GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: אני רוצה שתרשום את זה, אנחנו רוצים לקבל - - - גם המנכ"ל רוצה להתייחס לנושא, אתה גם מכיר, היית מנכ"ל - - - אז אולי ניתן לך, ראש המועצה.
<דימה אפרצב: לא מנכ"ל, ראש המועצה.
מרדכי יוגב: מנכ"ל לשעבר לשעבר.
אברהם נגוסה: נכון, מנכ"ל לשעבר.
מרדכי יוגב: היה עודד פורר אחרי זה.
אברהם נגוסה: אבל הוא מכיר.
<חביב קצב: משרדי הממשלה דינמיים, עכשיו הגענו למספר שלוש.
<דימה אפרצב: כבוד היושב ראש, מורי ורבי מנכ"ל משרד הקליטה, מוטי, חברים, אני כאן בשני כובעים מאוד ברורים, שניהם מוניציפאליים, אחד זה כובע של ראש מועצה מקומית קצרין, יישוב קולט עלייה מזה 40 שנה, וכיושב ראש הוועדה לקליטת עלייה במרכז לשלטון מקומי.
<דימה אפרצב: נורא חשוב לציין, אדוני היושב ראש, שהסוגיה של עיר קולטת עלייה, עם כל הכותרת היפה והנכונה והחשובה מאוד, היא לא קשורה למשרד הקליטה.
<דימה אפרצב: זה צריך להיות ברור, זאת סוגיה שאני מאוד מבקש ממך, זו סוגיה מאוד חשובה להתייחסות ויש לך את כל היכולת בכל מובן אפשרי לפעול במסגרת של ועדת הפנים של הכנסת, פשוט להוביל מהלכים.
אברהם נגוסה: מי קובע?
<מרב תורג'מן: זה לא ועדת הפנים, זה שר הפנים מכריז.
<דימה אפרצב: יש כאן שני דברים, אדוני היושב ראש, זה בסך הכול סוגיה פשוטה להבנה, קשה קצת לביצוע, אבל אני מתאר לעצמי שאתם כשליחי ציבור תוכלו להוביל את זה.
<דימה אפרצב: שני דברים בלבד, יש כאן - - -
אברהם נגוסה: אבל אנחנו רוצים כיוון, אני רוצה לדעת מי הכתובת לדבר הזה.
<דימה אפרצב: הכיוון נאמר, על ידי שר הפנים אריה מכלוף דרעי, הוא מאוד מאוד ברור, הוא כרגיל חד מאוד ומאוד ברור שאומר דבר נורא פשוט, משנות ה-50 ישנה רשימה לא אקטואלית ולא רלוונטית.
<דימה אפרצב: עוד דבר אחד שנורא חשוב לציין אותו, כל הסוגיה כולה זה בעניין ארנונה.
<דימה אפרצב: במדינת ישראל מקובל שמשרדי הממשלה שממוקמים במקומות כאלה ואחרים בארץ משום מה לא צריכים לשלם ארנונה לרשויות.
<דימה אפרצב: אני לא מבין למה, אנחנו כבר מזמן לא בשלטון התורכי ולא המנדטורי ולכן משרדי הממשלה צריכים לשלם ארנונה כי הם מקבלים שירותים שהתושבים משלמים.
<דימה אפרצב: ולכן אך ורק ברשימה מצומצמת של הרשויות קולטות עלייה משרדי הממשלה משלמים ארנונה באופן מלא, בכל שאר המקומות לא.
<דימה אפרצב: זאת איוולת לא מקובלת ולכן צריך לעשות שני דברים.
<דימה אפרצב: האחד, או לתקן את הרשימה, כי לא ייתכן מצב שעיריית נתניה, שאין שם עולים כבר משנות ה-50, או חיפה, שום דבר לא השתנה, היה תיקון אחד לגבי כרמיאל, לדעתי, במשך 40 שנה וזה הכול.
<דימה אפרצב: או שצריך לתקן את הרשימה, שאני מתאר לעצמי שזה יהווה הרבה בעיות, כולל פוליטיות ואחרות, או אפשר לעשות גם מהלך אחר לגמרי, גורף, לא יכול להיות מצב שמדינת ישראל לא תשלם ארנונה ברשויות.
<דימה אפרצב: בכל מקום שיש שטח שמדינת ישראל מיוצגת והיא ריבון שם בבניין כזה או אחר, צריך לשלם ארנונה, כמו כל מוסד אחר, ואז באופן הכי טבעי שבעולם הסוגיה הזאת נעלמת באופן מיידי.
<דימה אפרצב: אז או לתקן את הרשימה, או לבטל לגמרי את כל הסוגיה של פטור מארנונה למשרדי ממשלה.
<דימה אפרצב: אגב, זו אחת הדרכים המאוד מאוד יעילות לעזור לרשויות להתמודד עם מה שהם צריכים להתמודד.
<דימה אפרצב: זו סוגיה הוגנת וברורה מכיוון שהרשויות מספקות שירותים, מפנות אשפה, מנקות, שומרות וכיוצא בזה.
<דימה אפרצב: זו סוגיה אחת, זה בשולחן של שר הפנים ואני משוכנע שאפשר לפתור.
<דימה אפרצב: חברים, פשוט לגמור עם זה, כי משרד הקליטה, אני אומר את זה, לא רק מתוך לויאליות ואהבה למשרד, אלא הוא כל הזמן כמו שק אגרוף שנים רבות על ידי כולם וזה לא רלוונטי לנושא.
