GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: אחרי גיל 18 הוא הלך להצביע בבחירות ואמרו לו אתה לא אזרח, אתה לא יכול להצביע.
אברהם נגוסה: הוא הגיע אלי ולא יכולתי לעזור לו.
אברהם נגוסה: זה המקרה שאני מכיר באופן אישי ואני בטוח שיש גם אחרים שגדלים ככה, ללא זכות, ללא מעמד במדינת ישראל ובסופו של דבר זה גם פוגע בהם מבחינה נפשית וזה מאד מאד מזיק.
אברהם נגוסה: לכן אנחנו לא מחפשים אשמים והמטרה פה היא איך אנחנו מקדמים כדי שהם יקבלו את האזרחות בזמן.
אברהם נגוסה: אני חושב שלפני שאני אפנה למשרד הפנים בעניין הזה, נשמע כמה מקרים מהאנשים שנמצאים פה.
אברהם נגוסה: אנה בליאסוב, בבקשה.
<אנה בליאסוב: שלום, שמי אנה בליאסוב, אני עולה חדשה מרוסיה.
<אנה בליאסוב: אני כבר 4 שנים פה ויש לי בת, היא ילדה בת 7 עכשיו.
<אנה בליאסוב: עליתי איתה.
<אנה בליאסוב: אני חד הורית.
<אנה בליאסוב: רוב החיים שלה היא חיה פה.
<אנה בליאסוב: היא מקבלת אותו חינוך כמו כל ילדי ישראל.
<אנה בליאסוב: היא חוגגת אותם חגים, היא שרה אותם שירים, היא אפילו חושבת בעברית.
<אנה בליאסוב: היא חושבת ומרגישה כישראלית.
<אנה בליאסוב: היא מדברת עברית יותר טוב ממני.
<אנה בליאסוב: היא קוראת את אותם ספרים והיא חולמת על שירות בצבא.
<אנה בליאסוב: כבר עכשיו, כשהיא רק בת 7 אני מאד דואגת, זה מלחיץ אותי מה יהיה כשהיא תהיה בת 18 או אפילו לפני זה.
<אנה בליאסוב: זה שהמעמד שלה הוא לא כל כך ברור, אם יקרה משהו איתי, מה יהיה איתה?
<אנה בליאסוב: כי מה, לא לשלוח אותה בחזרה לרוסיה כי אין לה אזרחות, כי היא לא אזרחית ישראל?
<אנה בליאסוב: אז מה לעשות עם ילדה שאין לה הורים?
<אנה בליאסוב: דווקא בגלל שהיא גדלה פה והיא לא כל כך בתרבות של רוסיה, אין לה שם אף אחד ואני מאד מקווה שהיום אנחנו נעשה משהו, נחליט או לפחות נתחיל לחשוב על הילדים שלנו, כי אנחנו כן מבינים שזאת איזו שהיא שרשרת שמתי שהוא, באיזה שהוא שלב צריכה להסתיים, אבל השרשרת הזאת לא צריכה להסתיים על הילדים הקטנים שגדלו פה בארץ ומדברים בערבית יותר טוב מכל שפה אחרת.
<אנה בליאסוב: אז בבקשה תעזרו לנו.
יואל רזבוזוב: אבל מה הבעיה?
יואל רזבוזוב: היא דור רביעי?
קסניה סבטלובה: איזו תשובה קיבלתם ממשרד הפנים?
<אנה בליאסוב: עכשיו יש לי תור לתחילת פברואר להגיש בקשה לאזרחות.
<אנה בליאסוב: כרגע יש לה ויזה א' 5.
<עמוס ארבל: מה לא בסדר?
<אנה בליאסוב: מה לא בסדר?
<אנה בליאסוב: כי אני חושבת שלילד שגודל פה ומקבל חינוך, יש לו זכות לקבל אזרחות.
<עמוס ארבל: בפברואר.
<אנה בליאסוב: בפברואר?
<אנה בליאסוב: כי יש כל כך הרבה מקרים עכשיו שילדים כאלה מקבלים ויזה לעוד שנה ועוד שנה ועוד שנה ואני חושבת שצריך לעשות משהו כבר עכשיו.
<אנה בליאסוב: אני לא רוצה לחכות עד שאני אקבל את ה - - -
קסניה סבטלובה: את אומרת שאתן ארבע שנים בארץ, אז השאלה היא למה אחרי שלוש שנים כבר לא הושלם התהליך הזה?
<אנה בליאסוב: לא, זה בגלל איזה שהן סיבות אישיות, כי אני עברתי לתל אביב ואז אמרו לי תבואי אחרי קצת זמן.
אברהם נגוסה: את הגשת את הבקשה לאזרחות לבת שלך?
<אנה בליאסוב: עוד לא.
<אנה בליאסוב: כרגע יש לה בפברואר.
<אנה בליאסוב: אבל לפי הסטטיסטיקה, כשאני רואה שיש כל כך הרבה מקרים שהם לא מקבלים בזמן את האזרחות אני כבר עכשיו דואגת.
אברהם נגוסה: לא, אבל אם לא ביקשת, את אומרת שאת לא הגשת בקשה.
אברהם נגוסה: החוק מחייב שההורים יגישו בקשה לילדים שלהם שיקבלו אחרי שלוש שנים.
אברהם נגוסה: אני שאלתי האם את עשית את זה?
<אנה בליאסוב: כרגע עוד לא עשיתי.
