GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דב חנין: פה מדובר, לפחות לפי התחקיר, על עבירות פליליות קשות שצריכות להיחקר כעבירות פליליות על ידי הגורמים המעורבים, על ידי המשטרה ובמידה שהחקירה באמת תגיע למסקנות שיתמכו במסקנות התחקיר אנשים יצטרכו לעמוד פה לדין ולקבל את העונש הרלוונטי.
דב חנין: אני מאוד חושש, אדוני היושב ראש, שאת הפרשה הפלילית החמורה הזאת נהפוך לאיזה מין דיון שבו יש כל מיני עמדות וכל מיני גישות וכל מיני הסברים.
דב חנין: אני חושב שאם זה מה שיקרה אנחנו נחטא חטא גדול לתפקידנו.
דב חנין: אני חושב שהמסר היחיד שצריך לצאת מהוועדה הזו זה דרישה מהמשטרה ומהפרקליטות לבצע חקירה מהירה מאוד של הסיפור הזה.
דב חנין: אנחנו בהחלט נרצה, כשהחקירה הזאת תסתיים, שיבואו גורמי החקירה ויסבירו לנו מה המסקנות שלהם ומה התוצאות שלהם.
דב חנין: המסר היחיד שיכול לצאת מהוועדה הזו הוא שדברים כאלה, אסור שיתרחשו, אין להם הסברים, אין להם תירוצים.
דב חנין: אנחנו לא מעוניינים לשמוע, לא את ההסברים ולא את התירוצים, אלא אנחנו מוקיעים את הדברים האלה מכול וכול ואנחנו קוראים לחוק הפלילי לפעול במלוא העוצמה.
אברהם נגוסה: בבקשה, חבר הכנסת אלעזר שטרן.
אלעזר שטרן: אין ספק שהעבירות האלה הן עבירות שלא קשורות לנושא דת ומדינה, אלא הן עבירות פליליות.
אלעזר שטרן: אני לא מכיר יהדות שיכולה לאפשר התייחסות כזאת לבני אדם בכלל, לכל מי שנולד בצלם אנוש, את הזלזול הזה, ויש כאן משום הפרדה בין דם לדם, בין אדם לאדם והכנסת אנשים למדרגות של עליונים ונחותים לכאורה.
אלעזר שטרן: אני חושב שהדברים האלה הם חמורים מאוד, הם כואבים מאוד והם כואבים במיוחד כשזה נעשה כאילו תחת האצטלה של יהדות.
אלעזר שטרן: ברית מילה זה דבר יהודי וכשאתה מחבר אפליה כזאת לנושא יהודי אז אתה מרחיק אנשים, לא מברית מילה, אלא מיהדות, ואתה תרחיק גם אנשים מלעשות ברית מילה, אנשים שעושים היום ברית מילה, בגלל שזה לא בחוק.
אלעזר שטרן: כשהם יראו מה התוצאות של ברית מילה ואיך זה נראה יעשו פחות אנשים ברית מילה במדינת ישראל.
אלעזר שטרן: והדבר האחרון, יש פה כבר מדינה, ברוך ה', אני מתעסק עם זה כבר קדנציה שנייה, עם ניסיון להכניס את הדברים לחוק ויש לי הצעת חוק, היא תבוא ביום ראשון לוועדת שרים.
אלעזר שטרן: זה לא בשביל קרדיטציה של חוק, אני חושב שאם חפצי חיים אנחנו ובעיניי חפצי חיים זה גם חפצי חיים שברית מילה תהיה ברית מילה והיהדות לא תהיה מנוף לג'ובים ולתפקידים ולכסף, אז מה שאנחנו צריכים לעשות, שתוקם ועדה, רוצים שהיא תהיה תחת משרד הדתות, תחת משרד הבריאות, שיש לה גם נציגים למשרד הבריאות, רופא כירורג, וגם לרב וגם לכל מי שצריך, ושתסדיר את כל הנושא הזה של בריתות מילה, אחרת מה שיקרה פה, יהדותה של מדינת ישראל תמשיך להינזק בצורה קשה מאוד ואנחנו, שחושבים שחביב אדם שנברא בצלם, כל אדם, נתרחק מכל דבר שקשור ליהדות.
אברהם נגוסה: חברת הכנסת קסניה סבטלובה, בקשה.
קסניה סבטלובה: אני מודה לך, כבוד היושב ראש.
קסניה סבטלובה: אני חייבת להגיד שבתקופת הכהונה שלי, שהיא לא ארוכה מדי, כשנה וחצי, עוד מעט שנתיים, זה אולי הדיון הכי קשה.
קסניה סבטלובה: אם כי עברנו כבר דיונים קשים, שנוגעים בגזענות, בפגע הרע הזה, שעדיין פוגע בכל חלקה טובה במדינת ישראל, אבל לשפל כזה אני לא חשבתי שאנחנו נידרדר.
קסניה סבטלובה: דיברו פה חבריי והם כמובן צודקים, על התחום הפלילי.
קסניה סבטלובה: צריך למצות את הדין עם אותו אדם שכאילו עשה לנו טובה והשעה את עצמו עד להודעה חדשה.
קסניה סבטלובה: טוב שהוא לא מטפל בתינוקות כאלה ואחרים עכשיו, אבל הוא צריך להיות מאחורי סורג ובריח, כי הוא מעל בתפקידו כרב, כמי שהוסמך במדינת ישראל כרב, כמוהל, ואנחנו לא נקבל את הדברים האלה.