<דימה אפרצב: יש הרבה על מה לבקר את משרד הקליטה, יש עוד יותר הרבה על מה לשבח, אבל לסוגיה הזאת הוא לא רלוונטי.
<דימה אפרצב: זה נושא אחד.
<דימה אפרצב: הנושא השני, שאתם התחלתם לדבר פה, זה סוגיית קליטת עלייה, זו סוגיה שחוזרים עליה הרבה מאוד זמן.
<דימה אפרצב: אני חייב להגיד לכם, ממבט ראות שלי כראש רשות ואני אומר את זה בצורה הכי גלויה, היום קליטת עלייה זה ענף כלכלי לחלוטין, היום לקלוט עולים זה כמו להפיק נפט.
<דימה אפרצב: אני לא נכנס עכשיו לסוגיות הלאומיות, זה לא באחריותי, ואני אומר את זה באופן הכי ברור על כלל אוכלוסיית העולים, כולל עולים מאפריקה ומאירופה ומכל מקום.
<דימה אפרצב: נכון שזה אתגר שונה לגמרי להתמודד, נכון שיש אוכלוסיות שנכנסות לארץ לא על פי חוק השבות אלא על פי חוק הכניסה וזה דורש התארגנות אחרת, לפעמים הציבור לא מבין מה זה דורש ואיזה החלטות, אבל צריך להבין שכל עולה חדש שמגיע לרשות כזאת או אחרת קונה זוג נעליים, זקוק לחוגים, זקוק לשירותים, זקוק למיליון דברים, זה מייצר תנועה וכלכלה ורווחה סביב הנושא הזה.
<דימה אפרצב: לכן צריך להיות ברור לגמרי שהאחריות לקליטת עולים, כמו האחריות לטיפול באזרחים במדינת ישראל, היא בראש ובראשונה על השלטון המקומי.
<דימה אפרצב: הריבון והשלטון המרכזי צריך לייצר כלים וכמובן גם לספק תחמושת, סליחה על המונחים הצבאיים, על מנת שאיפה שהקליטה נעשית באופן הכי מולקולרי זה ברשויות המקומיות ויהיה להם מענה.
<דימה אפרצב: לכן הסוגיה הספציפית של קליטה בקהילה ותקציבי קליטה בקהילה, צריך למצוא את הדרך, אני אומר את זה באחריות מלאה, אני לא ידעתי למצוא את הדרך, אני מאמין שחביב יודע לעשות את זה יותר טוב ממני, למצוא את הדרך איך אפשר את התקציב החשוב הזה להפוך לתקציב בסיס שהוא מחולק לרשויות, לא במבחני תמיכה, לא כמו שזה נעשה מול העמותות, אלא בצורה דיפרנציאלית לפי מפתח מאוד ברור.
<דימה אפרצב: כך שרשות, גם אם אנחנו נכנסים לתקופות מאוד מאוד קשות בין חילופי שלטון או כשאין תקציב מדינה, רשויות לא יכולות לעצור קליטת עלייה, לפעמים יש רשויות שמבינות מה הנכס שהעולים מביאים ליישוב והן יודעות לתקצב את זה כמו שצריך בתוך תקציבי הרשות, אבל אם רשות יודעת להתארגן כמו שצריך ויודעת מראש מה התקציב שהיא יכולה לבנות עליו ממשרד ממשלתי, כמו משרד הקליטה, אז יהיה הרבה הרבה יותר קל ויהיה הרבה יותר קל להתארגן, זה דורש התארגנות נכונה, כמו שצריך.
<דימה אפרצב: זה לדעתי אתגר מאוד מאוד לא פשוט כי כל קבוצת עולים, בצדק, חושבת שהיא החשובה ביותר, כל רשות שקולטת מתמקדת בקליטת עולים מסוימת וחושבת שזה הנושא החשוב ביותר וזה לא תמיד במציאות.
<דימה אפרצב: צריך לראות איך מצליחים לייצר כאן
<דימה אפרצב: מנגנון שיודע להעביר תקציבים תוך כדי דיווח על הפעולות הנעשות בצורה דיפרנציאלית ושוויונית, שמתייחסת לסוציו אקונומי ופריפריאלי וכל אותם המבחנים האלה.
<דימה אפרצב: אלה הדברים, אני אשמח להוסיף אחר כך בהמשך.
אברהם נגוסה: היועצת המשפטית של הוועדה, ההתייחסות שלך.
<מרב תורג'מן: בהמשך לדבריך לעניין מקור הסמכות להכרזה על ערי עולים, אז אני רוצה לציין, בעיקר בפניך, שלפי פקודת מסי עירייה ומסי הממשלה (פיטורין) למעשה הסמכות להכריז על ערי עולים נתונה בידי שר הפנים לאחר התייעצות עם שר האוצר.
<מרב תורג'מן: זאת אומרת שמי שמכריז מי הן ערי עולים זה שר הפנים, כאמור אחרי התייעצות עם שר האוצר.
אברהם נגוסה: אבל שר הקליטה לא צריך להיות שותף?
<מרב תורג'מן: שר הקליטה לא כתוב בפקודת מסי עירייה, אין לו סמכות להתקין את העניין הזה.
