GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרדכי יוגב: שזה אולי בהיקפי ה- 26,000.
מרדכי יוגב: והתשובה לכך, אין לי ספק שזה כל קשיי הקליטה וכל עלייה וקשייה.
מרדכי יוגב: העליות הקטנות של התימנים ובני המנשה, בכוונה אני מתחיל מהם, דרך דרום אמריקה ועד העליות הגדולות של אוקראינה וצרפת שהן כמחצית יחד מכלל העולים.
מרדכי יוגב: הקשיים הם מרובים ואני סבור ואני פה מבקש מהיושב-ראש שאת הדיונים האינטנסיביים שדרשנו ויזמנו כל אחד לפי מה שכואב לו ומכיר, נעשה עוד יותר אינטנסיבי.
מרדכי יוגב: כמו הדיונים האינטנסיביים בוועדת חוץ ובטחון ונזמן משרד- משרד יחד עם תכלול של השרה וראש הממשלה, אני חושב שאנחנו זקוקים פה גם לממשלה וראש הממשלה ומשרד ראש הממשלה, כדי להביא באמת ליותר תקציב ואיך עושים את זה גם לתוך 2017, 2018.
מרדכי יוגב: אישית, אני מדבר על זה גם בתוך המפלגה שלנו אבל אני חושב שזה צריך להיות חוצה מפלגות לחלוטין, כלל ישראל.
מרדכי יוגב: גם יותר תקציב, אבל לא הכל תקציב.
מרדכי יוגב: אמרתי ליושב-ראש המפלגה שלי שר החינוך ואני גם עוד אפגוש אותו היום, קבעו שנת 50 לשחרור ירושלים שאני סבור שזו הייתה צריכה להיות שנת עליה וקליטה.
מרדכי יוגב: אמרנו את זה פה בפתיחת שנת החינוך של המנכ"לית ואם יש פה נציגי משרד החינוך, אני אומר את זה הרבה.
מרדכי יוגב: לא הכל כסף.
מרדכי יוגב: ילד מאמץ ילד ומשפחה מאמצת משפחה וברור שדרך מערכת החינוך יודעים כלפי מעלה שיש ילד בכיתה ב' מצרפת בנתניה וילד בכיתה ח' או בגן, אז מיד ניתן באופן מתכלל לשלוח לשם איזה ואוצ'ר ולייצר שם יותר אולפן או יותר שעות או כל דבר אחר.
מרדכי יוגב: בהטבות בדיור שהזכיר פה יושב ראש הסוכנות והכרה בדיפלומות, אני זוכר שעסקנו בהכרה בדיפלומות של רופאי השיניים מצרפת, ומה עם רופאי העיניים?
מרדכי יוגב: ומה עם רופאי העיניים מאוקראינה או ממקום אחר?
מרדכי יוגב: ברור שצריך לפתוח את הדבר הזה בתיכלול הרבה יותר גדול, ובוועדת חוץ ובטחון וגם בוועדת עליה וקליטה הבנו שהקשיים היותר מרובים בבני נוער, האינטגרציה לצה"ל ולאקדמיה היא דווקא בנערים מדרום אמריקה.
מרדכי יוגב: שם פתאום מסתבר שיש עריקים או נפקדים יותר מאשר מהאתיופים.
מרדכי יוגב: זימן לנו ריבונו של עולם, אני קורא לדבר הזה על שם הפסוק בשיר השירים 'קול דודי דופק'.
מרדכי יוגב: ואני אומר לעצמי ואני אומר לכולנו, נשתדל לעשות יותר בכדי שנצליח לקלוט טוב יותר, אני רואה את חצי הכוס המלאה, אין ספק, שלא אישמע כמקטר, אבל אני חושב שחובה עלינו לעשות עוד יותר ויחד עם השרה ויחד עם כל הגורמים והסוכנות לפעול עוד יותר ולהביא גם לכך שיהיו תקציבים יותר גדולים שיאפשרו לכולם וגם לרשויות ולכל הגורמים, להביא לכך שנצליח להגיע ליעד הזה של לקבץ את כל נתחי ישראל, לקרב את פזורינו ותפוצותינו מכל קצוות הארץ לארצנו.
אברהם נגוסה: אני רוצה להזכיר לדוברים, תנסו לתמצת כי ב-15:30 אנחנו צריכים לסכם, ב- 16:00 יש מליאה וגם בגלל שיש טקס חגיגי בנושא הזה אנחנו צריכים להיות בדיוק שם.
אברהם נגוסה: חברת הכנסת נורית קורן בבקשה.
נורית קורן: אני נולדתי פה בארץ, אבל אני בת לעולים.
נורית קורן: הוריי הגיעו מתימן וכידוע יש חבלי קליטה לכל עלייה מכל מקום אחר ואני מודעת לכך ולכן לקחתי על עצמי להיות יושבת-ראש השדולה לסייע לעולים דוברי צרפתית וכך התוודעתי לכל הבעיות של העולים שהגיעו מצרפת וכמו שאמרת, שרנסקי, כבוד השרה וגם חבר הכנסת נגוסה וגם יש לנו כאן את המנכ"ל החדש, אלכס קושנר, וגם המנכ"ל של הסוכנות וגם שרנסקי שאתה דוגמה ומופת לעולה, סוג של עולה שסבל כל כך הרבה, גם אתה וגם יושב- הראש שלנו אדלשטיין שסבלו כל כך הרבה עד שהגיעו לכאן.
