GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עליזה לביא: יש לנו הרבה במשותף בנושאים השונים, גם במסחר, גם בכלכלה, גם בעבר המשותף, שזה אחד הנושאים שאני גם מאוד עסוקה בהם, ואני יודעת שצ'כיה היא באמת ידידת אמת של ישראל.
עליזה לביא: אני אפגש עם החברים יותר מאוחר.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת נחמן שי, בבקשה.
נחמן שי: קודם כל אני רוצה לברך את השגריר ואת האורחים מצ'כיה ולהודות להם על הביקור בישראל.
נחמן שי: יש דמיון רב בין צ'כיה וישראל מהרבה בחינות, כולל הדאגה לאזרחים ישראלים או אזרחים צ'כים שיצאו מגבולות מדינת האם ומדינת האם רוצה לא לאבד את הקשר איתם ולשמור איתם על קשר, שני עמים קטנים, שתי שפות מיוחדות, שתי תרבויות מיוחדות ואין מאגרים בלתי נגמרים, אין יותר מדי אנשים מתאימים לפרופיל הזה, גם מהצד הצ'כי וגם מהצד הישראלי, שאפשר לוותר על האזרחים האלה.
נחמן שי: לכן ברור לי הרצון לחפש דרכים גם לשמור על קשר וגם, אם אפשר, להחזיר אזרחים, אם כי אנחנו חיים בעולם גלובלי וקשה מאוד לעצור אנשים, בעיקר צעירים, מלעבור ממקום למקום ולחיות קטעי חיים או זמנים מסוימים מחוץ לגבולות מדינתם.
נחמן שי: לנו, בישראל, זה אתגר גדול מאוד לא לאבד את הצעירים שלנו, בעיקר הצעירים שלנו שלמדו פה, התחנכו פה, רכשו מקצוע בדרך כלל ואנחנו השקענו בהם ואנחנו רוצים לראות אותם בחזרה בבית.
נחמן שי: לכן, כמו ששמעתם, משרדי הממשלה השונים מטפלים במשך שנים בשאלה איך אנחנו גם שומרים על קשר עם ישראלים שנמצאים בחו"ל וגם מנסים להחזיר אותם הביתה, אם אפשר.
נחמן שי: במקביל, כמו שציינה אלה, הגישה בישראל השתנתה מעט ואנחנו מכבדים גם מי שהחליט לחיות בחו"ל ויחד עם זאת אנחנו רוצים לשמור איתם על קשר, אולי הדור השני והשלישי וכן הלאה ירצה לחזור אל מה שאנחנו קוראים בית.
נחמן שי: אני אשמח גם לשמוע מהניסיון שלכם, איך אתם מנסים לקיים את הקשר הזה.
נחמן שי: יש לי בשבילכם, אם אתם רוצים, קייס סטדי, מאחר שהבן שלי, שהוא ישראלי, נשוי לילידת צ'כיה ושניהם חיים בניו יורק, אז אנחנו עכשיו, גם מדינת ישראל וגם ממשלת צ'כיה, ינסו לראות לאן הם יחזרו בסופו של דבר ומה יקרה איתם, לאן יבוא הנכד שלי בסוף לחיות.
נחמן שי: אז תהיה תחרות פה בין ממשלת צ'כיה לממשלת ישראל.
נחמן שי: תודה רבה עוד פעם על הביקור, ואם מותר לציין, אני רוצה להצטרף לדברי חברי, שבשבילנו צ'כיה תמיד הייתה מקום חם, קרוב ללב, עם הרבה הערכה והערצה לעם הצ'כי.
אברהם נגוסה: אם יש שאלות אפשר לשאול על החומר שהוצג.
<תומס גרוליק: (אומר דברים בשפה הצ'כית, להלן התרגום הסימולטני:) יש לנו מה ללמוד, קיבלנו הרבה מידע, ייקח לנו קצת זמן לעבד את הנתונים.
<תומס גרוליק: אני חייב להודות שהיססתי קצת לפני, בהכנה למפגש הזה, כי אני יודע שהפרובלמטיקה של העלייה מאוד - - - הצ'כים והישראלים.
<תומס גרוליק: אחרי שדיברתי עם השגריר הצ'כי ירדה לי אבן מהלב והחלטתי כן לבוא ואני חושב שזה מאוד מפתח את היחסים ואתם יכולים ללמד אותנו המון על עלייה.
<תומס גרוליק: גם אנחנו מפתחים את הקטע של החינוך בחו"ל, יש לנו 40 בתי ספר במקומות שיש ריכוזים גבוהים של צ'כים.
<תומס גרוליק: מאוד קשה לנו לשכנע את החברה הצ'כית שמי שעזב את צ'כיה הוא לא האויב שלנו, הוא עדיין התושב שלנו.
<תומס גרוליק: אני מאוד מקווה שמה שאנחנו נלמד היום יעזור לנו בעתיד לעבודה שלנו.
אברהם נגוסה: יש שאלות?
<תומס גרוליק: דיברתם על יתרונות לתושבים חוזרים, איך זה מתבצע?
<אלה סבן: אני אגיד איך ומה.
<אלה סבן: בעיקרון תושב חוזר, כשהוא עונה על כל הקריטריונים שהצגנו קודם, הוא מגיע למשרד שלנו, מקבל תעודת תושב חוזר ואז מתאימים לכל תושב חוזר את החליפה שמתאימה לו ונותנים לו את ההטבות לפי הרשימה שנתנו קודם, אם מישהו מחפש תעסוקה, אם מישהו רוצה לפתוח עסק, כל אחד לפי הצרכים שלו.