קסניה סבטלובה: הוא מעל באמונן של אימהות ואני יכולה להגיד לכם שאין דבר יותר מחריד מאשר לאפשר שיעשו לתינוק בן יומו, תינוק זעיר, איזה שהיא פעולה, בין אם זה ניתוח, בין אם זה ברית מילה, אין דבר יותר מחריד מזה.
קסניה סבטלובה: אנחנו נותנים אמון מלא באנשים שמתיימרים להיות מומחים, אז זו מעילה באמון שהוא קדוש מכול, אמון שקיים בין אמא ואבא לבין אותם אנשי מקצוע.
קסניה סבטלובה: דבר שני שאני רוצה להגיד, שאני לא יכולה לנתק, לצערי הרב, את ההתבטאויות הכול כך קשות של אותו הרב, שהלשון שלי מסרבת להגות את המילה הזאת בהקשר שלו, הוא פושע, אין פה הגדרה אחרת, מילים גזעניות ביותר שנאמרו ולצערי הרב אי אפשר לנתק אותן מהקונטקסט הכללי של מה שמתרחש במדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: כאשר אנחנו רואים את הילדים ממוצא אתיופי מגורשים מבית ספר, שמסרבים לרשום אותם, כאשר אנחנו נתקלים בתלמידות חרדיות מזרחיות, שגם אותן מסרבים לרשום, כאשר אנחנו נתקלים בתופעות שלא נותנים לילדים לדבר בשפתם בבית הספר ואומרים להם 'השפה שלך לא בסדר, אתה לא בסדר, אתה מהמוצא הלא נכון, אתה ילד של עובדים זרים, אתה עולה חדש, אתה לא בסדר, אתה זר פה, אתה לא רצוי פה', אנחנו בוגדים קודם כל בתפקידנו כאזרחי מדינת ישראל ובייעוד שלנו כיהודים ששוחרים צדק, ששוחרים את הערכים הכי קדושים לאנושות, כשאנחנו בעצמנו נפגענו כל כך קשה מרדיפות.
קסניה סבטלובה: לא הייתה לי מילה אחרת מאשר לומר שמה שהאדם הזה עשה, שהוא תת אנוש מבחינתי, זה ברמה של ניסויים רפואיים.
קסניה סבטלובה: אנחנו זוכרים לאיזה תקופה בהיסטוריה מתקשר הביטוי הזה.
קסניה סבטלובה: ניסויים רפואיים במדינת ישראל, בבני אדם, בתינוקות רכים, והוא שולח את המתלמדים שלו תמורת כך וכך כסף לעשות ניסויים בבני אדם.
קסניה סבטלובה: אז אני אומרת שזה לא צמח יש מאין, אמרו לי כבר אנשים, 'תקשיבי, אי אפשר להסיק ממנו לכל האחרים', נכון, אנחנו לא עושים את הדברים האלה, אנחנו לא אומרים שכולם ככה, חס וחלילה, אבל זה צמח על רקע של גזענות, שהיא מושרשת לצערי הרב, שלא נאבקים בה מספיק, שלא אומרים די.
קסניה סבטלובה: אנחנו לא יכולים לעשות את ההפרדות האלה, לא בין עולים לוותיקים ולא בין לבנים לשחורים ולא בין כאלה שהם מזרחיים לאשכנזים ולא בין רוסים ל- - - אנחנו לא יכולים לעשות את הדברים האלה.
קסניה סבטלובה: ברגע שאנחנו נסתכל על בן אדם, שהוא רק בן אדם, שנברא בצלם אנוש, אז אנחנו נמגר את התופעות האלה עד סופן.
קסניה סבטלובה: כבוד היושב ראש, אני מבקשת ממך שתשקול תלונה למשטרה, אם לא הוגשה עד עכשיו - - -
רויטל סויד: הוגשה.
רויטל סויד: חברת הכנסת לשעבר - - -
קסניה סבטלובה: אנחנו גם נשמח להצטרף לתלונה הזאת, כי אני חושבת שכמה שיותר מהר ימוצה הדין עם אותו פושע ייטב לכולנו, נמגר את התופעה הזאת וגם לא נשכח לעולם, לא נשכח לעולם שאנחנו לא נסבול את התופעות של גזענות, בשום בית ספר, בשום גן ילדים, בשום בניין מגורים, ששם אזרחי ישראל סובלים מהתופעה המכוערת הזאת.
אברהם נגוסה: אני גם צריך להגיד לכם שעורך הדין שלו נמצא פה, עורך דין דוד הלפר.
<דוד הלפר: כן.
אברהם נגוסה: קודם כל חברי הכנסת שצריכים לצאת לעוד ועדות, לכן אני נותן להם, חברת הכנסת שלי יחימוביץ, בבקשה.
שלי יחימוביץ': תודה, אדוני היושב ראש.
שלי יחימוביץ': אני לא יכולה להשתחרר מהמשפט שאומר אותו רב לתחקירן אוריה אלקיים, 'אנחנו יכולים לעשות שם מה שאנחנו רוצים, כי אין שם אנשים, רק אני ואתה', כלומר כל האנשים האחרים באותה ברית מילה, באותה שמחה משפחתית, הם לא אנשים, הם לא בני אדם.