נורית קורן: בעצם כולם רצו להגיע למדינת ישראל, וגם היום.
נורית קורן: הייתי במאי וראיתי איך נעשה ההליך של הסוכנות, איך הם פועלים להביא את האנשים ואני רוצה להודות כאן לכל הפעילים, ויושבים כאן פעילים של הסוכנות שהם עושים עבודת קודש כדי להביא את העולים.
נורית קורן: אבל אנחנו כמדינה צריכים באמת לשלב, לקבל את האחר ולדאוג לאחר ואולי לעשות סוף סוף את הפרויקט של משפחות מאמצות כדי שלאנשים שיבואו עכשיו יהיה יותר קל וגם להשקיע יותר מאמצים בקליטה כי אני מאמינה שמה שקורה באירופה רק יביא לנו יותר עולים ואנחנו צריכים להתכונן.
נורית קורן: אני כחברה בוועדה למינוי שופטים, רוצה שיהיה ייצוג הולם לכל המגזרים ותת התרבויות של מדינת ישראל ולכן כשנכנסתי לתפקיד מה שראיתי שחסר שופטים ממוצא אתיופי וגם שופט ממוצא רוסי ומה שעשינו בוועדה האחרונה זה היה למנות שתי שופטות אתיופיות וגם שופט ממוצא רוסי וזה חלק מלהטמיע בתוך המערכות שלנו שיהיו גם צבעים אחרים ודעות אחרות וזה מה שחשוב, והיום הזה מאוד מאוד חשוב.
נורית קורן: כל הכבוד למי שיזם וגם ליוזמי החוק ולך חבר הכנסת נגוסה שעושה עבודה מצוינת בוועדת עלייה וקליטה, מאוד חשובים הנושאים האלה ואני חושבת שכולנו כאן קונצנזוס שלם, כולנו נותנים יד על מנת לקלוט את כל העולים ואני אסיים: עם ישראל חי.
אברהם נגוסה: חברת הכנסת מירב בן ארי, בבקשה.
מירב בן ארי: תודה רבה אדוני היושב ראש וגברתי השרה.
מירב בן ארי: גם לי היה חשוב לבוא לכאן, אני חושבת שכולנו חברה של מהגרים וחברה של עולים, בסופו של דבר כל אחד פה לצערי עדיין נמדד מה ארץ מוצא של הסבים והסבתות.
מירב בן ארי: אני שמעתי גם את חברת הכנסת קורן, ואני חושבת שבעיקר מה שאנחנו צריכים להפסיק, אנחנו צריכים להפסיק עם כל מיני ביטויים אומללים שמגיעים גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה בכל הנושא של יהדות התפוצות.
מירב בן ארי: לצערי, פשוט קשה לי גם היום שמעתי את הדברים וגם אתמול ואני רוצה להגיד לכם שלא נחשפתי ליהדות התפוצות אבל אחרי שני ביקורים שלי עם הסוכנות וג'וש כאן, גם בקייב וגם בארצות הברית, אני רוצה להגיד לך שהסיבה שבעיקר באתי לפה זה כדי לומר לך, וגם אמרתי את זה אז לג'וש וגם רצינו להיפגש אחרי המשלחת לארצות הברית להגיד לכם שמה שאתם עושים עם חברי הכנסת, כמה פעילות חשובה היא שאתם חושפים אותנו ליהדות התפוצות כי הבורות שולטת ואנחנו לא יודעים, אנחנו לא יודעים מספיק, ואחרי זה אנחנו שומעים ביטויים, ועכשיו גם דיברתי עם יהודה על זה, כמה חשוב שאנחנו באמת נגן פה על יהדות התפוצות.
מירב בן ארי: כי לצערי שומעים רק קולות לא טובים ולא שומעים את הקולות הטובים שבאמת מגינים ומבינים את יהדות התפוצות, ומבינים שזה לא רק כספומט.
מירב בן ארי: זה הידיד הכי טוב שיכול להיות למדינת ישראל.
מירב בן ארי: בצרפת, בארצות הברית, ברוסיה, בכל מקום שתבחרו התפקיד שלנו פה בארץ זה לחזק, כי רק כך יותר ויותר יהודים יבואו לארץ.
מירב בן ארי: רק כך, באמצעות זה שאנחנו מבינים את החשיבות, יבואו לכאן יהודים.
מירב בן ארי: אני רוצה ממש בקצרה כי אני יודעת שאין זמן, לומר לך תודה רבה, כי באמת, יותר עובדים פה עם ג'וש אבל אין ספק שאתה מנצח על כל הנושא של החיבור של חברי הכנסת אל יהדות התפוצות.
מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך תודה רבה, אין ספק ששר, מקצועיות שלו היא בכך שהוא חוזר למשרדו וממשיך שם וכתבו באחד העיתונים שיש לך טאבו על משרד הקליטה ולדעתי זה הישג כי בסופו של דבר משרד שמזוהה עם השר, זה הדבר הכי חשוב, אנחנו רואים את זה באמת רק אצלך ובתחבורה ובאמת ליושב ראש הוועדה אברהם נגוסה שעושה עבודה נהדרת בעיקר עבור צעירים יוצאי אתיופיה ובצדק, כי גם אנחנו כחברה שעוסקים כל הזמן בוועדות אנחנו לא עושים מספיק ואנחנו צריכים להתגייס כמה שיותר, בכלל יוצאי אתיופיה אבל בכלל לכל הנושאים של יהדות ועליה ולהמשיך לחזק מפה את יהדות התפוצות מתוך הבנה שרק בכוח מיוחד באמת היהודים יגיעו לכאן ויחזקו אותנו כאן כמדינה.