<תומס גרוליק: תודה.
<איבו שוורץ: (אומר דברים בשפה הצ'כית, להלן התרגום הסימולטני:) בגלל שיש לי קריירה מאוד ארוכה בכוחות הביטחון אני הייתי מאוד שמח לדעת איך בודקים בדור השני אם התושב באמת במקור יהודי.
<אלה סבן: אנחנו בודקים את זה לפי האמא.
<דוידי הרמלין: אתה שואל אם הוא יהודי או ישראלי?
נחמן שי: זה לא בהכרח אותו דבר.
<איבו שוורץ: האם הוא יהודי.
<דוידי הרמלין: בנושא של התושבים החוזרים הקריטריון הוא אחד ויחיד, האם לאדם יש אזרחות ישראלית, בלי קשר לאתניות או לדת שלו.
<דוידי הרמלין: בתחום של העלייה, שזה תחום שונה מהדיון שלנו, בשמחה אנחנו עונים כמובן, אין שום בעיה, תהליך פתיחת תיק העולה, זאת אומרת בדיקת הזכאויות וכו', על פי רוב, יש יוצאים מן הכלל, זה באמצעות הסוכנות היהודית שהיא מטפלת בבדיקת השיוך של האדם לקהילה יהודית.
<דוידי הרמלין: גם פה חשוב לי לומר ולחדד שאנחנו לאו דווקא בודקים או לא רק או לא בהכרח בודקים את היהדות של המועמד לעלייה, מכיוון שבאופן כללי, ואני לא מדבר על יוצאים מן הכלל, הזכות לעלות לארץ מתבססת על חוק השבות, ועל פי הקריטריונים של חוק השבות הזכות ליהנות מהזכות הטבעית הילידית לעלות לישראל היא גם למי שאחד מהסבא או סבתא, מספיק אחד, ולא משנה סבא או סבתא, ואין פה שאלה דתית אם הוא יהודי לפי ההלכה או לא, אלא מספיק שאחד מהסבים או הסבתות השתייך לקהילה יהודית כדי ליהנות מהזכות הזו.
<דוידי הרמלין: אם היושב ראש אינו מתנגד שאני אומר עוד משפט בעניין הזה, מעבר לעניין הזה נשאלה פה שאלה לפי האמא או לא האמא.
<דוידי הרמלין: אז כששואלים סוגיות דתיות מי הוא יהודי זה רלוונטי מה דתה של האם, אבל לגבי שאלת הזכות לפי החוק לעלות מספיק שאחד מסבא או סבתא, ולא משנה מאיזה צד, לא משנה אם זה מצד האב או האם ולא משנה אם זה הסבא או הסבתא הוא יהודי.
<דוידי הרמלין: הדבר הזה הוא רפלקטיבי למה שאנחנו עברנו במהלך השואה באירופה וגם מחוצה לה, שהקריטריון לרדיפת היהודים היה מי שיש לו סבא או סבתא יהודי, זה הספיק.
<דוידי הרמלין: כך שלמעשה בשורה התחתונה כל מי שעשוי היה להיות נרדף לפי חוקי נירנברג של המשטר הנאצי, לא משנה היכן, זכאי לעלות לארץ מכוח חוק השבות אם המשפחה שלו השתייכה מתי שהוא לקהילה יהודית.
<איבו שוורץ: תודה רבה.
<איבו שוורץ: יש לנו מערכת מאוד דומה, שהיא מתייחסת לתושב חוזר.
<איבו שוורץ: יש לנו גם תכנית לאנשים שגרים מחוץ לצ'כיה והם ממוצא צ'כי, יש תהליך מקוצר שאחריו הם כן יכולים לגור בצ'כיה וגם לקבל אזרחות לאחר מכן.
<איבו שוורץ: כמו שהקולגה שלי אמר, זו סוגיה מאוד קשה, למשל באוקראינה 70% מ-100 מקרים זה זיוף של הבקשה, אבל עדיין אנחנו ממשיכים בפרויקט הזה ותומכים בו.
נחמן שי: איך הם פועלים כדי לנסות גם לשמור על קשר וגם להחזיר אזרחים צ'כים הביתה?
<תומס גרוליק: (אומר דברים בשפה הצ'כית, להלן התרגום הסימולטני:) קודם כל אני חייב לומר שאנחנו לא כל כך מצליחים בתהליך הזה, אבל מה שאני חושב זה שהרפובליקה הצ'כית חייבת להצהיר על כך שאנחנו מעוניינים בתושבים האלה.
<תומס גרוליק: השלב השני זה לקבל מידע נכון והשלב השלישי זה התקשורת שחשוב מאוד לפתח.
<תומס גרוליק: לשנה הזאת יש לנו כבר ועידה מתוכננת של מכון אתנולוגי, בוועידה הזאת משתתפים לא רק משרד החוץ הצ'כי, משתתפים משרד הפנים, משרד הבריאות וכל המשרדים שהם כן קשורים לנושא.
נחמן שי: יש מדיניות רשמית להחזיר או להציע לאזרחים צ'כים לחזור הביתה?
נחמן שי: (תרגום חופשי מאנגלית): שני אספקטים, האחד זה להישאר בקשר איתם, זה נחמד, אבל בנוסף להחזיר אותם הביתה, או לעזור להם, כמו שאנחנו עושים.
