GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: מדינה מתוקנת לא יכולה לעבוד בלי בסיס חוקי.
אברהם נגוסה: גם פקיד צריך להתבסס על החוק שקיים.
אברהם נגוסה: לכן אני מסכם את עניין הגדלת שכר הדירה במרכז הקליטה, אנחנו הולכים לבדוק ואז אנחנו נקיים דיון במושב הבא או אפילו בפגרה.
אברהם נגוסה: בוקר טוב לכל המשתתפים התכנסנו הבוקר לדון בנושא: דיור ציבורי לעולים.
אברהם נגוסה: אמור היה להשתתף בישיבה מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, אשל ארמוני.
אברהם נגוסה: הישיבה תואמה לפני שלושה חודשים עם מנכ"ל משרד הבינוי והשיכון, והוזזה מספר פעמים בתיאום עם לשכתו, חלקם לבקשתו.
אברהם נגוסה: אתם זוכרים, לפני שנה בדיוק קיימנו דיון בהשתתפותו והוא הבטיח לנו לעשות שנויים ואנחנו ציפינו לשמוע מעקב בדיון הזה.
אברהם נגוסה: כל הזמן, מעל שלושה חודשים, הוא אומר: לא מתאים לי.
אברהם נגוסה: אנחנו דוחים כי רצינו שהוא ידווח לנו מה הוא עשה מאז שהבטיח לנו.
אברהם נגוסה: הבוקר, לפני הישיבה הודיעו מלשכתו כי לא יגיע המנכ"ל, ואני מצטט: בשל אילוצי לו"ז.
אברהם נגוסה: שעה לפני הפגישה.
אברהם נגוסה: לא מקובל עלי לאחר שדחינו יותר משלושה חודשים, עמדנו בבקשתו, לא יכול לעשות לנו דבר כזה שעה לפני הדיון.
אברהם נגוסה: אני מוחה בחריפות על היחס לכנסת בכלל, ולוועדה.
אברהם נגוסה: ואני חושב שזה זלזול ב-27 אלף עולים שממתינים לדיור ציבורי.
אברהם נגוסה: מתוך מחאה אני סוגר את הישיבה.
אברהם נגוסה: כידוע, חשוב לי מאוד לקרוא, ואני מבקש שמנהלת הוועדה תקרא את הסעיף של תקנון כנסת המחייב את משרדי הממשלה.
<קרן פישזון: גם המנכ"ל של משרד העלייה לא הגיע, נכון?
<קרן פישזון: קושניר לא פה.
<קרן פישזון: אז אפשר - - -
אברהם נגוסה: הסמנכ"ל משרד הקליטה שהוזמן פה.
אברהם נגוסה: הוא הגיע.
אברהם נגוסה: אבל הנושא שלנו יותר – אנחנו יודעים את מי הזמנו ותאמנו את הפגישה.
<קרן פישזון: גם משרד העלייה והקליטה - - -
<רונן כהן: אדוני היושב-ראש - - - לוויה של מישהו שנפטר ואדוני ידע את זה מראש והוא נדרש להיות בלוויה.
אברהם נגוסה: אנחנו קיבלנו - - -
<רונן כהן: ואני אומר את זה - - -
טלי פלוסקוב: כדאי לשמוע את ההסבר.
<רונן כהן: אני אומר שחשוב ואנחנו מכבדים את החלטתך - - -
אברהם נגוסה: אני אומר לכם שאני נועל - - -
<רונן כהן: אני רוצה לומר לך - - -
אברהם נגוסה: מה שקיבלנו רשמית מלשכתו - - -
<רונן כהן: אז מי שהסביר לך, הסביר לך הסבר חסר וזה לא היה ראוי האופן שהוא הסביר לך.
<רונן כהן: אני מסביר לך את זה בצורה הכי ברורה.
<דנה גורדון שושני: סליחה, בלשכה לא ידעו?
אברהם נגוסה: אני אומר לך - -
<רונן כהן: אני לא יודע מי הסביר - - -
אברהם נגוסה: - - שהתקנון מחייב ואתם מפירים את התקנון.
אברהם נגוסה: אתם מזלזלים בכנסת - -
<רונן כהן: חלילה.
אברהם נגוסה: - - אתם מזלזלים בוועדה, אתם מזלזלים בעולים, ולכן אני נועל את הישיבה.
אברהם נגוסה: אני נועל.
<רונן כהן: - - - תן לנו עוד הזדמנות להגיב - - -
אברהם נגוסה: אני לא פותח.
אברהם נגוסה: ואני מבקש סליחה מהבאים.
<רונן כהן: אנחנו מתכוננים לדיון הזה כבר ימים שלמים - -
אברהם נגוסה: אבל אי-אפשר להמשיך בצורה כזאת.
<רונן כהן: - - ואתמול בערב - - - אנחנו מתכוננים לדיון הזה ימים שלמים, מתקדמים לפי ההתחייבות.
<רונן כהן: אני אומר לך שמי שהסביר לכם טעה באופן שבו הסביר.
אברהם נגוסה: קיבלנו מהלשכה שלו.
<רונן כהן: אתמול בערב ישבנו על הדיון הזה יחד עם המנכ"ל מתוך הנחה שהוא מגיע.
<רונן כהן: המנכ"ל התכוון להגיע.
אברהם נגוסה: כך תיאמנו.
<רונן כהן: בשעה שש בערב ישבתי בישיבה עם המנכ"ל שלנו על הישיבה היום, שהוא מתכוון להציג את הנושאים.
