GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שרי פייר: לשאר הילדים, לכלל העליות, גם יוצאי אמריקה הלטינית, שאכן בחלקם ההורים מתנהגים לעתים כמהגרי עבודה והאתגרים מאד מאד קשים; גם ילדי עולים מבוכרה, קווקז, בני מנשה וכלל הארצות האחרות, בוודאי צרפת, אוקראינה והרבה פעמים מדינות שאנחנו מכירים אותן כמדינות רווחה והתדמית שלנו על הילדים היא שמה אנחנו צריכים לעזור להם.
<שרי פייר: וכן, אנחנו צריכים לעזור להם וצריכים לעזור להם הרבה.
<שרי פייר: יש לנו דרישה עצומה מהרשויות המקומיות לתת מענה לילדים בכל הגילאים.
<שרי פייר: ככה כדי לסבר את האוזן, אנחנו נותנים, כפי שאמר ד"ר שקאלר, עשרות מיליוני שקלים כתמיכה לרשויות המקומיות, לכלל הטיפול בעולים, בבני עולים, בילדי עולים.
<שרי פייר: רשויות שאנחנו מנהלים איתן שיח על בסיס עקבי, ציינו בפנינו שכ-40% מהתקציב שאנחנו נותנים להם מוקדש לטובת חינוך לילדי עולים.
<שרי פייר: אף פעם לא די.
<שרי פייר: משרד החינוך עושה המון ועושה דברים מדהימים.
<שרי פייר: הילדים רוצים עוד, הרשויות מצביעות על צרכים וכפי שנאמר פה, צריך להתחיל את הדברים מהגיל הרך ואנחנו שמים דגש גם בגיל הרך, גם בהכנה לכיתה א', שרבים מהוותיקים באמת, זה בא בילד אין לתת קורס מוכנות לכיתה א' ברמה הפרטית.
<שרי פייר: אנחנו נותנים את זה דרך הרשויות המקומיות, כי זה דבר שהוא דבר חשוב.
<שרי פייר: אנחנו נותנים פרויקטורים במסגרת הרשויות, בשילוב עם משרד החינוך ואנחנו עשינו גם איזה שהוא מיפוי יד ביד.
<שרי פייר: אנחנו גם מוסיפים מגשרים כשצריך, גם בתכנית פלא.
<שרי פייר: אנחנו מוסיפים מגשרים לכל הפזורות, לכל הילדים.
<שרי פייר: אנחנו נותנים תכניות ומוקדים חברתיים גם ליוצאי קווקז, גם לבני מנשה, גם ליוצאי אתיופיה.
<שרי פייר: דיבר חבר הכנסת רוזבוזוב על הנושא של הוטרנים.
<שרי פייר: אנחנו מקימים חדרי הנצחה לכל מי שהשתתף במאבק נגד הנאצים ואנחנו מכניסים לשם בני נוער.
<שרי פייר: אנחנו משלבים בין הדור הצעיר לבין הדור הבוגר.
<שרי פייר: זה חלק מהמדיניות שלנו באמת לתת מענה הוליסטי, כשחשוב לי להדגיש שוב שבפרויקטים החינוכיים שלנו, אנחנו נעזרים באנשי המקצוע, בעמיתנו ממשרד החינוך, מקבלים תו תקן לכל מה שנכון וראוי מבחינה פדגוגית ואנחנו כולנו מקווים שנצליח באמת לסגור את הפערים באמצעות התכניות האלה.
<שרי פייר: דבר אחרון, אתם דיברתם על נשירה גלויה ויש גם נשירה סמויה, לא בקרב עולים, אלא בקרב ילדים עולים בעיקר.
<שרי פייר: בקרב עולים ראינו ביחד את הנתונים וזה באמת נתונים לשמחתי שהם אפסיים, אבל הדברים האלה באים לידי ביטוי בדור וחצי או בדור השני.
<שרי פייר: הילדים האלה אחר כך הולכים לעתים לגנים ציבוריים, יש שם אפקט של התגודדות ויש שם אינטגרציה מלאה.
<שרי פייר: אנחנו רואים ראשים בלונדינים וראשים מקורזלים ואת כל ה - - -
אברהם נגוסה: אולי תסבירי לנו, כשאין נשירה בעולים, אז למה דווקא בבני עולים יש נשירה?
אברהם נגוסה: היה צריך להיות שיפור, לא?
אברהם נגוסה: כי הם כבר ותיקים.
<שרי פייר: יש מחקרים.
<שרי פייר: פה אני אענה מהצד המחקרי.
<שרי פייר: יש מחקרים רבים שנעשו גם באקדמיה, גם מוזמנים על ידי משרדי ממשלה.
<שרי פייר: בקרב חלק מיוצאי חבר מדינות העמים לשעבר יש שיפור בדור השני, לא בכולם.
<שרי פייר: בקרב יוצאי בוכרה, קווקז, אנחנו רואים לעתים החמרה של הדברים.
<שרי פייר: יש פה התנגשות בין דורית.
<שרי פייר: בועה תרבותית, בעיקר של קהילות שהן קהילות יותר מסורתיות, יותר שמרניות.
<שרי פייר: בקרב יוצאי אתיופיה אנחנו רואים בהחלט שיש החמרה אחרי דור אחד, ושוב, הנושא נחקר רבות.
<שרי פייר: יש כאילו איזה שהוא אפקט השהייה כזה.