נחמן שי: אנחנו מציעים תכניות מיוחדות כדי לעזור לישראלים לחזור חזרה, זה פרו אקטיבי, זה לא רק לשלוח להם אימיילים.
אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת קסניה סבטלובה, היא גם חברה בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
<דוידי הרמלין: ברשות
<דוידי הרמלין: כם, אני קצת סקרן לשאול, אני אשמח אם כל מי שרוצה, היושב ראש, החברים, איך התפיסה או השאיפה, לא שבהכרח זה נוגד, איך בפועל זה הולך, שמצד אחד יש את האיחוד האירופי, עם אמנת שנגן ועם המעבר החופשי וזה הליך שמעורר ומעודד או לפחות מקל על מעבר בין מדינות, זה מצד אחד, ומצד שני השאיפה לעודד צ'כים לחזור לצ'כיה.
<דוידי הרמלין: מה האתגרים שהניגודיות, אולי אין בזה ניגודיות, של העניין הזה, מעמידה בפניכם.
אברהם נגוסה: אני מצטער שאני חייב ללכת להצבעה, חברת הכנסת סבטלובה תחליף אותי.
אברהם נגוסה: (היו"ר קסניה סבטלובה)
נחמן שי: מהפכה בשנייה.
נחמן שי: ראיתם?
נחמן שי: קסניה נכנסה ומהפכה.
<תומס גרוליק: (אומר דברים בשפה הצ'כית, להלן התרגום הסימולטני:) אני כמובן מודע לזה שאני גר באיחוד האירופאי וגם שמישהו גר באזור שנגן או מחוץ לשנגן, ואנחנו חייבים להודות שהילודה שלנו הולכת וקטנה, אבל אני חושב שזה אינטרס מאוד גדול של הרפובליקה הצ'כית להחזיר את התושבים החוזרים מחו"ל, שהם למדו המון ויביאו את הניסיון שלהם לנו, לצ'כיה.
קסניה סבטלובה: אם יש עוד שאלות לחברי הפאנל.
קסניה סבטלובה: אנחנו צריכים לסיים עוד מספר דקות, אבל אני רואה שיש לנציגת משרד החוץ הערה.
<קרן כהן גת: אני ה-desk officer של צ'כיה במשרד החוץ.
<קרן כהן גת: אני רוצה להגיד משהו כללי.
<קרן כהן גת: אני רוצה קודם כל לברך אתכם על ההגעה שלכם פה לישראל ואני חושבת שהיחסים בין צ'כיה וישראל הם מאוד עמוקים וחשובים לנו.
<קרן כהן גת: יש לנו היסטוריה משותפת, ערכים משותפים ויש הרבה יוצאי צ'כיה שנמצאים היום בישראל וכמו שאמרתם קודם, גם ישראלים שמגיעים לצ'כיה, אם ללמוד או להתגורר.
<קרן כהן גת: אתמול הייתה פה רוב ממשלת צ'כיה, היא הגיעה לכאן לביקור חשוב מאוד במסגרת GTG, Government To Government, וראש הממשלה שלנו נפגש עם ראש ממשלת צ'כיה ודיברו על שיתופי פעולה בין הממשלות ואני חושבת שהנוכחות שלכם פה היא גם דוגמה לשיתוף פעולה בין פרלמנטים.
<קרן כהן גת: אני מקווה שזה יפתח את הדלת, שכשתחזרו חזרה לצ'כיה, תספרו לחברי הפרלמנט, החברים שלכם, על הביקור שלכם כאן ותעודדו חברי פרלמנט נוספים להגיע לכאן ולחזק את הקשר.
<איבו שוורץ: אני מקווה, אבל צריכים קצת גבולות, משום ש - - -
קסניה סבטלובה: אני מודה לנציגת משרד החוץ ואני רוצה גם לומר, כמישהי שחברה בארגון הפרלמנטים הבינלאומי, ה-IPU, שאני מאוד מאמינה בקשר חזק בין הפרלמנטים בעולם, גם בינינו לבין הפרלמנט האירופי וגם בינינו לבין החברות באיחוד האירופי, וצ'כיה, כחברה קרובה ובהחלט מדינה שאנחנו כל הזמן מחזקים את היחסים.
קסניה סבטלובה: בזמנים שהם לא פשוטים, ואנחנו אכן עוברים, כל העולם עובר זמנים שהם בהחלט לא פשוטים, חברים צריכים לדבוק זה בזה ולעזור ולהחליף את הניסיון שהצטבר.
קסניה סבטלובה: יש לכם ולנו לא מעט ניסיון בפתרון של בעיות של גם תושבים חוזרים, גם עולים וגם מהגרים.
קסניה סבטלובה: וטוב נעשה אם נלמד מהניסיון זה של זה ובאמת נמשיך מהרגע הזה, מהמפגש הזה, שלדעתי הוא מאוד מוצלח.
קסניה סבטלובה: אני רוצה לסכם את הדיון שלנו ובהחלט להודות למר תומס גרוליק, יושב ראש הסנאט, לכבוד השגריר, איבו שוורץ, לחברי המשלחת המכובדים, לחברי הכנסת שהיו פה ובהחלט ליושב ראש נגוסה, שנאלץ ללכת להצביע.
קסניה סבטלובה: אני מודה לכולכם ומברכת אתכם.
קסניה סבטלובה: תודה כמובן לנציגי משרד הקליטה ומשרד החוץ שנכחו בדיון.
<דוידי הרמלין: וגברתי, אנחנו נשמח גם בהמשך לכל סיוע מקצועי, שזה יהיה דיאלוג המשכי.