<רונן כהן: אז אם רוצים לדעת, מישהו פה טעה - - -
אברהם נגוסה: זה מה שתיאמנו.
<רונן כהן: אני אומר לך, קיבלו הודעה על לוויה היום.
<רונן כהן: אני מניח שאתה יודע במה מדובר.
<רונן כהן: אז מדובר באיש ציבור.
<רונן כהן: יש לוויה ואנשים שנמצאים אתו בקשרי - - -
אברהם נגוסה: זה לא מה שנאמר לנו מלשכתו.
<רונן כהן: ראש מועצה ריפמן.
<רונן כהן: ראש מועצה שהמשרד נמצא אתו בקשר שוטף - -
<רונן כהן: - - מקדמים אתו תכניות.
טלי פלוסקוב: קידמו.
<רונן כהן: המנכ"ל באופן אישי, השר יופיע שם - - -
אברהם נגוסה: זה לא מה - - -
<רונן כהן: - - - אני אומר שיש פה אי-הבנה.
טלי פלוסקוב: חבל שלא ידענו את זה.
טלי פלוסקוב: חבל שלא הוסבר - - -
<רונן כהן: זה לא בסדר, היה צריך להציג את זה.
<רונן כהן: אתמול בלילה קיבלתי הודעה ממנו שהוא - - -
<דנה גורדון שושני: הילה מהלשכה התקשה ואמרה: בשל אילוצי זמן.
אברהם נגוסה: הילה מהמשרד.
אברהם נגוסה: הנה, מנהלת הוועדה - - -
טלי פלוסקוב: אז קודם כל, אני מבקשת שמישהו ייתן פה הסברים מטעם המשרד.
<רונן כהן: בסדר.
<רונן כהן: - - - סליחה, אדוני - -
<דנה גורדון שושני: - - - לפני שעה.
<רונן כהן: - - הניסוח היה חסר.
<רונן כהן: אני לא יודע מי הסביר, אני אומר לך מה אני - - -
אברהם נגוסה: הילה מהמשרד התקשרה.
<דנה גורדון שושני: מלשכת המנכ"ל.
אברהם נגוסה: מלשכת המנכ"ל התקשרה למנהלת הוועדה.
<רונן כהן: אילו אדוני היה יודע שזאת הסיבה – הנה אני אומר לך עכשיו: אילו אדוני היה יודע שזאת הסיבה, היה מקבל אותה אחרת?
אברהם נגוסה: אנחנו לא קיבלנו.
אברהם נגוסה: מה שקיבלנו, אני מצטט: בשל אילוצי לו"ז.
<רונן כהן: אילו אדוני היה יודע שזאת הסיבה?
<רונן כהן: אילו אדוני היה יודע שזאת הסיבה, היה מכבד את זה?
טלי פלוסקוב: אני מאמינה שכן.
<רונן כהן: היה מקבל את זה?
<רונן כהן: אם כן, אז יש פה אי-הבנה בטרמינולוגיה, זה הכול, באופן שבו היא שימשה - - -
טלי פלוסקוב: - - - יודעים את הסיבה, אז אולי היית אתה מעביר - - -
אברהם נגוסה: אם היו מסבירים - -
<רונן כהן: אז אני אומר לך.
אברהם נגוסה: - - אם היו אומרים לנו, היינו דוחים את הדיון ליום אחר כי פשוט אין משמעות בלי המנכ"ל.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע אותם תירוצים ואומרים לנו אותם דברים, לגלגל אותנו.
אברהם נגוסה: אני אומר לך - - -
<רונן כהן: אני לא רוצה - - -
אברהם נגוסה: אני שמעתי, שמעתי.
<רונן כהן: רק להשלים טיפה את התמונה.
<ג'וני בכור: אפשר להוציא אותו החוצה?
<ג'וני בכור: הוא לא יפסיק לדבר, הרי.
טלי פלוסקוב: סליחה, אדוני.
טלי פלוסקוב: סליחה.
טלי פלוסקוב: באיזו זכות אתה מבקש כאלה דברים?
טלי פלוסקוב: להוציא החוצה סמנכ"לים?
טלי פלוסקוב: סמנכ"ל משרד השיכון יושב כאן.
<ג'וני בכור: הוא מזלזל בכנסת.
טלי פלוסקוב: הוא מסביר.
טלי פלוסקוב: להיפך, הוא נותן לנו כבוד קצת.
<ג'וני בכור: הוא חוזר - - -
טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש - - -
<רונן כהן: הוא שאל האם זה נכון לבקש את דחיית הישיבה בנסיבות הללו.
<רונן כהן: אנחנו חשבנו שמתוך כבוד לאנשים שבכל זאת מגיעים ולא יודעים מהיום למחר שזה לא יתקיים, לבוא ולהציג.
<רונן כהן: וככל שיידרשו השלמות – נשלים.
<רונן כהן: אם אדוני חושב שבכל זאת צריך לדחות את הישיבה, אנחנו רק רוצים שזה יהיה מהנסיבות שמקובלות עליך, שלא מתוך זלזול, חס וחלילה.
<רונן כהן: ההיפך הוא הנכון.
<רונן כהן: בכל זאת, אם אדוני חושב שזה נכון לקיים את הדיון, אנחנו כמובן נעשה כמיטב יכולתנו כדי לנסות להציג.