<אנה בליאסוב: היה לי תור דווקא למשרד הפנים, אבל דווקא ביום הזה הייתה להם שביתה ואז לא הגענו ונתנו לנו תור רק לתחילת פברואר.
אברהם נגוסה: הבנתי, אוקיי.
יואל רזבוזוב: אני רק רוצה להבין.
יואל רזבוזוב: אני מבין שהתהליך הוא שלוש שנים ואין בעיה עם סעיף א' 5, זה אותן זכויות והכל.
יואל רזבוזוב: החשש של ההורים שאם חס וחלילה יקרה להם משהו אז הילד יכול להישאר בלי המעמד.
יואל רזבוזוב: השאלה אם אפשר לעשות פה איזה שהוא הליך במקרה, כי זה החשש של ההורים, ממה שאני מבין, כי אחרת אין שום בעיה, כי כולם בסוף מקבלים עד גיל 18.
יואל רזבוזוב: כולם מקבלים אזרחות ואין שום בעיה.
קסניה סבטלובה: אז עובדה שעכשיו לא כולם.
קסניה סבטלובה: תיכף תשמעו סיפורים.
יואל רזבוזוב: נשמע.
יואל רזבוזוב: יכול להיות שיש סיפורים חריגים ויוצאי דופן.
יואל רזבוזוב: אני טיפלתי בהמון מקרים ואני כן יודע, לפחות בכל מה שהגיע לשולחן שלי, לא הייתה שום בעיה, אבל כמו שאמרתי, את החשש הזה צריך לבדוק.
יואל רזבוזוב: אני חושב שכאן דווקא אפשר לפתור ולעזור באמת.
אברהם נגוסה: אוקיי, בואו נשמע, יש עוד מקרים.
אברהם נגוסה: גברת אולגה בקושינסקי, בבקשה.
<אולגה בקושינסקי: אולגה בקושינסקי, שלום.
<אולגה בקושינסקי: עליתי לפני שנתיים, אבל עדיין אני לא מדברת כל כך טוב עברית, מפני שאני עובדת בערוץ טלוויזיה רוסי.
<אולגה בקושינסקי: סליחה.
<אולגה בקושינסקי: אבל קרן יכולה לעזור לי.
<קרן פישנזון: כן, היא דיברה בעברית ואני חושבת שזה היה די ברור.
<קרן פישנזון: עכשיו היא תעבור לרוסית.
אברהם נגוסה: העברית שלך היא בסדר.
<אולגה בקושינסקי: אני דואגת, סליחה.
<אולגה בקושינסקי: (מדברת ברוסית).
<קרן פישזון: (מתרגמת לעברית את דבריה של אולגה בקושינסקי) אני אם חד הורית, יש לי בת בת 16.
<קרן פישזון: מרכז החיים שלנו בארץ.
<קרן פישזון: מכרתי את הדירה שלי ברוסיה וקניתי דירה בחיפה.
<קרן פישזון: אין לי שום קשר עם רוסיה, לא דירה, לא עבודה, לא הכנסות וגם אין לי קרובי משפחה שם.
<קרן פישזון: אני חוששת מהחששות שגם לפני זה העלו, שאם פתאום יקרה לי משהו, עד 120, אבל בכל זאת.
<קרן פישזון: הבת שלי מקבלת פה השכלה בעברית לפי תכנית הלימודים הישראלית.
<קרן פישזון: עוד במדינת המוצא שלי, עוד שם ידעתי שאני אהיה פה שלוש שנים על פי הוויזה 5 א'.
<קרן פישזון: עכשיו כשנשארו לה 8 חודשים לפני שהיא צריכה להגיש בקשה לאזרחות, הרבה חברים שלה שיש להם את אותה בעיה, חברים שלה שהיו אמורים לקבל את האזרחות, במקום לקבל אזרחות האריכו להם את 5 א'.
<קרן פישזון: חוץ מזה אני עיתונאית שמקבלת הרבה פניות ציבור.
<קרן פישזון: וזה לא מקרה בודד.
<קרן פישזון: שני שלישים מהמקרים לא מקבלים אזרחות, אלא הארכה של 5 א'.
<קרן פישזון: בשבילי זה סיוט כי את העתיד שלי ושל הבת שלי אני רואה פה.
<קרן פישזון: עולים גם לבת שלי כל מיני סיוטים כמו שפתאום היא לא תתגייס, פתאום היא תצטרך לחזור לשם.
<קרן פישזון: כל מיני דברים שהם מאד פוגעים.
<אולגה בקושינסקי: תודה.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע עוד אחד ואחר כך נפנה לגורמים המקצועיים.
אברהם נגוסה: נשמע את קרן פישנזון.
<קרן פישזון: כן, בדיוק רציתי לגשת אליך כי אני לא נרשמתי, אבל התברר שכן.
<קרן פישזון: אני מנכ"לית עמותת מאיר משפחה ופונים אלי גם אנשים, אבל המצב של האנשים שפונים אלי הוא הרבה יותר קשה.
<קרן פישזון: יש לי שני סיפורים שאני רוצה להעלות כדי להראות מה בדיוק העניין.
<קרן פישזון: הסיפורים שלהם זה ילדים שנולדו שם וכל מייני בקשות מסוג של תוותרו על האזרחות של מדינת המוצא, זה עוד יכול לעלות על הסדר.
<קרן פישזון: גם זו בעיה.
<קרן פישזון: אני חושבת שצריך להעלות גם מה הסדר של ביטול האזרחות השנייה, אבל יש ילדים שנולדו פה.