שלי יחימוביץ': אני חושבת שזאת תפיסת היסוד המזוויעה והמפלצתית ביותר שמובילה לגילויי גזענות קשים כאלה שוב ושוב ושוב.
שלי יחימוביץ': לראות באחר לא אדם.
שלי יחימוביץ': מי שבא ומבצע ניסויים בבני אדם לא מאמין באמת שכואב להם, הוא לא מאמין שהם יכולים באמת להזדהות.
שלי יחימוביץ': זאת התפיסה הכי ברוטלית ואכזרית של גזענות לשמה.
שלי יחימוביץ': הפרשה הזאת מצטרפת לעוד אלף ואחת דוגמאות ואף יותר, שכל אדם ממוצא אתיופי חווה על בשרו כמה וכמה פעמים ביום, ואני אומרת בכוונה ביום, אפילו במבט, והפרשה הספציפית הזאת מתרחשת על רקע דרמה גדולה מאוד בכל מה שנוגע לחטיפת ילדי תימן.
שלי יחימוביץ': לכאורה היינו צריכים ללמוד משהו, היינו צריכים לדעת שאותה אכזריות ממסדית, אותה ראייה באחר לא אדם, כי גם לא כואב לו כשלוקחים לו ילד, היינו אמורים כבר להיות אחרי זה, אבל אנחנו לא רק שלא אחרי זה, אלא בעיצומו של גל גזעני.
שלי יחימוביץ': ואני רוצה להפנות את הזרקור, ברשותך, אדוני היושב ראש, לקבוצה ספציפית מאוד באוכלוסייה ואני מדברת על בנים צעירים ממוצא אתיופי, דווקא עליהם.
שלי יחימוביץ': הקבוצה הזאת נתונה להתעמרות גזענית בלתי פוסקת.
שלי יחימוביץ': הנה עכשיו, מרגע הלידה שלה, בברית המילה, היא כבר נתונה למתקפה פיזית ברוטלית, במסגרת ניסויים בבני אדם, ואחר כך, כשהם גדלים, בואו נוסיף לזה בדרך את האפליה בקבלה לבתי הספר, תופעות גזעניות מהסוג הזה, מילות גנאי, התעמרויות ברחוב, אבל אחר כך היא נתונה לפרופיילינג מאוד מאוד חד ויומיומי של המשטרה ושל רשויות האכיפה.
שלי יחימוביץ': נער, בחור צעיר ממוצא אתיופי שמסתובב ברחוב לפי תומו מועד להיעצר.
שלי יחימוביץ': פשוט מאוד, בגין עבירות שצריך להוציא אותן לאלתר מספר החוקים ואני מגישה השבוע הצעת חוק שמבטלת את עבירת השוטטות או את החזקת חפץ חשוד כגנוב.
שלי יחימוביץ': אלה עבירות שגם אין בצדן הרשעה, אין הליך משפטי, אלה סתם עילות מעצר.
שלי יחימוביץ': ואת מי עוצרים?
שלי יחימוביץ': יעצרו אותי, שאני אישה אשכנזייה מבוגרת?
שלי יחימוביץ': יעצרו ילד לבן עור בצפון תל אביב?
שלי יחימוביץ': לא, יעצרו נערים אתיופים בדרך כלל, והדבר הזה צורב צריבה מאוד עמוקה גם בחוויה של הקשר עם רשויות שלטון החוק, של האמון במדינה, צריבה של פחד מפני רשויות שלטון החוק, של אובדן אמון, ולא רק באותו רגע ולא רק לכל חייו של הנער הזה אחר כך, אלא לדורי דורות, כמו שאנחנו רואים עכשיו עם סוגיית ילדי תימן, שלא נמחקה.
שלי יחימוביץ': אלה דברים שלא נמחקים, הם נשארים צרובים בתודעה, גם של אותו נער, אבל גם אחר כך לאורך השנים בקרב קהילה שלמה.
שלי יחימוביץ': וזה דבר שאנחנו צריכים לבער מתוכנו.
שלי יחימוביץ': אני דיברתי על הצעת חוק שאני מניחה, אני חוקקתי גם את הצעת החוק של איסור אפליה בכניסה למקומות ציבוריים, הרחבתי את הצעת החוק שאוסרת אפליה בכל שלבי הכניסה לעבודה, אבל חבר'ה, בואו נודה, חקיקה לא מספיקה כאן.
שלי יחימוביץ': יש כאן משהו מאוד מאוד עמוק, אנחנו צריכים לא להרפות מזה לרגע, זה קרב על התודעה הציבורית ואנחנו צריכים לנהל אותו כל הזמן בווליום מאוד גבוה, בלי להתבייש, בלי להתחמק, גם בלי להירתע.
שלי יחימוביץ': במאבקים מהסוג הזה תמיד יש מי שייתנו לכם עצות וירגיעו אתכם וכן הלאה.
שלי יחימוביץ': לא, את הקרב הזה צריך לנהל בנחישות ואנחנו נהיה שותפים לו, ככל שביכולתנו.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת מיכאל מלכיאלי, בבקשה.
מיכאל מלכיאלי: אדוני יושב ראש הוועדה, חבריי, קודם כל אני רוצה להודות לך על קיומו של הדיון, לדעתי דיון חשוב מאוד.