אברהם נגוסה: אבל אני אומר שהתייעצות, כי לשר הקליטה יש את הנתונים - - -
אברהם נגוסה: כמה עולים עלו לנתניה, כמה עולים עלו ל - - -
<יהודה שרף: הכנסת צריכה לפעול בנושא הזה.
<יהודה שרף: אתה וחבריך צריכים לפעול בנושא הזה.
<מרב תורג'מן: זה דורש תיקון חקיקה, יש שתי דרכים למעשה - - -
אברהם נגוסה: נפעל ונעשה את השינוי.
<דימה אפרצב: אדוני היושב ראש, מכיוון שמשרד הפנים הוא סוברני על רשות האוכלוסין והוא זה שעורך רישום של התושבים החדשים ועל פי ההגדרה השר שמקנה את הזכויות של חוק השבות הוא שר העלייה, שהיסטורית זה שר הפנים, לכן במשרד הפנים יש את כל הנתונים הנדרשים.
<דימה אפרצב: הוא לא ממש זקוק, סליחה, להגדרה הספציפית הזאת למשרד הקליטה.
<מרב תורג'מן: מבחינת נתונים.
<דימה אפרצב: כן, מבחינת נתונים.
<דימה אפרצב: זו פעולה טכנית.
<יהודה שרף: דימה, גם היום הוא אחראי על חוק השבות, אנחנו רק ממליצים, הוא זה שמאשר, האנשים שלו.
<מרב תורג'מן: אבל יחד עם זה הדרך, שוב, היא באמת לתקן את פקודת מסי העירייה.
<מרב תורג'מן: יש שתי דרכים לתקן את זה, או להוסיף, כמו שאתה אומר, את שר העלייה והקליטה, או לקבוע קריטריונים להכרזה על ערי עולים, לפי קריטריונים ברורים מראש איזו עיר תיחשב עיר עולים.
<דימה אפרצב: או לבטל.
<מרב תורג'מן: או לבטל את העניין הזה וכולם משלמים את הארנונה בהתאם לכללים הקבועים בחוק.
<דימה אפרצב: אני בטוח שהשלטון המקומי מאוד יברך על ההחלטה הזאת.
<דימה אפרצב: ובצדק.
<אבי בן חמו: דרך אגב זה בדיוק הבג"צ שהגשנו.
אברהם נגוסה: מר פרץ, מירושלים, בבקשה.
<בני פרץ: שלום, אני בני פרץ, פעיל חברתי בפנתרים השחורים.
<בני פרץ: עברנו מספיק בתקופה ההיא ואני רוצה להגיד לך, אדוני היושב ראש, כל הכבוד על הדיון הזה עם ראשי הערים והם צריכים לדעת שהם צריכים קודם כל לקחת אחריות, במקום להפוך את הערים שלהם לגטאות לעולים, אחר כך באים בטענות למה שאנחנו רואים וחווים בטלוויזיה ובתקשורת על כל אוכלוסייה ואוכלוסייה, בפרט האתיופים.
<בני פרץ: אני אומר לכם, רבותיי, אם אנחנו לא נשנה פאזה, ואתם, ראשי הערים, שאתם קולטים וכל הזמן זה מסתובב סביב ארנונה וכסף, תמיד שומעים כסף במדינה הזאת, כל אחד כאילו כמו סוחט, סוחט וכסף יש בשפע במדינת ישראל, רק איך מעבירים את התקציב מהנקודה הזאת לנקודה הזאת, כמו שיודעים להעביר את התקציב ממשרד החינוך, הופה, למשרד הפנים.
<בני פרץ: ושר הפנים וכל אחד באוכלוסייה שלו, כדי לקדם את זה יש לשלב את האוכלוסייה ואת העולים כבר מראש, עם אוכלוסיות ותיקות, לשבור את הגזענות הזאת שקיימת במדינה הזאת ובלי שילובם באחוזים, הן בדיור והן בבתי הספר, לא נשנה כלום.
<בני פרץ: אנחנו נמשיך, ואני אגיד את זה, זה קרה גם לעולים מרוסיה, כשהם הגיעו ושמו אותם ביחד, גם יצאה להם הסטיגמה המסוימת.
<בני פרץ: לי ברוך ה', אני פתחתי את ביתי, זה נקרא לפתוח את הבית, לי יש חתן רוסי ואני גאה בו ואני גאה כי אני אומר שזה השילוב.
<בני פרץ: מי שעדיין לא יודע, שרה אמנו, היא הייתה בעצמה כהת עור, מה שהיינו במצרים.
<בני פרץ: אז מה אתם רוצים עוד?
<בני פרץ: להמשיך, איך נוכל לחיות ביחד כעם?
<בני פרץ: אדוני היושב ראש, אם תמשיכו בחברה של קליטה, ועוד מעט מגיעים הפלשמורה לפה, ולא נתחיל לפזר אותם בכל מיני ערים, אל תדברו איתי על תל אביב כי תל אביב אוהבת את האריתריאים ואת כל ה - - - לקדם את העיר שלהם, גם מבחינה חינוכית.
<בני פרץ: אני למדתי דבר אחד בחיים, בעבר בכל בניין שהקימו שילבו 10% אנשים חדשים שעמידר נתן להם דירה באותו בניין חזק.