<דוידי הרמלין: לא באנו לפה רק לתת הרצאה ולקיים טקס, אלא באמת מבחינתנו נשמח שיהיה בינינו ערוץ פתוח וקבוע.
<דוידי הרמלין: ואני מבקש בהזדמנות זו למסור גם את ברכתם של שר העלייה והקליטה, חבר הכנסת זאב אלקין, ומנכ"ל המשרד, מר חביב קצב, לאורחים.
קסניה סבטלובה: תודה רבה ותודה על תרומתכם.
אברהם נגוסה: אנחנו היום התכנסנו לבקשתכם, כדי לשמוע מכם, בעיקר בוגרי נעל"ה מן "הכפר הירוק", על חוויית העלייה שלכם.
אברהם נגוסה: אנחנו שמחים שאתם כאן, גם מסיירים פה, במעוז הדמוקרטיה של ישראל, פה בכנסת, ואני מאמין שזה מאוד חשוב שאתם תסיירו, שתראו ועדות שונות ותיפגשו עם ח"כים.
אברהם נגוסה: נמצא אתי חבר הכנסת יואל רזבוזוב, חבר הועדה ולפני שאני נותן לאנשים שבאו מבחוץ, חבר הכנסת, אם יש לך מה להתייחס.
יואל רזבוזוב: קודם כל, צהרים טובים.
יואל רזבוזוב: כמובן שאנחנו מתכוונים לשמוע, אנחנו מכירים את פרויקט נעל"ה היטב, גם חגגנו עשרים וחמש שנה, נכון?
<ישעיהו יחיאלי: בשנה הבאה.
יואל רזבוזוב: מה חגגנו?
יואל רזבוזוב: חגגנו עשרים?
<ישעיהו יחיאלי: עשרים.
יואל רזבוזוב: עשרים.
יואל רזבוזוב: כשמלאו עשרים שנה הציגו בפנינו המון המון הישגים, תלמידי נעל"ה שהגיעו להישגים והצלחות במדינת ישראל והפרויקט הזה הוא פרויקט מצוין.
יואל רזבוזוב: אני גם עכשיו, בזמן הפגרה, נפגשתי בכל מיני מקומות עם תלמידי נעל"ה וראיתי כל מיני בעיות, שאפשר לשפר ולתקן.
יואל רזבוזוב: אנחנו נדון בזה אחרי כן ואני מקווה שגם כאן אנחנו נשמע גם מהמנהלים, מהמדריכים וגם מהתלמידים, עוד סוגיות בקשר לצבא ומשרד הפנים.
יואל רזבוזוב: יש המון סוגיות שאפשר לפתור ובשביל זה הועדה ואני מקווה שאנחנו נוכל לעזור, כי אנחנו רוצים לעזור, אנחנו מאוד אוהבים את הפרויקט הזה ורוצים שהוא יצליח.
אברהם נגוסה: הצטרף אלינו גם חבר הכנסת מוטי יוגב, חבר הועדה.
אברהם נגוסה: יש לנו את רשימת הדוברים, נמצא אתנו מנהל "הכפר הירוק", דר' קובי נווה ויש לנו גם ראש מינהלת נעל"ה, מר ישעיהו יחיאלי וגם המפקח האזורי על פנימיות, יוסי זגורי.
אברהם נגוסה: ברוכים הבאים, שוב, ואני אתן את רשות הדיבור, אלא אם כן חבר הכנסת יוגב, רוצה להתייחס.
מרדכי יוגב: לא יכול להיות פה הרבה זמן אבל אני רוצה לשמוע.
אברהם נגוסה: אז את רשות הדיבור אנחנו ניתן לדר' קובי נווה.
<קובי נווה: שלום.
<קובי נווה: אנחנו שמחים להיות כאן בכנסת, לכבוד רב לנו להיות כאן.
<קובי נווה: יש לנו בכפר הירוק ארבע קבוצות נעל"ה בכיתות ט'-י"ב.
<קובי נווה: התלמידים מצליחים מאד בלימודים, יש לנו גם מסלול מיוחד של נעל"ה קדם-רפואה.
<קובי נווה: כל התלמידים שלנו מתגייסים לצה"ל בתום הלימודים שלהם ב"כפר הירוק".
<קובי נווה: רבים ממשיכים בלימודים אקדמיים, כמעט כולם נשארים ומתאזרחים בארץ וזה באמת פרויקט מופלא, מיוחד ולכבוד רב לנו להיות שותפים לפרויקט הזה.
<קובי נווה: תודה.
אברהם נגוסה: מר ישעיהו יחיאלי, בבקשה.
<ישעיהו יחיאלי: תודה, כבוד היושב ראש, כל הנכבדים שנאספו פה ותלמידי נעל"ה, השמחה הזאת היא לכבודכם.
<ישעיהו יחיאלי: אין מדינה בעולם שיש לה תכנית כמו נעל"ה, שמוכנה להשקיע – אני אומר את המספר בעדינות, עשרות מיליוני שקלים בשנה, בתלמידי נעל"ה ועוד סכומים לאחר מכן, שמשרד הקליטה משקיע בבוגרי נעל"ה.