מיכאל מלכיאלי: אני רוצה לנצל את הבמה הזאת, אני ראיתי חלק גדול מהתחקיר וכמובן קיבלתי מזה שאט נפש, כמו כולם, וראיתי את התגובות שהגיעו אחרי זה בעקבות התחקיר ואני רוצה לבקש ממך, יושב ראש הוועדה ומכל מי שמשתתף כאן, אני חושש שהדיון הזה הולך למקום לא נכון.
מיכאל מלכיאלי: יש קונצנזוס מקיר לקיר, אם זה הציבור החרדי, אם זה הרבנות הראשית ואם זה כל אדם שדברים ותופעות ודיבורים מהסוג הזה לא אמורים להיות.
<ירון יחיאס: זה קורה רק אצלכם.
<ירון יחיאס: רק אצלכם.
מיכאל מלכיאלי: לא, לא, רגע.
<ירון יחיאס: אתם.
מיכאל מלכיאלי: אף אחד לא יכול - - -
אברהם נגוסה: סליחה, אני ביקשתי מהתחלה, אנחנו מקיימים את הדיון הזה בצורה תרבותית.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים - - -
<קריאה: - - - זה פשע נגד האנושות.
אברהם נגוסה: בשביל זה אנחנו דנים, כדי להגיע לתוצאה ואם אנחנו נצעק כל משפט אנחנו לא נגיע לסיכום, אנחנו לא נגיע לפתרון, אנחנו נישאר עם הבעיה, ולכן, בבקשה, תנו לי לנהל את העניין, כל אחד ידבר בתורו.
אברהם נגוסה: אתם רוצים לדבר?
אברהם נגוסה: אנא להירשם ואני אתן לכם לדבר.
מיכאל מלכיאלי: ידידי, אני ואתה לא אמורים להיות בשני צדי המתרס, אני חושב בדיוק כמוך, מזדהה עם הכאב כי אנחנו גם כמזרחיים חשנו כאב דומה.
מיכאל מלכיאלי: אני לא בא להתווכח איתך, אף אחד לא יכול להתעלם מהתרומה האדירה, היהודית, שתיחקק למשך שנים, של הרב עובדיה ליהודי אתיופיה.
מיכאל מלכיאלי: תשאל כל אדם - - -
<זיוה מקונן דגו: מה זה קשור?
מיכאל מלכיאלי: אני אענה לך.
מיכאל מלכיאלי: ואני רוצה לומר - - -
<זיוה מקונן דגו: - - - לבין היהדות שלי?
אברהם נגוסה: זיוה, אני מבקש.
מיכאל מלכיאלי: גב' זיוה, אבל אני מסכים עם כל מילה שלך, אני מחזק את הדברים שלך, אני רק אומר - - -
<זיוה מקונן דגו: - - - יש פה עבריינים - - - ואנחנו יושבים פה ודנים בכנסת ישראל.
<זיוה מקונן דגו: הם צריכים לשבת בכלא - - -
אברהם נגוסה: זיוה, אני מבקש - - -
<זיוה מקונן דגו: זה לא יכול להיות שאנחנו נכניס את האנשים האלה לבית המחוקקים וניתן להם לדבר.
<זיוה מקונן דגו: לא יכול להיות.
<זיוה מקונן דגו: כמה ילדים שילמו בחייהם?
<זיוה מקונן דגו: כמה אימהות?
<זיוה מקונן דגו: כמה אימהות בוכות?
<זיוה מקונן דגו: על מה אתם מדברים?
אברהם נגוסה: זיוה, אם את לא מפסיקה אני אוציא אותך.
<זיוה מקונן דגו: אני אצא בשמחה רבה.
אברהם נגוסה: אז תשבי ותחכי לתור שלך.
<זיוה מקונן דגו: אני אצא בשמחה רבה, כי אין זכות לאף אחד לעשות את מה שקורה פה ופה נותנים ל - - - ואחר כך מדברים על היהדות שלי.
<זיוה מקונן דגו: אני לא צריכה את הרשות של אף אחד פה, זה - - -
מיכאל מלכיאלי: ולכן אני רוצה שהדיון כאן יתקיים כדיון אמיתי, על הבעיה שיש בנושא של מוהלים, האם צריך לקיים הסדרה של מי הולך להיות מוהל, האם הולכים להקים נושא של בית ספר למילה, האם כל אדם רשאי ללכת למוהל ולקבל רישיון מילה או משהו קצת יותר מורחב?
מיכאל מלכיאלי: כל נושא מקצועות הקודש אמור להיות מוסדר מול הרבנות, מול משרד הדתות, אפילו מול משרד הבריאות.
מיכאל מלכיאלי: אני הייתי מבקש ממך לווסת את הדיון הזה לדיון שיהיה מקצועי ואמיתי לנושא של המוהלים ולא לקחת את זה למקומות, כמו שיש מי שרוצה לקחת את זה לשם.
<זיוה מקונן דגו: משרד הדתות - - -
<ירון יחיאס: מה זאת אומרת לא לקחת את זה למקומות?
<ירון יחיאס: יש אחריות פלילית, אתם צריכים להתבייש ולקחת אחריות.
אברהם נגוסה: אני אמרתי בהתחלה - - -
<ירון יחיאס: זה עזות מצח.