<שרי פייר: ולכן אנחנו רואים את תמונת המצב, אנחנו נותנים גם פתרונות לטווח הארוך, כשאנחנו מטפלים מגיל מאד מאד רך, וגם ביתרונות בטווח הקצר, שמה שכבר דורש טיפול, דורש התערבות, דורש אתגר, אנחנו מנסים לתת לו את המענה המיטבי.
אברהם נגוסה: האם זה מראה משהו במערכת החינוך שדווקא לעולים צריך להיות משבר קליטה ויכול להיות שכל זה ישפיע על הנשירה, אבל אצל בני עולים, כשיש יותר, האם זו לא שאלה גדולה של האם מערכת החינוך הצליחה או נכשלה.
<שרי פייר: אני לא הייתי שופטת את מערכת החינוך ועל שאלה כזאת וודאי הייתי מעבירה את הכדור לעמיתי במערכת החינוך, אבל יכול להיות שאפשר להסתכל על זה דווקא בצורה אחרת, שאם אנחנו ומערכת החינוך עוטפת אותם כל כך כשהם מגיעים ברגע הראשון ונותנת להם מענה ואנחנו חושבים שאולי אחרי 5 שנים או 10 שנים צריך להפסיק או צריך, כי בסך הכל התקציבים מוגבלים, ואז אנחנו מוצאים בהחלט שוב את הילדים האלה בדור השני, שבעצם מקבלים לכאורה פחות מענה רגיש תרבות, כן מקבלים במערכות הגיל, אבל פחות מענה רגיש תרבות ויכול להיות שזה אחד הניסיונות, אבל חכמים ממני עשו על כך מחקרים והתוצאות מדברות בעד עצמן.
אברהם נגוסה: נשמע ממנהלת בית ספר יוענה ז'בוטינסקי.
<מילה ספיבק: זה כבר הנוער יוענה ז'בוטינסקי.
אברהם נגוסה: אוקיי, מילה, בבקשה.
אברהם נגוסה: אני מבין שרוב התלמידים הם עולים חדשים בבית הספר?
<מילה ספיבק: אני רוצה עכשיו לספר קצת.
אברהם נגוסה: אולי תעני גם על השאלות שאני שאלתי קודם.
<מילה ספיבק: כן, כן, כן, אין בעיה.
<מילה ספיבק: בגלל זה אני רוצה לענות.
<מילה ספיבק: כבר הנוער יוענה ז'בוטינסקי קולט עלייה.
<מילה ספיבק: יש לנו כ-1,000 ילדים.
<מילה ספיבק: מתוך 1,000 ילדים 200 תלמידי פנימייה ו-800 ילדים באים כל יום לבית הספר.
<מילה ספיבק: זאת אומרת זה ילדים עולים וגם בני עולים.
<מילה ספיבק: אני רוצה להגיד שמשרד החינוך עושה המון דברים.
<מילה ספיבק: האמת שבאתי הנה לבדוק על מה מדובר – עולים לא עולים – ועכשיו אני בכל זאת רוצה לענות, כי ילדים מקבלים מענה.
<מילה ספיבק: יש תלמידים עולים חדשים מאתיופיה, יש לי עולים חדשים מברית המועצם, רובם.
<מילה ספיבק: יש לי גם ילדים מגאנה, יש לי עולים חדשים ממקסיקו, יש לי עולים מכל מגוון צבע העור, השכל, החכמה, הכל.
<מילה ספיבק: יש לי כל מיני ילדים.
<מילה ספיבק: אני לא אומרת שאצלי, לא חשוב, לפעמים אומרים שאם יש הרבה עולים חדשים אז אחוז הבגרויות חייב להיות אחוז גבוה, אז - - -
אברהם נגוסה: יש עלייה מגאנה?
<מילה ספיבק: כן, יש גם מגאנה, ממקסיקו, מכל מיני מקומות.
אברהם נגוסה: מקסיקו כן.
אברהם נגוסה: גאנה – זו פעם ראשונה שאני שומע.
<מילה ספיבק: אז אני רוצה להגיד לכם שברור שאם יש כל כך הרבה עולים חדשים, אז אנחנו מקבלים את המענה.
<מילה ספיבק: אנחנו מקבלים שעות.
<מילה ספיבק: לפעמים פה ושם אנחנו יכולים להתווכח ולבכות למשרד חינוך – חסר לי פה שעה, חסרות לי פה 4-5 שעות ואנחנו מקבלים אותן.
<מילה ספיבק: אני רק רוצה, אדוני יושב הראש, להגיד לך שאין פה קוסמים.
<מילה ספיבק: אני פה יחידה, אני חושבת, מהשטח, כמנהלת בית ספר.
<מילה ספיבק: אי אפשר לקחת ולעשות טראח משהו וכבר הכל יהיה בסדר.
<מילה ספיבק: זה תהליך, ואם אנחנו נסתכל על המדינות האחרות שקלטו עליה, על מהגרים, אז ברור שזה הולך לאט.
<מילה ספיבק: אם בסך הכל אנחנו נסתכל שאנחנו מדינה כל כך צעירה וזו מדינת עולים ומהגרים, אז ברור.
<מילה ספיבק: גם במשרד החינוך הם מהגרים או ילדי מהגרים.
<מילה ספיבק: אין דבר, הם בעצם אולי לא יודעים הכל.
<מילה ספיבק: אנחנו לומדים.
