפונה, בהתחלה של תהליך הלמידה שלהם.
<יעל ברגיל: כל אחד בעצם עובר אבחון תעסוקתי, על ידי אנשי מקצוע שהוכשרו לזה, שבא לעלות על החוזקות שלו, על הנטיות שלו, על משאלות הלב שלו וכן הלאה, וביחד, כשהוא מקבל את המשוב, שחר, אם זה בדרום, ואני אם זה בצפון, עם המאבחן או המאבחנת, מקבלים החלטה מה הוא הולך ללמוד.
<יעל ברגיל: זה יכול להיות השלמה של בגרויות, שיפור של בגרויות לקראת לימודי המשך גבוהים ו/או לימודי מקצוע ותעודה כדי שהוא יוכל גם להתפרנס בזמן שהוא לומד, תלוי באמת בכל אחד.
<יעל ברגיל: אנחנו פונים לבתי הספר ועושים את החיבור בין החניכים לבתי הספר, ממש מלווים אותם אל בתי הספר.
<יעל ברגיל: בשקט אני צריכה להגיד את זה, אנחנו עושות הרבה 'רגשִי' לבתי הספר כדי שיעשו לנו הנחות, זה הזמן להגיד גם שפוגשים הרבה אנשים טובים באמצע הדרך בתכנית הזאת, כדי שאם יש לימודים שהם מעבר לסל שמשרד הקליטה נותן עדיין החניכים יוכלו ללמוד אותם ובאמת להתקדם.
<יעל ברגיל: הלימודים שהחניכים לומדים הם על קשת רחבה מאוד מאוד של נושאים, מעבר לשאלת הבגרויות ושיפור הבגרויות.
<יעל ברגיל: זה יכול להיות מקצועות מחשוב ומקצועות חינוך ומזכירות רפואית ומשפטים ומקצועות טכניים, לשמחתנו הרבה בלי הבדלי מגדר, זאת אומרת הרבה מאוד בחורים לומדים אצלנו מקצועות שעד כה נחשבו לנשיים, נניח מספרה או משהו כזה, או בחורות לומדות ניהול מחסן ממוחשב ולוגיסטיקה וכן הלאה.
<יעל ברגיל: אנחנו מאוד עובדים איתם על העניין המגדרי ובאמת החבר'ה לומדים היום גם לימודים ארוכים יותר, של שנה וחצי ושנתיים ואז אנחנו גם פונים אליכם ולוחצים עליכם להאריך לנו את התכנית ואת התקציבים, כי אנחנו מרגישים שבלי הליווי הם עלולים לסגת אחורה.
<יעל ברגיל: אם הלימודים יסתיימו חצי שנה או שנה אחרי שהם מסיימים את התכנית לא בטוח שהם ישרדו את הלימודים האלה, אבל ככה, כשיש את הליווי האישי, של שחר או שלי, או של המקשרים בקיבוץ, או של המעסיקים שהרבה פעמים מעורבים ודוחפים אותם ללימודים האלה ועוזרים להם ומוצאים להם את העזרה, אז באמת אחוז מסיימי הלימודים ומקבלי התעודה קרוב ל-100.
<יעל ברגיל: יש פה במקרה שקפים על זה.
<יעל ברגיל: חשוב לי לציין שלצד הלימודים האישיים כל חניך שנכנס לתכנית מחויב לקחת חלק גם בקורס של כישורי חיים והשנה הזאת היא מאוד עמוסה להם ולצוות, זאת אומרת כל אחד משתתף מתי שהוא במהלך השנה או שנה וחצי שהוא בקיבוץ בקורס של כ-16 מפגשים של כישורי חיים שכשמם כן הם.
<יעל ברגיל: אנחנו מרכיבים את זה כל פעם ביחד, בצוות, או שחר או אני, מול הקיבוץ שאותו אנחנו מלווים, שוב פעם, עם איש מקצוע, שאנחנו שומעים מהרבה אנשים שהם מחוץ לתכנית כמה הם היו רוצים שהילדים שלהם יקבלו את הכלים האלה, איך להתנהל כלכלית נכון, איך להתנהל כשיש לי קונפליקט בעבודה או במקום המגורים או בשכונה שאני גר בה, איך אני מציב לעצמי מטרות ויעדים בדרך, שלבים בדרך.