<רונן כהן: ואם אדוני חושב שצריך לדחות אותו, לפחות שזה יהיה בנסיבות ובהבנה שזה מאילוצים, לא של אילוצי זמן וסדרי עדיפויות אחרים, אלא באופן בלתי צפוי כי אירועים כאלה אי-אפשר לצפות.
אברהם נגוסה: אז אנא תקשיב לי גם.
אברהם נגוסה: במישור העובדתי: אנחנו יותר משלושה חודשים דחינו את הדיון לבקשתו.
אברהם נגוסה: הדבר השני, היו יכולים להסביר לנו מלשכתו.
אברהם נגוסה: אני אומר לך, הילה מלשכתו התקשרה שעה לפני הדיון למנהלת הוועדה ואמרה, ואני מצטט: אילוצי לו"ז.
אברהם נגוסה: זו לא סיבה אחרת.
אברהם נגוסה: מה אתה רוצה שאני אעשה?
אברהם נגוסה: אחרי שדחיתי שלושה חודשים.
אברהם נגוסה: אחרי שכל הזמן אמרתי לעולים, 27 אלף עולים ממתינים לדיור ציבורי, לפתרון.
אברהם נגוסה: 20 אלף מתוך 27 אלף אלה הקשישים.
אברהם נגוסה: היה חשוב לנו מה שהוא הבטיח לפני שנה: לקבל היום דיווח מה נעשה.
אברהם נגוסה: אם הוא לא פה, אני לא מקיים את הדיון.
אברהם נגוסה: אם הוא מודיע לי "מאילוצי לו"ז" שהוא לא מגיע, שעה לפני הדיון – אני לא מקיים.
אברהם נגוסה: זה זלזול בכנסת, זה זלזול בוועדה, זה זלזול בעולים החדשים.
אברהם נגוסה: אני לא מקבל את ההסבר שלך.
אברהם נגוסה: תודה רבה אני אומר לבאים.
אברהם נגוסה: קודם כל, תודה שכולכם הגעתם.
אברהם נגוסה: התכנסנו היום לדון בנושא אלמנים, אלמנות ויתומי מבצע משה.
אברהם נגוסה: לבקשתו של אורי רדה שעומד בראש העמותה לזכר יהודי אתיופיה שניספו בסודן בדרכם לציון.
אברהם נגוסה: משפחות רבות סבלו מאוד וחוו חוויות מאוד מאוד קשות בסודן, כשהיו בדרכם לירושלים.
אברהם נגוסה: רבים מאוד איבדו את יקריהם בייסורים.
אברהם נגוסה: עם זאת, החוק להכרה באסירי ציון והרוגי מלכות פוגע מפורשות מהם הזכאים להכרה כהרוגי מלכות ובודק פרטנית את זכאותו של כל אחד באופן יסודי על פי הנחיות החוק.
אברהם נגוסה: נמצאים איתנו כאן היום אלמנים, אלמנות ויתומים.
אברהם נגוסה: נציגי משרד העלייה והקליטה, משרד הבריאות וכן ד"ר נמרוד גריסרו סגן מנהל המרכז לבריאות הנפש בבאר שבע שלמד מקרוב את סבלה של הקהילה הזו ואף פרסם ספר בנושא.
אברהם נגוסה: חוק אסירי ציון והרוגי מלכות אינו מאפשר הכרה במכלול האלמנים, אלמנות ויתומי מבצע משה כמשפחות הרוגי מלכות.
אברהם נגוסה: וכידוע גם לפי הבדיקות לקראת הפגישה שעשינו, לקראת הדיון גם בג"צ מספרו 1998/13 דחה על הסף ב-24.7.13 את עתירת העמותה.
אברהם נגוסה: משרדי החוץ והביטחון הודיעו הבוקר כי הזמנו אותם להיות פה, הם הודיעו הבוקר כי הנושא אינו נוגע להם וכי אין להם מה לתרום לדיון.
אברהם נגוסה: המוסד לביטוח לאומי הודיע גם כי הוא שולח אנשים לוועדה רפואית רק לאחר הכרה של הרשות לאסירי ציון במשרד הקליטה.
אברהם נגוסה: אני חושב שצריך למצוא דרך להעניק סיוע נפשי במיוחד לאלמנים ולאלמנות וליתומים ממבצע משה, שבגלל הייסורים הקשים בדרך והטרואמה של האבדן הם נמצאים עד היום בדרגות שונות של דיכאון.
אברהם נגוסה: מבקש מנציגת משרד הבריאות להתייחס לכך בנושא הזה.
אברהם נגוסה: יש לנו רשימת הדוברים ואנחנו נשמע קודם כל את יוזם הדיון, אורי רדה, יושב ראש העמותה לזכר יהודי אתיופיה שנספו בסודן בדרכם לציון, ולאחר מכן נשמע נציגי אלמנים ואלמנות ויתומים וכך גם משרד העלייה והקליטה, עמותה של אסירי ציון וגם נציגים אחרים נשמע.
אברהם נגוסה: בבקשה אורי רדה.
<אורי רדה: תודה רבה.
<אורי רדה: ראשית אני רוצה להודות ליושב ראש הוועדה, חבר הכנסת אברהם נגוסה, על קיום דיון כזה היום.
<אורי רדה: היום בדיוק לפני 33 שנה התבצע מבצע משה ואף פעם, אבל אף פעם, דיון כזה בנושא של יתומים, אלמנים, אלמנות וכאלה שאיבדו את המשפחות, לא היה דיון כזה ועל כך אני רוצה להודות לך.