<מילה ספיבק: גם אני, אני 10 שנים מנהלת ואני המנהלת הראשונה משנות עליית ה-90, דוברת רוסית.
<מילה ספיבק: אני רוצה להגיד שהיה קשה, גם לי היה קשה, ואני מכירה את כל הילדים שנכנסים ואני מכירה - - -
אברהם נגוסה: אולי תתמקדי, כי אף אחד לא אמר שהכל קל ואף אחד לא מחפש קיצורי דרך.
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים פה כשאנחנו יודעים את המציאות, המציאות שעולה - - -
<מילה ספיבק: על התוצאות - - -
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע ממך, כמי שמנהלת בבית ספר שרוב הנמצאים שם הם עולים, אולי תשתפי אותנו בניסיון שלך בדרכי התמודדות עם המצבים הקיימים.
<מילה ספיבק: יפה.
<מילה ספיבק: אני רוצה להגיד שאם אנחנו מתחילים עם ההתמודדות של העולים החדשים, קודם הכל עם שפה, ברור שנגיד אם אנחנו מקבלים שעות לשנה ראשונה לאולפן ואחר כך הקליטה של כל הילדים היא לא אותה קליטה.
<מילה ספיבק: יש ילדים שכבר אחרי חודשיים נכנסים לכיתות והם לא צריכים אותי ולא צריכים את האולפן שלי.
<מילה ספיבק: אבל יש ילדים שזו כבר שנה ראשונה ושנה שנייה ושנה שלישית ועדיין הילדים האלה ממש מתמודדים עם קשיי שפה, כמוני.
<מילה ספיבק: אני רק רוצה להגיד שזה קשה.
<מילה ספיבק: זה גם קשה מבחינת התרבות.
<מילה ספיבק: הילדים באים כל אחד מכל מדינה עם השק שיש לו וחוץ מזה אנחנו לא צריכים לשכוח, ואני רוצה לפנות גם למשרד החינוך וגם למשרד הקליטה.
<מילה ספיבק: רבותי, תקשיבו, חייבים לשלוח לבתי ספר שיש בהם הרבה עולים, פסיכולוגים.
<מילה ספיבק: דבר שני, תכנית העצמה חייבת להיות.
<מילה ספיבק: תכנית העצמה זה כמו קואוצ'ינג, נכון?
<מילה ספיבק: שכל ילד יקבל משהו בנוסף.
<מילה ספיבק: זה גם ברור שיש גם שעות פרטניות, המורים עובדים, הכל בסדר.
<מילה ספיבק: אבל אני רוצה להגיד שיש לנו קואצ'ינג בבית הספר, יש לנו.
<מילה ספיבק: אנחנו עובדים, מי שמכיר, עם עמותת הזנק.
<מילה ספיבק: הזנק לעתיד גם למצטיינים, גם לתעשייה.
אברהם נגוסה: מילה, נא לסכם.
<מילה ספיבק: זה פלא.
<מילה ספיבק: אני רוצה להגיד שאנחנו לוקחים ילדים, עולים חדשים שגם לא יודעים שפה וממצבים קשים, ובגלל שיש תכנית העצמה, אחרי שנה, אחרי חצי שנה, הילדים כבר אחרים.
<מילה ספיבק: הם כבר מרגישים שהם שווים בין שווים, ואולי גם יותר.
<מילה ספיבק: הם מקבלים את עמוד השדרה.
<מילה ספיבק: אז אולי בכל התכניות שקשורות לעולים חדשים, לתלמידים, צריכים לשים קצת דגש על העצמת הילדים.
<מילה ספיבק: זאת אומרת תכנית העצמה.
אברהם נגוסה: הצעה טובה, תודה.
אברהם נגוסה: אנחנו היינו בשטח ביום חמישי, שמענו מהגברת שרה שראל, אחראית קליטת עלייה במועצה האזורית מטה בנימין ואנחנו נשמח לשמוע ממך, בואי תשתפי אותנו לגבי הבעיות הקיימות בשטח, גם על ההישגים, גם על הבעיות ומה את מציעה כדי לשלב את העולים.
<שרה שראל: אני רוצה לפתוח בנושא של הגיל הרך.
<שרה שראל: ד"ר שרי פייר דיברה על הכנה לכיתה א' והניסיון שלנו מראה שההכנה לכיתה א' זה דבר שהוא לא מספיק.
<שרה שראל: כדי לקלוט את הילדים בכיתה א' במצב אופטימאלי, ההכנה צריכה להתחיל בגן.
<שרה שראל: נכון, אין ספק.
<שרה שראל: ואנחנו קולטים ילדים בעיקר מצרפת והגענו למסקנה שכשילד עובר את תהליך הקליטה בצורה מיטבית בגן, הוא נכנס לכיתה א' כמו ילד ישראלי רגיל.
<שרה שראל: וכדי להשיג את המטרה הזאת אנחנו מעסיקים גננת מגשרת, שנמצאת שלוש-ארבע פעמים בשבוע בגן לכמה שעות כל פעם.
<שרה שראל: היא יושבת בבוקר, בשמונה בבוקר, כמה דקות עם הגננת.
<שרה שראל: היא שומעת מהגננת מה הגננת הולכת לעשות במפגש.
<שרה שראל: הגננת מראה לה את כל אמצעי ההמחשה ואז היא אוספת את כל הילדים העולים, עושה להם את אותו מפגש שכל הילדים בגן מקבלים בשעה 10, או 10 וחצי, אני לא יודעת מתתי בדיוק זה קורה.