<ירון יחיאס: אתם עוד אומרים את זה כאן ובטלוויזיה - - -
אברהם נגוסה: ירון, אני אמרתי בהתחלה - - -
שלי יחימוביץ': חבר הכנסת מלכיאלי, אדוני היושב ראש, זה לא דיון על מילה, זה דיון על גזענות.
<ירון יחיאס: זה לא דיון על מילה.
שלי יחימוביץ': זה דיון על גזענות.
שלי יחימוביץ': לא לנתק את זה.
קסניה סבטלובה: בדיוק, זה דיון על גזענות.
קסניה סבטלובה: אתה צודק שצריך לקיים את הדיון על מילה, אבל צריך פה לפי הנסיבות ברקע, הקרקע הפורה של הגזענות - - -
<זיוה מקונן דגו: זה פשע.
<זיוה מקונן דגו: אתם הפושעים.
קסניה סבטלובה: גם הציבור שלך נפגע מזה, אתה יודע את זה היטב.
מיכאל מלכיאלי: נכון, זה מה שאמרתי, שבזה יש קונצנזוס, בזה פתחתי.
קסניה סבטלובה: אז העניין הוא לא המילה עצמה.
קסניה סבטלובה: אז בסדר, זה קונצנזוס, אבל איך אנחנו נטפל בזה?
אברהם נגוסה: בבקשה, חברת הכנסת יעל גרמן.
יעל גרמן: אני חושבת שאני מסכימה עם חברתי שלי יחימוביץ, זהו דיון על גזענות ואני חושבת שאסור לנו לכסות על זה.
יעל גרמן: מה שאנחנו ראינו באותו תחקיר מזעזע, ואני ישבתי ואני לא האמנתי שאני רואה את הדברים האלה, ואני ראיתי את זה, אנחנו ראינו דברים שלא עולים על הדעת שקיימים במדינת ישראל.
יעל גרמן: הדיבורים, היחס, וזה לא בפעם הראשונה שאנחנו רואים שבמדינת ישראל יש אפליה ויש גזענות ואסור לנו להתעלם מזה כלפי מי שעלה מאתיופיה.
יעל גרמן: אני רק אזכיר, באמת, את הדפו פרוברה, שחברתי שיושבת כאן טיפלה בזה, ואני אזכיר את זה שעד היום משרד הבריאות, לאחר ששנה וחצי יש לו את המסקנות של הוועדה לתרומות דם, שלפי המסקנות האלה כל יוצאי אתיופיה שנמצאים פה עשר שנים יכולים לתרום דם וזה 98% - - -
אברהם נגוסה: אנחנו קבענו דיון בנושא הזה ונקיים.
יעל גרמן: קבענו דיונים והוא אמר שיהיו דיונים, אין שום סיבה שהיום, אתמול, מחר, משרד הבריאות לא יבוא ויאמר, בעקבות הוועדה הזאת, 'אני מורה למד"א, למגן דוד אדום, לקחת את הדם של כל יוצאי אתיופיה', אין שום סיבה.
יעל גרמן: מה שאנחנו ראינו בכתבה הזו זו גזענות מכוערת.
יעל גרמן: אז אני שמחה שהדיון הוא כאן ואני חושבת שהזעקה שבוקעת מלבה ומדמה של זיוה, שאני לא מכירה אותה, ואני חושבת של כל הנוכחים כאן, אנחנו חייבים לשמוע, אני לא הייתי שותקת.
יעל גרמן: אם אני הייתי בת העדה האתיופית אני לא הייתי שותקת.
<זיוה מקונן דגו: לא, לא, לא, כל אחד, כל אמא במדינת ישראל - - -
יעל גרמן: נכון.
<זיוה מקונן דגו: שהביאה למגש הזה, למילה, את הבן שלה, צריכה לקום ולצעוק.
<זיוה מקונן דגו: לא הגיוני, לא הגיוני שאומרים אתיופים, זה לא יכול להיות.
<זיוה מקונן דגו: איפה האימהות?
<זיוה מקונן דגו: איפה האנושיות?
<זיוה מקונן דגו: ריבונו של עולם, איפה אנחנו?
אברהם נגוסה: בבקשה, זיוה, די.
<זיוה מקונן דגו: זה לא הגיוני.
<קריאה: תפסיקו, זה לא עניין של אתיופים.
יעל גרמן: עכשיו אני רוצה להוסיף עוד דבר מה, מכיוון שאנחנו בכל זאת מדברים במילה, מן הראוי לדעת שפעולה, מה שנקרא פרוצדורה רפואית, חתך בגופו של תינוק, לא נעשית בפיקוח של משרד הבריאות.
יעל גרמן: זה דבר שלא יעלה על הדעת.
יעל גרמן: היא נמצאת בתוך מחלקה של הרבנות הראשית ונמצאת בתוך הרבנות הראשית.
יעל גרמן: אמנם בתוך המחלקה יש איזה שהיא ועדה שיש בה גם רופאים, אבל למעשה מי שצריך היה לתת את ההסמכה לביצוע פרוצדורה רפואית פולשנית בתינוק בן יומו צריך להיות משרד הבריאות.
יעל גרמן: ואני מבקשת ממך ומבקשת מהוועדה שאנחנו נצא מפה עם החלטה שמשרד הבריאות ייקח על עצמו, על פי דת משה וישראל, בשיתוף הרבנות הראשית ובשיתוף הרבנים, אבל שמשרד הבריאות ייקח על עצמו את המלאכה שמסכנת חיים של תינוקות.