<אורי רדה: אני רוצה להתייחס, בשנות ה-80, אתיופיה ורוסיה, סובייטיניין מה שנקרא, שתיהן מדינות קומוניסטיות.
<אורי רדה: אתיופיה מדינה קומוניסטית שהמדיניות שלה מרקסיזם, לניניזם ששלט באתיופיה והסוביטיניין כמו סוביטיניין.
<אורי רדה: שני עולמות שהיו באותה תפיסת עולם של השלטון לא נתנו ליהודים לצאת לארץ.
<אורי רדה: באותה תקופה אתיופיה ממדינה קומוניסטית התחילו את המסע למדינה יותר קיצונית מוסלמית שהיא סודן.
<אורי רדה: מדינה מוסלמית קיצונית שמדינת ישראל מכירה אותה טוב, משרד החוץ מכיר אותה טוב, משרד הביטחון מכיר את זה טוב.
<אורי רדה: מדינה מוסלמית קיצונית שהיא סודן ואתיופיה בשנות ה-80 מדינה קומוניסטית.
<אורי רדה: את המבצע עשתה ממשלת ישראל.
<אורי רדה: באותו מסע איבדנו אלפים מבני העדה שלנו וכל אלה שיושבים כאן, לצערי, אלפים גם נפטרו אחרי שהם הגיעו לארץ בלי לזכות לטיפול ראוי.
<אורי רדה: שלא כל הרופאים, לא כל בתי החולים הכירו במחלות של הטראומה, ואף אחד לא זכה לטיפול פסיכולוגי.
<אורי רדה: כמה אנשים נפטרו אחרי שהגענו למדינת ישראל, התאבדו, רצחו אחד את השני.
<אורי רדה: ניסינו לכתוב, לדווח לשלטונות, לגורמים שונים.
<אורי רדה: עם הזמן קיבלנו מסורת שרוצחים אחד את השני.
<אורי רדה: לא שמענו ולא ראינו באתיופיה שגבר רוצח את אשתו או משהו אחר.
<אורי רדה: רק בגלל המתח הנפשי, רק בגלל הטראומה שהיו תקועים בעבר.
<אורי רדה: ניסינו להסביר כל פעם לשלטונות, בוא נגיד, ד"ר אברהם נגוסה יודע את זה טוב.
<אורי רדה: לכל משרד יש לו את האתיופי שלו.
<אורי רדה: בדרך כלל, הוא זורם עם המשרד.
<אורי רדה: אלה דברים שקרו אחרי שהגענו למדינת ישראל וחוק אסירי ציון שנחקק בזמנו, זה לא כולל את הטראומות שעשינו.
<אורי רדה: עברנו את היתומים, אלמנים, אלמנות שאיבדו כאלה 3-4 נפשות, 9 נפשות בבית, תארו לעצמכם מה עובר על הבנאדם בארץ.
<אורי רדה: אנחנו, אני חי בתוך עמי וכל אחד מאיתנו, אנחנו חיים בתוך הקהילה שלנו.
<אורי רדה: והבירוקרטיה היא הבירוקרטיה שתצטרך לסבול אותנו גם לסבול אותה, אבל את האמת שלנו אף אחד לא יזיז אותה.
<אורי רדה: נלך עם האמת שלנו.
<אורי רדה: ואסירי ציון, טוב שכך מדינת ישראל, יש את החוק אסירי ציון שעוזר לאנשים שבאמת פעלו, אבל החוק אסירי ציון את כל אלה שאיבדו את היקר שלהם, את המשפחות שלהם הוא לא מכיר בהם.
<אורי רדה: היום היו צריכים להגיע אלמנים, אלמנות שהיו צריכים להגיע, מתקשר אליי אתמול בערב "כואב לי הרגל" לא יכול לצאת, אתה יודע שכבר אני לא יוצא מהבית.
<אורי רדה: עוד אחת אומרת לי בצפון "אתה יודע שאני כבר לא מתפקדת, אני בבית" והרבה אנשים התמעטו ולא יכלו להגיע למפגש מהסוג הזה.
<אורי רדה: גם אם זה לקח כל כך הרבה שנים, אנחנו בתיאום עם הוועדה הזאת, הגענו לוועדה כדי להגיד את מה שיש לנו.
<אורי רדה: ועל כן החוק כחוק לא הכיר בנו וגם בכנסת אף פעם לא היה דיון שכזה, שישמע, ואותם נציגי המשפחות, כל אחד שאתם רואים פה איבד 9 נפשות, 15-16 נפשות.
<אורי רדה: תארו לעצמכם, בטראומה בסודן, במרוקו ועוד, בלי לזכות לקבר, אני מתרגש, קבר ראוי, רק עלה שמו או שאפר שבתוך הוואדי כשהרגליים למטה או היד מכל הצדדים.
<אורי רדה: זה הטראומה.
<אורי רדה: אתם יודעים מה, יש כאלה שקברו, התנדבו לקבור, מה לעשות, אנחנו בני עדה שעוזרים אחד לשני, ביום אחד 24 נפשות, 22 נפשות, קברו באותו יום.
<אורי רדה: והם חיים, החוק לאסירי ציון מכיר בו?
<אורי רדה: לא מכיר בו, הוא חי בטראומה, אנשים חיים בטראומה.
<אורי רדה: לא חוק אסירי ציון, לא דברים אחרים מכיר בו, לא הרוגי מלכות לא מכירים בו, ולכן אני חושב שכל אלה שיכלו לרתום לוועדה יכלו להגיע.