<שרה שראל: היא עושה להם את זה בשמונה וחצי בבוקר, בצרפתית.
<שרה שראל: בשעה 10, כשהילדים נכנסים לריכוז, למפגש הכללי, הם כבר מכירים את המילים, הם כבר מכירים את המושגים, הכל מתחבר להם, והרבה הרבה יותר קל להם.
<שרה שראל: חוץ מזה היא נמצאת עם הילדים העולים בחצר, היא מתווכת בינם לבין הילדים הישראלים.
<שרה שראל: מה שקורה כשילד עולה אצלנו, כשילד עולה אצלנו, נכנס לכיתה א', אף אחד לא יודע שהוא עולה חדש, ולא הגיוני שמערכת החינוך פתאום מתעוררת בכיתה א'.
<שרה שראל: זאת אומרת אנחנו חוסכים כל כך הרבה בעיות בשנתיים האלה של גילאי 4-5, שלא ברור לי למה זה לא מתחיל לפני כן.
<שרה שראל: אז זה נושא ראשון.
<שרה שראל: נושא שני בעיני הוא מאד חשוב, זה הנושא של תעסוקה.
<שרה שראל: אנחנו אמנם דנים בנושא של חינוך, אבל אני רוצה לזרוק שני נושאים שלא כל כך קשורים, אבל שנצטרך לתת עליהם את הדעת.
אברהם נגוסה: אולי נעשה את זה כשנזמין את משרד הכלכלה.
אברהם נגוסה: לא יהיה מי שיתייחס פה.
אברהם נגוסה: יש פה נציג משרד הכלכלה?
אברהם נגוסה: הנושא שלנו מוגדר ולכן בואי נתמקד בילדים.
<שרה שראל: אז תכנית אחת זו התכנית הזאת של הגננת המגשרת.
<שרה שראל: אני רוצה להגיד שזה מסתכם בעשרות אלפי שקלים בשנה שהרשות מממנת אותם.
<שרה שראל: ולפעמים, כשאנחנו מוצאים שצריך, אנחנו עושים גם תכניות בחופש, במעבר בין גן חובה לכיתה א', אבל העבודה צריכה להיות שנתיים רצוף, כמה פעמים בשבוע, אחרת לא משיגים את המטרה.
אברהם נגוסה: דני רוזנר, מנהל מינהל חברה ונוער.
<דני רוזנר: אני אתייחס בקצרה לכמה גברים בפעילות של החינוך החברתי בבתי הספר ושל החינוך הבלתי פורמאלי בארבעה מישורים: קליטת עולי אוקראינה, עולי צרפת, דרך חדשה, ביטון ובאופן כללי תכניות כלליות.
<דני רוזנר: אז מבחינת תשתית של תכניות שמינהל חברה ונוער מעניק לבתי הספר, ב - - - , לקליטה מיטבית, לעיסוק בזהות, לרב תרבותיות, אז יש לנו 15 תכניות מדף שמונגש ותות באתר חברה ונוער.
<דני רוזנר: בתי הספר יכולים לקחת וליישם.
<דני רוזנר: מבחינת עולי אוקראינה ועולי צרפת, הוצאנו קולות קוראים לרשויות המקומיות, כשמיקדנו את זה לרשויות עתירות קליטת עולים.
<דני רוזנר: בחיפה, בנתניה ובבת ים כבר אוישו מגשרים לחינוך הבלתי פורמאלי, באשדוד זה עתיד לקרות ומבחינת עולי צרפת, באשדוד ובנתניה כבר אויש.
<דני רוזנר: תל אביב, ירושלים ורעננה בתהליך מכרז, אבל בעצם אמור לפעול שם מגשר לחינוך הבלתי פורמאלי.
<דני רוזנר: בהיבט של ביטון והסיפור השלם, אז אנחנו גם מעדכנים את תכניות הליבה, גם תכנית ליבה לטיולים וגם תכנית ליבה לחינוך חברתי.
<דני רוזנר: אנחנו נבצע באמצעות התלמידים אות יקיר רשות, כשבעצם התלמידים בוחרים מבוגרים מעוררי השראה כחלק מהמהלך של אות שר החינוך לנוער מתנדב, שבאותו אופן גם הסתכלות על עולם המבוגרים; ותהליך של תיעוד סיפורי עלייה למיניהם.
<דני רוזנר: עליית שנות ה-50, שנות ה-60, שנות ה-90 ויוצאי אתיופיה.
<דני רוזנר: בהקשר של דרך חדשה, אנחנו בארבע תכניות מרכזיות: תכנית מפתחות, תוכנית חוגים, 3,800 חברה שעתידים להשתלב בתכניות חוגים.
<דני רוזנר: 3,000 חברה שעתידם להשתלב, או כבר בתכניות מנהיגות בתנועות הנוער ובארגוני הנוער.
<דני רוזנר: תכנית רחבה של הכנה לצבא המיועדת ל-7,700 משתתפים גם בהיבט הבית ספרי, גם בהיבט קבוצתי וגם בליווי פרטני; ואנחנו מעניקים כבר השנה כמעט 350 מלגות לחברה שיצאו לשנת י"ג, בין אם זה במכינות הקדם צבאיות, בין אם זה בשנת השירות ובין אם זה בתכניות אופק.