<ישעיהו יחיאלי: אין עוד מדינה בעולם שמוכנה לעשות את זה לטובת נערים ונערות, שבאים לכאן בגיל צעיר בלי שום התחייבות, לא להישאר כאן, לא שההורים יבואו אחריהם, הכול בהתנדבות, כי מדינת ישראל אוהבת את ילדי העם היהודי מכל העולם ומציעה להם את המתנה הזו, את האפשרות הזו ובעוד אתם יושבים פה לכבוד סיום כיתה י"ב, אז בהרבה מקומות בעולם, ממש עכשיו, כותבים מבחנים, ילדים צעירים מכם בשלש ארבע שנים, שרוצים לבוא לתכנית נעל"ה, לקראת השנה הבאה, שהיא, כפי שחבר הכנסת רזבוזוב כבר רמז, היא תהיה שנת מחצית היובל של תכנית נעל"ה.
<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לציין שני בוגרי נעל"ה שיושבים פה, איגור הוא מנעל"ה א' והוא מנהל הפנימיה בכפר הירוק.
<ישעיהו יחיאלי: כמוהו יש עוד שניים שלושה בוגרים שהם כבר מנהלי פנימיות, אחת מהן שראיתם אותה בשנה שעברה, היא השנה מפקחת על הפנימיות, במשרד החינוך והתרבות, בוגרת נעל"ה.
<ישעיהו יחיאלי: בצד הזה אנחנו מאוזנים.
<ישעיהו יחיאלי: בצד הזה יושבת אלונה, שהיא עוזרת של מנכל משרד הקליטה והיא בוגרת נעל"ה.
<ישעיהו יחיאלי: בעזרת השם, עוד כמה שנים, אני מקווה שלפחות בוגר נעל"ה אחד, יישב על ידכם שם.
יואל רזבוזוב: משתלטים על המדינה.
<ישעיהו יחיאלי: לא משתלטים, תורמים את חלקנו, תורמים את חלקנו.
אברהם נגוסה: השתלטתם כבר על משרד החינוך ומשרד הקליטה, אתה עכשיו חושב על הכנסת, זו השתלטות, זה טוב.
<ישעיהו יחיאלי: אבל אני לא בוגר נעל"ה, לצערי, אני לא יודע, אני נולדתי בארץ.
<ישעיהו יחיאלי: יושבים פה תלמידי נעל"ה מ"הכפר הירוק", הם רק דוגמה ל-403 תלמידים ותלמידות בכיתה י"ב של נעל"ה בכל רחבי הארץ, שמסיימים עכשיו את בחינות הבגרות ואת תהליך ההתאזרחות שלהם, שמעבר להיותו תהליך ביורוקרטי, הוא קודם כל תהליך אישי, שבו כל אחד ואחת, צריכים להחליט מה הם רוצים לעשות עם עצמם בשלב הבא.
<ישעיהו יחיאלי: הכול פתוח בפניהם.
<ישעיהו יחיאלי: מדינת ישראל, המדינות שהם באו מהן, הכול פתוח.
<ישעיהו יחיאלי: ואם אנחנו יושבים פה מול כיתה שכל התלמידים מתייצבים פה היום לקבל תעודת זהות, אז זה נובע מצירוף של שני מרכיבים שנפגשו יחד, האחד הוא התלמידים שנבחרו בקפידה לבוא לתכנית נעל"ה ושניים, המחנכים שעבדו אתם ארבע שנים והביאו אותם למקום הזה.
<ישעיהו יחיאלי: ושום דבר פה הוא לא מובן מאליו, לא שהם באים ולא שהם נשארים ולא שהם שורדים עד סוף כיתה י"ב ולא שאחרי זה הם מחליטים להישאר פה.
<ישעיהו יחיאלי: אתם מצטרפים – אני אומר "אתם", נדבר עוד פעם מחרתיים, מחרתיים יהיה מפגש של כל תלמידי נעל"ה בארץ בנהלל, שבה אנחנו מסיימים שנה ונפרדים מהמחזור החדש.
<ישעיהו יחיאלי: יש לנו היום כ- 11,000 בגרי נעל"ה.
<ישעיהו יחיאלי: 11,000.
<ישעיהו יחיאלי: אם נצרף אליהם את המשפחות שעלו בעקבותיהם, את המשפחות שהם יצרו בארץ, הרבה, אגב, מבוגרי נעל"ה מתחתנים עם בוגרות נעל"ה, אבל לפעמים גם יש 'יבוא' מבחוץ, עם הילדים שנולדו להם כאן, אנחנו אומדים את 'משפחת נעל"ה' בישראל היום בכ-50,000 איש וזוהי התרומה של תכנית נעל"ה בעשרים וארבע שנותיה.
<ישעיהו יחיאלי: ואני מאחל לך, אדוני היושב ראש, ש'כעת חיה בעוד שנה', נביא לכאן את כל המחזור הבא וכולם יקבלו תעודת זהות פה, יחד אתכם.
אברהם נגוסה: תודה רבה מר ישעיהו יחיאלי.
אברהם נגוסה: תודה גם לעבודה שאתה עושה ושהאגודה עושה, זה מאוד מאוד חשוב לעידוד עליה, לחיזוק החברה הישראלית ו'ישר כוח'.
אברהם נגוסה: בבקשה, המפקח האזורי על הפנימיות, מר יוסי זגורי, בבקשה.
<יוסי זגורי: שלום, בוקר טוב.
<יוסי זגורי: שמי יוסי זגורי, אני מייצג את המינהל לחינוך התיישבותי פנימייתי בעליית הנוער, במשרד החינוך, שבמסגרתו פועל פרויקט הנפלא הזה בשיתוף עם מינהלת נעל"ה.