<אורי רדה: צריך לגרום לכך שיהיה איזשהו מצב שיתאפשר בכל זאת איתם ובלעדיהם שיתומים, אלמנים, כל אלה שאיבדו את המשפחות.
<אורי רדה: מצידי, אני חושב שממדינה קומוניסטית שהגיעה למדינה מוסלמית קיצונית שדרך באותה סודן, כל אחד שהיה שם, אני חושב שהמדינה צריכה להתייחס אליו במסגרת החוק, במסגרת הטבה של המדינה, שיחייה את שארית החיים שנשאר בכבוד הראוי.
<אורי רדה: וזה שוב, תודה לכל אלה שטרחו להגיע ושיהיה לנו דיון מאוד פורה ובהצלחה.
אברהם נגוסה: תודה, תודה, אורי.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע גם קס מרשה.
אברהם נגוסה: קס מרשה איבד ילדים בדרך בסודן ואנחנו נשמע גם ממך.
אברהם נגוסה: כבוד הקס.
<קס מרשה: (אמהרית).
אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מהשפה האמהרית): מה שהוא אמר שבסודן שנמצאים במצב קשה שם הוא איבד חלק מהמשפחה שלו.
אברהם נגוסה: אמא שלו, אמא של אשתו, הבת והנכדה.
אברהם נגוסה: הנכדה הקטנה שהוא אומר שכשהם היו בתוך האוטו בדרך למטוס התינוקת נפטרה שם, אז אפילו, הוא אמר שהם חטפו את הגופה עם בגדים וזרקו אותה.
אברהם נגוסה: הם מצאו אותה למחרת.
<קריאה: בת 3 חודשים.
אברהם נגוסה: תינוקת בת 3 חודשים.
אברהם נגוסה: בקיצור שהוא איבד חלק מהמשפחה שלו והמצב הזה לא היה פשוט.
אברהם נגוסה: זה היה מאוד קשה.
<דסה מתוקו: (אמהרית).
אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מהשפה האמהרית): הוא אומר שאני מתחיל מאתיופיה לא רק מסודן, אנחנו יצאנו לדרך 50 אנשים בתוך המשפחה.
אברהם נגוסה: בדרך תפסו אותנו, החזירו אותנו והכניסו אותנו לכלא.
אברהם נגוסה: 8 חודשים היינו בכלא ולאחר מכן כשהתשתחררנו יצאנו שוב לדרך.
אברהם נגוסה: דרך ווגרה, עדיין בתוך אתיופיה.
אברהם נגוסה: אחרי שהשתחררנו הלכנו דרך אופרה דרך נראווה.
אברהם נגוסה: כשהלכנו בדרך כל הזמן היו מקבלים מכות וגם השודדים היו לוקחים, היה סבל נורא.
אברהם נגוסה: כשהגענו לגבול בין סודן לאתיופיה אז מורי הדרך שלקחו אותנו אמרו אוקיי עכשיו אתם קרוב לסודן עכשיו אתם צריכים לתת לנו כל מה שיש לכם ואז הם התחילו להפריד בין הגברים לנשים ולבדוק את כל אחד ואחת איפה הכסף נמצא.
אברהם נגוסה: מה שהם מצאו הם לקחו וגם נתנו מכות מוות.
אברהם נגוסה: ואני עד היום, אחרי 32 שנה אני כל הזמן נזכר בטראומה הזו.
אברהם נגוסה: שהרביצו בעיקר לכמה אנשים שאני ראיתי, שהוא ציין את שמם, שחלקם לא בחיים, והם הרביצו להם.
אברהם נגוסה: קשה.
אברהם נגוסה: הטראומה הזו, כל הזמן אני רואה כאילו זה קורה עכשיו.
אברהם נגוסה: לאחר מכן, כשאנחנו נכנסנו לסודן אז השוטרים של סודן קיבלו אותנו שם גם עם אלימות.
אברהם נגוסה: כמה ימים לא שתינו מים, היינו צמאים וביקשנו לשתות, מים, לתת לנו מים, הם סירבו.
אברהם נגוסה: קודם כל תתנו כל מה שיש לכם תנו לנו.
אברהם נגוסה: אם לא, לא ניתן לכם.
אברהם נגוסה: אז גם השוטרים של סודן נתנו לנו מכות, לא נתנו לנו מים, סבלנו שם.
אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מהשפה האמהרית):
אברהם נגוסה: אחרי שנכנסנו לסודן אני הייתי מאוד חולה וכשהרבה מתו לא יכלתי להשתתף בהלוויה, לא הייתי מסוגל ללכת.
אברהם נגוסה: הבן שלי מת, לא יכלתי ללכת להלוויה.
אברהם נגוסה: לא קברתי אותו כי הייתי חולה.
אברהם נגוסה: גם הבת שלי.
אברהם נגוסה: והבת שלי הלכתי בקושי וראיתי את הבית קברות שם שהקהילה, כל האנשים, ילדים ומבוגרים שנפטרו מהקהילה.
אברהם נגוסה: הילד השלישי שנפטר אני לבד קברתי אותו.
אברהם נגוסה: איבדתי שלושה ילדים, אחות, דודה וגם ילדים של האח שלי נפטרו שם.
אברהם נגוסה: אנחנו עברנו סבל קשה מאוד וטראומה ועדיין אני זוכר את הדברים האלה.
אברהם נגוסה: מלווה אותי שאיבדתי את השלושה ילדים שלי וגם חלק מהמשפחה שלי.
