GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכאל איסרליס: זה מה שאני רוצה לבקש.
<דוריס קריאף: אלה ההנחיות, ההנחיות הן לקבוצה מרוכזת.
יואל רזבוזוב: קבוצה מרוכזת?
יואל רזבוזוב: אז - - -
<דוריס קריאף: לכן נראה לי שיש פה איזשהו נתק.
יואל רזבוזוב: אז יבואו אליהם וינפיקו, יתנו להם תעודת עולה, נכון?
יואל רזבוזוב: לא יצטרכו ללכת.
<דוריס קריאף: לא, הם צריכים לבוא, נוכחות מחויבת.
יואל רזבוזוב: למה.
יואל רזבוזוב: מה הפרוצדורה?
יואל רזבוזוב: אני רוצה להבין איך הפרוצדורה עובדת.
יואל רזבוזוב: צריך להכניס למחשב, צריך מערכת.
<דוריס קריאף: צריך להקליד למחשב, לקלוט, לעשות איזשהו מימשק עם מרשם האוכלוסין.
<דוריס קריאף: יש איזשהו הליך בירוקרטי, טכני.
יואל רזבוזוב: אי אפשר לעשות את זה במקום?
יואל רזבוזוב: להכין להם את התיק, נגיד שבמקום יכינו את התיק, ישלחו אותו לנתניה, לתל אביב, לא משנה.
<דוריס קריאף: לא, הוא צריך לחתום, הוא צריך להגיש חשבון בנק, זה לא נורא, ברגע שזה יהיה יעשו את זה יום מרוכז.
<דוריס קריאף: אפשר לעשות את זה ביום שלישי, שאין קבלת קהל, אז רק הם שם, אפשר לעשות את זה.
יואל רזבוזוב: אצל - - - על איפה את מדברת?
<דוריס קריאף: אצל - - -.
יואל רזבוזוב: אז איפה?
יואל רזבוזוב: איך זה קשור?
יואל רזבוזוב: אני רוצה להבין, אני רוצה ללמוד בעצמי.
<דוריס קריאף: לשכת הטיפול של משרד העלייה והקליטה.
<דוריס קריאף: יש סניפים שפרוסים ברחבי הארץ.
<דוריס קריאף: אני אדבר אתם ובמקום שיהיה נוח יותר וקרוב יותר אנחנו נסדר את זה.
<יוסי זגורי: קח את הטלפון שלה.
<מיכאל איסרליס: כן, כן.
<מיכאל איסרליס: הילדים כבר קבעו תורים, האם אפשר לבטל אותם?
<דוריס קריאף: אנחנו נדבר מיד כשאני אחזור למשרד ואני אגיד לך אם לבטל אותם או שנרכז את כולם.
<דוריס קריאף: הילדים התקשרו עצמאית?
<מיכאל איסרליס: כן.
<מיכאל איסרליס: אני התקשרתי, ביקשתי לעשות את זה מרוכז, הייתי גם בקשר עם - - -דובינסקי שהוא רכז בוגרים ואמרתי לו אז הם אמרו שזה בלתי אפשרי, צריכים להתקשר וחוזרים - - -
<דוריס קריאף: אנחנו נסגור את זה.
<מיכאל איסרליס: יופי, תודה, תודה רבה.
אברהם נגוסה: תודה רבה, כן.
<קריאה: אני רציתי להגיד שכשהתקשרתי - - - לכפר סבא אז אמרו לי שאין תורים לזמן הקרוב ואני צריכה - - -עד סיום - - - יש להם תורים רק - - -
<דוריס קריאף: בסדר, אנחנו נטפל, זה קיץ, יש עומס על הלשכות מבחינת עלייה, עליה ברוכה כמובן אבל אנחנו נסדר את זה.
<דוריס קריאף: זה פרויקט, יש טיפול אחר.
יואל רזבוזוב: בגלל שזה מרוכז הרבה יותר קל.
<דוריס קריאף: יש טיפול אחר, אנחנו נטפל בזה.
אברהם נגוסה: טוב, אני מודה לכם, לכולם, מודה לכולם, סליחה, כן.
<קריאה: אני רוצה לשאול על החוויה שלכם כעולים.
<קריאה: שמעתם אותנו ואם אפשר לשמוע.
יואל רזבוזוב: חוויה בקצרה?