רויטל סויד: אני רוצה לשתף איפה הייתי בדיוק ברגעים שבהם פורסם התחקיר.
רויטל סויד: אני הייתי ביחד עם חברת הכנסת לשעבר, פנינה תמנו שטה, בערב למאות נשים, באולם גדול מאוד, וישבנו על הבמה, אני ופנינה ועוד שתיים-שלוש נשים וכל אחת הייתה צריכה לספר על אירוע מכונן בחייה.
רויטל סויד: פנינה הייתה הראשונה.
רויטל סויד: את מרשה לי, פנינה?
רויטל סויד: ופנינה, שכולנו מכירים אותה כחברת כנסת מאוד אקטיביסטית והיום גם בלשכת עורכי הדין, שהיא מובילה את הנושאים שהיא עוסקת בהם, ישבה ואמרה, 'חשבתי שהיה לי רגע מכונן עד היום בחיי, אבל הרגע הזה מתגמד לעומת הרגע המכונן שקרה לפני מספר דקות כשפורסם התחקיר' והיא תיארה איך מרגישה אם שבנה יכול להיות שהיה קורבן, ואם זה לא בנה, אז בן של חברה או של אחות או של אח או של חבר, או של כל מישהו בקהילה.
רויטל סויד: וישבנו שם, האנשים באולם, ובכינו יחד איתה בכאב גדול.
רויטל סויד: כי, זיוה, מה שאת מוציאה פה עכשיו, ואני מכירה אותך הרבה מאוד זמן, זה את הכאב של הורים על התעללות בילד שלהם, כשהוא חסר ישע, הוא בן 7 ימים.
רויטל סויד: פנינה, לא יכולת להעביר באופן יותר חד וכואב ונוקב את התחושה מאשר התחושה שלך כאם על התחקיר הנוראי הזה.
רויטל סויד: ואוריה, אני חייבת לחזק את ידך על התחקיר.
רויטל סויד: אנחנו כבר שנה וחצי עוסקים בגזענות מול העדה, בשיטור יתר מול העדה, במעצרים מול העדה - - -
<זיוה מקונן דגו: אנחנו עושים מאז קום המדינה, מאז שמדינת ישראל לא רצתה להביא אותנו.
<זיוה מקונן דגו: אנחנו יום יום יום יום - - -
רויטל סויד: נכון, נכון, 30 שנה - - -
אברהם נגוסה: זיוה, מה, כולנו לא כועסים?
רויטל סויד: 30 שנה, שכבר היו אמורות להימחות.
רויטל סויד: לא אחרי 30 שנה, כבר מזמן.
רויטל סויד: והנה אנחנו רואים רבדים על רבדים של אפליה וגזענות.
רויטל סויד: ולמה אני מדברת רגע על מה שעסקנו פה כל השנה וחצי האחרונות, ואחר כך הגיעה ועדת פלמור, דוח פלמור, שאני לא רואה איך הוא מיושם, אבל נניח לזה, למה אני מדברת על שיטור היתר?
רויטל סויד: כי בשיטור היתר ובגזענות שראינו מול הנערים והנערות, ובעיקר הנערים יוצאי העדה, היו תמיד אלה שצקצקו מהצד ואמרו 'טוב, הם אולי עבריינים.
רויטל סויד: טוב, הם אולי ביצעו דברים אסורים, טוב, אולי היה צריך לעצור אותם', ועכשיו אני רוצה שניקח את תמונת המצב של מה שראינו פה, גזענות ברמה של אלימות פיזית מול תינוקות בני 7 ימים, ברגע הכי טהור שלהם, של הכניסה שלהם לעולם היהדות, של הפיכתם ליהודים.
רויטל סויד: ותראו מה קורה שם ועכשיו תשליכו את זה על שיטור היתר, עכשיו תשליכו את זה על גזענות בכל הרבדים, עכשיו תשליכו את זה לכל שאר התחומים.
רויטל סויד: כי הם לא עשו שום דבר, אותם תינוקות, לא הם ולא ההורים שלהם, כפי שרוב מי שקיבל וספג גזענות לאורך השנים לא עשה שום דבר למעט דבר אחד, היותו עם צבע עור כהה, היותו יוצא העדה האתיופית והעובדה שאנחנו ספוגים פה בתחושות של גזענות קשות.
רויטל סויד: ואנחנו נעשה את הדיון הזה ואנחנו נעשה עוד הרבה מאוד דיונים, ונכון שצריך לעשות דיון בנפרד על איך צריך להתנהל מוהל, אבל איך אמר חבר הכנסת מלכיאלי, בוא נדבר על הדבר האמיתי, זה הדבר האמיתי.
רויטל סויד: ואני רוצה שנקשור מהאירועים המזעזעים האלה לכל מה שאנחנו רואים אותו כל השנה וחצי שאנחנו מעלים את הנושאים פה.
רויטל סויד: ונכון, זיוה, זה לא שנה וחצי, זה 30 שנה, אבל אני מדברת מאז שאנחנו שמים את זה על השולחן פה בכנסת עכשיו.
רויטל סויד: והדבר הזה חייב להיפסק.
אברהם נגוסה: אני מבקש מהדוברים בתמצית, כי יש הרבה רשומים לדבר, גם נציגי המשרדים השונים, משרד הבריאות, הרבנות הראשית, איגוד הרבנים.