אברהם נגוסה: מנכ"ל עמותת ידידים, מר שמעון סיאני, בבקשה.
<שמעון סיאני: טוב, תודה, שלום.
<שמעון סיאני: אני מציג קצת את הזווית של מגזר שלישי, עם יסוד מאד גדול לאופטימיות.
<שמעון סיאני: אני הייתי שותף במהלך מאד יפה שעשה משרד החינוך של שולחנות עגולים.
<שמעון סיאני: הוגדרו שם תכניות ואני חושב שיש, אני זיהיתי שכשיש חשיבה מערכתית, יש רצון לשיתוף פעולה ויחד עם זה, כשמגיעים לשלב של הביצוע ויש גם הכרה בזה שאי אפר לעבוד ללא מגזר שלישי, ושמגזר שלישי צריך להיות מקצועי, רציני ותהליכי.
<שמעון סיאני: כשאני בודק עכשיו מה המשימות שניצבות בפנינו, אני חושב שזה משימות משותפות, ואנחנו עובדים גם עם משרד הקליטה וחשפנו פה את המחקר האחרון שנעשה על תכנית סיכויים, שיש לה רצף, שמטפלת בנוער עובר חוק, ושם גם המחקר הכלכלי הראה שהשקעה על כל ילד חוסכת למדינה עשרה שקלים.
<שמעון סיאני: זאת אומרת זה לא רק חינוכי, זה גם כלכלי, שיתוף הפעולה הזה.
<שמעון סיאני: יש אתגר שאני מעלה אותו פה כמה וכמה פעמים, וזה האתגר של דרכי ההתקשרות עם ארגוני מגזר שלישי, שלא מאפשרים עבודה בצרף, לא מאפשרים שקט, לא מאפשרים למידה משותפת.
<שמעון סיאני: ויש לנו פה אתגר מול האוצר, כי כל דרכי ההתקשרות שהיו בעבר נחסמו.
<שמעון סיאני: האוצר היום חוסם מיזמים משותפים.
<שמעון סיאני: הוא הולך על סיפור של מכרזים.
<שמעון סיאני: אתה אף פעם לא יודע מי זוכה במכרז הזה ובחינוך, ברגע זה, אם יש למורה בעיה עם ילד כזה או אחר וההורים עסוקים והם לא יודעים להתמודד עם זה, אם היינו יכולים להכניס לשם עכשיו חונך.
<שמעון סיאני: ראינו את זה, גם בעבודה מול יועצות בתי הספר, גם בעבודה מול בתי הספר כגורם משלים, כגורם משתף.
<שמעון סיאני: אי אפשר שמגזר שלישי יעבוד לא בצורה מקצועית ולא בצורה הדוקה עם משרד החינוך, עם משרד הקליטה, עם כל הגורמים בשטח.
<שמעון סיאני: צריך לתת כוח למגזר השלישי.
<שמעון סיאני: היום כל התכניות שלנו למעשה מאושרות באתר של משרד החינוך.
<שמעון סיאני: אנחנו לא יכולים לממש אותן בגלל דרכי התקשרות.
<שמעון סיאני: עכשיו, קורה כאן משהו.
<שמעון סיאני: בגלל שהאוצר מקשה, אז החברים הטובים שלנו במשרד החינוך אומרים לנו תעזוב אותי, אין לי כוח לכאב הראש הזה.
<שמעון סיאני: אני לא מתעסק עם זה.
<שמעון סיאני: יש כאן משהו מהותי, אסטרטגי, שבגלל זה תכניות נופלות ובפיזור היום של תלמידים עולים, במקרה הזה זה תלמידים עולים, אבל כשאנחנו מגיעים לסיכון, כמו שאמרתם, זה גם עולים וזה אוסף את כולם.
<שמעון סיאני: ושם יש משהו תקוע מהותי, שאני חושב שאנחנו ביחד צריכים לעבוד על מסמכים, ואני קורא לך אדוני יושב הראש, זה משהו מהותי.
<שמעון סיאני: רוצים לעבוד ביחד, רוצים לעבוד מקצועית, ברור שצריך לעבוד שיטתי ותהליכי, כי מדובר בתלמידים ובבני נוער.
<שמעון סיאני: זה גם לא עניין של תלמידים שנכנסים לכיתה כזו או כיתה אחרת.
<שמעון סיאני: כי כשמגיעים עולים, הם מגיעים בכל הגילאים, הפיזור היום מאד גדול, אתה צריך לתת פתרון רב מערכתי.
<שמעון סיאני: יש את החשיבה, אבל אנחנו תקועים.
<שמעון סיאני: והתקיעות הזאת תעלה לנו בסופו של דבר ביוקר.
<שמעון סיאני: חייבים לעבוד ומהר, כי גם עם דני יש לנו תכנית והיא אמורה לצאת אל הפועל.
<שמעון סיאני: ההתקשרות תקועה.
<שמעון סיאני: עם מאיה התחלנו לעבוד, מיזם משותף, חשבתי שם שלפקידים אין כוח לעבוד עם מיזמים משותפים, כי משגעים אותם.
<שמעון סיאני: בחשבויות משגעים אותם.
<שמעון סיאני: אז תנו לנו פתרון אחר.
<שמעון סיאני: אין פתרון אחר, ופה אני חושב שצריכים לשחרר.