<יעל ברגיל: לאט לאט עם המקשרים אנחנו בונים תכניות המשך לכישורי חיים, למשל אם בנען, והמקשרות יוכלו להרחיב את זה, היו סיפורים קשים של, פעם היה ניסיון התאבדות ופעם זה אח שהתאבד וכן הלאה, והמקשרות שיתפו אותי בזה, מיד הוספנו לכישורי החיים עוד סשן של כמה מפגשים שעסק באובדנות.
<יעל ברגיל: או אם בקיבוץ אחר היה סיפור של שתייה, אז מוסיפים לכישורי החיים מספר מפגשים שעוסקים במניעת התמכרויות וכן הלאה.
<יעל ברגיל: זה חלק בלתי נפרד ואינטגרלי וכשחניך לא עומד בזה אנחנו גם כמובן עושים מעקב אחרי הלימודים.
<יעל ברגיל: יש לנו מזכירה טכנית, שהיא לא יכלה היום לבוא, היא עושה את המעקב אחרי הלימודים.
<יעל ברגיל: עינו של האח הגדול, הם לא אוהבים את זה, אבל היא פקוחה, זאת אומרת בתי הספר מדווחים לנו אם הם לא מגיעים ללימודים ואז מיד שחר או אני נכנסות בהם, סליחה שאני אומרת את זה במילה כזאת לא יפה, אבל זה ככה.
<יעל ברגיל: לצד כל זה יש גם את ההעשרה, שוב, מורן הנפלאה משיגה לנו תרומות בשבילה ובזכות זה אנחנו יכולים לתת להם פעם בשנה ללכת, כל התכנית ביחד איתנו, לתיאטרון ולצפות בהצגה ולשוחח עם השחקנים ועם הבמאים, ופעם בשנה לעשות יום של טיול שנתי ופה ושם עוד איזה שהיא העשרה שהקיבוצים עצמם עושים.
<יעל ברגיל: נניח נען, לקחו את הבנות למשל ל'יד ושם' או לכותל.
<יעל ברגיל: לא בטוח שהם היו מגיעים לזה בלי זה.
<יעל ברגיל: בגן שמואל לקחו למקום אחר, אני לא ארחיב בדוגמאות, אבל בגדול נראה לי שזה נותן את התמונה ואיציק, בתוך המצגת שהוא הכין, הכין שקפים שיבהירו את זה.
<איציק שפרן: אנחנו צריכים תיכף לצאת לסיור אז אני רק אעבור בקצרה למה שרציתי להבהיר לפני שאנחנו יוצאים.
<איציק שפרן: אמרנו, ישנם מספר גדול של אנשים שבמעטפת הראשונה של התכנית.
<איציק שפרן: התכנית הזאת, המקורות שלה הן בעיקר ממשרד הקליטה, ששותפינו, ברוך וחיים, שותפים בכירים, רואים עין בעין והעבודה מולם היא עבודה הרמונית, הרבה הבנה, לא פעם יש קונפליקטים, אבל זה מטבע הדברים ואנחנו מרגישים שהחשיבות והשותפות היא אמיתית ונחושה.
<איציק שפרן: והתנועה הקיבוצית, כמובן, עצם העובדה שהיא מארחת את התכנית ומשלמת חלק מהתקורות והשכר שלנו והכסף, הסכום הזה, מתחלק בעיקרו, חלקיו הגדולים הם באמת לנושא של סבסוד המלגה, ללימודים, לפעולות העשרה, כישורי חיים ויש באופן מסוים גם עבודת הצוות המקצועית.
<איציק שפרן: שואלים אותנו כל הזמן על מדדי הצלחה, אז אנחנו נמצאים כרגע בעיצומו של סקר טלפוני למסיימי השנים האחרונות, שחלק מהנתונים אני תיכף אציג, אבל בעיקר לשמוע מהבוגרים עצמם מה הם נתרמו מהתכנית הזאת ולכמת את זה גם למספרים, כי אני מבין שכדי להציג את החשיבות של התכנית מן הראוי גם להציג את מדדי הצלחה ואמנם יחסית קשה להשיג אותם אחרי שהם מסיימים את התכנית, כל אחד פונה לחייו, אבל זה מספר קטן של דוגמאות מהשנתיים האחרונות של בוגרים שלנו ואנחנו מאוד מאוד גאים בהם.