אברהם נגוסה: יש לנו הרבה ברשימה ואנחנו רוצים לשמוע.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת יוסי יונה, בבקשה.
יוסי יונה: תראו, אני מתבייש.
יוסי יונה: אני מתבייש כאדם, כיהודי.
<בני פרץ: אתה יכול להגיד את זה כבן עדות המזרח, שאנחנו גם מתביישים שבן עדות המזרח עשה את המצב הזה.
יוסי יונה: אני מתבייש כיהודי, אני מתבייש כאדם, אני מתבייש כישראלי, אני מתקומם, אני כועס.
יוסי יונה: ברור שזו גזענות, ברור שזה מקרה חמור של גזענות שהחלה עם הלא רצון שלנו, אנחנו כלא יוצאי אתיופיה, להביא את בני יוצאי אתיופיה לארץ.
יוסי יונה: משם זה התחיל.
יוסי יונה: אני מדבר כישראלי, כלא אתיופי, לא רצינו אתכם והערמנו קשיים עליכם - - -
<זיוה מקונן דגו: ברוך ה' ש - - -
אברהם נגוסה: אני מבקש, זיוה.
יוסי יונה: והמון מכשולים בדרך כדי שלא תגיעו לפה, בואו נודה.
יוסי יונה: הייתה לי תלמידה שעשתה דוקטורט רק על הנושא הזה, על המאבקים האדירים שהיינו צריכים גם את העזרה של יהודי ארצות הברית כדי לחייב את מדינת ישראל להביא את יוצאי אתיופיה לכאן.
יוסי יונה: הסיפור ידוע, הוא לא ידוע לכל הציבור.
יוסי יונה: אז זה התחיל עם העניין הזה ש העלייה ואני לא אומר את זה כביקורת לשם ביקורת, אלא ממקום של אכפתיות, ממקום של להבין את גודל הבעיה, כי אם אנחנו לא מבינים את גודל הבעיה אנחנו גם לא יכולים לפתור אותה.
יוסי יונה: הבעיה היא בעיית יסוד, מהתחלה, מהעניין של העלייה ואחר כך תרומות הדם ואחר כך הפרדה בבתי הספר ואחר כך הפרדה בשכונות והסללות - - -
פנינה תמנו: והרבנות.
יוסי יונה: ואחר כך הבעיה של הרבנות והמעמד של הקייסים.
יוסי יונה: בכל מקום ומקום שתגעו תגלו את המופעים המכוערים הללו של הגזענות כנגד יוצאי אתיופיה, ולא רק נגדם, אבל במקרה שלהם זה מגיע למקומות חשוכים ואפלים ואלימים שהדעת לא מקבלת.
יוסי יונה: העניין הזה שחברתי שלי יחימוביץ ציינה, בחור שחור מתהלך ברחוב נתפס כסכנה.
יוסי יונה: בחור שחור מתהלך ברחוב, כמה נכתב על החוויות הללו של שחורים בארצות הברית, על המושג הזה של שוטטות וברגע שאדם שחור מגיע לשכונה לבנה כבר עטים עליו וקופצים עליו השוטרים ועוצרים אותו כי הוא מהווה סכנה.
יוסי יונה: על זה אנחנו מדברים.
יוסי יונה: לכן אני מתבייש, כי אני מתבייש כאחד מהחברה שלנו, כישראלי, כיהודי, כאדם.
יוסי יונה: ואנחנו לא יכולים יותר כבר לבוא ולקיים, כמו שזיוה אומרת, בצדק, 'תקיימו עוד דיון ותגלו עוד מודעות', מה בית המחוקקים אמור לעשות?
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, אברהם נגוסה, איזה סוג של חקיקה עם סנקציה מאוד מאוד משמעותית במקרים האלה?
יוסי יונה: אדם שמדבר כך, אדם שפועל כך, חייב להיענש.
יוסי יונה: חייבת להיות סובלנות אפס, סובלנות אפס זה לא שאני כחבר כנסת אבוא לכאן ואני אגיד שנמאס לנו מזה.
יוסי יונה: אנחנו צריכים להיערך, חברות וחברי כנסת, כדי לחשוב על איזה הצעות חוק, על איזה שינויים של מדיניות - - -
קסניה סבטלובה: יוסי, היו הצעות חוק שנדחו פעם אחר פעם על ידי הקואליציה.
קסניה סבטלובה: בואו נקרא לדברים בשמם, החוק לחינוך נגד גזענות, שאנחנו העלינו אותו כמחנה הציוני, הוא נדחה על ידי הקואליציה.
קסניה סבטלובה: עם כל הצער זה נדחה.
יוסי יונה: מצער אותי לשמוע ולכן אנחנו צריכים להביא את זה לציבור, שאנחנו מנסים ובולמים אותנו.
יוסי יונה: הבעיה היא באמת בעיה חמורה, היא בעיה נוראית, בעיה שמאיימת על הלכידות הפנימית שלנו, של החברה הישראלית.
יוסי יונה: כמו שאמרה זיוה, בצדק, אני לא רואה את זה כבעיה שלך, זיוה, אני רואה את זה כבעיה שלי.
יוסי יונה: אני, בן חברה שבה עושים למישהו דברים שכאלה, פוגעים בי.