אברהם נגוסה: הסבל הזה גם נמשך עד היום.
אברהם נגוסה: עדיין אנשים שמאבדים את המשפחות שלהם.
אברהם נגוסה: אני פונה למשרדי הממשלה להביא את מי שצריך להביא ולהביא קץ לסבל של המשפחות.
אברהם נגוסה: מה שמאז מלווה אותנו, את הסבל שעברנו וזה ממשיך עד היום הזה.
קסניה סבטלובה: תודה כבוד היושב ראש.
קסניה סבטלובה: כואב, כואב לשמוע, למרות שאפילו מכירים את הסיפור, ולמרות ששמענו כבר לא פעם, אפילו בכתלי הוועדה הזאת את מה שארע לעולים האמיצים שצעדו בדרך ואיבדו וקיפחו את החיים שלהם ושל הקרובים שלהם.
קסניה סבטלובה: עדיין זה כמעט מביא אותי למצב של דמעות, אני לא מסתירה את זה, זה מאוד מאוד קשה.
קסניה סבטלובה: ועוד יותר קשה לי כישראלית וכעולה בעצמי לראות אנשים שחלקם אנשים מבוגרים שעברו טראומה רצינית, עדיין אחרי כל כך הרבה שנים, בחלוף עשורים, נאבקים על זכותם.
קסניה סבטלובה: אני חושבת שזה לא צריך להיות כך.
קסניה סבטלובה: אנחנו מדינה דמוקרטית, אנחנו מדינה הומנית, אנחנו מדינה שמעלה על נס את הערך של חיי אדם ואת הרבגוניות של החברה שלנו.
קסניה סבטלובה: הסיפור הישראלי הוא סיפור מורכב רק עכשיו אני חושבת שחלקים אחדים בחברה שלנו מתחילים להודות בכך.
קסניה סבטלובה: הסיפור הציוני הוא מאוד מורכב ומה שהיה נראה כתבנית קלאסית של אלה ציונים ואלה לא ציונים, ואלה כן אסירי ציון ואלה לא אסירי ציון, הגבולות הם לא כל כך ברורים.
קסניה סבטלובה: הגבולות הם לא שחורים ולבנים, הגבולות הם לא מאבן.
קסניה סבטלובה: וההגדרות הן הגדרות שבני אדם המציאו אותן, זה לא תורה מסיני.
קסניה סבטלובה: תורה יש לנו אחת, ברוך השם, כל השאר אנשים כותבים.
קסניה סבטלובה: את החוקים אנשים כותבים וגם אנשים משנים אותם.
קסניה סבטלובה: אני חושבת שעלייה זה דבר מאוד קשה ואנחנו יודעים את זה.
קסניה סבטלובה: כל מי שנמצא פה בחדר, כמעט כולנו עולים, בין אם דור ראשון או דור שני.
קסניה סבטלובה: והטראומה של עלייה במיוחד שמתקשרת לטראומה כל כך גדולה של אבדן טוטאלי של המשפחה, של היקרים מכל, שלא שרדו את הדרך היא בעצם כן מאפילה אפילו על שמחה של הגעה לארץ ישראל.
קסניה סבטלובה: וזו טראומה שמלווה את אותו עולה או אותה עולה לעד וחייבים להודות בכך.
קסניה סבטלובה: ואם אנחנו פה המחוקקים נמצאים בבניין הזה ואנחנו לא מצליחים לשנות את המציאות הזאת אז בשביל מה אנחנו כאן.
קסניה סבטלובה: אז אני באמת מאמינה שאתה כבוד היושב ראש תוביל את העניין הזה ואנחנו נשלים את המאבק, כל כך צודק, כל כך הגיוני, של אותם אנשים שנמצאים כאן.
קסניה סבטלובה: וצר לי מאוד שעד היום הם נאלצים לגרור את הרגליים שלהם עד לכאן ושוב לספר את הסיפור הזה ושוב לעבור את אותה טראומה ושוב לשמוע שבינתיים אין פתרון.
קסניה סבטלובה: אני מקווה שאנחנו נמצא את הפתרון.
קסניה סבטלובה: אנחנו באמת מחוייבים, גם כאלה שלא נמצאים פה, לעשות כל מה שנדרש בחקיקה ולתקן את המצב.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע מנציג האוצר בנושא.
<אייל מדן: למה אתה רוצה שאני אתייחס?
אברהם נגוסה: אני רוצה לדעת האם משרד האוצר חשב על לעזור למשפחות האלה.
אברהם נגוסה: כל עזרה, כל צעד תלוי בהוצאות.
אברהם נגוסה: האם יש לכם הערכה כמה זה יעלה אם המשפחות האלה צריכות לקבל סיוע, יש לך מושג בנושא?
<אייל מדן: לא עשינו הערכות.
<אייל מדן: קודם כל אני אייל, נעים מאוד.
<אייל מדן: אני רפרנט עלייה וקליטה באגף תקציבים.
<אייל מדן: אין לנו הערכות לגבי, זה מאוד תלוי איזה סוג של מענק ואיזה סוג של פיצוי יתקבל, זה דבר שאמור להקבע בחקיקה.
<אייל מדן: אנחנו לפי החוק, כרגע, מתקצבים כל מי שמוגדר כאסיר ציון או הרוג מלכות לפי הגדרה בחוק ויש פה את נציגת משרד העלייה שיכולה להסביר את התהליך שעוברים ברשות, במשרד העלייה והקליטה.