<קרן פישזון: פנתה אלי אמא שהיא דור שלישי ונולד לה פה תינוק.
<קריאה: אז הוא אזרח ישראלי.
<עמוס ארבל: אז מה הבעיה?
<קרן פישזון: כן, אבל זה מה שקרה.
<קרן פישזון: אולי זה מקרים בודדים ואני מוכנה להעביר אליכם.
<עמוס ארבל: מי שנולד לאזרח ישראלי הוא אזרח ישראלי ביום הלידה.
<קרן פישזון: הוא נולד פה מביטוח לאומי, יש לי מכתבים.
<קרן פישזון: זה דברים חדשים ואני יכולה מולכם להעלות, זה לא המצאה.
<עמוס ארבל: חבל על הזמן שלך ושלנו, באמת, זה לא - - -
<קריאה: כל אזרח ישראלי, הביטוח הישראלי מחויב לתת לו - - -
<קרן פישזון: המכתב אומר במפורש שהילד צריך לוותר על האזרחות ממינסק.
<עמוס ארבל: לא, אבל זה לא מה שאמרת.
אברהם נגוסה: רגע, רגע, ההורים ויתרו?
<קרן פישזון: אמא לא נולדה פה אבל התינוק נולד פה והביטוח הלאומי לא מעביר לה קצבה מכיוון ש - - -
אברהם נגוסה: קרן, השאלה שלי היא האם ההורים של התינוק, ההורים של הילד שנולד בישראל הם אזרחי מדנית ישראל, האם הם נדרשו לוותר על האזרחות שלהם והאם הם ויתרו או לא?
<עמוס ארבל: לא, כבוד יושב הראש, מי שעולה חדש לא מוותר על האזרחות שלו.
<עמוס ארבל: היות והיא נכד, האמא של הילד, אז היא לא ויתרה.
<עמוס ארבל: היא באה לישראל ואחרי שהיא הגיעה לכאן, אחרי שבועיים נולד ילד כאן, הילד באותו יום הוא אזרח ישראלי.
<עמוס ארבל: הוא לא מוותר ולא שום דבר ולא צריך טובות של אף אחד.
<עמוס ארבל: הוא ילד לאזרח ישראלי, כמו הילד שלי וכמו הילד לך ונגמר העניין.
<עמוס ארבל: בואו לא נערבב.
<קרן פישזון: כמו הסיפור שלה עם התינוק ושוב פעם אני חוזרת ואומרת זה המקרה.
<קרן פישזון: המקרה השני הוא שמדובר בכלל על ילד בן 10, שעדיין אין לו אזרחות ישראלית, למרות שהוא נולד פה ואמא שלו היא דור רביעי והוא נולד פה.
יואל רזבוזוב: הילד כבר דור חמישי.
<קרן פישזון: אבל הוא נולד פה.
<קרן פישזון: ואז מבקשים גם שהוא יוותר על האזרחות שלו.
קסניה סבטלובה: אומרים להם לא באופן גורף.
אברהם נגוסה: בואו נעשה סדר בעניין.
אברהם נגוסה: האם האמא עולה חדשה או עובדת זרה?
אברהם נגוסה: אם היא עובדת זרה זה שונה.
<קרן פישזון: האמא דור רביעי.
אברהם נגוסה: אני שואל עליה.
<עמוס ארבל: לא, דור רביעי זה לא עלייה, כבוד יושב הראש.
אברהם נגוסה: בסדר, היא דור רביעי.
אברהם נגוסה: אני רוצה לדעת מה מעמדה פה בארץ.
אברהם נגוסה: האם היא תיירת או היא הגיעה לפה כעולה חדשה, זה מה שרציתי להבין.
<עמוס ארבל: תיירת או שוהה בלתי חוקית.
<קרן פישזון: היא הייתה בצבא ועבדה פה והיא - - -
אברהם נגוסה: היא הייתה בצבא?
<קריאה: באיזה מעמד נמצאת האמא היום?
<קריאה: ב-א' 5'?
<קריאה: מה היא?
<קרן פישזון: היא אזרחית.
יואל רזבוזוב: אם היא הייתה בצבא, לפני הצבא היא הייתה צריכה לקבל אזרחות.
<קרן פישזון: כן, היא אזרחית, אבל הילד שלה - - -
אברהם נגוסה: רגע, רגע, בואו נדבר אחד אחד.
<קרן פישזון: כנראה מדובר פה כבר על דור חמישי.
<קריאה: אז מה?
<קריאה: אבל היא בת לאזרחית.
<קרן פישזון: ו - - - אז למה לא יכול לבטל אזרחות של מדינה - - - הוא לא היה שם, כי לא ניתן לבטל שום דבר.
<קרן פישזון: אז חי ילד בן 10 שהוא לא אזרח של שום מדינה.
אברהם נגוסה: רצינו להבין בדיוק את הבעיה.
אברהם נגוסה: את אומרת שהאמא היא דור רביעי.
<קרן פישזון: כן.
אברהם נגוסה: והיא שרתה בצבא ההגנה לישראל?
אברהם נגוסה: אם היא שרתה, היא אזרחית, אוקיי?
אברהם נגוסה: אז אם היא אזרחית, אוטומטית, גם הילד שנולד פה אזרח.
אברהם נגוסה: אז מה הבעיה פה?
<סעדה יקותיאלי: השאלה אם כל הנתונים שהבאת פה נתונים, כי זה לא יכול להיות.
<סעדה יקותיאלי: היא שרתה בצבא, היא אזרחית ישראלית, כל הזכויות הן גם על הילד שלה.