יהודה גליק: גבירותיי ורבותיי חג שמח.
יהודה גליק: באמת קודם כל חג שמח, איך לא חשבו על זה קודם.
יהודה גליק: יום חג לעלייה בכנסת זה פשוט דבר מדהים ונפלא ויישר כח לך אברהם שהובלת את זה יחד עם חבר הכנסת מיקי ורוברט אילטוב, יישר כח לכם.
יהודה גליק: זו חובה לעשות דבר כזה וברוך השם איך לא חשבו על זה.
יהודה גליק: לא רק זה, יצא לכם יום מדהים.
יהודה גליק: חז"ל אמרו 'גדול יום ירידת גשמים כיום קיבוץ גלויות'.
מירב בן ארי: פספסת את יולי, שדיבר על זה גם.
יהודה גליק: יולי דיבר על זה?
יהודה גליק: הוא גנב לי את זה.
יהודה גליק: יכול להיות שהיה בינינו איזה שהוא קשר, יולי ואני פעם עבדנו יחד.
יהודה גליק: אז ממש ז' חשון זה יום שמתחיל הגשם, שפע של ברכה מאת השם.
<ניצן חן: איפה עבדתם?
<ניצן חן: במשרד הקליטה.
יהודה גליק: כל מי שנמצא פה או שהוא עלה או שמהפעילים של העלייה ואגב שמחתי שבאו כל כך הרבה ואני אפילו בהזדמנות זו בשם הכנסת מתנצל בפני אלה שעמדו בחוץ כמה דקות כי לא היה מקום בחדר, אז זה באמת נפלא, זה באמת דבר נפלא.
יהודה גליק: תראו, זה גם יום להביע הוקרה גם לעולים.
יהודה גליק: אין דבר כזה עליה קלה.
יהודה גליק: עברתי עם משרד הקליטה ומי כמו השרה סופה שהיא בשבילנו עדיין יושבת-ראש המועצה הציבורית למען יהודי ברית המועצות ועוד אחרי, איך שהיא טיפלה בכל עולה ועולה ואברהם נגוסה שהיה פעיל והיה בכל ההפגנות ובכל העשייה וכל הזמן עוד אחד ועוד אחד כי כל אחד הוא בנאדם וכל אחד מתמודד ואין עולים קלים אז היום להסיר את הכובע בפני העולים וגם בפני עובדי משרד הקליטה והסוכנות שהרבה פעמים סובלים מכפיות טובה ובאמת חביב, כמה שעות, כמה ימי שישי, כמה לילות הוא חגג בחדר שלו שם למטה בפינה, כל עובדי משרד הקליטה בכל רחבי הארץ, יישר כח לכם, כל הכבוד, אנא תמסרי לעובדים ממישהו שמאוד אוהב אותם.
יהודה גליק: אני רוצה לספר שני דברים קצרים.
יהודה גליק: כשהייתי בשנות התשעים במשרד הקליטה היה גל עליה גדול מברית המועצות והגיעו אנשים עם מקצועות מוזרים.
יהודה גליק: היו מהנדסי מנהרות ורכבות, אמרנו, מה יעשו פה מהנדסי מנהרות ורכבות במדינה שלנו.
יהודה גליק: תראו איזו מהפיכה של מנהרות ורכבות.
יהודה גליק: מישהו זוכר שלפני עשרים שנה, הרכבת הייתה נוסעת לירושלים, היית יורד, קוטף פרח וחוזר לרכבת.
יהודה גליק: הרכבות השתכללו, המנהרות השתכללו בזכות אותם מהנדסים שחשבנו שלא יהיה להם פה מה לעשות ובאמת המדינה שלנו נהפכה, ופשוט ביום החג הזה להגיד יישר כח גדול לכל הפעילים וכמובן לגופים המתנדבים, ראיתי פה את 'נפש בנפש' ועוד כל מיני אנשים צדיקים שבאמת פעילים לטובת הנושא הזה.
יהודה גליק: ובסוף אולי איזה שהוא רעיון.
יהודה גליק: אתם יודעים, אני פעיל בתחום אחר, בתחום של עלייה, לא רק עלייה כזאת אלא עלייה לאיזה שהוא מקום חשוב ובתחום הזה שנים ניסינו לעשות משהו ולעורר את הקונצנזוס, עד שהגיעה ההחלטה של אונסק"ו ואמרה אתם לא שייכים ופתאום כל המדינה אמרה מה פתאום, הר הבית שלנו.
יהודה גליק: אני חשבתי אולי נציע הצעת חוק שליהודי ארצות הברית אסור לעלות לארץ אתם תראו כולם יעמדו 'מה פתאום אנחנו רוצים לעלות' אז זה סתם בתור בדיחותא.
יהודה גליק: שוב באמת היום הזה, יום להוקיר טובה, הייתי מציע שנקבע ביום הזה גם להעניק פרסים שפעילים בתחום העלייה, גם לעולים שהוכיחו את עצמם, יש פה המון בעיות, תראו.