יואל רזבוזוב: אני עליתי מרוסיה, מבירוביג'אן, אוטונומיה יהודית, בגיל אחת עשרה.
יואל רזבוזוב: העלייה, אני חושב, הייתה קצת שונה, העלייה שלי הייתה בשנות התשעים והיא קצת שונה מנעל"ה, ממה שאתם חוויתם אבל גם, כמו לכולנו, לא היה כל כך פשוט.
יואל רזבוזוב: כל מה שאני הגעתי אליו, לפחות זה שאני יושב בכיסא הזה, זה בעשר אצבעות וזה מה שמוכיח שמדינת ישראל היא ארץ הזדמנויות, היא ארץ אפשרויות, היא נותנת הזדמנות.
יואל רזבוזוב: בכנסת הקודמת כמו שיושב הראש הועדה ציין, הייתי יושב ראש ועדה הכי צעיר בכנסת, בגיל 32, בגיל 27 הייתי חבר מועצת העיר, הייתי קפטן נבחרת ישראל בג'ודו, ייצגתי את המדינה באולימפיאדה, אלוף אירופה וסיימתי תואר בבינתחומי, כלכלה ומינהל עסקים ותוך כדי – אני בן שלושים וחמש, אז אני מספיק לעשות הרבה דברים במקביל.
יואל רזבוזוב: ועם כל זה, כמו שאמרתי, לא היו לי שום פרוטקציות, שום כלום.
יואל רזבוזוב: אני יודע שאתם עכשיו בשלב שאתם חושבים: "איך אנחנו?", "איך נצליח" "בשביל כל דבר צריך קשרים" אז קודם כל, מי שרוצה אפשר.
יואל רזבוזוב: באמת זו עבודה קשה, צריך לעבוד יותר קשה מאחרים וזה שאתם הגעתם דרך נעל"ה, אני חושב שיש לכם עדיפות ויתרון על אחרים, כי עזבתם את הבית, עזבתם הורים, גרתם באיזושהי מסגרת, הייתם צריכים בגיל חמש עשרה, שש עשרה, ללמוד את השפה, לעשות בגרות בשפה שונה, כך שכל הדברים האלה, כל הערכים שקיבלתם עכשיו בנעל"ה, נותנים לכם רק יתרון, יתרון יחסי, כי אתם יכולים ואנחנו גם שומעים הרבה הצלחות בנעל"ה וכשעשינו עשרים שנה לנעל"ה ראינו כל כך הרבה אנשים, שהגיעו לרמות הכי גבוהות.
יואל רזבוזוב: כי היו צריכים לעבוד יותר קשה ואתם תעבדו יותר קשה ואתם תצליחו ואני כאן, ואם אני כאן ואיכשהו הצלחתי להגיע לאן שהוא אז אני מזמין אתכם לפנות אלי בכל דבר, השם הוא יואל קונסטנטין רזבוזוב, דרך פייסבוק, דרך כל מקום, היום זה עולם חדשותי כך שאני אעזור לכם, מה שצריך, צריך לפרוץ את 'תקרת הזכוכית' וכמו שאמרתי, אני בטוח שאתם תצליחו.
אברהם נגוסה: בחוויה שלי, אני קודם כל עליתי בגיל מבוגר, לא כמו חבר הכנסת רזבוזוב, לא כמוכם, בגיל צעיר, עליתי בגיל עשרים ושבע, נשוי ואב לבת.
אברהם נגוסה: ואני השתלבתי פה.
אברהם נגוסה: למרות שהגעתי, שעליתי לארץ בגיל מבוגר, הספקתי לעשות הכול ולכן, אתם, בגיל הזה, העתיד שלכם מובטח אבל, תלוי בכם.
אברהם נגוסה: אני הצלחתי, קיבלתי הזדמנות וניצלתי – במובן החיובי כמובן, את ההזדמנות שקיבלתי, אז אני מסכים עם חבר הכנסת רזבוזוב, מדינת ישראל היא מדינה שנותנת שוויון הזדמנויות וזה תלוי בנו.
אברהם נגוסה: אני עליתי, הגעתי עם בגרות, סיימתי שתים עשרה שנות לימוד באתיופיה.
אברהם נגוסה: פה בארץ הצלחתי להשיג, ללמוד ולהיות בעל חמישה תארים אקדמאים.
אברהם נגוסה: הנה, לפוליטיקה גם הספקתי להגיע.