<איציק שפרן: מבחינת התהליכים, המגמה, ברגע שהצוות נכנס לעבודה של מעקב יותר קפדני, גם באבחון שמייחד ומייעד את הלימודים לחוזקות או לתחומים החזקים וגם העובדה, כמו שיעל אמרה, שהאח הגדול עוקב אחריהם אז שיעור המסיימים, גם מסיימי התכנית, כאלה שלא נשרו בדרכה, נושק ל-100 ושיעור מסיימי הלימודים עוד יותר גבוה מזה אפילו.
<איציק שפרן: אלה שני מדדים, אני לא בטוח שאפשר הרבה יותר מזה כי אפילו באופן טבעי פה ושם נחשב בעיות של משפחה או בעיות כאלה ואחרות שבגללם חניך נאלץ לסיים, אבל העובדה שבשנים האחרונות כמעט כל מי שהתחיל את התכנית גם הגיע לסיום והגיע לסיום עם תעודה או עם ביצועים בלימודים בצורה שמאוד מאוד מחממת את הלב.
<איציק שפרן: המגמה, אנחנו נדבר על זה יותר בשיחת הסיכום, שאנחנו מבקשים גם להבטיח את התכנית לשנים קדימה וגם להרחיב אותה כדי לענות על הביקושים הצפויים.
<איציק שפרן: אז אנחנו נמשיך אחרי זה בשלב הסיכום גם להציג קצת יותר את האופק שאנחנו מצדנו מציעים לתכנית.
<איציק שפרן: בינתיים אני מאחל לכם סיור מעניין.
<איציק שפרן: חמוטל, את רוצה להגיד איפה אנחנו הולכים לסייר?
<לירית סרפום: אפשר מילה לפני שיוצאים?
<איציק שפרן: בוודאי.
<לירית סרפום: שמי לירית, אני ממשרד ראש הממשלה ואני מתכללת את התכנית הממשלתית בין יתר התפקידים שלי, וגם לראות איך לא נופלים דברים בין הכיסאות במעבר המאוד מאוד מאוד משמעותי שאנחנו עושים במדיניות הממשלה מפני שהממשלה עובדת אחרת מהשנה האחרונה בכל מה שקשור לקידום השילוב של יוצאי אתיופיה.
<לירית סרפום: מדרך הטבע אנחנו מודעים לזה שעלולים לקרות כל מיני תקלות או דברים שאנחנו לא רוצים לראות אותם קורים, במעבר כל כך משמעותי, אז אנחנו כאן כי אנחנו רוצים לנסות לצמצם את זה ואחד הדברים שראינו זה תכנית תל"מ שהיא תכנית מקסימה ואנחנו רוצים לראות איך יוצרים את ההמשכיות.
<לירית סרפום: אני רוצה להדגיש, שוב, את הנושא הזה של המעקב אחרי הבוגרים, ולמה זה כל כך חשוב לנו.
<לירית סרפום: כל תכנית שהופכת להיות כבר תכנית ולא רק פרויקט, גם לעולם הפילנתרופיה חשוב לדעת מה הקוסט אפקטיבנס של התכנית, זאת אומרת מול ההשקעה המאוד מאוד גדולה מה קורה בסופו של דבר.
<לירית סרפום: לכן זה, מבחינתכם, אני חושבת, מחשבה טובה לעשות את זה בצורה מאוד מאוד מקצועית ומפורטת כדי לראות מה קורה עם החבר'ה.
<לירית סרפום: אותי היה מאוד מעניין לראות האם יש איזה שהוא הבדל מגדרי בין בנות שמשתלבות בתחום החינוך לעומת בנים שמשתלבים במפעלים ולראות אם לאורך זמן יש כאן איזה שהוא הבדל.
<לירית סרפום: אולי, אם יש, אני לא יודעת, יכול להיות שאין ואז אין, אבל אם יש אז יכול להיות שיש כאן עניין של התמחות שצריך לייצר ואז ליצור איזה שהם שינויים, אז זה משהו שאני מאוד אשמח לראות אם תוכלו להתייחס.
<לירית סרפום: אני מקווה שאנחנו נפגוש לא רק בנות, נפגוש גם בנים?