יהודה גליק: כל שנה בשבעים השנים האחרונות של קום המדינה, כל יום ויום היה יום קשה עם בעיות ועם אתגרים והלך לאט לאט, כשאתה מסתכל אחורה, שבעים שנה, התקדמנו בטיל אותו דבר אני חושב לעניין הזה, אפשר למצוא המון המון בעיות בשורה הכי חשובה, בשורה הכי תחתונה, כדאי לזכור שהעלייה היא הברכה הכי גדולה שיש למדינת ישראל וצריכים לתת לכל עולה להרגיש שהוא עשה את הדבר הכי גדול.
יהודה גליק: עבדתי במשרד הקליטה ואמרתי אני לא עובד קליטה, אני עובד בתהליך קיבוץ גלויות מדהים נפלא שקורה פה.
יהודה גליק: אז כל אחד צריך לחוש את התחושה הזאת שהוא שותף למשהו היסטורי וכל פעיל עלייה וכל מי שמסייע לתחום העלייה, זה היום להגיד תודה רבה.
יהודה גליק: חג שמח.
אברהם נגוסה: אני רוצה להזכיר שוב לדבר בתמצית.
טלי פלוסקוב: תודה אדוני היושב ראש, גבירתי השרה, יושב- ראש הסוכנות היהודית, נתן שרנסקי, המנכ"ל, ברכות לתפקיד החדש, חברי הכנסת.
טלי פלוסקוב: נכון, היום זה סוג של חג.
טלי פלוסקוב: ואני רוצה לברך את חברי הכנסת שיזמו הצעת חוק שמדברת על חוק העלייה, ומי שעבר את זה, אני רוצה להגיד לכם והיום אמרתי באחד מהראיונות שהמדינה שיודעת לתת לאדם שהגיע לפני 25 שנים לארץ הזאת עם 10 דולרים בכיס, אחר כך להיות ראש עיר ולהיות חבר כנסת, זה אומר משהו ענק על המדינה שלנו.
טלי פלוסקוב: אני לא חושבת שיש עוד מדינה בעולם שנותנת אפשרויות כאלה לאותם האזרחים שלה.
טלי פלוסקוב: וכמו שאומרים, אנחנו יודעים שהעלייה של שנות התשעים היא היום שישית מאוכלוסיית מדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: ואם אנחנו אומרים שהמדינה קלטה אותנו, אני חושבת שאנחנו בהכרח יכולים להגיד שאנחנו, לא רק העלייה של שנות התשעים, אלא כל העליות, קלטנו את המדינה הזאת.
טלי פלוסקוב: אנחנו חלק מהמדינה, זאת הרגשה הכי טובה.
טלי פלוסקוב: כפי שציינו כאן יש לנו עוד הרבה עבודה בנושא של הקליטה, יש לנו לא מעט עבודה גם בנושא של העלייה ואני גם מברכת את משרד הקליטה על העבודה הנפלאה שאתם עושים ובאמת אנחנו רואים את זה בכל אולם, בכל מקום, שומעים מאנשים, ומה שאני רוצה להגיד כאן ואנסה לקצר , אדוני היושב- ראש, אנחנו צריכים לחשוב על שני דברים – מצד אחד העלייה, משרד הקליטה והסוכנות, ומהצד השני זה קליטה רבותיי.
טלי פלוסקוב: קליטה זה חלק מההצלחה.
טלי פלוסקוב: כפי שאנחנו רוצים להיקלט במדינה הזאת, המדינה צריכה בדיוק ככה לרצות לקלוט אותנו.
טלי פלוסקוב: שימו לב שאני עדיין אומרת 'אותנו' כאחת מאלה שעלו למדינה.
טלי פלוסקוב: אבל אני פועלת המון ונפגשת המון עם עולים חדשים בארץ, ואני שומעת דברים טובים, דברים פחות טובים, דברים שצריכים לתקן.
טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת לסיכום, יש לנו הרבה עבודה, אבל בהבנה מ שותפת שקיימת כאן באולם ואנחנו שומעים את זה מכולם, אנחנו צריכים לרכז את הכוחות ולעשות את הכל כדי שמצד אחד יהיה רצון להגיע לארץ ישראל, מצד שני להישאר במדינה הזאת וגם שהילדים שלנו לא יחפשו מדינה שהקוטג' שם יותר זול.
טלי פלוסקוב: אלא מדינה שבאמת יודעת לתת את מה שדיברתי עליו קודם.
טלי פלוסקוב: מה שנשאר לי לומר זה חג שמח והמשך עבודה פורייה לכולם.
אברהם נגוסה: יושב ראש לשכת העיתונות הממשלתית, מר ניצן חן בבקשה.
<ניצן חן: אני רוצה להזמין את כולכם לתמונות, יש פה שלוש דוגמיות מאוסף התצלומים הלאומי של לשכת העיתונות הממשלתית.
<ניצן חן: אתם יכולים להסתכל אבל גם להעיף מבט ביציאה מהאולם ולראות שישים תמונות שמייצגות פסיפס של החברה הישראלית ב- 80 השנים האחרונות וכל תמונה זה סיפור, גם סיפור עיתונאי, גם סיפור שמעצב נרטיב ואני באמת א.