<בני פרץ: שני דברים הרוויחו מזה בחינוך, המבט של הילד החלש שראה את החזק, הדבר השני, כאשר הילד החלש, אין להוריו כדי להשלים לשיעורים פרטיים, יכול היה לקבל דרך הילד החזק שגר איתו, לקבל ממנו עזרה בשיעורים, וככה התקדמו ביחד וככה גם יצרו חברה טובה.
<בני פרץ: אבל כאשר יושבים ומפרידים אותם כל הזמן ואנחנו מדברים וזה מה שאנחנו רוצים, לפתח את לשכות הרווחה ולהגיד שאנחנו צריכים תקציבים לרווחה, צריכים שעות לרווחה, תיקים ברווחה, הכול ברווחה, וכל דבר בחינוך ובבתי ספר, ככה אנחנו מגיעים שאין בסוף כסף, כי הכסף לאן הולך בסוף?
<בני פרץ: לעובדים - - - אני רואה את זה עוד מתקופתנו בפנתרים השחורים - - - הרווחה אלא למשרד המצוקה והעוני, אז היא תיפתר.
<בני פרץ: אז אדוני היושב ראש לסיום אני אומר לך, להתמקד בנקודה הזאת, גם אם עולים באים הם - - - לקבל כסף מהמדינה, גם יוכיחו איך הם משלבים אותם באוכלוסייה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו מלירון כרמלי, מנהלת המחלקה לקליטת עלייה בעיריית רמלה.
<לירון כרמלי: תודה רבה.
<לירון כרמלי: שלום לכולם.
<לירון כרמלי: אני מבקשת להעלות שני נושאים בהמשך למה שעמיתיי כאן אמרו, בנושא של עלייה וקליטה ברשויות.
<לירון כרמלי: הנושא הראשון זה נושא הפרויקטורים.
<לירון כרמלי: אני יודעת שדיברו עליו, אני רוצה רק לומר משהו, בהמשך גם למה שאמר חבר הכנסת מוטי יוגב.
<לירון כרמלי: רמלה היא עיר קולטת עלייה, שערינו פתוחים לכל העולים, אנחנו שמחים לקבל את העולים, ועליות שונות, תרבויות שונות, צרכים שונים וכולם יודעים את זה, אני לא מחדשת כאן לאף אחד.
<לירון כרמלי: כאשר אנחנו מקבלים משרה של פרויקטור שאמור גם להתעסק בנושא עידוד עלייה וגם להתעסק בליווי העולה בשנים הראשונות זו אחת המשרות הכי קריטיות ומשמעותיות שיש לנו.
<לירון כרמלי: לבוא אחרי כמה שנים ולומר 'אתם כבר לא צריכים פרויקטור', מבלי לשאול אותנו האם אנחנו צריכים, זאת בעיה.
<לירון כרמלי: יש נוסחה, איקס חלקי וואי גדול מזד, 'זה מה שמגיע לכם', אבל אין מה לעשות, יש עולים שמגיעים ואחרי שנתיים-שלוש משתלבים, רצים, הכול בסדר, ויש עולים שגם אחרי חמש שנים ועשר שנים צריכים את הליווי ואם לא יהיה את הליווי הזה, אז מי שאחר כך יצטרך ללוות זה משרד החינוך עם נשירה, זה ביטוח לאומי עם כספים, זה כל החברות וכל מי שאר המשרדים שיצטרכו לתקצב ולעזור לעולים האלה.
<לירון כרמלי: יש לי עלייה ספציפית שמגיעה מאמריקה הלטינית, עלייה יפהפייה עם תרבות משגעת, אבל מה לעשות עם קשיים שצריך לטפל בהם.
<לירון כרמלי: זה שעכשיו אומרים ש'את כבר לא צריכה פרויקטור דובר ספרדית', אז כנראה לא היו אצלי בעיר.
<לירון כרמלי: 1,500 עולים שעוד לא מדברים עברית צריכים פרויקטור דובר ספרדית, צריכים מישהו שיילך לבתים ויבדוק אותם וילווה אותם, צריכים מישהו שיבדוק שההורים שהולכים כל יום עבודה ולילדים עדיין יש סידור, צריכים לבדוק שתרבות של לידות בגיל צעיר, לא נמשיך את זה כמו שהיה שם.
<לירון כרמלי: יש המון המון עבודה וכשאני מקבלת חוזה ביוני, חצי שנה מתחילת שנה, ואומרים לי 'את כבר לא צריכה את הפרויקטור', אז מה אני אמורה לעשות?
<לירון כרמלי: זו בעיה שלי, לכל רשות יש את הבעיה של הפרויקטור שלה.
<לירון כרמלי: אז מה שאני מבקשת זה לא רק להסתכל לנוסחות או מדד פריפריאלי.
<לירון כרמלי: מבחינתנו רמלה בשיא ההצלחה, מדד פריפריאלי 5, מרכז הארץ, אבל איפה מדד סוציו אקונומי, כמו שמתייחס לקליטה בקהילה?
<לירון כרמלי: עכשיו הכניסו לה מדד סוציו אקונומי ובהתאם לזה התקציב ובהתאם לזה החלוקה.
<לירון כרמלי: זה נושא מאוד כאוב שאני מבקשת להעלות נושא שני מתייחס יותר לקליטה במערכת החינוך הבלתי פורמלי.
<לירון כרמלי: במשך 15 שנה בערך פועלת תכנית של משרד הקליטה תחת קליטה בקהילה בהובלה של ד"ר שרי פייר, שנקרא תכנית פל"א.