<יוסי זגורי: אני מברך קודם כל בראש ובראשונה את הבוגרים הנפלאים שיושבים אתנו כאן ונמצאים ארבע שנים פה בארץ, ביום החגיגי והמעמד החגיגי הזה.
<יוסי זגורי: אני רוצה בהזדמנות הזו גם לברך ולהודות לצוות הנפלא של "הכפר הירוק", "הכפר הירוק" הוא בית חינוך לתפארת, שעושה עבודה יוצאת מן הכלל, יום יום שעה שעה ואני חושב שהבוגרים שיושבים פה ירצו להעיד על זה, אז להודות לך, דר' קובי נווה, על הצוות הנפלא שלך, ולברך את כל כולכם בשם המינהל לחינוך התיישבותי, ביום חגיגי ובהצלחה.
אברהם נגוסה: לפני שאנחנו נשמע את נציגי המשרדים, יש נציגים ממשרד הקליטה וגם ממשרד החינוך, אני חושב שנשמע מהבוגרים, שניים מהבוגרים, אלכסנדר, בבקשה.
<אלכסנדר פייגן: שלום רב, שמי אלכסנדר, אני בן שמונה עשרה, נולדתי ברוסיה.
<אלכסנדר פייגן: הגעתי לישראל בגיל ארבע עשרה.
<אלכסנדר פייגן: כשעזבתי את המדינה שלי לא היה לי מושג מה מחכה לי בארץ ישראל.
<אלכסנדר פייגן: לא ידעתי על האוכלוסייה המקומית, על התרבות ועל עוד הרבה דברים אחרים.
<אלכסנדר פייגן: הייתי בעל ידע כללי אבל לא יותר מזה.
<אלכסנדר פייגן: כשעשיתי את הצעד הראשון שלי מהמטוס, הבנתי שבשנייה הזו מתחיל פרק חדש בספר של החיים שלי.
<אלכסנדר פייגן: בחודשים הראשונים לא היה לי קל להתחבר לתרבות המיוחדת הזאת, שהייתה שונה מאוד מזו שבעברי ולמצוא נושאים משותפים עם החניכים הישראלים, שגרו לידי.
<אלכסנדר פייגן: לאט לאט, בעזרת צוות הפנימיה והצוות הלימודי, הצלחתי להשתלב עם הסובבים אותי.
<אלכסנדר פייגן: במהלך השנה הראשונה נמצאה עבורי משפחה מארחת, תחיה ואהרון פורטוס, הם קיבלו אותי בזרועות פתוחות ומהם קיבלתי הרבה חום ואהבה.
<אלכסנדר פייגן: אחרי שנתיים, במחצית השנה, הם סיפרו לי שהם נוסעים לשליחות של שנה בארצות הברית.
<אלכסנדר פייגן: היה להם ברור שאני חלק מהמשפחה ומיד הם חיברו אותי לרותי ובני, הסבא והסבתא, הורים של תחיה וגם ללני, אימא של אהרון.
<אלכסנדר פייגן: שלושתם דאגו לי במהלך התקופה כאילו הייתי נכד שלהם.
<אלכסנדר פייגן: השנה חזרו תחיה ואהרון לארץ ומאז, כמובן שאני חי אתם.
<אלכסנדר פייגן: אין ספק שהמשפחה המארחת שלי היא חלק חשוב מאוד מן הקליטה שלי בארץ.
<אלכסנדר פייגן: במשך השנים הבאות גיליתי את ישראל בעזרת טיולים רבים ושיחות עם אנשים הקשורים לבית הספר.
<אלכסנדר פייגן: כל אלה עזרו לי להבין מיהי ישראל ואיך זה להיות חלק ממנה.
<אלכסנדר פייגן: במשך הזמן, המטרה שלי, שהייתה בהגעה לישראל, השתנתה.
<אלכסנדר פייגן: הגעתי כדי ללמוד, למצוא עבודות ולפתח אפשרויות לעתיד אבל במהלך הזמן הבנתי שזה המקום שבו אני ארצה לחיות את חיי.
<אלכסנדר פייגן: אני עכשיו מסיים לימודיי בתיכון "הכפר הירוק" ומתכנן בשנה הבאה להתגייס לצה"ל בתפקיד מדריך ספורט.
<אלכסנדר פייגן: דרך השירות הצבאי שלי אני רוצה לנסות להחזיר למדינה על כל הטוב שהיא נתנה לי, מהרגע שהגעתי לכאן.
<אלכסנדר פייגן: לסיום, אני רוצה להגיד הרבה תודה לכל האנשים שעזרו לי במהלך הדרך, להגיע למי שאני היום, לכל האנשים הטובים שיש ב"כפר הירוק".
אברהם נגוסה: יקטרינה, בבקשה.
<יקטרינה קובטונובה: קוראים לי יקטרינה, אני רוצה לפתוח ולומר תודה לכל האנשים הנמצאים כאן.
<יקטרינה קובטונובה: ראשית, לחבר- הכנסת אברהם נגוסה, על האירוח בוועדת העלייה והקליטה ולכל נציגי המשרדים השונים.
<יקטרינה קובטונובה: אני כאן כדי לשתף בחוויית העלייה שלי.
<יקטרינה קובטונובה: הגעתי לארץ ביום ההולדת הארבע עשרה.
<יקטרינה קובטונובה: השארתי מאחור את הורי, את החברים אתם גדלתי, את בית הספר בו התחנכתי ואת כל מה שהיה סביבי במשך חיי.
<יקטרינה קובטונובה: התחלתי בלימודים בכיתה ט' בבית הספר "הכפר הירוק".