<קריאה: פה יש רק בנות.
<קריאה: אבל כמו שהבטחתי לך, אני אציע לך סיור פרטי במקומות שיש שם כמעט רק בנים.
<לירית סרפום: לא, זה מעניין, הנושא המגדרי הזה, מעניין לראות האם יש שוני.
<לירית סרפום: אני מוכרחה לומר שהיו דברים שמאוד הרשימו אותי בדברים שאתם אומרים, לדבר אפשר הרבה, אבל כשמסתכלים על מעשים ורואים אחד ואת הנושא של התחום החינוכי, שהוא באמת בליבנו וכל הורה היה רוצה שהילדים שלו יתחנכו אצל הצוות הכי הכי טוב, אז לראות את הבנות משתלבות במערך החינוכי זה מבחינתי אמירה ששווה יותר מכל מה שאמרנו כאן בכל השעה האחרונה.
<לירית סרפום: הצוות שיושב כאן, כל אחד עם תפקידו והמשאבים המרובים, גם זה בהחלט מעיד על הרבה יותר אפילו מכל מה שאנחנו יכולים להגיד.
אברהם נגוסה: אני גם רוצה להוסיף, הבנים, באיזה מפעלים הם משתלבים, באיזה תחומים, זה מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: אני רוצה להדגיש את מה שלירית אמרה, ששינוי המדיניות היום, שבגלל שמשרד הקליטה שותף חשוב אז צריך לדעת את השינוי של המדיניות כדי שנלמד בוועדה.
אברהם נגוסה: עד עכשיו משרד הקליטה היה ממשיך, היום יש עד 15 שנה ולכן מאוד חשוב ההסבר בעניין כדי לשכנע לגבי התכנית שלירית מתכללת.
<איציק שפרן: מורן, לשאלת המקצועות והעבודה.
<מורן רוזנברג: אני מורן ואני אחראית על הגיוס וההשמה בתכנית בקיבוצים והיה לי חשוב לציין, בעקבות מה שאת אמרת, שהבנים לא רק עובדים במפעלים והבנות לא רק עובדות בחינוך, שהרי אל"ף, יש ענפים נוספים בקיבוצים שפתוחים בפנינו, אבל אנחנו גם מנסים לעשות את ההתאמה בין מה שהחניך מביא איתו מבחינת המאפיינים והניסיון וגם הרצונות, לבין התפקידים הפתוחים, ויש בנות שלא מתאים להן לעבוד בחינוך או שהן זקוקות למועדפת ויש בנים שזקוקים לעבודה עם - - -
<יעל ברגיל: מורן, תני דוגמאות קונקרטיות.
<מורן רוזנברג: כן, רק היה חשוב לי להגיד שבאמת אנחנו מנסים לתת מענה והקיבוצים פותחים בפנינו מגוון של ענפים, זה יכול להיות חדר אוכל ומטבח, ששם יש התמקצעות, יש כאלה שנשארים אחר כך בתור טבחים - - -
<קריאה: הם לומדים טבחות בתכנית - - -
<מורן רוזנברג: כן, ומיישמים את זה בעבודה במטבח.
<מורן רוזנברג: יש לנו כמובן מפעלים, יש ענפים חקלאיים, בית אריזה בקיבוץ ברעם, יש את המזנון ביטבתה יש את הסופר הקטן של הקיבוץ, יש את הנוי, יש לנו בחור שעובד, יש לנו חינוך בלתי פורמלי, יש רפת, שיש גם בחורות שעובדות ובחורים, בעצם כל מה שהקיבוץ יפתח בפנינו אנחנו כמעט תמיד נצליח ונרצה לתת מענה.
<מורן רוזנברג: רק רציתי להגיד שיש גם שינויים לפעמים, לדוגמה בחור מיטבתה שעבד במזנון, הבחינו ביכולות שלו והיום הוא עובד בחינוך הבלתי פורמלי.
<מורן רוזנברג: או מישהי שתוך כדי השנה שלה בגן כבר הפכה להיות סייעת ראשית.
<מורן רוזנברג: יש בחור אצלי בקיבוץ שקודם בגן שמואל מתפקיד מאוד זוטר יחסית להיות במחלקה שרק הקיבוצניקים מגיעים אליה, יש כאלה שהפכו להיות אחראי משמרת וכו' וכו'.
