GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מרק חיאט: ישנם עוד אנשים פה שהילדים שלהם בגן, והם עכשיו בין שמים לארץ שצריכים להיכנס לבית-הספר, והם אומרים מה אנחנו נעשה?
<מרק חיאט: איך אנחנו נצליח להשתלב, להסיע את הילדים, לקחת באוטובוס חצי שעה את הילד, לרוץ בשעה אחת, או רבע לאחת להספיק לקחת מבית-הספר - זה פשוט לא יאומן.
<מרק חיאט: דבר שני, הדו-קיום, זאת אומרת, כולם ביחד.
<מרק חיאט: אנחנו לא מתחלקים בבית-הספר כי זה ההורים שלך הגיעו מרוסיה, ואלה הגיעו מאתיופיה, כולם משחקים ביחד.
<מרק חיאט: כולם לומדים, עושים פרויקטים ביחד.
<מרק חיאט: אם צריך לעזור יעזרו.
<מרק חיאט: אין את זה – אה, זה משם - לא, נכון.
<מרק חיאט: אמרתי, בטוח תמיד יש דברים שצריך לפתור.
<מרק חיאט: אבל כל כך כואב לנו על זה שלקחו משהו טוב.
<מרק חיאט: כשהילדים שלנו קיבלו דברים נוספים הם יוכלו להתפתח יותר.
<מרק חיאט: כשאניטה הייתה, אז הייתה עדיין אקדמיה שהם למדו עד השעה ארבע.
<מרק חיאט: הם קיבלו ערכים נוספים, הם יכלו ללמוד יותר, וההורים היו רגועים יותר.
<מרק חיאט: יש לך חוגים בבית-הספר, אתה יכול להיות רגוע שבשעה ארבע יש הסעה, וההסעה שיורדת כמה רחובות ומסיעה את הילד, ההסעה של ביתה ספר, הילד לא צריך לעבור שום כביש.
<מרק חיאט: לוקח, מגיע לתחנה - זה פשוט נלקח מאתנו, אנחנו רוצים להחזיר את זה.
<מרק חיאט: אנחנו חס וחלילה לא נגד ראש העיר קריית אתא, אנחנו אוהבים אותו ואנחנו בחרנו בו.
<מרק חיאט: אנחנו רוצים את הצדק, אנחנו רוצים להחזיר את הצדק לילדים שלנו.
<מרק חיאט: הילדים שלנו זה הדבר הכי חשוב לנו - הם המהנדסים של העתיד.
<מרק חיאט: הם אלה שילכו לצבא.
<מרק חיאט: הם אלה שיעבדו ביחד.
<מרק חיאט: אנחנו חרדים כרגע לקיום של מדינת ישראל.
<מרק חיאט: זה לא משהו שרק בית-ספר, זה קיום של דמוקרטיה, זה קיום של הילדים, והילדים שלנו הם ילדים שיכולים להצליח ואנחנו לא רוצים שימנעו את זה מהם.
<מריאנה רוקמן: אני רוצה להוסיף עוד משפט.
<מריאנה רוקמן: אני לא מבינה.
<מריאנה רוקמן: בקריית אתא יש בעיה נוספת שכל הכיתות מלאות, מפוצצות בתלמידים.
<מריאנה רוקמן: לאור הבעיה הזאת סוגרים בית-ספר, ומנסים לדחוף עוד תלמידים בכיתות האלה, אין פה הגיון.
<מריאנה רוקמן: יש בעיה.
<מריאנה רוקמן: כולם מדברים עליה שיש יותר מדיי.
<מריאנה רוקמן: הורים אחרים בבתי ספר אחרים עושים שביתות, ובאים ומפזרים את בית-הספר שלנו בשביל ליצור עוד יותר עומס?
<מריאנה רוקמן: – אני לא מבינה.
קסניה סבטלובה: שזה בניגוד לכל מה שעכשיו משרד החינוך דוגל בו שמנסה לפזר את הילדים שיהיו פחות ילדים בכיתות.
אברהם נגוסה: נשמע בוגר.
<איליה בלום: אני תלמיד כיתה י"ב, במכללה הטכנולוגית של חיל האוויר כיום.
<איליה בלום: אני אישית עולה.
<איליה בלום: אמנם עליתי בגיל צעיר בגיל 5, אבל עדיין בשנה שעלינו לא היה לי במשפחה שום רקע של ערכים כמו ציונות, אהבת הארץ, לא שמענו על זה.
<איליה בלום: כאשר התקבלתי במסגרת הזו של "גיבורי עציון" שזו כמו משפחה בשבילי עכשיו.
<איליה בלום: קיבלתי מכיתה א' עד ו' את הערכים שבית-הספר דוגל בו, הערכים העליונים שלו שזה אהבת הארץ, ציונות, כבוד האדם.
<איליה בלום: בכיתה ו' יצאתי כבר עם הרגשה שאני הולך לתת את כל כולי, לשרת את המדינה לתת מכל הנשמה.
<איליה בלום: בכיתה ט' כבר עברתי ממסגרת צבאית למכללה הטכנולוגית.
<איליה בלום: כרגע אני מתמיין לתפקיד משמעותי בצבא.
<איליה בלום: אני מספר את כל זה בגלל משהו שקראתי שהטענה של עיריית קריית אתא ש"גיבורי עציון" הוא בית-ספר סקטוריאלי, ואין טעם בבית-הספר כזה.