<שמעון סיאני: ברגע שנשחרר את צוואר הבקבוק הזה, נוכל לראות דברים טובים.
אברהם נגוסה: אני מסכים איתך ואני צריך את שיתוף הפעולה שלך כדי לשנות את המצב.
<שמעון סיאני: בשמחה.
אברהם נגוסה: אני חושב שמה שצריך לעשות.
אברהם נגוסה: תעלה לנו על כתב את ההצעה שלך.
אברהם נגוסה: נזמין את משרד האוצר, את הגורמים האחרים, נשב ביחד ונעשה מאמץ להוריד את החסמים שאתה מציין.
אברהם נגוסה: אם לא נצליח, אז אולי נלך גם על שינוי חקיקה כדי להוריד את החסמים הבירוקרטים, כמו שעשינו בתעסוקה לעולים.
אברהם נגוסה: לכן אני מבקש ממך לשלוח לנו בכתב את ההצעה שלך, כדי שנקיים דיון, וגם תציין את הגורמים הרלבנטיים שאנחנו נזמין לדיון.
אברהם נגוסה: משרד החינוך, יש לכם התייחסות, לפני שאני מסכם את הדיון?
<גילה נגר: לא, אנחנו רוצים להודות לך על שהעלית למודעות את הנושא, אני חושבת שזה מאד מאד חשוב.
<גילה נגר: אני רוצה גם להודות מאד למשרד הקליטה, איתם אנחנו עובדים בשיתוף פעולה שהוא לא רגיל ושגרתי במשרדי הממשלה.
<גילה נגר: מהדיון הזה לקחנו כמה תובנות.
<גילה נגר: לפחות אני חושבת שנצטרך אולי להציג משהו יותר ממוקד ושנוגע יותר ספציפית בסוגיה.
<גילה נגר: רק יש לי בקשה אחת, שכשאתם מפנים מכתבים של זימון לוועדות, תגדירו במדויק מה אתם רוצים שאנחנו נציג ונביא, כי אחרת זה יוצר בלבול ואנחנו לא ממוקדים, וחבל, כי הדיון הזה היה קצת מפוזר, לטעמי.
<גילה נגר: ותודה לצוות שלנו.
<גילה נגר: הם עושים עבודה מדהימה, באמת מדהימה.
<גילה נגר: עם כל הביקורת, ואני קשובה, אבל משרד החינוך עושה עבודה מדהימה.
אברהם נגוסה: אז קודם כל אני מאד מודה לכולם, לכל המשתתפים, משרדי הממשלה וגם המגזר השלישי והאנשים שפועלים בשטח.
אברהם נגוסה: אני רואה בזה דיון מאד חשוב.
אברהם נגוסה: התחלנו את הדיון ולא סיימנו.
אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך בדיון הזה, כי זה מאד מאד חשוב לנו כדי לקדם את העולים החדשים בתוך מערכת החינוך.
אברהם נגוסה: אני מסכים איתך, כולנו יודעים שקליטה היא מערכתית ולכן גם משרדי הממשלה צריכים לפעול ולגבש תכניות.
אברהם נגוסה: אנחנו נעשה את עם כל המשרדים, כולל שיכון, כלכלה וכל המשרדים האחרים.
אברהם נגוסה: היום אנחנו התמקדנו במערכת החינוך.
אברהם נגוסה: אני חושב שכדאי להתמקד משרד ומשרד, ואולי בסוף נעשה שולחנות עגולים, אולי.
אברהם נגוסה: לכן הסיכום גם לפעם הבאה, אשר ממנו תהיה ברורה הקריאה של הוועדה הוא: 1.
אברהם נגוסה: הוועדה קוראת לשר החינוך להשיב לה תוך חודשיים – ואני רוצה שתסבירו וגם נשלח את ההחלטה בכתב, שיהיה ברור – באיזה אופן משפר המשרד את קליטת התלמידים העולים, תוך הצגת תכנית לקליטת העולים.
אברהם נגוסה: הוועדה מבקשת לקבל תשובה תוך שבועיים, מתי תיושם התכנית ביחס ליוצאי אתיופיה במערכת החינוך.
<גילה נגר: היא מיושמת, מה זאת אומרת?
אברהם נגוסה: בסדר, תציגו לנו.
אברהם נגוסה: הוועדה מבקשת להעביר אליה את כל התכניות שעוברות לכלל התלמידים העולים, או שיש לכם במגירה או בקובץ, לא משנה.
אברהם נגוסה: תעבירו לנו את כל התכניות הקיימות לכל העולים החדשים.
אברהם נגוסה: אלה שלוש הנקודות.
אברהם נגוסה: אני מבקש שזה יהיה ברור.
אברהם נגוסה: אנחנו נשלח לכם אותן גם בכתב, כדי שיהיה ברור וכדי שנקבל את הנושאים האלה.
אברהם נגוסה: כי כמו שאמרתי, בעניין מערכת החינוך התחלנו את הדיון, עוד לא סיימנו.
אברהם נגוסה: שלום, בוקר טוב לכולם.
אברהם נגוסה: אנחנו נדון בנושא מעמד דור רביעי לזכאי חוק השבות.
אברהם נגוסה: את הדיון יזמה חברת הכנסת קסניה סבטלובה, חברת ועדה.
אברהם נגוסה: כולנו יודעים שהילדים שמגיעים הם זכאי חוק השבות, שהם דור רביעי שלא זכאי חוק השבות ויש לנו פה בעיה בעניין של קבלת האזרחות שלהם.