יוסי יונה: ברור שהפגיעה היא בסופו של דבר באדם הספציפי, שהוא המושא הישיר לפעולה, אבל אני גם נפגע.
יוסי יונה: ולכן אנחנו צריכים פה באמת לחשוב איך אנחנו משנסים מותניים, איך אנחנו מעבירים את הקריאה, את הזעקה, הזעקה של יוצאי אתיופיה, אבל זו גם זעקה שלנו.
יוסי יונה: זה לא יכול להימשך ככה.
יוסי יונה: אני באמת המום במובן הזה שאנחנו, עוד פעם, כל חצי שנה באים ועוד מקרה מכוער ואפל, שאנחנו לא יכולים לדמיין עד שהוא קורה.
יוסי יונה: אתם יודעים, אם יהיה איזה שהוא סופר בעל דמיון, עתיר דמיון, הוא לא יוכל לדמיין את המקרים האלה, כי זה כבר באמת יותר גרוע מכל מה שהדמיון יכול לדמיין אותו.
עליזה לביא: תודה, אדוני, על הדיון החשוב הזה, דיון שהיה כבר צריך להיות הרבה שנים קודם.
עליזה לביא: זה לא התחיל היום, זה רק המשך קשה מאוד.
עליזה לביא: אדם כמו אסולין לא צומח על קרקע נקייה, זה מתחיל עם חוסר אפשרות לנשים יוצאות העדה האתיופית לטבול במקוואות וזה ממשיך בכך שלא מסכימים להשיא את בני הקהילה.
עליזה לביא: רק לפני שבוע אני פוגשת רב יוצא העדה במועצה הדתית בתל אביב, שיושב שם וזוגות באים אליו והוא עצמו מספר לי שהיחידי בארץ שהסכים לחתן אותו, כשהוא הגיע לארץ וביקש להתחתן, היה הרב שלוש ז"ל.
עליזה לביא: וזה ממשיך במועצה הדתית, שבלנית יוצאת העדה האתיופית מקבלת מינוי וראש המועצה אומר 'לא, היא אתיופית, היא לא תהיה פה בלנית'.
עליזה לביא: וזה ממשיך וממשיך וממשיך והפשע הנתעב הזה, לשלוח מתלמדים למול.
עליזה לביא: מה זה מלמד?
עליזה לביא: זה מלמד על חברה גזענית שפה מאפשרת לעשבים שוטים פושעים לצמוח בה.
עליזה לביא: התחקיר העיתונאי הזה חושף בפנינו מציאות, שבואו נודה, אנחנו מכירים אותה.
עליזה לביא: פה בבית הזה אנחנו לא עושים מספיק.
עליזה לביא: ואני רוצה לברך אותך על התחקיר המדהים שלך, אוריה, כי הבאת לפתחנו באמת ובכנות מאוד מאוד גדולה משהו שאנחנו מכירים אותו, רק הדוגמאות שהזכרתי, זה לא צומח בחלל ריק.
עליזה לביא: אז זו עבודה עיתונאית משובחת ותודה לך.
עליזה לביא: אבל אנחנו כאן לא יכולים להשאיר את זה כך.
עליזה לביא: חברתי היקרה, שהגשת תלונה במשטרה, זאת אזרחות לשמה, כי אדם כזה זה לא - - - פה אין קשר, לא לדת ולא לשירותי דת, זה פושע שצריך לתת את הדין, אבל הפושע הזה לא צמח בקרקע ריקה, ואת הקרקע הזאת אנחנו צריכים לתקן.
עליזה לביא: ביום שהתקשרתְ בוכָה ולא יכולת לעלות על במה ואמרת לי 'עליזה, אני לא מסוגלת לדבר' והיית צריכה לדבר בפני מאות נשים ובכית על הבמה, אני לא יכולה לשכוח את זה.
עליזה לביא: אני רוצה לבקש סליחה, כי אנחנו לא תיקנו את זה בזמן.
עליזה לביא: וזה מתכתב עם הנושא של הגיור וזה מתכתב עם הנושא של מי יכול ומי לא יכול וזה מתכתב עם כך שאנחנו בודקים בציציות את מה שלא בדקו להורים שלנו, כי בתקופת השואה ידעו למצוא פתרונות, גם מי שספרי היוחסין שלו לא היו איתו, אבל היום יש התעמרות והיום יש פוליטיקה השתלטה והפשע הנתעב הזה צומח על קרקע בשלה, שאנחנו כאן בכנסת לא עושים מספיק, למה?
עליזה לביא: לא כי אי אפשר, כי השיקולים הפוליטיים משתמשים בדת היהודית כדי לחתוך את עצמנו מעצמנו, ואת זה אנחנו צריכים לתקן.
אברהם נגוסה: לפני שאנחנו שומעים את משרדי הממשלה, משרד הבריאות, הרבנות, נמצא גם הרב הראשי של יהודי אתיופיה, הרב יוסף הדנה, אני רוצה לתת את רשות הדיבור לחברת הכנסת פנינה תמנו שטה, אבל אני מבקש בקיצור, כדי שיגיע לכולם.
פנינה תמנו: יש רגעים שהמילים פשוט נגמרות.
פנינה תמנו: סבא שלי היה קייס, האימהות שלנו, שלי, של זיוה ושל הנשים שיושבות פה והרבה מאוד יוצאות אתיופיה, טבלו בנהרות, בקור, חירפו את נפשן כיהודים.