<איליה בלום: אני שואל איך קורה שיש כיום - היום יש גם עולים חדשים, ילדים לעולים חדשים שבאים בלי שום רקע על יהדות, על ציונות, ובית-הספר הזה לוקח ילדים בגיל 6 ומחנך אותם, נותן להם את כל הערכים האלה אקסטרה ערכים בנוסף, לא מה שנותנים בבית-ספר רגיל.
<איליה בלום: זאת אומרת, אקסטרה ערכים, אקסטרה ציונות - עובדה, אני יצאתי מבית-הספר הזה, אני מוכן לתת את כולי כמו כל הבוגרים שיצאו מבית-הספר הזה.
<איליה בלום: משהו שנשמע לי קצת עצוב, שכל זה קורה במשמרת של שר החינוך שלנו נפתלי בנט, וראש העיר יעקב פרץ מסיעת הליכוד, שתי סיעות שדוגלות בציונות, דוגלות באהבת הארץ.
<איליה בלום: כאשר שומעים שסוגרים בית-ספר שדוגל בכל זה, שנותן לילדים את כל הערכים שצריך בשביל להמשיך ולשרת את המדינה הזאת, אז חותמים על הסגירה שלו כביכול בלי למצמץ אפילו.
אברהם נגוסה: יש לנו שלושה נציגי המשרדים, כמובן גם נציג או נציגה של משרד החינוך.
אברהם נגוסה: יש לנו גם נציג של עלייה וקליטה, ונציג עיריית קריית אתא.
אברהם נגוסה: עד עכשיו שמענו מההורים, מוועד ההורים, מהבוגרים.
אברהם נגוסה: אני חושב שדבר אחד ברור שאנחנו שמענו - כמה זה טוב בית-הספר הזה, כמה זה מוצלח.
אברהם נגוסה: כמה זה טוב המורים.
אברהם נגוסה: כמה זה המנהלת, כולם משבחים אותם.
אברהם נגוסה: בית-הספר מודל לחיקוי.
אברהם נגוסה: לכולנו יש שאלה אחת - אם כך, למה סוגרים את זה?
אברהם נגוסה: נציגי המשרדים, תסבירו לנו - לא שמענו דווקא מצד החינוך, או מצד בית-הספר, אנחנו שומעים דברים טובים ממקבלי השירות, מהבוגרים שאנחנו רואים – עובדה איזה תלמידים יצאו מבית-הספר הזה, מה הם מעידים על בית-הספר הזה.
אברהם נגוסה: מה הם מעידים על הערכים שקיבלו שם ומהמורים.
אברהם נגוסה: אז מה אנחנו רוצים לעשות?
אברהם נגוסה: זה מה שמדינת ישראל והחברה הישראלית זקוקה – אם כך, למה חוזרים אחורה?
אברהם נגוסה: לכן אני רוצה להבין מה הסיבה בדיוק, האם זו סיבה ביטחונית, כלכלית, בריאותית?
אברהם נגוסה: מה יש פה שבית-ספר שכולם מרוצים ממנו סוגרים אותו.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע את נציג משרד החינוך.
אברהם נגוסה: בבקשה, תסבירו לנו מה עמדתכם בעניין הזה.
<רון פכטר: שלום, אני נציג משרד החינוך, אני מפקח של בית-הספר.
<רון פכטר: אני הייתי שמח להפנות קודם כל את הדברים לרשות המקומית, היות והרשות היא זאת שאחראית על רישום תלמידים לבית-ספר על-פי חוק.
<רון פכטר: היא זאת שאחראית על פתיחה של מוסדות חינוך בבית-הספר.
<רון פכטר: אני אתייחס בהמשך.
<רון פכטר: אני הבאתי אתי נתונים, אני כמובן מייצג את מחוז חיפה.
<רון פכטר: אני אשמח בהמשך להתייחס דברים.
אברהם נגוסה: אבל אתם ידעתם על העניין הזה?
אברהם נגוסה: הבקשה מההורים הגיעה אליכם?
קסניה סבטלובה: העירייה פנתה אליכם?
קסניה סבטלובה: האם בחנתם אותה בכלים שלכם?
<רון פכטר: המכתב מהעירייה על כך שלא תיפתחנה שתי כיתות א' הגיע למשרד החינוך בדצמבר 2015, באותו זמן נמסרה גם ההודעה לבית-הספר.
<רון פכטר: מנהלת המחוז, משרד החינוך מחוז חיפה שמעה את הדברים, שמעה את הדברים מעיריית קריית אתא.
<רון פכטר: לאור הנתונים שיש בידינו משרד החינוך הסכים ונאות ללכת למהלך הזה, מהלך של אי פתיחת כיתות א', שנת תשע"ז, שנת לימודים, כאשר שאר תלמידי בית-הספר נשארים ולומדים בבית-הספר בלי לפגוע בהם.
<רון פכטר: כאמור, אני אתייחס לנתונים בהמשך.
<רון פכטר: חשוב לי הערה נוספת.
<רון פכטר: במהלך תקופת הרישום היו אמורים להירשם כ-25 תלמידים לכיתה א' השנה.
<רון פכטר: אנחנו במשרד לא קיבלנו, ולו בקשה אחת או פנייה אחת של הורה כזה או אחר לבדוק את הנושא של הרישום, או להישאר ולהירשם בבית-הספר – לא היו אלינו פניות.
<רון פכטר: פנייה שהייתה אלינו למשרד מחוז חיפה, משרד החינוך במהלך החופשה, פנינו להורים, וביקשנו מהם לבוא.