<קרן פישזון: אוקיי.
<סעדה יקותיאלי: אז תביאי דברים ממש ברורים, כי עכשיו אנחנו מתעסקים בסתם דברים שלא יכולים להיות.
אברהם נגוסה: גברת, מי את?
<סעדה יקותיאלי: אני סעדה יקותיאלי מהמשמר החברתי.
<קריאה: נו באמת, את לא חברת כנסת.
קסניה סבטלובה: את עונה לה ואת סותרת את דבריה, יכול להיות שהם נכונים, לא נכונים, אבל לא לך להחליט.
<סעדה יקותיאלי: אני אמרתי שיכול להיות שהיא הציגה דברים לא נכונים כי - - -
אברהם נגוסה: לא, לא, סליחה.
<סעדה יקותיאלי: אולי בלי כוונה.
אברהם נגוסה: סליחה גברת, את תדברי בתורך.
קסניה סבטלובה: את לא מנהלת את הדיון בינתיים.
אברהם נגוסה: אבל את לא שופטת פה.
<סעדה יקותיאלי: ממש לא.
אברהם נגוסה: אז אל תשפטי אותה.
<סעדה יקותיאלי: אני לא שופטת אותה.
אברהם נגוסה: את יכולה לשאול בתורך.
יואל רזבוזוב: אדוני יושב הראש, יש לי הצעה.
יואל רזבוזוב: המקרים שעולים פה, אין הרבה מקרים כאלה, זה דברים נקודתיים.
יואל רזבוזוב: גם אין פה נתונים מדויקים.
יואל רזבוזוב: אנחנו נשמח לעזור, תפני אותם אלינו ואנחנו ננסה לפתור.
יואל רזבוזוב: זו לא בעיה כוללת.
קסניה סבטלובה: אולגה, בכמה מקרים מדובר?
<אולגה בקושינסקי: שני שלישים.
<קרן פישזון: היא אמרה שני שלישים.
קסניה סבטלובה: מכמה?
קסניה סבטלובה: מאיזו כמות?
<קרן פישזון: עשרות.
קסניה סבטלובה: זה לא מקרים בודדים לצערי.
אברהם נגוסה: יש פה מישהו אשר - - -
קסניה סבטלובה: אין פה איזה עניין לנסות לגמד את זה ולעשות את זה מקרים בודדים.
יואל רזבוזוב: לא, לא, רגע, שנייה.
קסניה סבטלובה: לא כולם ששים פה להתראיין, לא כולם ששים ללכת לוועדה, אבל - - -
אברהם נגוסה: רק רגע, אני רוצה שנשים את הדברים על מסלול הדיון.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים להבין, אחרי שלוש שנים, אם מישהו לא מקבל את השירות כראוי, אז אני שואל אם יש מישהו שהגיש את הבקשה לאזרחות של הילדים שלו ונדחה או שסבל מבירוקרטיה של משרד הפנים, שלפי הנוהל שמעל 3 שנים.
אברהם נגוסה: גברת, אני מבין את מה שאת אמרת, אבל זה עוד לא שלוש שנים.
אברהם נגוסה: אני בטוח שעוד לא הגשת את הבקשה.
<אולגה בקושינסקי: כן.
אברהם נגוסה: אז אני רוצה לדעת אם יש פה מישהו ששלוש שנים הגיש את הבקשה ומשרד הפנים לא מטפל.
אברהם נגוסה: אוקיי, הבנתי.
יואל רזבוזוב: אין ספק שיש מקרים, כמו שאני אומר, אם זה מקרים בודדים של דור רביעי שיכול להיות שהיא עשתה צבא ודור חמישי, זה מבחינתי מקרה בודד.
יואל רזבוזוב: אם יש כאלה, אפשר ל - - -
<אולגה בקושינסקי: לא, הכל - - -
יואל רזבוזוב: רגע, אפשר לפתור.
<אולגה בקושינסקי: יש מקרים.
אברהם נגוסה: שנייה, חבר הכנסת מדבר.
אברהם נגוסה: ניתן לך בהמשך.
יואל רזבוזוב: ממה שאני שומע אני כן מזהה כאן בעיה, לפחות לפי מה שנראה לי, שקודם כל שלוש שנים – למה כל שנה צריך לבוא.
יואל רזבוזוב: אני לא רואה פה את ההיגיון.
יואל רזבוזוב: אפשר פעם אחת לעשות את זה, כי הילדים גדלים פה והם דור רביעי וכנראה הם יקבלו אזרחות בכל מקרה עד הצבא, אז למה לטרטר אותם?
אברהם נגוסה: כלומר אתה רוצה להוריד את השלוש שנים?
יואל רזבוזוב: כן, לא צריך.
יואל רזבוזוב: למה כל שנה?
יואל רזבוזוב: אני חושב שזה בתקנות של השר או אצלכם.
יואל רזבוזוב: אני לא רואה פה - - -
אברהם נגוסה: אולי לבדוק אם אפשר לתקן את זה בחקיקה.
יואל רזבוזוב: לא, זה תקנות של שר.
קסניה סבטלובה: זה תקנות ואני חושבת שמקרים ופניות שהגיעו הגיעו בכמויות.
קסניה סבטלובה: לא כולם רוצים להיחשף פה ויש פה חלק שמפחד שזה יפגע בהם – ההופעה בוועדה תפגע בהם ובילדיהם מבחינת האפשרות העתידית לקבל את הזכויות שלהם.