<יקטרינה קובטונובה: הגענו לכאן קבוצה של עשרים ושבעה ילדים, שהיו צריכים להתמודד עם כל הקשיים של להיות עולה חדש, במדינה חדשה עם מנטליות שונה.
<יקטרינה קובטונובה: מהרגע שעליתי לארץ אני יכולה לומר שחיי חולקו לשני שלבים.
<יקטרינה קובטונובה: השלב שלפני שהגעתי לפה והשלב שאחרי.
<יקטרינה קובטונובה: כאן חיי השתנו לחלוטין.
<יקטרינה קובטונובה: השקעתי בלימודים כי המחשבה היחידה שעברה לי בראש במשך כל הזמן הייתה "אני רוצה שאבא שלי יהיה גאה בי".
<יקטרינה קובטונובה: עם הזמן, כשרמת הדיבור שלי בשפה העברית השתפרה, היכרתי הרבה אנשים בבית הספר ומהשִכבה.
<יקטרינה קובטונובה: הרגשתי שייכת יותר.
<יקטרינה קובטונובה: עם השנים הבנתי עד כמה התחברתי לבית הספר בו אני לומדת, לחיי הפנימיה, לאנשים.
<יקטרינה קובטונובה: מאז שהגעתי לארץ כנערה צעירה, ששורשיה נקרעו, זה היה המקום שבו תמיד תמכו בי, עזרו לי עם כל הקשיים.
<יקטרינה קובטונובה: זה היה המקום שבו מצאתי משפחה חדשה של עשרים ושלושה ילדים ואנשי צוות, שתמיד דאגו לנו.
<יקטרינה קובטונובה: מהיום הזה נשאר לי פחות מחודש ימים עד סיום הלימודים בכפר.
<יקטרינה קובטונובה: אני שוב נמצאת בהרגשה שעוד מעט הולכת לאבד חלק משמעותי מחיי.
<יקטרינה קובטונובה: שוב אצטרך לעקור שורשים אבל הפעם, הפעם לא ישאירו אותי לבד, אני לא מרגישה בודדה יותר.
<יקטרינה קובטונובה: אחרי שאסיים את בית הספר, אשאר ב'בית בוגרים' בכפר הירוק כמה חודשים כדי לחסוך כסף ולהתחיל בחיים עצמאיים.
<יקטרינה קובטונובה: אתגייס לצבא ואחרי שאשתחרר אלך ללמוד באוניברסיטה.
<יקטרינה קובטונובה: אני רואה את העתיד שלי פה.
<יקטרינה קובטונובה: לא עובר יום שאני לא מודה על כך שיצא לי לעלות לארץ, ללמוד בבית הספר "הכפר הירוק" ובסוף, להפוך מהילדה הקטנה שהייתי למי שאני עכשיו – בן אדם בוגר ועצמאי.
<יקטרינה קובטונובה: אני מודה למדינת ישראל על התמיכה בפרויקט נעל"ה שדרכו עליתי לארץ.
<יקטרינה קובטונובה: אני מודה לאבא שלי שהכריח אותי לעזוב את הבית ולעלות לארץ.
<יקטרינה קובטונובה: אבא נשאר ויהיה אבא שלי תמיד.
<יקטרינה קובטונובה: הקשר בינינו לא נותק ובעוד שבוע ימים הוא בא לבקר אותי ולצפות בטקס הסיום שלי.
<יקטרינה קובטונובה: אני מודה לכל אנשי הצוות שתמיד היו שם בשבילי.
<יקטרינה קובטונובה: תמיד עזרו ותמיד ידעו להראות את הדרך הנכונה להצליח.
<יקטרינה קובטונובה: אני מודה לכל האנשים שתמכו בי ברגעים הקשים, שלא נתנו לי לוותר והיו קרובים.
<יקטרינה קובטונובה: אני מודה להנהלת "הכפר הירוק" על החינוך שקיבלתי.
<יקטרינה קובטונובה: "הכפר הירוק" הוא מקום מדהים.
<יקטרינה קובטונובה: קשה לי לתאר כמה קיבלתי משם.
<יקטרינה קובטונובה: הגעתי לפה, שתלתי את שורשיי מחדש ואני לא מתכוונת לעזוב ולוותר.
אברהם נגוסה: תודה רבה לאלכסנדר וליקטרינה ששיתפתם אותנו בחוויית העלייה וההשתלבות שלכם פה, תודה רבה לכם.
אברהם נגוסה: עכשיו חבר הכנסת מוטי יוגב.
מרדכי יוגב: אל"ף, גם אני מתרגש משני הסיפורים ואותם רציתי לשמוע.
מרדכי יוגב: אני צריך בעוד ארבע דקות לנהל ועדה של חוץ וביטחון אבל היה לי חשוב לשמוע, אז אני אומר רק מעט, להגיד תודה, פשוט תודה, גם לישעיהו יחיאלי מפרויקט נעל"ה ולכל העוסקים במלאכה.
מרדכי יוגב: פה נמצא מנהל "הכפר הירוק" והצוות, משרד החינוך, מינהל החינוך ההתיישבותי ויתר המשרדים שפועלים במלאכה ואיך להגיד, מתרגש אתכם, אז אתייחס רק אליכם ואליכן ונאחל לכם בהצלחה, גם בפרק הבא של השירות בצה"ל וגם בכל הפרקים הבאים, בהשתלבות שלכם פה, במדינת ישראל, תודה.