<אייל מדן: ומי שבאמת תחת הגדרות החוק מוכר כאסיר ציון או הרוג מלכות מקבל את הכסף.
<אייל מדן: אנחנו מתקצבים את זה לפי חוק.
<אייל מדן: אם מדברים על דברים נוספים שרוצים לעשות, זה דבר שצריך להקבע בחקיקה ואז נוכל לעשות הערכה תקציבית.
<אייל מדן: אין לי הערכה לפניות שלא קיימות כרגע.
אברהם נגוסה: ולא עסקתם בנושא הזה בכלל?
אברהם נגוסה: לא דנתם ולא עסקתם ולא הגיעה אליכם בקשה כזו?
<אייל מדן: אלינו לא הגיעה, אליי לא הגיעה.
<אייל מדן: לא.
אברהם נגוסה: אז אורי, אני מבין שאתה דיברת על 4,000 מבחינת מספר.
אברהם נגוסה: בדיון של הבג"צ שהיה אנחנו גם ראינו שזה 5,000.
אברהם נגוסה: זה המספר שלהערכתך, בין 4,000 ל-5,000?
<אורי רדה: כ-4000 אנשים אלה אנשים שנפטרו.
אברהם נגוסה: לא, נפטרו או אלמנים, אלמנות ויתומים?
<אורי רדה: אלמנים, אלמנות - - -
אברהם נגוסה: יש לך מספר של המשפחות?
<אורי רדה: מספר מדויק?
קסניה סבטלובה: סדר גודל של כמה משפחות מדובר.
אברהם נגוסה: סדר גודל, בערך.
<אורי רדה: לא, אין לי סדר גודל.
<אורי רדה: אני מוכרח להגיד.
<אורי רדה: אבל במבצע משה עלו - - -
אברהם נגוסה: לא, לא, זה בסדר.
<זיוה מקונן-דגו: אדוני אני יכולה, אפשר?
אברהם נגוסה: כן, זיוה.
<זיוה מקונן-דגו: אני חושבת שהדיון צריך להרחיב קצת את היריעה.
<זיוה מקונן-דגו: הסוגיה היא לא מבצע משה.
<זיוה מקונן-דגו: הסוגיה היא העלייה דרך סודן והעלייה דרך סודן לא התחילה ב-84'.
<זיוה מקונן-דגו: העלייה דרך סודן התחילה ב-79' והסתיימה בשנות ה-90.
<זיוה מקונן-דגו: וצריך לכלול את כל האנשים האלה.
<זיוה מקונן-דגו: הדבר העקרוני והמשמעותי ביותר הוא שמדינת ישראל, מאז הקמתה, לא רצתה להכיר ביהדות אתיופיה.
<זיוה מקונן-דגו: לא פעלה כדי להעלות את יהדות אתיופיה, וגם כשיהודי אתיופיה נלחמו ודפקו בדלתות של מדינת ישראל המדינה לא עשתה מאומה כדי לפתוח את הדלתות ואת השערים שלה.
<זיוה מקונן-דגו: אילו בשנות ה-50 כמו שהמדינה פתחה את הדלתות שלה לכל תפוצות ישראל, אילו היתה פותחת את הדלתות שלה כלפי יהודי אתיופיה לא היינו מגיעים לסודן.
<זיוה מקונן-דגו: גם אני עברתי דרך סודן.
<זיוה מקונן-דגו: וגם דוד יאסו עבר דרך סודן.
<זיוה מקונן-דגו: כל מי שנוכח בחדר הזה עבר דרך סודן.
<זיוה מקונן-דגו: ולא היינו עוברים את התופת הזאת אילו המדינה הייתה מקבלת את פסקת ההלכה של הרב הגאון זכרונו צדיק לברכה, של הרב עובדיה יוסף ב-73' והייתה מקבלת את זה, לא היינו צריכים להיכנס לסודן.
<זיוה מקונן-דגו: ואילו הייתה מקבלת את חוק השבות ב-75' והייתה פותחת את הדלתות שלה ב-75' לא היינו נכנסים לתופת הזאת.
<זיוה מקונן-דגו: הסוגיה המהותית היא שהאחריות לכל מותם של האנשים האלה ולכל האנשים שיושבים פה ומתאבלים היא אחריות של המדינה, בזה שלא נתנה לנו את האפשרות למכור את הבתים שלנו כמו שמכרנו, למכור את החמורים שלנו, את הצאן, את הבקר ולקנות כרטיס טיסה ולעלות למטוס Ethiopian airlines ולנחות בבן גוריון.
<זיוה מקונן-דגו: את זה לא יכלנו לעשות.
<זיוה מקונן-דגו: וזו הסוגיה המהותית.
<זיוה מקונן-דגו: ואם בית המחוקקים רוצה לעשות תקדים, ומה לעשות כל עלייה ועלייה שילמה מחיר, בנושא של העלייה הזאת, בית המחוקקים, אדוני היושב ראש, צריך להוביל מהלך.
<זיוה מקונן-דגו: כי העלייה הזאת שילמה מחיר שלא הייתה צריכה לשלם אותו.
<זיוה מקונן-דגו: ואם אנחנו מדברים על האנשים האלה, אז הגיעו לארץ באותן השנים דרך סודן כ-18,000.
<זיוה מקונן-דגו: ואדוני, אין משפחה שלא איבדה את יקירה, שם בדרך, ולא עברה את הטראומה הזאת.
<זיוה מקונן-דגו: וזו סוגיה מהותית ועקרונית.