<לירון כרמלי: היא תכנית מצוינת שנותנת מענה לעולים ובני עולים, גם יוצאי אתיופיה, יוצאי בוכרה, קווקז, כל העולים, יוצאי בוכרה מ-89' וכל יוצאי אתיופיה.
<לירון כרמלי: קידמנו את הילדים, הבאנו אותם להצלחות, מנענו נשירה, הוצאנו ילדים מפנימיות, באמת אני אישית מובילה את התכנית הזאת בעיר שבע שנים, תכנית מצוינת.
<לירון כרמלי: החליטה המדינה על קריטריונים חדשים, לגבי יוצאי אתיופיה, דרך חדשה.
<לירון כרמלי: אמרנו בסדר, אני לא יודעת לאן זה יתפתח, עוד לא ראינו שקל, אבל נגיד שיהיה בסדר, אז יוצאי אתיופיה עכשיו 15 שנה יהיו מטופלים וכל מי שיותר יהיה מטופל על ידי גופים אחרים, בסדר.
<לירון כרמלי: באותה נשימה החליטו גם, בלי שנדע, שגם יוצאי בוכרה פתאום 15 שנה ולא משנת 89', אבל אף אחד לא נתן את האלטרנטיבה, אז למי עובר המקל עכשיו?
<לירון כרמלי: לא העבירו בשביל יוצאי בוכרה תקציבים למשרד החינוך או למשרד אחר כדי לטפל בהם.
<לירון כרמלי: בספטמבר הקרוב אני צריכה לפנות ל-470 ילדים שאני מטפלת בהם ולהגיד להם 'עכשיו אתם כבר לא זכאים, אתם לא צריכים'.
<לירון כרמלי: 'נכון, אתה בי"ב, בישורת האחרונה, טיפלתי בך חמש שנים, אתה כבר לא צריך'.
<לירון כרמלי: מישהו שאל?
<לירון כרמלי: מישהו ירד לשטח לדבר עם משפחה בוכרית אחת לבדוק האם צריכים בכלל את המענה?
<לירון כרמלי: אולי לעשות משהו הדרגתי, לבוא ולומר, אוקיי, לא נכניס חדשים של 89' ו-92' וכן הלאה, אבל בואו נסיים עם מי שכן התחיל.
<לירון כרמלי: ילדים שנכנסו לכיתה י' בתיכון והתחייבנו, ליווינו אותם בחטיבה שלוש שנים, 'נמשיך איתכם עוד שלוש שנים בתיכון, אל תדאגו', נמשיך לתת את המעטפת ההוליסטית, נמשיך לעבוד עם ההורים, נמשיך לתת העצמה, נמשיך לתת תגבורים.
<לירון כרמלי: בספטמבר, אני עוד לא יודעת את זה אפילו, אני הולכת להגיד להם 'אתם כבר לא צריכים'.
<לירון כרמלי: אני חושבת שנעשה פה מעשה - - - אמרו ביוצאי אתיופיה לא נטפל יותר 15 שנה, גם לא יותר יוצאי בוכרה.
<לירון כרמלי: על סמך מה?
<לירון כרמלי: מה האלטרנטיבה ליוצאי בוכרה?
<לירון כרמלי: אלה שתי נקודות שמאוד מאוד מציקות לי ברמה האישית וביקשתי להעלות אותן.
<לירון כרמלי: אני מודה לכם על ההקשבה.
<יהודה שרף: אם אפשר להוסיף?
אברהם נגוסה: עכשיו חברת הכנסת מדברת.
קסניה סבטלובה: בהמשך לנושא של החינוך, שבדיוק עלה עכשיו, אני רציתי להגיד, אני מקבלת הרבה מאוד דיווחים, כחברת הוועדה, כחברת כנסת, גם מרמלה וגם מלוד, וגם ממקומות אחרים ששם יש בני עולים ועולים שזה שני נושאים שונים, אני לא הייתי רוצה אולי אפילו לערבב ביניהם, כי זה סוג טיפול שונה, אבל בהחלט אנחנו מקבלים זעקות אמיתיות של כאב של הורים שאומרים לנו 'הילד יכול להגיע ליותר, תנו לו, תנו לו עוד קצת, עוד דחיפה'.
קסניה סבטלובה: וזה מאוד כואב, כי אנחנו בתור חברי כנסת מקבלים את הזעקות האלה, מעבירים את זה הלאה למשרד החינוך והממשק הזה בין הרשות המקומית לבין משרד החינוך ובעצם בין כל משרדי הממשלה וכל הרשויות המקומיות, נראה שהממשק הזה חורק, אני לא אגיד שהוא לא עובד בכלל.
קסניה סבטלובה: אני חושבת שבאמת צריך פה פתרון יותר הוליסטי, למצוא את הקווים ששם אפשר למזג את היכולות, את הידע, את הדרישות שלכם, שהן לגיטימיות לחלוטין.
קסניה סבטלובה: אין עולה אחד שלא מבין את הצורך הזה בליווי, באינטגרציה הדרגתית, אם הוא באמת עולה חדש שהגיע עכשיו.
קסניה סבטלובה: אני יכולה להגיד שאני זכיתי, כעולה שהגיעה לכאן בשנות ה-90 בתהליך כזה של אינטגרציה איטית אבל מאוד מאוד יסודית וכזאת שלא משאירה אף אחד מאחור.