קסניה סבטלובה: מה שחשוב - - -
<קריאה: התשובה.
קסניה סבטלובה: רגע, לא סיימתי.
יואל רזבוזוב: רגע, גם אני לא סיימתי ונכנסת לי באמצע הדברים.
יואל רזבוזוב: אמרתי דבר אחד, והדבר השני זה ההורים שחוששים שאם חס וחלילה יקרה להם משהו, הילדים שלהם פשוט יגורשו.
יואל רזבוזוב: אז זה שני ניואנסים שאני מציע ואני חושב שאפשר לטפל.
קסניה סבטלובה: יש פה עניין שהוא הרבה יותר חשוב.
קסניה סבטלובה: אני חושבת שאנחנו כוועדה יכולים לבקש מידע, קודם כל שיהיו לנו נתונים.
קסניה סבטלובה: קודם כל נתחיל מנתונים – לכמה מהילדים של הדור הרביעי האריכו את א' 5 מעבר לשלוש שנים, שזה כאילו על פי התקנות.
קסניה סבטלובה: אנחנו רוצים לדעת בשנה שנתיים האחרונות, כי יש פה עדויות רבות והבקשות האלה זורמות, על כך שיש התעמרות מהבחינה הזאת שלא נותנים את האזרחות אלא ממשיכים את אותו סטאטוס של 5 א'.
קסניה סבטלובה: אנחנו רוצים לדעת בכמה מקרים מדובר, לכמה האריכו, מאיזו סיבה בעצם זה קרה, למה הם לא עברו את התהליך הזה של התאזרחות ואיך אנחנו נוכל משם לעזור לאנשים האלה לעבור עם ילדיהם את התהליך של ההתאזרחות ולסיים את הבעיה.
קסניה סבטלובה: כמובן בירוקרטיה כדאי לבטל.
קסניה סבטלובה: אני יודעת שזה גם נדון אז, בשנת 2010 בישיבה ואמרו שבתקנות לא ניתן לשנות את זה.
קסניה סבטלובה: אם ניתן, אנחנו נשמח שתשתפו איתנו פעולה ותפטרו את האנשים האלה, שהם עולים חדשים וגם ככה עוברים קשיי התאקלמות ולא קל להם עם השפה והכל, תפטרו אותם מהצורך הזה להופיע כל שנה בפני גורמים בירוקרטים.
אברהם נגוסה: יש לך מה להשלים?
אברהם נגוסה: אני רוצה לתת לעורכת הדין נעמי קסל מהמרכז הרפורמי לדעת ומדינה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע אותך ואז נעבור לעורכת הדין, בבקשה.
<פולינה חסין: שלום, שמי פולינה, אני עולה חדשה, בדיוק שלוש שנים פה בארץ.
<פולינה חסין: יש לי בן בן 17.
<פולינה חסין: הוא הגיע בן 14 ועכשיו יש לנו בעיה, כי אנחנו נתנו מסמכים למשרד הפנים לאזרחות, אבל אני לא יודעת מתי אנחנו נקבל תשובה.
קסניה סבטלובה: והילד בן 18.
<פולינה חסין: תסלחו לי, אני מתרגשת מאד.
<פולינה חסין: יש בעיה.
<פולינה חסין: האם הוא יקבל למשל סטאטוס תושב קבע ויוכל ללכת להתגייס לצבא?
<פולינה חסין: אחר כך - - -
אברהם נגוסה: הוא בן 18?
<פולינה חסין: לא, עכשיו 17, אבל אחרי גיל 18 הוא לא יוכל לקבל אזרחות ישראלית כי במצב הזה הוא יצטרך לוותר על אזרחות ברוסיה, ורוסיה לא תסכים לזה.
<פולינה חסין: לפני הוא התגייס לצבא הרוסי.
<פולינה חסין: מה אנחנו יכולים לעשות?
אברהם נגוסה: אתם שלוש שנים בארץ?
<פולינה חסין: כן.
אברהם נגוסה: ואת הגשת את הבקשה להתאזרחות.
אברהם נגוסה: ועוד לא קיבלת?
<פולינה חסין: לא.
<פולינה חסין: הגשתי בתחילת דצמבר.
אברהם נגוסה: לפני חודש?
<פולינה חסין: עכשיו.
אברהם נגוסה: הגשת את זה החודש, אוקיי.
אברהם נגוסה: אז אנחנו נקבל תשובה בעניין זה ממשרד הפנים.
<פולינה חסין: שאלתי מתי תהיה תשובה.
<פולינה חסין: אלוהים יודע.
אברהם נגוסה: אוקיי, בסדר, הבנתי.
אברהם נגוסה: בואו נשמע את עורכת הדין.
קסניה סבטלובה: ילד כזה, אם הוא חוזר לרוסיה, אני רק סתם מעירה לכם על מצב היפותטי, אם הוא חוזר לרוסיה ומגייסים אותו לצבא, יכולים לשלוח אותו להילחם בסוריה היום, במצב הזה.
קסניה סבטלובה: וזה משהו מאד ממשי.
<קריאה: למה שיחזור לרוסיה?
קסניה סבטלובה: למה לא?
קסניה סבטלובה: כי שולחים עכשיו אלפי - - -
<עמוס ארבל: למה שיחזור לרוסיה?
קסניה סבטלובה: למה שיחזור לרוסיה?
קסניה סבטלובה: אם הוא לא יקבל מעמד, מה הוא יעשה?
אברהם נגוסה: בואו, בואו, סליחה, יש פה סדר.