<ניצן חן: מודה על היוזמה הזאת, במיוחד לך מר נגוסה ולשרה ולדובר המוכשר שלך אלעד סון.
<ניצן חן: הקלישאה אומרת תמונה שווה אלף מילים, אבל זו לא סתם קלישאה כי חברי כנסת ועיתונאים אוהבים לדבר, לפעמים להרחיב שלא לצורך.
<ניצן חן: תמונה לעולם לא משקרת כי לבנות פריים של תמונה, ויש פה צלמים של לשכת העיתונות הממשלתית שיכולים להעיד יותר טוב ממני, צריך לבנות קומפוזיציה ופריים וכולי והיא גם מחזיקה מעמד יותר מאשר חיי מדף של ארבע שנים ושמונה שנים.
<ניצן חן: מי שייצא לתערוכה ויראה את הפרצופים, את הדמויות, מה הן מייצגות, גם המזון גם הלבוש, יראה שיש לנו הרבה במה להתגאות.
<ניצן חן: אני מודה על היוזמה ומעודד חברי כנסת נוספים להשתמש בשירותי לשכת העיתונות הממשלתית במיזמים פרלמנטריים נוספים.
<ניצן חן: אז תודה וחג שמח.
אברהם נגוסה: מאחורי חברי הכנסת ארגוני העולים דחפו לקידום החוק הזה, ולכן אני מזמין את יושב ראש מועצת ארגוני העולים מר מאיר לב.
אברהם נגוסה: מריו בבקשה.
<מאיר לב: תודה רבה.
<מאיר לב: פעם הייתי בארגנטינה מריו, היום מאיר לב.
<מאיר לב: אני זוכר את הישיבה הראשונה שנכנסת לתפקיד, שדיברנו על הנושא של יום עלייה, אבל אנחנו רק דיברנו ויש חבר'ה שלקחו את זה בידיים והיום הגענו לחגוג את יום העלייה.
<מאיר לב: אני מרגיש היום שיש איזו אווירה יותר חיובית לעלייה ולקליטה, מרגישים, לפחות כשאני מטפל בזה, אני מרגיש שיש משהו, שאנחנו חייבים להעביר את זה לקהילות בחוץ לארץ, שאנחנו רוצים אותם ואנחנו רוצים את העולים.
<מאיר לב: אני רוצה גם לנצל את ההזדמנות להודות לסופה לנדבר שרת הקליטה, לנתן שרנסקי יושב-ראש הסוכנות היהודית לתמיכה של ארגוני העולים במשך כל השנים וכמו שהיינו עד היום תמיד נהיה מוכנים להיות שותפים בכל הפעילות, לקלוט את העולים בשפה שלהם, כל ארגון מדבר את השפה של העולה וזה הרבה יותר קל לקלוט אותם וזה מה שאנחנו עושים בשטח עם מאות מתנדבים בכל הארץ.
<מאיר לב: אז תודה רבה על הכל ושהגענו ליום הזה.
אברהם נגוסה: אחד הארגונים השותפים לקידום העלייה הוא 'הקרן לידידות', מר עופר דהן, מנהל מחלקת העלייה והקליטה ומבצעים מיוחדים בקרן לידידות.
<עופר דהן: קודם כל תודה רבה על ההזדמנות לברך.
<עופר דהן: אני רוצה לברך את יושב ראש הוועדה חבר הכנסת אברהם נגוסה על ההובלה של התהליך היפה הזה, אני רוצה לברך את כולם, את שרת הקליטה המדהימה שלנו, שאנחנו שנים איתה.
<עופר דהן: סיפור קטן.
<עופר דהן: אשתי מנהלת בית ספר.
<עופר דהן: באה אליי לפני יומיים ואמרה לי 'תשמע, המפקחת של בתי הספר אמרה שצריך לציין בבתי הספר את יום העלייה' אז קודם כל נתתי לה פרומו כמובן ואז היא אמרה 'מה אנחנו יכולים לעשות', חשבנו, חשבנו, אמרתי לה 'תשמעי, אין מצב כזה שבכיתה אין ילד שההורים שלו לא עשו עלייה חייב להיות ילד אחד בכל כיתה.
<עופר דהן: תאתרו את כל הילדים, תביאו הורה אחד מכל כיתה שיספר את סיפור העלייה שלו'.
<עופר דהן: וכך היה.
<עופר דהן: 500 תלמידים בבית הספר במודיעין קיבלו סיפור אישי, כל אחד מהורה אחד מהכיתה שלו על יום העלייה.
<עופר דהן: אז הנה ציינו את יום העלייה שזה היום הזה, וזה הסיפור האישי שלי בעניין של יום העלייה.
<עופר דהן: אני שמח לומר שהקרן לידידות השנה הביאה 4,100 עולים.
<עופר דהן: אנחנו ארגון שהוא קטן יחסית אבל עוסקים בכך ותורמים את תרומתנו ככל האפשר.
<עופר דהן: אנחנו מנסים לסייע בשילוב החברתי של העולים במשך שנה מיום העלייה, יד ביד עם משרד העלייה והקליטה שהוא המוביל והוא הריבון בנושא הזה.
<עופר דהן: אני רוצה להודות לכולם, לארגוני העולים, לרשויות המקומיות שגם עליהן יושב עול רציני מאוד בקליטת העולים, וזה מדהים.