אברהם נגוסה: יש לכם הזדמנות, רק אתם צריכים להשקיע בזה, כי רק הזדמנות לא מספיקה.
אברהם נגוסה: השקעה אישית זה מה שקובע.
אברהם נגוסה: כמובן שגם הזדמנות אבל שניהם צריכים ללכת ביחד.
אברהם נגוסה: אם אני קיבלתי הזדמנות ולא השקעתי, אז לא הייתי מגיע, אז אתם, יש לכם הזדמנות שאתם, עשיתם, תשקיעו.
אברהם נגוסה: חינוך הוא המפתח, חינוך הוא המפתח שמכניס אתכם, משלב אתכם, מקדם אתכם בחברה הישראלית.
אברהם נגוסה: אני אומר לכם, יש מה לעשות ואתם תצליחו.
<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לומר משהו על היושב ראש.
<ישעיהו יחיאלי: מותר?
<ישעיהו יחיאלי: אנחנו במשך הרבה שנים היינו נפגשים בוועדת העלייה, מן הצד הזה של השולחן, כי היושב ראש הזה, חבר הכנסת, דר' אברהם נגוסה, במשך שנים, ישב כאן ונלחם למען בני קהילתו.
<ישעיהו יחיאלי: אני אומר לכם את זה כתלמידים בתקופה שבה כל אחד מרוכז בעצמו, קודם כל, כדי לדאוג לעצמו, לראות את השלב הבא בחיים אבל, בשלב מסוים צריך גם להסתכל סביב ולראות 'במה אני יכול לעזור לאחרים'.
<ישעיהו יחיאלי: כל אחד שיהיה בצבא, באופן טבעי, הוא כבר נותן מעצמו למדינה ולאחרים אבל גם אחרי הצבא, אתם באים משטחי ברית-המועצות לשעבר, אי אפשר לדבר על זה במונחים של קהילה, כי אלה מאות אלפי אנשים ועוד רבים בדרך, אז גם לכם יש מה לעשות, בעזרת השם, בעוד כמה שנים, לטובת חבריכם, לטובת בני קהילתכם והנה, אתם רואים פה את הדוגמה, איך בסוף גם 'יש שכר לפעולתו', הוא עבר מהצד הזה לצד ההוא.
אברהם נגוסה: אני מודה לכולם ולכם, ששיתפתם אותנו בחוויית העלייה שלכם, גם לאנשי המקצוע שאתם מלווים את הצעירים, ריגשתם אותנו ואנחנו מאחלים לכם הצלחה בדרככם פה בישראל.
אברהם נגוסה: ואני בטוח שתצליחו.
אברהם נגוסה: כמו שמר ישעיהו יחיאל אמר, אני גם רוצה לראות מהבוגרים, מהתלמידים, באזור הזה, שיישבו אז אני בטוח שיהיו הרבה שיחליפו אותנו.
אברהם נגוסה: אתה לא מתנגד, נכון?
<ישעיהו יחיאלי: יש לכם אחד שהיה במחנה המיון של נעל"ה א', מדריך.
<ישעיהו יחיאלי: הוא היה בצוות שבחר את איגור, קוראים לו זאב אלקין.
אברהם נגוסה: שר הקליטה.
אברהם נגוסה: אתם רואים?
אברהם נגוסה: טוב, אז תודה.
אברהם נגוסה: אני מסיים את הישיבה.
אברהם נגוסה: בוקר טוב, אנחנו נתחיל.
אברהם נגוסה: ברוכים הבאים לוועדת העלייה והקליטה.
אברהם נגוסה: ברוך הבא חבר הכנסת לשעבר, דב ליפמן, מכבד אותנו, תודה שהגעת.
אברהם נגוסה: אני גם מודה לכולם, במיוחד לאלה שבאו מחוץ לארץ, שלום, אני רואה שקרן רודרמן, לימור ואסתר מאוניברסיטת חיפה.
אברהם נגוסה: אנחנו תיכף נשמע על הנושא החשוב הזה, כשאנחנו מציינים היום בכנסת, את תרומתה של יהדות ארצות הברית לישוב הארץ וגם לקליטת עלייה ולעליית הנוער.
אברהם נגוסה: הייתה לי הזדמנות להכיר וללמוד על יהדות ארצות הברית בפגרה.