<זיוה מקונן-דגו: נקודה נוספת אדוני.
<זיוה מקונן-דגו: אנחנו עד השנים האלה כולל בערב העלייה שאדוני קיבל פרס ובהחלט מגיע לך וברכות על פועלך בנושא של העלייה.
<זיוה מקונן-דגו: מסופר עלינו שהצילו אותנו, שהביאו אותנו.
<זיוה מקונן-דגו: והשתמשו אפילו במושג חדש במשרד הקליטה: הובלו העולים אחרי, מי שהיה בערב החגיגי הזה יכול להעיד, אחרי גלות של 2000 שנה הובלו היהודים לסודן.
<זיוה מקונן-דגו: אף אחד לא הוביל אותנו.
<זיוה מקונן-דגו: העלייה שלנו ממניעים ציונים בלבד.
<זיוה מקונן-דגו: וכל הזמן חיפשנו דרכים כדי להגיע לארץ ישראל.
<זיוה מקונן-דגו: עוד לפני שהקונגרס הציוני הראשון התכנס בבאזל ב-1862, אבא מהרי התחיל את המסע דרך ים סוף כדי להגיע לישראל.
<זיוה מקונן-דגו: זה הסיפור שלנו.
<זיוה מקונן-דגו: זה סיפור הגבורה שלנו.
<זיוה מקונן-דגו: אז נכון, ברוך השם, לא כמו אז ב-1862, לא הייתה מדינה, אלא הייתה לנו מדינה, עכשיו יש לנו מדינה, נכנסה למדינת אויב והכניסה את טובי בניה.
<זיוה מקונן-דגו: ב-1979-90 כבר יש לנו מדינה ומדינת ישראל כן הכניסה את טובי בניה כדי לחלץ אותנו, אבל המחיר שהאנשים האלה שילמו, צריכה להיות פה הכרה של המדינה.
<זיוה מקונן-דגו: והמדינה צריכה להודות שהיא טעתה ולפצות את האנשים האלה כי האנשים האלה יכלו להגיע באופן חופשי.
<זיוה מקונן-דגו: ואדוני היושב ראש, אני מבקשת, באמת, בשביל לתת כבוד לאנשים האלה שאיבדו את יקיריהם, שלא יכלו לקבור את הילדים שלהם, שהנכדה שלו, עם כל שאריות הבד, נפלה ממשאית.
<זיוה מקונן-דגו: ואנחנו יודעים גם קברו, כיסו אותם באפר בתוך האוהלים.
<זיוה מקונן-דגו: את העדויות האלה הוועדה הזאת דנה בהם, ולכן יש את השמות, שסוף סוף, ברוך השם, בהר הרצל, שמות הנספים.
<קריאה: לא כולם.
<זיוה מקונן-דגו: לא כולם, נכון, וחשוב שנמשיך לתעד אותם, זה נכון.
<זיוה מקונן-דגו: והוועדה הזאת צריכה לדרוש ממשרד הקליטה, ואני מבקשת, אדוני היושב ראש, למחוק לאלתר את הסרט המגמתי הזה שמראה את קהילת יוצאי אתיופיה כמסכנה, כנזקקת, שהלכו להציל אותה ולא עשתה מאומה כדי לעלות בעצמה, אלא שהובלה כמו צאן ואנחנו יודעים על מי נאמר שנכנסו למחנות כמו צאן.
<זיוה מקונן-דגו: העיוותים ההיסטוריים האלה הם מהותיים ומשמעותיים, ולכן המספרים המדוייקים נמצאים בסוכנות היהודית, נמצאים אצלכם.
<זיוה מקונן-דגו: יודעים מי עבר דרך סודן, ורשום מי הגיע לישראל.
<זיוה מקונן-דגו: וגם כשעשינו את תהליך תיעוד שמות הנספים מהארכיון של הסוכנות היהודית יצאו כל התיקים.
<זיוה מקונן-דגו: זה לא בעיה, זאת לא הבעיה.
<זיוה מקונן-דגו: הסוגיה היא האם באמת בית המחוקקים מסוגל ומוכן להוביל שינוי היסטורי ומשמעותי עבור הקהילה הזאת.
אברהם נגוסה: בני פרץ, בקיצור.
<בני פרץ: כבוד היושב ראש, אני בני פרץ פעיל חברתי מתקופת הפנתרים השחורים של שנות ה-70.
<בני פרץ: אני מכיר את העלייה האתיופית ואני רוצה להגיד לך אדוני היושב ראש, קודם כל כשהם היו באתיופיה ורוכזו שם היו נציגי המדינה, אם זה מהמוסד, מהשב"כ, מכל מיני גופים עלומים שהם שלחו אותם כמו עדר ולבד, בבדידות, דרך סודן כדי שיוכלו לעלות ארצה.
<קריאה: זה לא נכון, זה מעוות, אנשי הסוכנות היו שם.
<קריאה: אני באתי מאתיופיה ואף אחד לא שלח אותנו.
<בני פרץ: שנייה, אני רוצה להגיד לך אדוני היושב ראש, הרוגי המלכות ואסירי ציון לא יכול להיות שרק העדה הזאת כאשר חברי כנסת וחברי ועדת העלייה והקליטה בתוכם, יושב ראש האופוזיציה אינם יושבים כאן כדי לראות את העדה הזאת ואת הסבל הרב שלה.
<בני פרץ: לא יכול להיות רק עליהם החוקים לא חלים.