<עופר דהן: אני שמח על היום הזה ותודה על הזכות לדבר.
אברהם נגוסה: מנכ"ל מכון טריגובוף, מר נורמן שלום.
<שלום נורמן: צהריים טובים כבוד היושב-ראש, כבוד השרה, חברי כנסת.
<שלום נורמן: קרן טריגובוף היא קרן אוסטרלית שנדרשה פעם ראשונה אחרי הרבה שנים של עבודה פילנתרופית לנושא שונה מהעבר, התחלנו להתעסק חמש-שש שנים לפני בשיתוף עם בית מורשה בזמנו, לאחר מכן עם ארגון רבני צוהר בכל הנושא של המעמד האישי של העולים.
<שלום נורמן: אני לא רוצה לקלקל את המסיבה היום, אסור לקלקל מסיבה טובה, אבל בכל אופן אתחיל באיזה סיפור שגם מייצג בעיה שהיא בעיה שנדרש בה הרבה יותר ממה שנעשה היום.
<שלום נורמן: לפני כשנה פלוס נסענו לביקור בעיר דנייפרופטרובסק שבאוקראינה, שזו העיר הכי קרובה לאזורי הקרבות ולאזורי מלחמת האזרחים שמתקיימת בלוגנסק, בדונייצק.
<שלום נורמן: בסיוע הסוכנות, איתם אנחנו עובדים ברמה היום יומית היום, נסענו לאיזה מן מחנה קטן, איזו דאצ'ה קטנה ליד איזה נהר להיפגש עם קבוצה של פליטים שבאים מאזורי הקרבות.
<שלום נורמן: חבל שאין פה מישהו מלשכת העיתונות, הצטרף אלינו עיתונאי מאוד ידוע ואני לא אציין את שמו, שבאמת ישב איתנו במשך שעתיים ארוכות ושמע את סיפורי העולים, סיפורים די קשים ודי טראומטיים אפילו כי זו הייתה תקופה חמה, אנשים הפסידו הכל, באו עם כמה מזוודות, ואחרי שיצאנו בערב מאוחר לכוון הוואן פונה אלי אותו עיתונאי מאוד מכובד, ואומר לי 'תגיד לי, מה נעשה עם כל הגויים האלה', ואני, לא חשוב מה אמרתי לו וחבל שהוא לא ידע רוסית כי שטף הקללות היה יכול להמשך קצת יותר, ואמרתי לו כמה דברים בנושא הזה, אבל אני רוצה לומר לכם שמבחינת הסטטוס הוא צדק.
<שלום נורמן: הסטטיסטיקה פשוטה מאוד, היום מעל ל- 80% שמגיעים היום בגיל הפוריות למדינת ישראל הם לא יהודים על פי ההלכה.
<שלום נורמן: יותר מזה, גם אותם שבאים במעמד של 4ב, מגיעים פה לארץ, נרשמים כיהודים והם לא מוכרים על ידי רשות ממלכתית סטטוטורית שהיא הרבנות הראשית והם נדרשים לעבור בתי דין לבירור היהדות.
<שלום נורמן: וזה נושא קצת יותר פרוצדוראלי, הוא בדרך כלל די פתיר ברוב המקרים ובאמת סייענו לארגון רבני צוהר והשתתנו פה מערך מאוד מכובד שעובד, בסיוע המשרדים שנמצאים במוסקבה, בקייב.
<שלום נורמן: אבל אנחנו צריכים להידרש גם לנושא האחר, והנושא של מה אנחנו מייצרים פה במדינת ישראל, איזו חברה אנחנו מייצרים ונושא המעמד האישי הוא נושא שלא מדברים עליו והוא נושא כאוב ביותר מכיוון שאנחנו מייצרים פה, יהודים סוג א', ב', ג' ד'.
<שלום נורמן: אנשים שהם פסולי חיתון ופסולי קבורה, אנשים שהם חלק אינטגרלי מבחינה סוציולוגית מהחברה הישראלית, רואים את עצמם כחלק מהחברה היהודית, זה לא מצב שבו באים לכאן יהודים, נוחתים בבן גוריו ונוסעים לכנסייה הפרבו-סלאבית ביפו.
<שלום נורמן: אלה יהודים שאנחנו יודעים על פי מחקרים שנעשו, מחקרים מאוד יסודיים שפרופסור זאב חנין היה שותף להם לפני שנתיים, שהם חלק אינטגרלי מהחברה היהודית במדינת ישראל ואנחנו נדרשים לעשות משהו בנדון ומעט מאוד נעשה בנושא הזה.
<שלום נורמן: כשהנושא היה כאוב וחייל ישראלי לא יכול היה להיקבר יחד עם חברו לקרב, כולם נזעקו כי זו הפרה הקדושה, בכל זאת, זה צה"ל.
<שלום נורמן: אבל יש לנו היום בעיה שהולכת ומחמירה עם אלפי לידות מדי שנה של ילדים שצומחים במדינה הזאת ללא קבלת מעמד אישי מלא כמקובל וככל אזרח במדינת ישראל.
<שלום נורמן: הזכות להינשא והזכות להיות חלק אינטגרלי מלא מהחברה היהודית.