אברהם נגוסה: נסענו, בארגון "קרן רודרמן", לארצות הברית, קבוצה של חברי כנסת, למדנו על הגעתם של יהודים מאירופה לארצות הברית, על איך שהקהילה התפתחה בארצות הברית והיא היום קהילה מאוד מאוד חשובה, אפשר להגיד שתרומתה היא אדירה בעניין חיזוקה של מדינת ישראל, כמדינה יהודית ודמוקרטית.
אברהם נגוסה: יהדות ארצות הברית עזרה ותמכה במדינת ישראל, בכל האתגרים שמדינת ישראל עמדה בהם, אם אלה אתגרים פנימיים, אם זה מול האויבים במלחמה ואם זה בחיזוק עליית יהודים למדינת ישראל.
אברהם נגוסה: אנחנו זוכרים, בתחילת שנות השמונים, את תרומת יהדות ארצות הברית לעליית יהודי אתיופיה, "מבצע משה", "מבצע שלמה", "מבצע כנפי יונה", בכל המבצעים האלה יהדות ארצות הברית עומדת יחד עם מדינת ישראל, להגשים את חלומם של אלפי יהודים להגיע לארץ ישראל.
אברהם נגוסה: אנחנו יודעים גם את העמידה ועזרתה של יהדות ארצות הברית מול 'מסך הברזל', כדי להעלות את היהודים מברית המועצות לשעבר ואנחנו יודעים שהיום, עם אותם עולים שהגיעו, יושב ראש הכנסת פה, מר יולי אדלשטיין, יושב ראש הסוכנות היהודית, מר נתן שרנסקי ואחרים, יש תוצאה של הפעילות המשותפת של יהדות ארצות הברית, יחד עם מדינת ישראל, גם לפיתוח הישוב בארץ ישראל ואפשר להמשיך ולהגיד הרבה על תרומתה של יהדות ארצות הברית אבל, אני לא רוצה לסיים את הכול, אני גם רוצה להשאיר לכם ולכן אנחנו, היום, מכבדים את התרומה של יהדות ארצות הברית פה בכנסת, יש אירועים, מתקיימים דיונים, גם בוועדת החינוך וגם בוועדת חוץ וביטחון בו זמנית, כשאנחנו מקיימים פה.
אברהם נגוסה: יש גם כנס עם ראש הממשלה, בשלש, פה בכנסת ואנחנו מציינים את זה.
אברהם נגוסה: אני אומר תודה ליהדות ארצות הברית, על מה שאתם עושים וממשיכים לעשות.
אברהם נגוסה: קודם כל נקבל סקירה יותר אקדמית ומקצועית מד"ר אסתר כרמל חכים, שתציג את המצגת שהכינה לנו, מאוניברסיטת חיפה.
<אסתר כרמל חכים: בוקר טוב לכולם.
<אסתר כרמל חכים: תודה רבה על ההזמנה.
<אסתר כרמל חכים: תודה ליושב ראש השדולה, נחמן שי, שדולת ישראל ארצות הברית וליושב ראש הועדה, ד"ר אברהם נגוסה.
<אסתר כרמל חכים: כבוד גדול הוא לבוא ולכנסת ולהציג ביום המציין מאה שנה לשותפות ותמיכה, של יהדות ארצות הברית בישוב ובמדינת ישראל וכמו שאמר אברהם נגוסה – שכבר נגע בהרבה מאוד דברים, בשלש תיפתח תערוכה, יש קטלוג מאד יפה של התערוכה, על התרומה, שגם עורך תחקיר וסקירה של תרומת יהדות ארצות הברית לישראל.
<אסתר כרמל חכים: אני מרצה בתכנית רודרמן לMA- בלימודי יהדות ארצות הברית, המיועדת לתלמידים מצטיינים, שלומדים שנה שלמה, גם עם סיור בארצות הברית, להכיר את יהדות ארצות הברית, מכיוון שהמרחק יצר ריחוק לא רק של ידע אלא שהישראלים באמת לא מכירים את יהדות ארצות הברית וקרן רודרמן תמכה בהקמת התכנית הזאת, שמקרבת אנשים פעילים וגם צעירים בתכניות שונות, ללמוד על יהדות ארצות הברית.
<אסתר כרמל חכים: הקורס שאני מלמדת אותו הוא קורס של "נשים אמריקאיות בפרויקט הציוני", אנחנו יודעים שהשם שידוע בנושא של ארצות הברית זה "הדסה" אבל, זה הרבה מאד מעבר ל"הדסה".