<רון פכטר: אנחנו רצינו לשבת ולהידבר עימם, ולשמוע אותם, הדברים שנאמרים כאן הם דברים אמתיים שיוצאים מן הלב, ואני חייב לומר שהם נכנסים ללב, הם משמעותיים ביותר.
<רון פכטר: התשובה שאנחנו קיבלנו מוועד ההורים הייתה, אין לנו מה לשבת ולהיפגש אתכם, תסגרו את הדברים שלכם ביחד עם העירייה, לנו אין שום רצון בשיח וחבל.
<רון פכטר: אני גם חושב שהדברים האלה החשובים שנאמרים כאן, יכול להיות שמין הראוי היו צריכים לבוא ולהיאמר גם ברשות המקומית, גם מפגישה עם ראש העיר, אני לא יודע אם הדברים האלה נעשו.
<רון פכטר: אז אלה הערות כלליות, ואני כמובן אתייחס בהמשך לנתונים נוספים ברשותכם.
<רון פכטר: ברשותך, יושב ראש הוועדה, נעביר את רשות הדיבור לנציג העירייה.
אברהם נגוסה: מאוד חשוב לומר שהאנשים אמרו שאוהבים את ראש העיר, זה לא נגד ראש העיר.
אברהם נגוסה: אין טענות נגד ראש העיר.
אברהם נגוסה: אוהבים את המנהלת, אוהבים את המורים וזה העניין.
אברהם נגוסה: מר יעקב טאוב, תסביר לנו בבקשה איך אנחנו יוצאים מזה.
<יעקב טאוב: שלום לכולם, שמעתי פה את ההורים.
<יעקב טאוב: ההורים הם האזרחים שלנו, תושבים שלנו.
<יעקב טאוב: ודאי שאנחנו משרתים את כל תושבי קריית אתא, וגם את ההורים האלה.
<יעקב טאוב: בית-ספר "גיבורי עציון" נוצר לפני איקס שנים בגלל שהייתה עלייה.
<יעקב טאוב: הייתה עלייה, היו הרבה עולים, ראש העיר עם משרד החינוך וחמ"ד חשבו, יש הצדקה לבית-ספר שייתן בו יהדות לכאלה שכפי שכמה הורים פה אמרו, הם אינם בעלי מסורת, ולכן פתחנו בית-ספר יחד עם משרד החינוך.
<יעקב טאוב: בהתחלה לתושבי קריית אתא, בעיקר, אני מדגיש את זה, היו בבית-הספר הזה כמעט 100% עולים חדשים.
קסניה סבטלובה: באיזו שנה נפתח בית-הספר?
<יעקב טאוב: כשהייתה עלייה גדולה.
קסניה סבטלובה: 91'?
קסניה סבטלובה: 90'?
<יעקב טאוב: משהו כזה.
<יעקב טאוב: ברור שהיו לנו מלחמות עם כל המנהלים, ופה ראש העיר עמד בפרץ נגד כל מנהלי בתי הספר על פתיחת בית-ספר מסוג כזה.
<יעקב טאוב: כל המנהלים - - -
קסניה סבטלובה: סליחה, זה לא אותו ראש העיר מאז?
<יעקב טאוב: זה אותו ראש העיר.
<יעקב טאוב: אני אומר, המנהלים, לא ראש העיר.
קסניה סבטלובה: 25 שנים?
<יעקב טאוב: מנהלי בתי הספר היסודיים האחרים לא ראו בעין יפה פתיחת בית-ספר כזה שהוא בית-ספר על טהרת העולים ולא אינטגרטיבי.
<יעקב טאוב: אבל ראש העיר יחד עם משרד החינוך והחמ"ד עמד ובלם את הנושא הזה כדי שבעיקר באמת אלה שבאו כעולים חדשים יקבלו את היהדות, כל אחד לפי מה שהוא רצה וקיבל.
<יעקב טאוב: היום אין עולים חדשים, יש בני עולים חדשים.
<יעקב טאוב: אין עולים חדשים שעלו, ילדים עולים חדשים אינם.
<יעקב טאוב: בית-הספר הזה הוא לא אינטגרטיבי, הוא בית-ספר שכונתי כרגע.
<יעקב טאוב: אני אומר לך, הילדים האלה היטמעו בבתי ספר אחרים יקבלו יותר, מה עוד שזהות יהודית ניתנת בכל בתי ספר היום בקריית אתא עם סמינר "אורנים" - אין הצדקה לבית-הספר הזה.
קסניה סבטלובה: בוא נבטל בתי חולים, אולי אין הצדקה בהם.
קסניה סבטלובה: הייתה פעם עלייה גדולה, והיו מחלות רבות שאין כרגע, ועכשיו אין אפידמיות, ואין חולירע - אולי נסגור גם.
<יעקב טאוב: אני לא רוצה להיות חצוף בפני חברת כנסת.
<יעקב טאוב: את מייצגת את הצד של ההורים ובצדק.
קסניה סבטלובה: אני מייצגת את הצד של האזרחים, של הילדים.
קסניה סבטלובה: מה זאת אומרת של ההורים?
קסניה סבטלובה: ברור.
קסניה סבטלובה: גם אתה אמור לייצג אותם.
<יעקב טאוב: אני מייצג אותם.
אברהם נגוסה: אתה אומר שהם לא עולים.
<יעקב טאוב: היום ילדים עולים חדשים אין בפועל.