<שלום נורמן: אני רוצה לומר פה בנושא הזה, הארגון הקטן שלנו, פילנתרופ אוסטרלי, דובר רוסית במקרה אבל יליד סין, נדרש לעניין הזה אחרי הרבה שנים של פילנתרופיה שונה לחלוטין, אנחנו באמת סייענו אז לארגון רבני צוהר שהנושא של בירורי יהדות התחיל להיות נושא מאוד מאוד כאוב ואכן הכנו מערך שהיום פועל עצמאית ואני חושב שגם קיבל מימון יפה מאוד ממלכתי, כיון שהנושא הוא פרוצדוראלי ולא שנוי במחלוקת הלכתית.
<שלום נורמן: מצד שני צריך לומר, הנושא של גיור והנושא של הצורך לגשר על אותו פער שנוצר בגלל האבקואציה הגדולה, בגלל התהליכים הדמוגרפיים בברית המועצות לשעבר, ששם נמצאת המסה הקריטית של העולים לארץ, אנחנו נדרשים ליותר.
<שלום נורמן: אני רק רוצה לומר במילה מה אנחנו מנסים לעשות, מנסים להשתית כחלק ממה שנקרא 'טופס הטיולים' של העולה, שתהיה לו אפשרות להתחיל את התהליך בעודו שם.
<שלום נורמן: היום הממוצע זמן של העלייה לישראל היא בין 7-9 חודשים מרגע ההחלטה.
<שלום נורמן: אנחנו מנסים לנצל את הזמן הזה בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית, עם המדרשה הציונית, עם כל הארגונים האחרים לייצר שם מסלול שמאפשר לאותם עולים לפני שהם נגועים בציניות ובכל הקשיים של העלייה, לעשות חלק גדול מתכנית ההכנה לקראת בתי הדין לגיור בעודם שם.
<שלום נורמן: זה דבר שהיום מכסה כמעט 250 אנשים שנמצאים בכיתות במוסקבה, בקייב, בדנייפרו, אנחנו רוצים להרחיב את זה גם לפטרבורג, ונדרש יותר מזה.
<שלום נורמן: נדרש יותר מארגון פילנתרופי קטן.
<שלום נורמן: פה ראוי לציין את הסוכנות שהיא באמת שותף נאמן לעניין הזה וארגונים אחרים, ותודה לאלה שמסייעים.
<שלום נורמן: תודה.
אברהם נגוסה: אני מצטער שאני לוחץ אתכם, כי היום זה יום חג ולכן דברו בתמצית כדי שכולם ידברו.
אברהם נגוסה: על האתגרים אנחנו נקיים דיון מיוחד.
אברהם נגוסה: יש לנו שני צעירים עולים, חניכי חינוך לפסגות.
אברהם נגוסה: אחד הוא עולה חדש מאתיופיה ואחת מברית המועצות.
אברהם נגוסה: טספהון אנדאייהו ואוולינה גרגוניס.
<אוולינה גריגוניס: שלום אני עליתי עם ההורים שלי מליטא, ההתאקלמות שלנו בארץ בהתחלה לא הייתה קלה.
<אוולינה גריגוניס: עלינו לנתניה בגלל ששם היו קרובי המשפחה היחידים שהכרנו.
<אוולינה גריגוניס: ההורים שלי הלכו ללמוד באולפן ובאותו הזמן שלחו אותי למעון.
<אוולינה גריגוניס: כשעליתי ליסודי לא היה קל, בגלל המוצא שלי הרבה צחקו עלי, הרבה קראו לי בשמות.
<אוולינה גריגוניס: זה לא היה נחמד לבוא לבית הספר.
<אוולינה גריגוניס: המקום היחיד שכן היה לי קל בו זה חינוך לפסגות שהם כן גרמו לי להרגיש שייכת, שאמרו לי שאני לא שונה מאף ילד מעדה אחרת ובאמת שם הרגשתי שמצאתי מקום שאני בו מרגישה שייכת, שאני לא שונה מאף אחד אחר ואני כן שייכת לארץ, שזה המקום שלי.
<אוולינה גריגוניס: בתור מישהי שעלתה עם ההורים שלה והם לא ידעו עברית בצורה שוטפת אני הייתי זאת שתרגמה ומי שקישרה ביניהם לבין שאר האנשים.
<אוולינה גריגוניס: מילאתי תפקידים שלא התאימו למישהי בגיל שלי, הייתי צריכה לגדול בצורה מאוד מהירה.
<אוולינה גריגוניס: רציתי רק להוסיף שצריך לעזור מאוד להורים חדשים שזה מאוד קשה להיות עולה חדש וזה לא רק בשנים הראשונות אלא גם בהמשך החיים, שזה משהו שמאוד משפיע.
<אוולינה גריגוניס: אם לא עוזרים להם, הם יכולים להידרדר ובסופו של דבר במיוחד הילדים הם העתיד של ישראל ואם לא משקיעים בהם זה לא יעזור לאף אחד.
<אוולינה גריגוניס: תודה.
אברהם נגוסה: תודה טספהון אנדאייהו.
<טספהון אנדאייהו: אני בן 16, תלמיד בכיתה יא' בעירוני ז' שביפו.
<טספהון אנדאייהו: עליתי לארץ בגיל שלוש, יחד עם ההורים שלי והאח הגדול שלי, יש לי עוד שתי אחריות שנולדו כאן בארץ.
<טספהון אנדאייהו: בהתחלה התיישבנו במרכז קליטה בבאר שבע , אחרי שנתיים עברנו ליפו ושם אני עד היום.