אברהם נגוסה: אתם דיברתם, הבנו את המקרים, בואו נשמע את עורכת הדין נעמי קסל, שהיא מטפל במקרים האלה, בבקשה.
<נעמי קסל: שלום, תודה כבוד יושב הראש.
<נעמי קסל: אני רוצה לחדד איפה יש עוד בעיה בנושא הזה ואנחנו מטפלים בהרבה מקרים כאלה של דור רביעי.
<נעמי קסל: פה יושבים אנשים שדווקא יודעים את הזכויות שלהם.
<נעמי קסל: זאת אומרת יודעים שהם צריכים להאריך כל שנה ובתום שלוש שנים הם יכולים להגיש בקשה לאזרחות.
<נעמי קסל: אבל לצערי, ואנחנו נתקלים בזה פעם אחת פעם, יש הרבה מאד עולים שלא יודעים.
<נעמי קסל: הילד נרשם בתעודת הזהות.
<נעמי קסל: נכון שהיום בתעודות הזהות החדשות כן כתוב איזה מעמד הוא מקבל בספח, אבל זה עולים חדשים, הם לא יודעים את זה.
<נעמי קסל: הם לא יודעים לבוא ולהאריך והרבה פעמים הילד מגיע לגיל 16, כשהוא צריך לקבל תעודת זהות או לגיל 18, ופתאום רגע, בכלל לא הארכתם את המעמד.
<נעמי קסל: הוא מגיע לגיל 18 ואז הוא נדרש לוותר על אזרחות זרה למרות שהוא חי פה מגיל 7.
<נעמי קסל: יש לנו הרבה מאד מקרים כאלה, שאנשים באים פתאום בגיל 18 – לא ידענו בכלל שאנחנו צריכים להאריך.
<נעמי קסל: אני חושבת שהפתרון לזה, וקודם כל הפתרון לכל הסוגיה הזו הוא שאנשים יקבלו אזרחות ישראלית מכוח חוק הכניסה, מכוח חוק האזרחות, כשהם עולים עם ההורים שלהם.
<נעמי קסל: אני חושבת שזה כן נכנס בתכלית חוק השבות, כי הנכדים לא היו עולים לארץ אם הם לא היו יכולים להביא את ילדיהם הקטינים, ולכן זה כן נכנס בתכלית חוק השבות.
<נעמי קסל: אבל אם רשות האוכלוסין מתעקשת להמשיך עם הנוהל שקיים, של להאריך שלוש שנים א' 5 ואז בקשה לקבע או לאזרחות, אז שיהיה איזה שהוא דף הסבר שמחולק במשרד הקליטה, במשרד הפנים, בסוכנות.
<נעמי קסל: אני מוכנה אישית לכתוב ולהעביר דוגמא, שיהיה מתורגם, שאנשים יידעו את הזכויות שלהם ושלא יגיע למצב כזה שבגיל 18 פתאום, אוי, עכשיו אתה צריך לוותר על אזרחות, אתה לא מתגייס לצבא, וזו בעיה.
<נעמי קסל: הדבר השני זה קטינים שמגיעים לפה בגיל 16 נגיד, ואז הם צריכים שלוש שנים להיות ב-א' 5.
<נעמי קסל: זה אומר שהם לא יתגייסו לצבא ויש לנו מקרים כאלה.
<נעמי קסל: גם לזה יש פתרון, כמובן הפתרון הוא להעניק אזרחות קודם, אבל אם לא, הפתרון לזה הוא שמשרד הפנים – והוא עושה את זה – אבל זה מאד קשה להגיע לשלם – ייתן לאותם ילדים מכתב שאם הצבא יהיה מוכן לגייס אותם – משרד הפנים מוכן לגיוסם.
<נעמי קסל: זה קרה במקרים, אבל זה קורה רק כשמגיעים ומצליחים להגיע.
<נעמי קסל: קיבלנו בעבר מכתבים כאלה, אבל זה רק דרך עורך דין או פנייה לחבר כנסת או לחץ כלשהו.
<נעמי קסל: אין סיבה לפגוע בהשתלבות של הילדים האלה, ולכן אני חושבת שמכתב כזה שאוטומטית ניתן לאנשים שפונים שבגיל 16, מכתב שאם הצבא יסכים לגייס אותם, אז למשרד הפנים אין התנגדות לגיוסם, מכתב כזה יעזור לאותם ילדים להתגייס ויש מקרים שזה קרה, זה רק לא אוטומטי.
<מרב תורג'מן: זה נשמע שזה לא דרך המלך.
<מרב תורג'מן: זאת אומרת אני ממש לא מצליחה להבין איך על סמך של משרד הפנים והצבא אפשר לגייס, על אף ההוראות של חוק הגיוס.
<מרב תורג'מן: אני לא מצליחה להבין איך הדברים האלה מתקיימים.
<נעמי קסל: אני מסכימה איתך, אבל אני אומרת לך שזה קורה.
<נעמי קסל: הפתרון לזה הוא לתת לילדים, לפני שהם מגיעים לגיל 18, אזרחות או לפחות קבע.
<נעמי קסל: לסבר את האוזן, בעבר, לפני הנוהל הזה, לפני נוהל נינים, לקטינים נלווים, היה ניתן להם קבע.
<נעמי קסל: לא א' 5 שלוש שנים, זה היה ניתן בעבר שהיה ניתן קבע.
<נעמי קסל: זאת אומרת זה אפשרי.
<נעמי קסל: זה שעכשיו הנוהל קובע 3 שנים א' 5, בסדר.