אברהם נגוסה: אבל הם בני עולים.
<יעקב טאוב: הם בני עולים בכל המסגרות בכל בתי הספר בקריית אתא.
קסניה סבטלובה: אז תפוצץ כל כיתה בעוד 40 תלמידים.
<יעקב טאוב: הממוצע בקריית אתא הוא 26.6 תלמידים בכיתה.
<גנאדי גורליק: מר טאוב, קודם כל זה לא נכון.
קסניה סבטלובה: יש פה אבא עם שישה ילדים, מה זה ממוצע בכלל?
אברהם נגוסה: הנקודה, אני חושב פה, הסיבה למה קיבלנו.
אברהם נגוסה: הם לא עולים חדשים, אין סיבה אחרת, אין בעיה אחרת.
אברהם נגוסה: בגלל שהם לא עולים חדשים, אז לא צריכים להיות, הם צריכים - - -
<יעקב טאוב: אין הצדקה לבית-ספר שכונתי.
קסניה סבטלובה: אתם הפכתם אותו לשכונתי.
קסניה סבטלובה: זה היה על-אזורי - תיקחו אחריות על זה.
<אניטה נרובלנסקי: אם זה בית-ספר שכונתי, אז מה מצפה?
<אניטה נרובלנסקי: מי ילמד שם?
<אניטה נרובלנסקי: אולי תערבב את כל העיר שכולנו נגור גם אחד עם השני?
קסניה סבטלובה: סליחה, בבתי ספר חרדים אתה גם מקפיד שיהיו שם חילונים, וגם מסורתיים אולי?
קסניה סבטלובה: סליחה, יש לי הרבה טענה שאתה דורש מבני העולים ומהעולים יותר מאשר אתה דורש מכל סוגי האוכלוסייה האחרים.
קסניה סבטלובה: את בתי-הספר של הערבים אתה לא מנסה לערבב אותם.
קסניה סבטלובה: בתי ספר של חרדים לא מנסה לערבב אותם, למה לעולים?
אברהם נגוסה: מר יעקב, תקשיב לי.
אברהם נגוסה: מה הבעיה להפוך את בית-הספר - במקום לסגור אותו, להפוך אותו לבית-ספר אינטגרטיבי?
אברהם נגוסה: למשל, להביא את הוותיקים לבית-הספר הזה.
אברהם נגוסה: אם אתה חושב שזה הופך וסוגר את העולים, בני עולים, אתה את בני העולים, אתה אומר לי שזה היה לצורך קליטת עלייה.
אברהם נגוסה: עכשיו אין עלייה, אין עולים, אין בני עולים - לכן אנחנו לא צריכים לסגור אותם, זה הכוונה שלך.
<יעקב טאוב: זהות יהודית מקבלים בכל בתי ספר בקריית אתא.
קסניה סבטלובה: אני את הלוגיקה לא קיבלתי עדיין.
אברהם נגוסה: האם ניתן מבחינה טכנית להביא ילדים אחרים כדי שיהיה בית-ספר אינטגרטיבי, זה ניתן?
<יעקב טאוב: זה אפשרי.
אברהם נגוסה: אז למה לא?
<יעקב טאוב: משום שאתה אוסף בתי-ספר, מצביע עליהם בית-ספר ייחודי כזה, או ייחודי כזה.
<יעקב טאוב: אנחנו רוצים אינטגרציה בכל קריית אתא.
<יעקב טאוב: אי אפשר לרכז קבוצה שרוצים בית-ספר מסוים, זה לא ניתן בכל קריית אתא.
אברהם נגוסה: לא, זה לא מה שאני אומר.
אברהם נגוסה: בית-הספר הזה קיים, ההורים מרוצים, הילדים מרוצים.
<יעקב טאוב: - - - מכל קריית אתא לשם.
<מריאנה רוקמן: יבואו בשמחה.
<יעקב טאוב: אנחנו נגד בתי ספר על-אזוריים.
אברהם נגוסה: אני רוצה להגיע לפתרון.
אברהם נגוסה: אם אנחנו רוצים להגיע לפתרון אז כולנו לא יכולים לדבר באותו זמן.
אברהם נגוסה: בואו נדבר אחד אחד.
אברהם נגוסה: אני חושב שנתנו זמן מספיק לדבר.
אברהם נגוסה: עכשיו יש לנו עסק עם נציג העירייה.
אברהם נגוסה: תנו לנו לנהל את העניין, ולקבל את המצב הברור שיהיה לנו, לכולנו להגיע לזה שיהיה נוסחה, שאפשר אולי לעבוד על פי הנוסחה הזאת.
אברהם נגוסה: תשכנע אותי מר יעקב, אם אתה חושב שיש יותר מדיי יוצאי ברית המועצות, או יוצאי אתיופיה שנמצאים בבית-הספר הזה - אז למה אתה לא מביא עוד ילדים יוצאי מרוקו, יוצאי תימן, יוצאי עיראק?
<יעקב טאוב: הילדים האלה שמספרם בסביבות 150 ילדים כיום, ימצאו את עצמם - - -
קסניה סבטלובה: אבל אתה צמצמת אותם.
קסניה סבטלובה: אתה צמצמת אותם מהחדשים.
<יעקב טאוב: הם ימצאו את עצמם בכל בתי הספר, עשרה בתי ספר אחרים שגרים בקריית אתא.
קסניה סבטלובה: להם אין מקום.