אברהם נגוסה: היום אנחנו מקיימים את הדיון בעניין זה.
אברהם נגוסה: איתנו נמצא גם ח בר הכנסת יואל רזבוזוב, חבר ועדה, מנכ"ל משרד הקליטה, גם עמוס ארבל ממשרד הפנים, מנהל אגף מעמד אישי ומשרדים אחרים.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים להגיע להסכמה או לסיכום שהדור הרביעי לא צריכים לסבול פה במדינת ישראל.
אברהם נגוסה: היום הם סובלים, כי הם לא מקבלים בזמן את האזרחות שלהם.
אברהם נגוסה: זה משפיע על התפקוד של המשפחה של אותם צעירים להתקדם.
אברהם נגוסה: לכן אני מאד מודה לחברתי, חברת הכנסת קסניה סבטלובה שיזמה את הדיון הזה.
אברהם נגוסה: אני מעביר את זכות הדיבור לחברת הכנסת קסניה סבטלובה, יוזמת הדיון, בבקשה.
קסניה סבטלובה: בוקר טוב לכולם.
קסניה סבטלובה: חג חנוכה שמח וגם חג נובי גוד שמח, הנכנס עלינו לטובה.
קסניה סבטלובה: כובד יושב הראש, אני מודה לך מאד על ההזדמנות לקיים את הדיון החשוב הזה.
קסניה סבטלובה: במהלך השנה האחרונה מגיעות אלי תלונות וחלק מהמתלוננות ומהמתלוננים נמצאים פה איתנו ואני מקווה שגם יזמן להם לדבר ולשטוח את הבעיות ואת הסוגיות שהם מתמודדים איתן.
קסניה סבטלובה: בשנת 1950 חוקקה מדינת ישראל את חוק השבות, בזכותו כולנו נמצאים כאן, שמגדיר שזכותו של כל יהודי לעלות למדינת ישראל ולארץ ישראל.
קסניה סבטלובה: מאז תוקן חוק השבות בשנת 1970 והתיקון אומר שבעצם מוגדר ששלוש דורות, יהודי, בן של יהודי ונכד של יהודי וכמובן בני הזוג שהם רשאים לעלות על פי חוק השבות לקבל את מלוא הזכויות ולקבל כמובן את האזרחות במדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: אבל מה לעשות עם הילדים הקטנים שמגיעים עם אותם הנכדים, נצר של העם היהודי.
קסניה סבטלובה: האם ניתן בכלל לחשוב שדווקא אנחנו במדינת ישראל היהודית והדמוקרטית, נפריד בין משפחות?
קסניה סבטלובה: נתעלל בילדים האלה, נתעלל גם בהורים שלהם?
קסניה סבטלובה: הרי זה לא יתכן, זה בכלל לא משהו שאנחנו רוצים לחשוב שקיים במדינה שלנו, ויחד עם זאת, אני יכולה להגיד שכבר מזה כמה וכמה שנים, נציגי הדור הרביעי מה שנקרא והמשפחות שלהם, מתמודדים עם קשיים לא פשוטים.
קסניה סבטלובה: קיים נוהל במשרד הפנים – ואני שמחה לראות את עמוס ארבל פה, כי עברתי על הדיונים של ועדת העלייה והקליטה בשנת 2010, גם אז הסוגיה הזאת נדונה וההליך אומר דבר מאד פשוט.
קסניה סבטלובה: הילדים הקטנים שמגיעים יחד עם ההורים שלהם על פי חוק השבות, מקבלים סטאטוס 5 א', תושב ארעי.
קסניה סבטלובה: בתום שלוש שנים הם אמורים לקבל את האזרחות, בתנאי כמובן שההורים שלהם פונים ומקבלים את הזכות הזאת, רוצים לאזרח אותם.
קסניה סבטלובה: הם אמורים לקבל בלי שום בעיה על פי הנוהל של משרד הפנים את האזרוח והלאה, כבר להיות פה, להצטרף לכלל עם ישראל ולאזרחי מדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: אלא שבשנה האחרונה יש יותר ויותר מקרים שעוברות להן שלוש שנים ומדובר בילדים שחלקם קטינים מאד וחלקם כבר לא כל כך קטנים והם נמצאים בדילמה איומה – מסתיימת התקופה הזאת של השלוש שנים ומה עושים הלאה?
קסניה סבטלובה: מה עושים אחרי זה?
קסניה סבטלובה: אם משרד הפנים לא ממהר לאפשר את האזרוח של אותם ילדים וילדות, שגדלים כאן במדינת ישראל, מתחנכים במערכת החינוך הישראלית ואחרי זה אמורים לשרת בצבא ולהמשיך בחיים שלהם, כמו כל שאר אזרחי ישראל.
קסניה סבטלובה: לחשוב על זה שחלק מהילדים האלה עלולים למצוא את עצמם כשיימלאו להם 18 וחלקם נושקים ל-18 היום ולא קיבלו עדיין את האזרחות, הם עלולים למצוא את עצמם מחוץ לגבולות של מדינת ישראל, הרחק מהמשפחות שלהם וחלקם אפילו במצב שיכולים לגייס אותם לצבא זר של אותן מדינות שהם והוריהם עזבו כבר מזה כמה שנים.