<יעל ברגיל: קוריוז קטן, את שאלת קודם על קיבוצים של בחורים, בחורות, אנחנו תמיד מחמיאים לעצמנו ואנחנו אומרים 'איזה כיף כולם באו להצגה', או 'איזה כיף כולם באו לטיול', אבל בעצם למען הכנות והגילוי הנאות הרבה פעמים הבנים מדן משתגעים לראות את הבנות מנען והבנות מנען משתגעות לראות את הבנים שיש בגדות וזה יוצר ככה את ה - - - זה גם גורם להגעה.
<איציק שפרן: נכון, בהזמנה לאירוע אנחנו כותבים 'תהיינה גם הבנות מנען', זה כמו שתראו תיכף, זה עשר מלכות שבא.
<אילנה נאור: אני, עם איילת ורונלי מקשרות תל"מ נען.
<אילנה נאור: אני רוצה להגיד בקשר לשינויים בתכנית וכו' שאנחנו באמת בין הקיבוצים הראשונים, יש לנו מעל 15 שנה בני תל"מ, בהתחלה היו גם בנים, הסתבר שנען הכי זקוקה בחינוך, איך להגיד?
<אילנה נאור: זו התעשייה הכי פורחת בקיבוץ נען, 54 תינוקות בשנה האחרונה, אז צריך בנות בחינוך.
<אילנה נאור: אם היו לנו עוד מגורים היינו קולטים עוד עשר בטח, אבל אנחנו הגענו למסקנה ששנה זה לא מספיק.
<אילנה נאור: אצלנו תל"מ זה שנתיים, כלומר שנה אחת הם התכנית ושנה אחת אנחנו קוראים להם תל"מ נען, נען מתקצבת את זה, אבל הן עשר בנות באותו מעמד בדיוק, חמש מתחילות, חמש שנה שנייה, פה ושם גם שנה שלישית.
<אילנה נאור: הן בתל"מ והן עומדות בכל התכניות.
<אילנה נאור: מה שאני רוצה להגיד מזה, שאני חושבת שאם תכנית תל"מ הייתה יכולה להיות יותר משנה היא הייתה מועילה גם למשתתפי התכנית וגם לקיבוצים.
<אילנה נאור: יש מה לעשות בשנתיים יותר מאשר בשנה ואנחנו מצאנו שבשבילנו זה הדבר הנכון לעשות אותו.
<אילנה נאור: וכמו שאני אומרת, אם היו פה עוד עשר דירות אז היינו מביאים עוד עשר בנות.
<איציק שפרן: חיים יהיה האחרון כי אנחנו קצת קשורים ללוח הזמנים של הילדים.
<חיים סלם: אני רוצה לתת הבהרה, שבמסגרת התקצוב של התכנית שזה, כפי שאתם רואים, 150, אנחנו נותנים גם לחלק מהחניכים להישאר יותר משנה בתכנית, כי גילינו גם את הצורך הזה, זה חשוב שייאמר.
<ברוך שמעון: ראינו במצגת שיש מעל כ-1,000 בוגרים, לי מאוד חשוב לדעת איך נעשה הליווי, אם הוא נעשה, אחרי השנה או השנה ומשהו שהחבר'ה נמצאים בחממה של הקיבוץ.
<ברוך שמעון: כשהם יוצאים, אחרי מקצוע או אחרי תהליך של התנסות בעבודה, לעולם הגדול, האם יש ליווי, האם יש איזה מעקב אחרי הכניסה לעבודה שלהם אחרי שהם יוצאים מהקיבוץ?
<איציק שפרן: גם יעל וגם שחר, חלק מהעבודה שלהן זה לקראת סיום התכנית, לקראת סיום השנה, הן מתחילות את התהליך של הכנת החניך או החניכה לעזיבת התכנית, כולל תכנית תעסוקתית וכן הלאה, וחלק מהחניכים, אנחנו מציידים אותם גם בחוברת עם כל המידע שקשור לתעסוקה, לימודים ומגורים בהמשך הדרך וגם כמובן משאירים להם דלת וטלפון פתוח להתייעץ.
<איציק שפרן: עד היום יש עשרות חניכים שנמצאים בקשר, אפילו שהם כבר שנים אחרי התכנית.