<נעמי קסל: קבע - - -
<קריאה: זה למעלה מ-16 שנה.
<נעמי קסל: נכון, בסדר, אבל זה רק להראות שזה היה.
<נעמי קסל: קבע הוא מעמד בעייתי.
אברהם נגוסה: ברור, ברור, הבנו.
אברהם נגוסה: עמוס, אני מקווה שאתה רושם את כל הדברים שעולים פה.
<נעמי קסל: אני רק רוצה להדגיש לגבי קבע – קבע הוא מעמד בעייתי בגלל שאם אני אומרת על משפחות שלא יודעות ומקבלות קבע וזה ועוזבות, ועכשיו אחרי 7 שנים פקע הקבע והקטין לא יכול לחזור.
<נעמי קסל: לא אם הוא משרת בצבא - - -
<עמוס ארבל: אמרת שהוא רוצה להתגייס.
<נעמי קסל: לא, לא בנקודה זו.
<נעמי קסל: אבל אני אומרת הפתרון לזה הוא לא לתת קבע לקטינים האלה, אלא או אזרחות או לתקן את הדברים האלה.
<נעמי קסל: תודה.
אברהם נגוסה: גברת, קודם עצרנו אותך, אז יש לך זכות לדבר עכשיו.
אברהם נגוסה: אם לא, את לא חייבת.
<סעדה יקותיאלי: לא, אני רוצה לשאול למה לא נותנים להם את האפשרות להתגייס אם הם באים בגיל 16.
<מרב תורג'מן: בגלל שהם רק עם א 5.
<סעדה יקותיאלי: מה זה א' 5?
<מרב תורג'מן: תושבות זמנית, תושבות אזרחית, ועם א' 5 לא ניתן להתגייס.
<סעדה יקותיאלי: למה?
אברהם נגוסה: זו כל מהות הדיון.
<סעדה יקותיאלי: לא, כי היא אמרה שיש אנשים שכן.
<סעדה יקותיאלי: יש בני נוער שכן נותנים להם.
<מרב תורג'מן: חריגים.
אברהם נגוסה: חריגים, בגלל שחברי כנסת התערבו ופתרו וכתבו.
<סעדה יקותיאלי: אה, או פעילי עלייה, או אנשים - - -
<מרב תורג'מן: כל מיני מקרים הומניטאריים עם א 5', שכן מגייסים.
<מרב תורג'מן: מקרים הומניטאריים חריגים.
<סעדה יקותיאלי: אוקיי, אז מה המטרה עכשיו, לשנות את החוק?
אברהם נגוסה: לא, גברת, חשבתי שיש לך מה להגיד.
<סעדה יקותיאלי: מה יש לי להגיד?
<סעדה יקותיאלי: שככל שיהיו אזרחים אזרחי ישראל, יהיה להם יותר קל בארץ.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע ממשרד הפנים את השאלה.
אברהם נגוסה: לפני שמשרד הפנים יענה, אדוני המנכ"ל, אני רוצה לשאול אותך.
אברהם נגוסה: פה יש בעיה גם שהעולים לא יודעים או לא באים לבקש, אז משרד הקליטה מה הוא עושה כדי להביא לידיעת העולים החדשים?
אברהם נגוסה: האם אתם מחלקים פליירים או חוברת כדי שהם ידעו לבוא בזמן?
אלכס קושניר: חשוב להבין מה התפקיד גם של נתיב, כגוף שמנפיק אשרות בחו"ל, באזור ברית המועצות לשעבר וגם משרד הקליטה.
אלכס קושניר: קודם כל נתיב פועל לפי המנדט שניתן לו ואנחנו בעצם הזרוע הביצועית של לשכת האוכלוסין, ושם אנחנו מנפיקים את האשרות.
אלכס קושניר: אני לא הייתי מודע לבעיה של הנגשת המידע.
אלכס קושניר: אני רשמתי את זה לעצמי ואנחנו נטפל בזה גם בנתיב וגם במשרד העלייה והקליטה.
אלכס קושניר: אני מאמין שאנחנו נבנה כמובן את התהליך, אבל אנחנו נסב את תשומת ליבם של העולים וברגע שהם מגיעים ללשכות שלנו במשרד העלייה והקליטה אנחנו נסב את תשומת ליבם למעמדם גם של ההורים וגם של הילדים, במידה ואנחנו רואים שהאשרה היא אשרה לדור רביעי.
אלכס קושניר: אנחנו נעשה את זה בהחלט.
<פולינה חסין: סליחה, יש לי דוגמא.
<פולינה חסין: בדיוק אחרי עלייה, פעם ראשונה שאלתי בשדה התעופה את הפקיד, אמרתי לו יש לי ילד, ויזה א' 5', מה אני צריכה לעשות עכשיו?
<פולינה חסין: שום דבר.
<פולינה חסין: הכל בסדר.
<פולינה חסין: ילד בבית ספר, אני מקבלת סל קליטה ועוד פעם שאלתי במשרד הקליטה מה אני צריכה לעשות.
<פולינה חסין: רק אחרי 4 חודשים הלכתי למשרד הפנים לקבל תעודת מעבר ושם שמעתי שהילד שלי נגד החוק בארץ.
<פולינה חסין: אני עולה חדשה.
<פולינה חסין: איך אני יכולה לדעת?
אברהם נגוסה: המנכ"ל שמע ואני בטוח ש - - -
קסניה סבטלובה: תטפלו בזה.