קסניה סבטלובה: בבית הספר שלי לא הייתה עולה אחת שנשארה ללא בגרות, שזה היה משהו יוצא דופן לחלוטין בשנת 94'.
קסניה סבטלובה: בבית ספר בירושלים.
קסניה סבטלובה: הייתי רוצה שכל עולה שמגיע לכאן יזכה לטיפול מסור כזה.
קסניה סבטלובה: אנחנו יודעים שיש את היכולות, יש מורים מדהימים, יש מדריכים שמלווים את העולים במהלך כל כך הרבה שנים.
קסניה סבטלובה: תקציבים, אומרים לנו גם יש, אז נדמה לי שאנחנו יכולים וצריכים לרכז את הדיון בנושא הזה של איפה אנחנו פוגשים זה את זה.
קסניה סבטלובה: רשות מקומית, משרד ממשלתי ואנחנו כחברי כנסת אולי כמתווכים באמצע, אנחנו צריכים לחשוב על מין הסדר כזה שאנחנו נוכל גם להעביר את המצוקות שמגיעות אלינו, מה שאתם מודיעים לנו, ומשרדי ממשלה שרוצים לעזור ולפעמים ככה מפספסים כי רואים את התמונה הגדולה, אבל לא רואים את הנקודות הפרטניות שאת דיברת עליהן, או שאנחנו מקבלים, כל אחד מאיתנו.
קסניה סבטלובה: אז באמת אני אשמח, כבוד היושב ראש, שאנחנו נוכל גם אחרי זה לדבר איתך ולחשוב על פתרון שהוא יותר הדרגתי ומועיל לסוגיה הזאת.
אברהם נגוסה: תודה רבה, מנכ"ל עיריית נתניה, יש לך מה להגיד?
<אבי בן חמו: כן, תוספת קטנה על כל מה שאמרתי בתחילת הדיבור, כי דיברו פה על משרד החינוך ובגרויות, ואחת הנקודות שלא עלו פה, שהיא גם נקודה שחייבת להיות מטופלת, העולים שמגיעים מצרפת, במיוחד אלה שמגיעים בעל יסודי, מגיעים בכיתה י' או י"א, הם לא מסוגלים, עם כל קשיי הקליטה וקשיי השפה והתרבות השונה והמגזר הדתי שהם שייכים אליו, מצרפת למדינת ישראל, הם לא יכולים באותה נקודת זמן לעשות את הבגרות הישראלית והם עושים את הבגרות הצרפתית.
<אבי בן חמו: הבגרות הצרפתית הזאת לא מוכרת על ידי משרד החינוך ומבחינת הרשות המקומית התלמידים האלה שעושים בגרות של צרפת נחשבים ככאלה שלא עשו בגרות, מבחינתם זה אפס ואז ברשות המקומית זה מוריד את אחוזי הבגרות כי הם לא נחשבים שם.
<אבי בן חמו: זה גם משהו שהוא לא הגיוני.
<אבי בן חמו: זה כן נושא שלדעתי הוועדה - - -
<מרב תורג'מן: אם הם מגיעים עם תעודת בגרות מצרפת, היא מוכרת כאן לצורך - - -
<אבי בן חמו: הם לא מגיעים עם תעודת בגרות, הם מגיעים - - -
<מרב תורג'מן: אני מבינה, אני שואלת אם הם מגיעים כבר עם תעודת בגרות, היא מוכרת על ידי משרד החינוך?
<אבי בן חמו: לא.
<מרב תורג'מן: לצורך רישום ללימודים אקדמיים?
<אבי בן חמו: זה אני לא יודע להגיד לך.
<אבי בן חמו: אני אסביר.
<אבי בן חמו: ברגע שמגיע לכאן תלמיד, לא בגיל יסודי, שהוא יכול להיקלט ולעשות בגרות, הוא מגיע בעל-יסודי, יש לו את כל קשיי הקליטה עם קשיי השפה וקשיי התרבות.
<אבי בן חמו: הוא לא מסוגל באותה עת, כשהוא בעל-יסודי, כשהוא בתיכון, גם לעשות את הבגרות הישראלית, לכן הוא עושה את הבגרות הצרפתית.
<אבי בן חמו: הבגרות הזאת לא מוכרת על ידי משרד החינוך.
קסניה סבטלובה: על איזה גילאים אתה מדבר?
<אבי בן חמו: העל-יסודי.
קסניה סבטלובה: 13, 14, 15?
<אבי בן חמו: ומעלה, כן.
<יהודה שרף: זה מוכר.
<יהודה שרף: זה לא מוכר לצורך הממוצע, אבל באקדמיה זה מוכר.
<אבי בן חמו: זה לא מוכר על ידי משרד החינוך לכאלה שעושים - - -
<מאיה שריר: יש בעיה בנראות של האחוזים העירוניים.
<מאיה שריר: זה נכון, אנחנו יודעים, דיברנו על זה, זה לא שהבגרות לא מוכרת - - -
<יהודה שרף: הבגרות מוכרת.
אברהם נגוסה: סליחה, תסיים את דבריך ואז אנחנו נתייחס.
<אבי בן חמו: זאת הייתה רק תוספת קטנה למה שתיארתי קודם.
אברהם נגוסה: על הנושא הזה אנחנו נשמע מנציגת משרד החינוך, אולי אחרי יהודה מהסוכנות היהודית.