קסניה סבטלובה: זה מצב אבסורדי ואני מאד מקווה שאנחנו בסיוע שלך, כבוד יושב הראש ושכל כל המשרדים שנוכחים פה, נוכל לפתור את הבעיה הזאת, להבין מדוע פתאום יש איזה שהוא מבוי סתום מבחינת המשפחות האלה, שפתאום עברו תהליכים, ידעו שזה המסלול שמחכה להם, פתאום נתקעו באיזה שהוא מבוי סתום שהם לא יכולים לצאת ממנו והם לא יודעים מה אשמתם והם לא יודעים גם מה הסיבה לכך.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע על ההיבט המשפטי החוקי מהיועצת המשפטית של הוועדה, עורכת הדין מרב תורג'מן, בבקשה.
<מרב תורג'מן: האמת שאת רוב הדברים כבר ציינה חברת הכנסת סבטלובה, שאני רואה שעשתה עבודה משפטית להתחקות אחר התיקונים של החוק.
<מרב תורג'מן: אז באמת כמו שציינה חברת הכנסת, החוק הזה חוקק בשנות ה-50.
<מרב תורג'מן: בשנת 1970 הגישה הממשלה הצעת חוק ובה תיקון לסעיף זכויות בני משפחה.
<מרב תורג'מן: התיקון כלל רק ילד ובן זוגו.
<מרב תורג'מן: זאת אומרת רק דור שני למעשה ואפילו לא את הדור השלישי.
<מרב תורג'מן: הדור השלישי הוסף באמת בהליכי החקיקה בין הקריאה הראשונה לבין קריאה השנייה והשלישית, ושם הוסיפו את נכדו והוסיפו גם את בן זוגו של נכדו של אותו זכאי חוק השבות.
<מרב תורג'מן: הוצאתי גם דברי ההסבר, בעצם לא דברי ההסבר, דברי הכנסת מהמליאה, בעת חקיקת החוק לקריאה שנייה ושלישית ונכתב כאן שבעצם איפה שהוא היה צריך לשים את הגבול.
<מרב תורג'מן: מי שהציג את החוק היה יושב ראש ועדת חוקה, חוק ומשפט של הכנסת, ישראל שלמה בן מאיר והוא אמר בסוף דבריו שהוא מסיר את ההסתייגות שלו להסיר את בן זוגו של הנכד.
<מרב תורג'מן: הממשלה הציעה שזכויות אלה יינתנו לבן זוג, לילד ובן זוג וכן לנכד של יהודי.
<מרב תורג'מן: הכוונה הייתה שמוכרחים באיזה שהוא מקום למתוח קו וקו זה נמתח לגבי הנכד.
<מרב תורג'מן: בכל זאת היה הרוב בוועדה סבור שיש להוסיף גם את בן זוגו של הנכד.
<מרב תורג'מן: זה ככה אנקדוטה היסטורית לסעיף הזה.
אברהם נגוסה: נשמע את מנכ"ל משרד הקליטה, מר אלכס קושנר.
אברהם נגוסה: אני בטוח שגם אתה, מתוקף תפקידך, היית ברוסיה בנושא עלייה כנתיב?
אלכס קושניר: אני אספר, עזוב.
אברהם נגוסה: אז היו לך הרבה מקרים ואנחנו נשמח מאד שתשתף אותנו.
אלכס קושניר: כן, אני רק רוצה לעדכן בכמה נתונים חשובים.
אלכס קושניר: אז קודם כל כמובן שכמשרד העלייה והקליטה אנחנו פועלים מכוח החוק ואנחנו מכירים במשפחות שמגיעות דור שלישי עם קטינים שהם דור רביעי והם מקבלים את כלל הזכויות כעולים.
אלכס קושניר: כראש נתיב אני יכול להגיד לכם שאנחנו מתמודדים עם הבעיה הזאת במעמד נתינת האשרות ואני יכול להגיד לכם שיש לנו סטטיסטיקה ו-5.5% מכלל מקבלי האשרות בעצם באים עם קטינים של דור רביעי.
אלכס קושניר: זאת אומרת הבעיה שחברת הכנסת סבטלובה הציגה היא בעיה באמת רצינית, שדורשת טיפול, כי בסופו של דבר אנשים מגיעים לארץ – הקטינים, הילדים - גדלים במדינת ישראל ובסופו של דבר המעמד שלהם לא ברור והם חיים באי ודאות.
אלכס קושניר: לבקשת השרה אני יכול לעדכן אתכם שאתמול בישיבת הממשלה הנושא הזה עלה גם.
אלכס קושניר: השרה העלתה את הנושא הזה וראש הממשלה ביקש מידע נוסף על מנת ללמוד את הנושא ולנסות לפעול בשביל לשנות את זה ולאפשר לאנשים בעצם לקבל את מלוא הזכויות שמגיעות להם.
קסניה סבטלובה: אני מקווה שגם שר הפנים יתעדכן מהמידע הזה.
אלכס קושניר: אני מאמין שהם היו בישיבה ביחד.
אלכס קושניר: אני לא ספרתי את הנוכחים.
אברהם נגוסה: אני רוצה לספר לכם על מקרה שאני נתקלתי בו לפני כמה שנים, על ילד שעלה עם ההורים שלו.
אברהם נגוסה: ההורים שלו עלו מאתיופיה על פי חוק השבות כנכדים ליהודים והילד עלה עם ההורים כמובן על פי חוק הכניסה או 5 א' והילד גדל פה.