<איציק שפרן: בצמתים כאלה ואחרים של החלטות הם מתייעצים עם הצוות.
<איציק שפרן: מורן, שפוגשת איתם בעיקר בתחילת הדרך, גם היא זוכה להרבה - - - זה הופך להיות סוג של קשר אישי.
<איציק שפרן: למען הגילוי הנאות, חלק גדול מהם באופן די מהיר מנתקים קשר ומכאן גם הקושי לעקוב ולבדוק מדדי הצלחה, איפה נמצאים החניכים חמש ועשר שנים אחרי שהם סיימו את התכנית.
<איציק שפרן: יש לנו קצת מידע על זה, אנחנו עכשיו מנסים, לפחות בשלוש-חמש השנים האחרונות לאסוף מידע יותר אמין כדי לתת תשובות לשאלות שלירית העלתה.
<איציק שפרן: אנחנו נעשה את הסיור עכשיו, כי אנחנו תלויים בלוח הזמנים של הילדים, אנחנו נחזור הנה, גם לסיכומים וגם להצעות להמשך.
אברהם נגוסה: הדיון יהיה אחרי הסיור.
אברהם נגוסה: (בישיבת סיכום)
<גבי אסם: אנחנו ראינו היום את פעילות תל"מ, שהיא נגזרת בתוך נגזרת, זאת אומרת בתוך כל התכנית כולה שפרוסה על פני הארץ ראינו את הנישה של נען שכמו ששמענו אפשר להעתיק אותה למקומות אחרים, אבל בכל מקום יש לה גם את הנראות שלה.
<גבי אסם: שאלה אותי לירית בדרך מה הפוטנציאל בקיבוצים אחרים?
<גבי אסם: הפוטנציאל גדול מאוד.
<גבי אסם: מה זה 16 קיבוצים מתוך 278 כשאפילו עוד לא דיברנו על קיבוצים דתיים, כשאנחנו יודעים שזה גם פוטנציאל חשוב לסוג תכנית כזאת ויש לנו קריאה מהקיבוץ הדתי להשתלב בתכנית הזאת.
<גבי אסם: המרחב לא מנוצל בכלל ולמרות מה ששמענו, בעיקר משרון, מנהלת הקהילה, על הבעייתיות עם המגורים, עדיין ברמה שזה בודדים, שזה בין ארבעה, לשישה, עשרה, זה משהו שהקיבוצים יכולים ואנחנו כן נצטרך לחשוב על הנושא של המגורים, כי הוא פה, אתם שומעים, מכל הבנות זה עלה, 'עצם זה שיכולתי לגור כאן זה היה הדבר המרכזי'.
<גבי אסם: טיפה על אגף החינוך כולו שבתוכו נמצאת התכנית, כי אתם ועדת קליטה, עלייה ותפוצות וכל שלושת התחומים האלה נמצאים אצלנו והם כולם נמצאים והם מאוד דומים למה שראינו היום בתל"מ.
<גבי אסם: הפוטנציאל שלהם גדול, התקצובים והתמיכות של זה צריכים לפחות לא להפסיק, אם לא להכפיל את עצמם, ושאלת המגורים נמצאת בכולם.
<גבי אסם: אז יש לנו את כל תחום המלש"בים, יש לנו 850 שינשינים שלנו שעובדים בכפרי הנוער ופוגשים את העלייה והקליטה בכל המגוון.
<גבי אסם: יש לנו שירות צבאי בחיילים הבודדים ובגרעיני צבר, יותר מ-1,000 חיילים שמבקשים לגור בקיבוצים והם גם גרים, אבל אנחנו יודעים שהם במצוקת דיור.
<גבי אסם: שוב, הנושא של הדיור הוא עקבי לאורך כל הדרך, ותל"מ, שהיא תכנית שראינו והכרנו אותה היום.
<גבי אסם: אני אגיד שבכולם הנושא הבולט ביותר זה הקהילה.
<גבי אסם: המערך הכללי, גם המערך של הצוות, גם המשפחות, גם היכולת שלהם להיות חלק מקהילה, הם לא יושבים באיזה מקום מבודד, הם חיים את הקהילה, הם חלק ממנה וזה הדבר שהם מקבלים ואנחנו מקבלים בנוכחות שלהם.