אברהם נגוסה: אבל אומרים צפיפות.
אברהם נגוסה: זה גם על יד הבית.
קסניה סבטלובה: יש פה עוד עניין.
קסניה סבטלובה: צמח פה מתוך העלייה שאנחנו בסך הכול מדינת עלייה, אתה יודע מה, אתה מצחיק אותי בדברים האלה, כי כל אחד מאתנו עלה מאיזשהו מקום.
<יעקב טאוב: אז תצחקי.
קסניה סבטלובה: מצחיק אותי, אגיד לך למה – כי אתה מבזה את המשכן הזה, אתה מבזה את הוועדה הזאת.
<יעקב טאוב: את מבזה אותי.
<יעקב טאוב: אני לא רוצה לענות לך למרות שאת חברת כנסת.
קסניה סבטלובה: מתוך שתי עליות שנמצאות פה, צמח פה משהו נפלא, אז תיקח את הדבר הזה ותגיד, תודה רבה שאתם העליתם את בית-הספר הזה לגדולה, שהעליתם את בית-הספר הזה למצוינות.
קסניה סבטלובה: אני אקח אותו ואני אדחוף אותו למעלה עוד יותר.
<יעקב טאוב: אני לא רוצה לענות לך גברתי.
<יעקב טאוב: אני מכבד אותך, תכבדי את עצמך, לא רוצה לענות לך.
קסניה סבטלובה: כן, אתה מבזה את הישיבה הזאת.
קסניה סבטלובה: אתה לא צריך להיות משרת ציבור בכלל.
קסניה סבטלובה: אתה רואה את האינטרסים הצרים שלך, ולא הציבור הרחב שיושב פה.
קסניה סבטלובה: חבר הכנסת נגוסה ואני מייצגים פה את הציבור, להבדיל ממך.
<יעקב טאוב: מאה אחוז.
<יעקב טאוב: תודה רבה גברתי.
<יעקב טאוב: אני לא רוצה לענות לך.
אברהם נגוסה: אני חושב שניתן לעשות את זה, אבל אין רצון מטעם העירייה - זה מה שאני מבין.
אברהם נגוסה: נציג משרד הקליטה, יש לכם עמדה?
אברהם נגוסה: איך אתם רואים את זה?
<דלי אלי: קצת נתונים.
<דלי אלי: בעשר השנים האחרונות בקריית אתא עלו כ-1,400 עולים.
<דלי אלי: אכן, בשנים האחרונות מספר העולים הלך והתמעט.
<דלי אלי: בחמש השנים האחרונות הגיעו כ-353 עולים לעיר קריית אתא, מתוכם כ-94 ילדים בחמש השנים האחרונות בגיל היסודי.
<דלי אלי: אנחנו במשרד העלייה והקליטה אמנם תומכים באינטגרציה בכל הפרויקטים שלנו אנחנו מקפידים שיהיו לפחות 25% ילדים שהם ותיקים, או עולים ותיקים, על מנת כן לגרום לאינטגרציה.
<דלי אלי: אבל כמו שאתם אומרים, וכולם כאן צדקו, בעיר שהיא כל כך נבנתה, ויש בה עלייה כל כך גדולה, מן הסתם בשכונה גרים עולים ובני עולים או עולים ותיקים שהם גם יוצאי רוסיה וגם יוצאי אתיופיה, אז מן הסתם אנשים רוצים שהילדים שלהם יילכו לבית-הספר שהוא הכי קרוב למקום המגורים שלהם.
<דלי אלי: אני שומעת שהוא בית-ספר מאוד טוב, איכותי ומצוין.
<דלי אלי: שמעתי את אניטה, ואת איליה, באמת, אני יכולה רק להתגאות איזה נוער צומח לנו כאן.
<דלי אלי: באמת, כל הכבוד ויישר כוח.
<דלי אלי: אנחנו במשרד נמצאים בקשר הדוק עם מחלקת עלייה והקליטה בקריית אתא במשך שנים.
<דלי אלי: עובדים בשיתוף פעולה מאוד יפה.
<דלי אלי: מעולם לא קיבלנו תלונה או השגה כלשהי על בית-הספר הזה שמישהו מרוצה או לא מרוצה.
<דלי אלי: זאת אומרת, גם לא בעניין התכנים, וגם לא בעניין האינטגרציה כן או לא.
<דלי אלי: אגב, בדקתי גם עם משרד החינוך ושאלתי כמובן את השאלה מדוע רוצים לסגור את בית-הספר הזה.
<דלי אלי: התשובה שקיבלתי היא שזו החלטה של הרשות שמשרד החינוך תומך בה, וזו החלטה מקצועית בלבד.
אברהם נגוסה: אני בן-אדם שמאוד דוגל באינטגרציה.
אברהם נגוסה: אנחנו בשילובים רוצים שהעולים השתלבו בחברה הישראלית.
אברהם נגוסה: אם זה היה בית-ספר רק יוצאי רוסיה, או רק יוצאי אתיופיה, אז אני יכול להגיד שפה צריך אינטגרציה.
אברהם נגוסה: פה אנחנו מדברים על בני העולים שעלו גם מחבר העמים וגם מאתיופיה.
אברהם נגוסה: כלפי בית-הספר אין שום טענה, דווקא זה מוצלח בכל המובנים – גם ברמת החינוך, גם בחיזוק המסורת – אז מה יש יותר מזה?