אברהם נגוסה: עכשיו ההתייחסות של משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: יש לנו נציגי משרד העלייה והקליטה, אם אתם רוצים להתייחס אז אנחנו נשמח.
אברהם נגוסה: דוריס קריאף.
<דוריס קריאף: שלום לכולם.
<דוריס קריאף: קודם כל אני חייבת לציין שאני גם בוגרת "הכפר הירוק", לפני שלושים שנה, כמעט שלושים שנה, אבל זו פינה חמה בלב.
<דוריס קריאף: משרד העלייה והקליטה, כמו שציין ישעיהו, בסיום התכנית אנחנו, מה שנקרא, שומרים להם את הזכאות, למרות השנים הרבות שהם נמצאים פה לפני שינוי המעמד, זו תקופה שהיא בלתי-נמנית במניין השהות בישראל, מה שלכל עולה רגיל שנמצא פה בשהות של תייר, כן נספרת.
<דוריס קריאף: לגבי בוגרי נעל"ה אנחנו שומרים להם את כל הזכויות.
<דוריס קריאף: משינוי המעמד הם מתחילים מה שנקרא, 'אפס קילומטראז'' מקבלים מענקים מאתנו, גם כאשר הם משתחררים מהצבא הם מקבלים מענק, מעין מענק שחרור, כמובן שללימודים גבוהים הם זכאים על חשבון המדינה, וכנ"ל גם בהיותם חיילים בודדים, מן הסתם, רוב רובם, הם מוכרים על ידינו ומקבלים מאתנו סיוע חודשי כחיילים בודדים.
<דוריס קריאף: זאת אומרת, זה מה שנקרא "בייבי" של משרד העלייה והקליטה ואנחנו רואים את זה כפרויקט חשוב.
<דוריס קריאף: עובדים כמובן בשיתוף פעולה מלא עם ישעיהו וכל הצוות שלו.
<דוריס קריאף: נמצאים שם, נותנים מידע על זכאויות ומשתתפים בכנסים של הבוגרים בעיקר, לקראת הסיום שלהם.
<דוריס קריאף: בגיוס בחו"ל, לתכנית עצמה, במיוחד בצפון אמריקה, אנחנו ממש שותפים מלאים, באמצעות רכזי הבתים הישראלים שלנו שנמצאים שם.
<דוריס קריאף: בהצלחה לכולם, לכל האזרחים החדשים.
אברהם נגוסה: משרד החינוך?
אברהם נגוסה: מישהו רוצה להוסיף?
אברהם נגוסה: נעל"ה?
אברהם נגוסה: הסוכנות היהודית?
יואל רזבוזוב: האם יש איזשהן בעיות?
יואל רזבוזוב: אנחנו פה לפתור בעיות.
יואל רזבוזוב: לחגוג אנחנו שמחים תמיד.
יואל רזבוזוב: אין שום דבר?
יואל רזבוזוב: הכול בסדר?
אברהם נגוסה: מהסוכנות?
אברהם נגוסה: מישהו רוצה להתייחס?
<ישעיהו יחיאלי: תשאלו את התלמידים, אולי הם רוצים לומר.
אברהם נגוסה: יש לכם שאלות?
יואל רזבוזוב: תגידו, זה הזמן שלכם.
אברהם נגוסה: שאלות לשאול אותנו?
אברהם נגוסה: שני חברי הכנסת, גם אנחנו היינו עולים חדשים, אז יש לכם הזדמנות לשאול אותנו.
<דוריס קריאף: תוכלו לראות את - - - בפורטל של הועדה.
אברהם נגוסה: כן, הוא עלה מרוסיה, אני עליתי מאתיופיה, הוא גם היה יושב ראש ועדת העלייה והקליטה ואני עכשיו, אז אם יש לכם שאלות אנחנו נשמח לענות.
<מיכאל איסרליס: אני מיכאל, אני מדריך קבוצה י"ב, דרך אגב, גם בוגר נעל"ה.
<מיכאל איסרליס: יש לי שאלה.
<מיכאל איסרליס: הילדים עכשיו צריכים לקבל תעודת עולה וילדים מתקשרים ונותנים להם תור רק בנתניה ולא בתל אביב, אומרים שלא יכולים לקבל אותם בתל אביב.
<מיכאל איסרליס: האם אפשר לעזור להם?
<דוריס קריאף: אנחנו בדרך כלל - - -
יואל רזבוזוב: משרד הפנים, כן.
<דוריס קריאף: לא, לא, זה לא משרד הפנים.
יואל רזבוזוב: זו תעודת עולה.
<דוריס קריאף: תעודת עולה.
<דוריס קריאף: הם עברו את האזרחות מבחינת משרד הפנים, אני שולחת את הפרטים שלי, אנחנו אמורים לעשות ימים מרוכזים, היועצים שלי בשטח יודעים את זה אז יש פה איזשהו נתק.
<דוריס קריאף: בדרך כלל "הכפר הירוק" שייך לכפר סבא.
יואל רזבוזוב: כן, רגע, שניה, יש לי פה הצעה, כי אני יודע מה הולך במשרד הפנים בנתניה.
יואל רזבוזוב: אי אפשר להיכנס לשם.
<דוריס קריאף: לא ,לא, זה לא משרד הפנים.
יואל רזבוזוב: זה לא משרד הפנים?
יואל רזבוזוב: זה משרד הקליטה?
יואל רזבוזוב: אבל למה לשלוח?
יואל רזבוזוב: הרי זו קבוצה מאורגנת, למה אי אפשר להעביר - - -