<טספהון אנדאייהו: אני רוצה לדבר על מרכז חינוך לפסגות שהוא באמת מקום שקידם אותי ועזר לי.
<טספהון אנדאייהו: זה מרכז של תלמידים מצטיינים שעברנו מבחנים ביסודי כדי להתקבל ולהיות במרכז הזה.
<טספהון אנדאייהו: במרכז אנחנו נמצאים אחרי הצהריים, עד השעה חמש.
<טספהון אנדאייהו: שם אנחנו יושבים עושים שיעורי בית ולומדים.
<טספהון אנדאייהו: כשהייתי ביסודי, הייתי האתיופי היחיד שהיה במרכז החינוך לפסגות, אם לא בכל השכונה הזאת, בכל השכונה שהייתי בה, הייתי האתיופי היחיד שם, מבין היחידים וזה ממש הבדיל אותי מהחברים שהיו איתי בשכונה, עד כיתה ו' היו לי הרבה חברים אתיופים והיינו חברים ממש טובים ואני הייתי היחיד בחינוך לפסגות.
<טספהון אנדאייהו: ותמיד היו שואלים אותי איך אני מצליח להסתדר כשאני נמצא במקום שאני האתיופי היחיד.
<טספהון אנדאייהו: חינוך לפסגות גרם לי להסביר להם ולהראות להם שזה לא נכון, שזה באמת עזר לי להשתלב בחברה ואף פעם לא הרגשתי שונה או כל דבר אחר, גרמו לי להרגיש שייך.
<טספהון אנדאייהו: אני אישית אף פעם לא חוויתי גזענות.
<טספהון אנדאייהו: כשהייתי ילד גם ביסודי, בבית לדוגמה אף פעם הוריי לא עזרו לי בשיעורי בית או במצב החברתי, דברים אישיים.
<טספהון אנדאייהו: הם היו עסוקים בלפרנס כל הזמן וחינוך לפסגות היה מקום שבאמת הייתי יכול לבוא אליו ולהיות אחר הצהריים עם החברים שלי, היו לנו חוגים, כדורגל וכל מה שאהבתי.
<טספהון אנדאייהו: כך זה המשיך גם לתיכון וזה מקום שבאמת עזר לי, ולא כי אמרו לי להגיד את זה או משהו.
<טספהון אנדאייהו: וזה באמת מקום שמבדיל אותי מכל החברים שלי בשכונה שאני רואה את אותם ילדים שלא היו שם, אני רואה שהרוב בפנימיות, הולכים לפנימיות כי הם לא הצליחו בשכונה או שום בית ספר לא קיבל אותם.
<טספהון אנדאייהו: אני מוצא את עצמי מהבודדים שבאמת שונים ואני חושב שאם היו פותחים יותר מרכזים או משקיעים יותר במקומות כאלה ופחות שמים אתיופים בכיתה אחת ואחרים בכיתה אחרת.
<טספהון אנדאייהו: אני חושב שזה היה גורם לדברים אחרים והנוער לא היה יוצא להפגין כי הם היו נמצאים במקום אחרי לגמרי.
<טספהון אנדאייהו: תודה.
אברהם נגוסה: הגורמים שדחפו כפי שאמרתי קודם, זה יונתן יאבור מארגון TLV.
אברהם נגוסה: בבקשה בקיצור.
<יונתן יאבור: אדוני יושב הראש וגבירתי השרה, לפני שאת יוצאת, קודם כל תודה רבה ומזל טוב וחג שמח.
<יונתן יבור: הגענו ליום הזה.
<יונתן יבור: אני מרגיש כמו על פי המסורת ב-י' בניסן התאריך השני בחוק, שיהושע בן נון צלח את הירדן ונכנס לארץ המובטחת.
<יונתן יבור: הגענו.
<יונתן יבור: תודה רבה לכם.
<יונתן יבור: כפי שאתה יודע אדוני היושב-ראש החוק החל כיוזמה של פעילים עולים צעירים בתל אביב, שפעלנו למשך כמה שנים אפילו יחד איתך ועם חבר הכנסת חיליק בר שהיה פה ועם חבר הכנסת רוברט אילטוב ועם חבר הכנסת לשעבר ועכשיו סגן השר מייקל אורן ועם חבר הכנסת מיקי זוהר פעלנו כדי להביא את החוק הזה מהצעה ליום ציון לאומי.
<יונתן יבור: אנחנו אומרים שזה הבית של כולנו.
<יונתן יבור: היה פה ימין ושמאל, דתי וחילוני, אשכנזי וספרדי, היה פה כולם כי זה הבית של כולם.
<יונתן יבור: ואנחנו אומרים שלבן גוריון ולבן שלו אין מונופול על להיות חלוץ, עדיין יכול להגיע לפה ולהיות חלוץ והנושאים החברתיים, וכל הנושאים ואנחנו רוצים שכולם יגיעו.
<יונתן יבור: ואנחנו אומרים חד וברור שכולם יבואו הביתה.
<יונתן יבור: אנחנו מדינה שקולטת עלייה, חוגגת עלייה, ואנחנו רוצים להמשיך לקלוט עלייה, ובזכות
<יונתן יבור: כם היום הצלחנו להגיע למקום הזה.
<יונתן יבור: אז תודה רבה לכם.