אברהם נגוסה: אם כל כך הוא מצליח, ויש גם אינטגרציה של בני העולים, הם לא עולים חדשים.
אברהם נגוסה: אתה אמרת, אני מסכים אתך, הם בני עולים, הם ישראליים, הם נולדו בישראל, לכן, זה לא כל כך סקטוריאלי.
<יעקב טאוב: אני רוצה להגיד לך משפט אחד.
<יעקב טאוב: אתה יודע כמה מלחמה להכניס את בני אתיופיה לבית-הספר הזה?
<יעקב טאוב: איך הכרחנו את המנהלת לקבל אותם, היא לא רצתה אותם.
אברהם נגוסה: זה לא טוב.
<גנאדי גורליק: חבל שאתה מדבר כך, זה לא היה כך.
<גנאדי גורליק: זה רק סיכום שלך אדון טאוב.
קסניה סבטלובה: אתה פה מנסה לסכסך בין עדות וחבל, זה בזוי מה שאתה עושה.
אברהם נגוסה: אני חושב שגם יוצאי אתיופיה, גם יוצאי חבר העמים, גם יוצאי עיראק, יוצאי מרוקו - כולם צריכים להתקבל בצורה שוויונית.
אברהם נגוסה: אנחנו פה במדינת ישראל, ולכן מה שצריך להסתכל, אינטגרציה לא צריך להיות בכל מחיר, יש צורך להסתכל מה טוב לילד.
אברהם נגוסה: אם זה בית-ספר טוב לילד, וזה מייצר בוגרים מצוינים, והם מעידים.
אברהם נגוסה: אם אתה היית אומר לי, או המנהלת הייתה מספר לנו פה, יכולנו לחשוש.
אברהם נגוסה: אבל מי שמספר לנו זה ההורים והבוגרים - אתה צריך להיות גאה בזה.
<יעקב טאוב: מותר לי להעיר לך הערה אחת בבקשה.
<יעקב טאוב: אם הייתי מביא לכאן כל ועד הורים של כל בית-ספר עם עשרה בתי ספר בקריית אתא עם בוגריה, היו מדברים הרבה יותר טוב - על בית-ספרם, ועל איך הם הגיעו לטכניון.
<אניטה נרובלנסקי: תראה לי בוגרים שמגיעים לבית-הספר כל שנה כדי לבקר אותו, אין דבר כזה.
קסניה סבטלובה: - - - שפה מנהלים נגד בתי ספר ונגד ועד הורים וזה פשוט לא מובן.
<יעקב טאוב: אני לא נגד ועד הורים, את לא הבנת אותי גברתי.
<יעקב טאוב: אמרתי כל ועד שהיה בא לבית-הספר, היה משבח את בית-ספרו.
קסניה סבטלובה: לא, ממש לא.
קסניה סבטלובה: יש ועדי הורים שמתנגדים לדברים שקורים בבתי ספר.
<מריאנה רוקמן: אניטה אמרה דבר מאוד חשוב.
<מריאנה רוקמן: אנחנו גם תלמידים לשעבר שבאים כל שנה לבית-ספר להגיד תודה למורים – איפה ראיתם דבר כזה?
<אניטה נרובלנסקי: יש לי יום חופשי לפני בגרות, אני באה להגיד שלום.
<אניטה נרובלנסקי: אתה לא יכול לראות דבר כזה.
אברהם נגוסה: אין ויכוח, ברור לנו, בית-ספר מצוין, מצליח.
אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו צריכים לשכנע את העיריה לא לסגור את בית-הספר הזה – אין ויכוח.
אברהם נגוסה: איך אנחנו עושים את זה, התחלנו את המהלך, תנו לנו לנהל את העניין.
אברהם נגוסה: אני אשמח מאוד לשבת עם ראש העיר.
אברהם נגוסה: אם העניין של תפיסה, אז בואו נדון מבחינה מקצועית.
אברהם נגוסה: אם זה עניין של תקציב, אז בואו נדון בעניין התקציב.
אברהם נגוסה: אם זה עניין של ביטחון אז בואו נתחיל.
אברהם נגוסה: אבל עכשיו אני מבין שזה עניין של תפיסה.
אברהם נגוסה: בעניין התפיסה, אני חושב שאפשר להתמודד עם זה.
אברהם נגוסה: כי ברמה המקצועית אפשר לשנות גם תפיסה, אפשר להשתכנע בדברים האלה.
אברהם נגוסה: אני חושב שהכיוון שלנו לדעתי הוא לכיוון פתרון.
אברהם נגוסה: אני חיובי, אני מאוד אופטימי.
<יעקב טאוב: כולנו חיוביים.
אברהם נגוסה: כולנו חיוביים, ההורים חיוביים, כולם חיוביים.
אברהם נגוסה: אני אופטימי שלא נסגור את בית-הספר.
קסניה סבטלובה: אז בואו לא נסגור את בית-הספר וזהו.
אברהם נגוסה: נציג משרד החינוך, אמרת שאתה רוצה להתייחס לאחר נציג העירייה.
<רון פכטר: אנחנו מדברים כאן ללא דיבורים, אז אני ברשותכם רוצה פשוט לשתף אתכם בנתונים היבשים שאני הבאתי איתי.
<רון פכטר: מבחינת עולים חדשים – מרבית התלמידים הם ילידי הארץ.
<רון פכטר: לנכון להיום יש לנו שישה עולים יוצאי חבר העמים, זאת אומרת, שישה עולים שעלו אחרי שנת 2006, נמצאים בבית-הספר.