אברהם נגוסה: בבקשה
<יהודה שרף: אדוני היושב ראש, מחביב ועד לדנה, אנחנו כולנו באותה שרה.
<יהודה שרף: כל פעם אנחנו שומעים את אותם הדברים והבעיות הן ידועות.
<יהודה שרף: אנחנו במלחמה, במלחמה לא של רובים, אלא במלחמה להביא יהודים לארץ ישראל ואם הממשלה לא תעביר תקציבים רציניים לנושא של הקליטה הפגישות האלה כל פעם תהיינה והדברים האלה כל פעם יועלו מחדש.
<יהודה שרף: אני ציפיתי שיבוא לכאן היום נציג, לא של משרד הקליטה, משרד הקליטה ואנחנו באותה סירה, שיבוא לכאן ביוזמת יושב ראש הוועדה וחברי הכנסת, שיבוא לכאן נציג אוצר, שיבואו לכאן נציגים אחרים, אחרי דיונים שנעשו, כי מה שנאמר כאן היום, מה שאמרו נציגי ראשון לציון ורמלה ונתניה ורמת גן נאמר גם לפני מספר חודשים, אותן הבעיות.
<יהודה שרף: אני אומר לך, הבעיות האלה ימשיכו גם בשנה הבאה ואם אנחנו רוצים להביא עולים, אנחנו אמונים על להביא את העלייה, לא קרן הידידות, אנחנו אמורים להביא את העולים, אנחנו יודעים בדיוק על מה העולים זועקים.
<יהודה שרף: צריך להבין, העולים של 2016, 2015, 2014, שונים מאותם העולים שהגיעו בשנות ה-90 ממדינות חבר העמים.
<יהודה שרף: זו לא עליית מצוקה, זו לא עליית בריחה, זו עליית בחירה וכאשר היהודי או זכאי העלייה, באשר הוא נמצא, הוא שוקל לאיפה כדאי לו ללכת.
<יהודה שרף: בפירוש כך, אני אומר את זה בצער, האם מצרפת כדאי לו ללכת לקוויבק, שמדברים שם צרפתית, וקנדה היא מדינה סוציאלית, היא נותנת הרבה דברים, האם יוצא חבר העמים, כדאי לו להגיע לגרמניה, כי באזור המזרחי של גרמניה מקבלים שם תנאים הלוואי עלינו, מפליגים, או לבוא לכאן?
<יהודה שרף: זו המלחמה שלנו שם.
<יהודה שרף: ואתם, ממשלת ישראל צריכה לעזור גם למשרד העלייה והקליטה וגם לנו, ודרך זה גם ירוויחו הרשויות, להעביר תקציבים שייתנו מענה לנושא של חינוך, דיור, תעסוקה, מה שאתה רוצה, תשים קודם או אחר כך.
<יהודה שרף: בלי הדברים האלה לא נצליח להביא עולים.
<יהודה שרף: משרד הקליטה נותן את מה שיש לו, זה מה שהוא מקבל, זה מה שהוא נותן.
<יהודה שרף: הוא צריך לקבל הרבה יותר מזה כדי לעשות את החלוקה הנכונה ברשויות.
<יהודה שרף: אמר מנכ"ל עיריית נתניה, ושמעת את זה גם מדימה, עיר קולטת עלייה ברשומת זה לא אומר שהיא קולטת עלייה.
<יהודה שרף: לרמת השרון, יש לי חדשות בשבילך, בשנת 2015 הגיע עולה אחד, מצפון אמריקה.
<יהודה שרף: אחד מצפון אמריקה.
<אבי בן חמו: אז לנתניה הגיעו 3,467 גם מבלגיה וגם מצרפת וגם מרוסיה.
<יהודה שרף: תאמין לי שאני יודע, תשאל את מרים.
<יהודה שרף: והבחור שהגיע לרמת השרון, בערבית אומרים מיר געזאגט, מה שהוא הביא איתו משם, הוא לא צריך מאיתנו כלום.
אברהם נגוסה: אני מסכים איתך, הנושא פה הוא נושא מאוד חשוב לנו, מהכיוון של האוצר, המפתח והפתרון נמצא באוצר, כמובן.
אברהם נגוסה: אז אני רוצה לשמוע - - -
<אבי בן חמו: רגע, אתה רוצה את האוצר לידינו, ליד נתניה?
אברהם נגוסה: בבקשה, מאיה, לפני שאני נותן לאוצר, תתייחסי בקיצור למשרד החינוך, בעיקר בנושא שהוא העלה.
אברהם נגוסה: זה מוזר לשמוע על הבגרות.
אברהם נגוסה: כשאני עליתי הייתה לי תעודת בגרות, זה מה שהיה לי, אז הכירו בבגרות מאתיופיה ואז הצלחתי ללמוד באוניברסיטה העברית.
אברהם נגוסה: אז איך לא מכירים בבגרות של צרפת?
אברהם נגוסה: אני רוצה לדעת.
<מאיה שריר: אני אסביר, אני רק אפתח בכמה משפטים הסבר כללי איך אנחנו עובדים עם הרשויות ושיתוף הפעולה מחויב המציאות ומקדם מאוד את ההשתלבות של תלמידים עולים ושל המשפחות שלהם.
<מאיה שריר: החודש צריך להתפרסם חוזר מנכ"ל חדש אצלנו.