אברהם נגוסה: שעכשיו יהיה תיקון.
אברהם נגוסה: אני מקווה שהמנכ"ל יעביר את כל ההוראות לכל הדרגים של הצוות במשרד הקליטה.
אלכס קושניר: זה התפקיד שלי, לא?
אברהם נגוסה: זה חשוב מאד, קודם כל.
אברהם נגוסה: עכשיו נפנה למשרד הפנים, לרשות האוכלוסין.
אברהם נגוסה: אני חותם על ההצעות של עורכת הדין נעמי.
אברהם נגוסה: קודם כל שיודעים מאלה יודעים שהילדים האלה יהיו אזרחי ישראל.
אברהם נגוסה: למה בזמן שהעולים עולים ומקבלים אזרחים אוטומטית מכוח חוב השבות, משרד הפנים לא יכול לתת להם אזרחות?
אברהם נגוסה: אולי אם צריך זמן חצי שנה או מקסימום שנה, לתת להם את האזרחות.
אברהם נגוסה: למה צריך לחכות שלוש שנים?
אברהם נגוסה: זה אחד, האם ניתן לשנות את זה?
אברהם נגוסה: הדבר השני, מה לדעת
אברהם נגוסה: כם אנחנו כחברי כנסת יכולים לעשות כדי לקדם את הנושא הזה, אם זה לא תלוי בכם.
אברהם נגוסה: אם זה תלוי בשר, אז אנחנו נפנה גם לשר.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמח שתשתפו אותנו בבעיות ובדילמות שיש לכם ברשות האוכלוסין.
קסניה סבטלובה: שאלה אחרונה.
קסניה סבטלובה: האם זה נכון שבשנה האחרונה נוצר איזה שהוא פקק וכפי שאנחנו שומעים פה מעדויות של אנשים שמטפלים, יותר ויותר עולים נדחים, הילדים שלהם נדחים והסטאטוס מוארך של 5, ולא עוברים את תהליך ההתאזרחות ואם כן, אז למה.
<עמוס ארבל: טוב, אדוני יושב הראש, ראשית, לפני שאני אתייחס עניינית, חברת הכנסת השתמשה בשתי מילים די לא מכובדת – התעללות והתעמרות.
<עמוס ארבל: ראשית, אם רוצים להשתמש במילים האלה, אז צריך אולי להביא דוגמאות מהשטח ועל סמך סיפורים, עם כל הכבוד למציאות שאנשים פה מעלים, אי אפשר להסיק מזה שהייתה התעללות והתעמרות באנשים.
<עמוס ארבל: אנחנו מטפלים בעולים חדשים, אנחנו עושים הכל עם כל מי שצריך בלשכות שלנו, כדי לטפל באזרחים, בתושבים, בזרים, בכל מי שצריך, בצורה מכובדת, נאותה, בצורה איכותית.
<עמוס ארבל: גם אצלנו יש טעויות.
<עמוס ארבל: יש מקרים פרטניים שהם לא בסדר, אבל כמו כל מערכת גדולה, בטח ובטח אין איזו שהיא מדיניות או איזו שהיא חשיבה או הכוונה להתעללות והתעמרות, לא בעולה חדש, לא בדור הרביעי ולא בדור השביעי.
קסניה סבטלובה: ותודה לכם שאין לכם מדיניות כזאת.
<עמוס ארבל: לא, גברת - - -
קסניה סבטלובה: אני מודה לכם מקרב לב, מה זאת אומרת?
<עמוס ארבל: אני הקשבתי לך.
קסניה סבטלובה: סליחה, כחברת כנסת יש לי זכות לקריאת ביניים.
קסניה סבטלובה: ואני יכולה להגיד לך שזה שאין לכם מדיניות להתעמרות, זה וואלה, אנחנו צריכים להודות לאלוהים כל יום על זה.
<עמוס ארבל: לא, אין מדיניות.
קסניה סבטלובה: ואתה הוכחת את האי מכובדות בעצמך במילים שלך.
קסניה סבטלובה: תודה לך.
<עמוס ארבל: אוקיי.
<עמוס ארבל: אני לא אתעמת איך גברתי.
<עמוס ארבל: אני מכבד אותך, אבל אני לא אשתמש - - -
קסניה סבטלובה: כן, כנראה שלא.
<עמוס ארבל: לא, אני אכבד אותך מאד, רק אני אזהר מלהשתמש במילים התעמרות והתעללות, על סמך מידע שהציבור נותן.
<עמוס ארבל: צריך אולי גם לשמוע את הצד השני לפני שמשתמשים במילים שכאלה, חד משמעויות ובוטות.
קסניה סבטלובה: ידוע לשמצה המשרד שלך.
<עמוס ארבל: טוב, אני רוצה להתייחס עניינית.
<עמוס ארבל: אם הדיון הוא ברמה המהותית שלו, ברמה העקרונית שלו, אז אפשר לעשות דיון למה לא להרחיב את חוק השבות לדור רביעי, שזה דיון אחר, שזה הכנסת.
אברהם נגוסה: לא, זה לא מה שאמרנו.
<עמוס ארבל: שנייה, אדוני.
אברהם נגוסה: לא, בסדר, אוקיי.
<עמוס ארבל: ציינת לדוגמא את הילד שמגיע, למה באותו יום יתנו לו אזרחות ישראלית.
<עמוס ארבל: הצגת כזו אפשרות.
אברהם נגוסה: לא, בזמן קצר.
אברהם נגוסה: אמרתי חצי שנה - - -