<רון פכטר: בנוסף אליהם עוד 32 תלמידים יוצאי העדה האתיופית שנמצאים בבית-הספר.
<רון פכטר: הם עלו לאחר שנת 2008, אז הם עולים.
<רון פכטר: סך כל תלמידי בית-הספר בכיתות הרגילות ללא כיתות חינוך מיוחד – 166 תלמידים נכון להיום.
<רון פכטר: אנחנו מדברים היום על שבע כיתות בבית-הספר, וכדי לסבר את האוזן מבחינת נתונים יבשים בשנת הלימודים תשע"ב, בית-ספר מנה 12 כיתות עם 333 תלמידים.
<רון פכטר: שנת הלימודים הקודמת תשע"ו שהסתיימה, בית-הספר מנה תשע כיתות ו-223 תלמידים בלבד.
<רון פכטר: כלומר, אנחנו ראינו תהליך הדרגתי של ירידה במספרי התלמידים – 110 תלמידים תוך חמש שנות לימוד.
<קריאה: כי לא נותנים להירשם.
קסניה סבטלובה: כי זה על-אזורי.
<רון פכטר: אני מביא את הנתונים היבשים לצורך הדיוק.
<רון פכטר: בנוסף לכך, זה נתון שמשרד החינוך באמת נותן דעתו עליו.
<רון פכטר: יש לנו את העובדה שמשנת תשע"ב לשנת תשע"ז השנה הנוכחית, מדד הטיפוח של בית-הספר עלה מ-8.75 ל-9.20 – מדד טיפוח שמדבר בעצם על החתך הסוציו-אקונומי של בית-הספר.
<רון פכטר: ברשותכם, אני רוצה להתייחס לנתון אחד נוסף ברשותכם, זה העובדה שדיברו כאן על כיתות גדולות בבתי הספר האחרים.
<רון פכטר: אני לא יודע מה מצב הכיתות בבתי הספר הממלכתיים היות ואני מגיע מהחמ"ד, אני מפקח של בתי הספר הממלכתיים דתיים ואני שמח לבשר לכם שבבתי הספר האחרים שלנו יש לנו עוד שתי בתי ספר יסודיים בקריית אתא בית-ספר נועם ובית-ספר יבנה, שניהם אגב בתי ספר ממלכתיים דתיים מצוינים, קולטים עלייה, עולים חדשים ובני עולים, וישראליים, בתי ספר אינטגרטיביים לכל דבר ועניין.
<רון פכטר: אנחנו עומדים שם על שלוש כיתות א' של 23, 24 תלמידים בבית-ספר יבנה, כיתות קטנות זאת השנה השנייה.
<רון פכטר: גם בבית-ספר נועם אנחנו עומדים על שתי כיתות א'.
אברהם נגוסה: מה המרחק שלהם מהשכונה?
<רון פכטר: בתי-הספר הללו נמצאים במרכז העיר, אבל כל תלמיד שמעוניין בחינוך ממלכתי דתי זכאי להירשם ועל-פי התחנות יכול לקבל את הכרטיסיות מטעם הרשות המקומית.
<רון פכטר: הנושא של כיתות, אני חייב לציין שברוך השם יש לנו כיתות, ויש לנו מערך נהדר, יוצא מגדר הרגיל של קליטת עלייה שקולט ומטפל.
<רון פכטר: הנושא המרכזי מבחינת משרד החינוך זה הנושא של האינטגרציה, כי כאן הייתה איזושהי סתירה בדברים, מצד אחד אמרו, בואו תתייחסו אלינו כישראליים, והרצון של המשרד להתייחס לכולם כישראליים זה הרצון לא לשמור על איזשהו גטו של בני עולים.
<רון פכטר: אנחנו לא מכירים את המושג הזה, אנחנו רוצים לשתף את כולם.
קסניה סבטלובה: איך זה יכול להיות גטו אם אתה אומר שאין מושג כזה בני עולים?
קסניה סבטלובה: הם לא לומדים בעברית?
אברהם נגוסה: משרד החינוך מזדהה עם התפיסה של העירייה, אתם מסכימים על הסקירה, זה מה שאני מבין.
<רון פכטר: אני אבהיר את הדברים כי אתם קטעתם אותי באמצע המשפט.
<רון פכטר: באתי לומר, אני בדברים שמעתי סקירה מינה וביה.
<רון פכטר: אנחנו לא מתייחסים לבית-הספר הזה כבית-ספר של עולים.
<רון פכטר: הבאתי בפניכם את הנתונים.
<רון פכטר: אנחנו התייחסנו לבית-הספר הזה כבית-ספר לכל דבר ועניין, בית-ספר שהגיע למדד טיפוח של 9.20, ואנחנו מאמינים, כדי לתת את המענה הנכון המיטבי, משרד החינוך הסכים עם הרשות המקומית לשבץ את התלמידים בבתי הספר האחרים, ולגרום לכך שתהיה יותר אינטגרציה, ויינתן מענה מיטבי, חינוכי, טוב לתלמידים הללו.
<רון פכטר: אני רוצה גם לציין מבחינת ההישגים, וזה הנתון האחרון שאני אביא בפניכם.
<רון פכטר: המדד שבו נמדדים בתי הספר, אחד המדדים, הוא לא המדד היחידי, אבל זה כמובן המדד המשווה של מבחני המיצ"ב שניתנים בבתי הספר, ובית-הספר, ברוך השם, נמצא באמצע.