<מאיה שריר: בחוזר המנכ"ל מופיע פירוט של הקצאת שעות, כמה שעות מקבל כל תלמיד וזו טבלה שהיא מדורגת לפי מספר התלמידים בכל בית ספר.
<מאיה שריר: השעות מועברות אוטומטית לבתי הספר, בנוסף, מפני שהשעות לא מספיקות, כמו שאלכס אמר, וטווח הזמן קצר, יש הארכה של תכניות.
<מאיה שריר: יש הרבה תכניות, כמו שע"ל, משעולים, סל"ע, עוגן, לטובת תלמידים עולים.
<מאיה שריר: אנחנו עובדים עם בתי הספר, הכול ישירות לבתי הספר.
<מאיה שריר: בנוסף יש כספים שמועברים לרשויות, סל קליטה, אגרת חינוך, לכל תלמיד עולה.
<מאיה שריר: הכסף מועבר באמצעות מערכת תשלומים של משרד החינוך לרשויות עבור התלמידים העולים.
<מאיה שריר: אנחנו בקשר שוטף עם הרשויות, עם כל אחת מקיימים שולחן עגול לחשיבה, עשינו את זה לא מזמן בראשון לציון, לראות את כל העולים, איך אפשר להיטיב עם ההשתלבות שלהם ולחבר אותם נכון, היינו בנתניה עם ראש העיר, היינו ברמת גן, אני מחר נוסעת לאילת והייתי ביום חמישי ברעננה.
<מאיה שריר: אני חושבת שהקשר עם הרשויות ועם מרכז השלטון המקומי, יושבת פה רות דיין, הוא מחויב המציאות והוא משדרג הכול.
<מאיה שריר: המגשרים.
<מאיה שריר: למעט המגשרים דוברי אמהרית, שהם במכרז, כל השאר במצ'ינג עם הרשויות.
<מאיה שריר: הכוונה של המשרד והוא הודיע את זה, זה היה בפרסומים בעיתונות, היא להפוך את המגשרים להיות עובדי הוראה, בטווח של ארבע שנים.
<מאיה שריר: בינתיים כל העבודה היא במצ'ינג עם הרשויות, יש לנו ברמלה מגשר דובר ספרדית, והמגשרים באמת משדרגים את העבודה.
<מאיה שריר: מה שהעלה מנכ"ל עיריית נתניה זה החישוב של זכאות לבגרות שרואים על העיר.
<מאיה שריר: ברגע שיש תלמידים שמגיעים החל מכיתה י"א שאנחנו מבינים שקשה להם להשתלב במערכת החינוך ולהצליח בבחינות בגרות, יש חמישה מוסדות של החינוך ההתיישבותי שמלמדים לקראת בגרות בצרפתית.
<מאיה שריר: התלמידים האלה רשומים בנתניה, זו עיר המגורים שלהם, אבל החישוב של הזכאות לבגרות הוא מחוץ לעיר וזה לא נחשב בעיר עצמה.
<מאיה שריר: אני יודעת שהיינו עם המשנה למנכ"לית, עם סמנכ"ל בכיר ברשות, ראש העיר העלתה את זה ובודקים איך ניתן פה לסייע.
<מאיה שריר: זה לא שהבגרות הצרפתית לא נחשבת, האחוז לא מחושב על העיר.
<מאיה שריר: זה מוריד את אחוזי הזכאות של העיר.
<אבי בן חמו: זה לא תקין, הם לא אזרחים סוג ב'.
<מאיה שריר: ודאי שלא.
<אבי בן חמו: לכן הם צריכים להיכלל באחוז העירוני.
<אבי בן חמו: אם הם זכאים לבגרות, אז הם צריכים - - - זו בדיוק הבעיה שהעליתי, זה לא תקין.
<אבי בן חמו: את זה משרד החינוך צריך לשנות.
<מאיה שריר: זה בבדיקה.
<מאיה שריר: אני לא יודעת אם זה משרד החינוך אפילו.
אברהם נגוסה: יש תכנית לשנות את זה?
<מאיה שריר: אני יודעת שהבטיחו לראש העיר, אני אבדוק את זה.
אברהם נגוסה: כי באופן פרטי אותו תלמיד לא נפגע מזה, הוא מתקבל להשכלה גבוהה פה בישראל.
אברהם נגוסה: אז מה הבעיה לחשב את זה באחוז?
<מאיה שריר: זה צריך להיות מחושב על נתניה ולא חיצוני.
<מאיה שריר: אלה תלמידים שהם מחוץ לעיר, הם לא לומדים בנתניה.
<מאיה שריר: הם לומדים בכפרי נוער, מחוץ לרשות.
<יהודה שרף: אדוני היושב ראש, בגרות צרפתית, למשל, נעשית במקווה ישראל.
<יהודה שרף: ילדים מנתניה נוסעים למקווה ישראל ויש שם בית ספר שמעניק להם תעודת בגרות של ממשלת צרפת.
<יהודה שרף: עם אותה תעודת בגרות הוא יכול ללכת לאוניברסיטה, אין לו שום בעיה, ואם הוא בגיל המתאים הוא גם יקבל ממשרד הקליטה את מינהל הסטודנטים.
<יהודה שרף: אבל הוא לא נחשב ברשומות של העיר ופה הוא נפגע.
<יהודה שרף: הילד לא נפגע, העולה לא נפגע.
<אבי בן חמו: נתניה נפגעת פעמיים.