<רון פכטר: באחד המקצועות, אני לא אציין את זה כאן, הוא הגיע לעשירון ארבע, שאר המקצועות תחומי הדעת הגיע לעשירון חמש שזה ממוצע כמו חלק מבתי הספר, יש יותר גבוהים ממנו, יש פחות, אבל אלה הנתונים היבשים מבחינת משרד החינוך.
אברהם נגוסה: האם יכול להיות לא רק עניין התפיסה של לעשות אינטגרציה, האם יכול להיות שזו דאגה שמספר התלמידים יורד ולכן כדאי לסגור, זה גם חלק מהשיקולים?
<רון פכטר: עוד פעם אני אומר.
<רון פכטר: השיקולים הם שיקולים של הרשות המקומית וזה בסמכותה המלאה בלבד.
<רון פכטר: אני הבאתי את הנתונים הללו כי אנחנו בהחלט מודאגים מהבחינה הזאת של מדד הטיפוח עולה, עבר כבר את התשע, אנחנו בהחלט מודאגים מכך, וכמובן מבחינת ירידה סיסטמתית, עקבית במספרי תלמידים – אני לא מאשים כאן, ואני לא נכנס כאן מה הסיבות.
<רון פכטר: אנחנו מסתכלים על מספרי תלמידים.
<רון פכטר: אנחנו מגיעים למצב שמדי שנה יש לנו פחות כיתות.
<רון פכטר: בית-ספר מבחינת שעות התקן של משרד החינוך הופך להיות יותר ויותר גרעוני.
<רון פכטר: אנחנו נאלצים לעשות בבית-הספר העברות יזומות של מורות שאנחנו מחויבים להן להעסקה על פי חוק כמובן, היות ויש לנו גם ירידה במספרי תלמידים, זה בהחלט מבחינתנו נתון חשוב, אני לא אגיד שהוא הנתון היחיד, ממש לא.
אברהם נגוסה: לאור הנתון הזה, האם אתם משרד החינוך כגוף המקצועי הצעתם לעירייה כדי שהם יפתחו לרשום גם ילדים לא יוצאי אתיופיה ולא יוצאי רוסיה, ילדים אחרים שלא בני עולים דווקא.
אברהם נגוסה: האם הצעתם להם אם יש מקום כדי שגם לא נוריד את מספר התלמידים, וגם בדרך זו עושים בית-ספר אינטגרלי - האם הצעתם לעירייה?
<רון פכטר: התשובה היא לא.
<רון פכטר: משרד החינוך לרוב לא מתערב בענייני הרישום של הרשויות המקומיות.
קסניה סבטלובה: היה מקרה של בית-הספר גורדון בפתח תקווה – כדאי - - - מקרה מאוד דומה.
<רון פכטר: לאור השאלה, התשובה היא לא.
<יעקב טאוב: בית-הספר הזה יש לו שני אזורי רישום.
<יעקב טאוב: כל קריית אתא מחולקת לאזורי רישום לבתי ספר.
<יעקב טאוב: בית-הספר הזה יש לו אזור רישום משלו, כמו שלכל בית-ספר יש אזור רישום משלו, אנחנו לא נעשה מהפכה.
<יעקב טאוב: כל אחד ירצה ללכת לאן שהוא רוצה, יש אזור רישום לכל אחד.
<מריאנה רוקמן: בגלל זה אנחנו עוברים דירה כל הזמן.
קסניה סבטלובה: זה היה בית-ספר על-אזורי בכלל, אתם הפכתם אותו לאזורי רישום.
קסניה סבטלובה: אתה גיבשתם אותו - -
<יעקב טאוב: גברתי, אני לא הפרעתי לך אפילו פעם אחת.
קסניה סבטלובה: אתה לא מצדיק, וגם מתרץ – לתרץ זה לא מספיק טוב, סליחה, מצפים ליותר.
<יעקב טאוב: את כל הזמן מנסה - - -
אברהם נגוסה: אם מישהו נכנס בדברייך אני יכול לעצור אותו.
אברהם נגוסה: אם חברת כנסת אני לא יכול.
אברהם נגוסה: לחברי הכנסת זה הפריבילגיה, ולכן אתה צריך להתמודד - זה לא נגדך.
<יעקב טאוב: לה מותר הכול - נכון.
אברהם נגוסה: אתה צריך להתמודד.
אברהם נגוסה: זה אופי הדיון שאנחנו מנהלים.
<יעקב טאוב: עוד הפעם - כל קריית אתא מחולקת לאזורי רישום.
<יעקב טאוב: אי אפשר לקחת בית-ספר אחד ולהפוך אותו שיבואו אליו מכל קריית אתא, אחרת אני לא יכול לתת מענה לכל האחרים.
<יעקב טאוב: מה, אני אגיד לאחד למה לזה נתתי, ולזה לא נתתי.
<יעקב טאוב: לא הצבי ישראל, אני רוצה גורדון, אני רוצה פינסקר, למה לו נתת ולאחרים לא?
<יעקב טאוב: הרי לאף אחד לא כל כך טוב, יש 20% ולא טוב להם.
אברהם נגוסה: באזור הרישום הזה גרים רק יוצאי רוסיה ויוצאי אתיופיה?
<יעקב טאוב: לא, אבל הם בוחרים בית-ספר ממלכתי.
<יעקב טאוב: יש חלק גדול שהולך מראש לבית-ספר ממלכתי.