<אסתר כרמל חכים: הפעילות הראשונה של יהדות ארצות הברית בישראל התחילה בשליחת צוותי אחיות למרפאה ראשונה שלהן ב"הדסה", ב-1913, מתרומתו של הנדבן נתן שטראוס, שתרם גם הרבה כספים לאדמות, על שמו העיר נתניה וזו תחילת הפעילות שלה.
<אסתר כרמל חכים: ב-1918 התארגנה משלחת של ארבעים וארבעה רופאים ואחיות, של הפדרציה הציונית האמריקאית, כמשלחת רפואית להצלה, אחרי מלחמת העולם הראשונה, כשהמצב בארץ היה מאד קשה.
<אסתר כרמל חכים: לאחר שלש שנים המשלחת הזו הפכה למשלחת קבועה של "הדסה", הקימה כאן את בית הספר הראשון לאחיות, את בית הספר לעבודה סוציאלית, בתי חולים, מרפאות, טיפות חלב, מרכזים לאם ולילד, קפיטריות בבתי ספר כדי לתת ארוחה חמה לילדים, לימודי תזונה, מגרשי משחקים ותמכו בתחומים רבים מאד, כשהשירותים שארגון "הדסה" נתן בארץ תמיד היו לכל האוכלוסייה, ליהודים ולערבים.
<אסתר כרמל חכים: לא רק שהם הביאו מארצות הברית נורמות וסטנדרטים אמריקאים, אחוז תמותת התינוקות בארץ במשך פעילות "הדסה" ירד.
<אסתר כרמל חכים: ב-1947 ועדת אונסק"ו שחקרה את מצב היהודים, אומרת שישראל היא המקום הבריא ביותר במזרח התיכון.
<אסתר כרמל חכים: תמותת תינוקות, בזכות הסטנדרטים ש"הדסה" הביאה, ירדה אל מתחת לזו של הולנד, למשל וקנדה.
<אסתר כרמל חכים: קהילת יהדות ארצות הברית לא סייעה רק בהנחת תשתית לרווחה ורפואה אלא גם בקניית אדמות.
<אסתר כרמל חכים: הרבה אנשים לא יודעים שהעיר העברית המתוכננת הראשונה בארץ, עפולה, תזכרו שתל אביב הייתה פרבר של יפו, עפולה הייתה העיר העברית המתוכננת הראשונה, נקנתה בכספים של קהילת ציון אמריקה, וכמו כן גם הגיעו מתיישבים אבל גם קנו קרקעות לבלפוריה.
<אסתר כרמל חכים: הקיבוץ הראשון של יוצאי ארצות הברית היה קיבוץ עין השופט, היה "בית חרות", היו קיבוצים ומושבים נוספים, שמימנה הקהילה היהודית בארצות הברית - - - גם חלוצים מארצות הברית הגיעו לארץ והקימו את הישובים האלה.
<אסתר כרמל חכים: תרומה גדולה מאד שידועה קצת יותר היא "עליית הנוער".
<אסתר כרמל חכים: התחילה בה רחה פראייר מגרמניה אבל את החסות עליה לקחה "הדסה" ובראשותה של הנרייטה סולד, הגיעו לארץ 5,000 ילדים לפני מלחמת העולם השנייה.
<אסתר כרמל חכים: לאחר המלחמה עוד 15,000 ילדים עלו לארץ ונקלטו, גם בכפרי נוער ש"הדסה" הקימה, גם בקיבוצים ובמושבים.
<אסתר כרמל חכים: אנחנו רואים פה תמונה מביקור של הנרייטה סולד בתל חי, גילתה שם את אחת הנשים שהגיעה מגרמניה, ברכה אביגד, לימים ציירת הכּרזה של הגנת הטבע "אל תקטוף, אל תעקור, אל תמכור" שבעצם שינתה כאן את היחס לפרחי הבר.
<אסתר כרמל חכים: זה מראה ש"הדסה" לא תמכה רק ברפואה אלא גם בתרבות.
<אסתר כרמל חכים: היא גילתה את ברכה צפירה, שהייתה הזמרת התימניה הראשונה ואת שרה לוי תַּנָּאי, לימים כלת פרס ישראל, הקימה את להקת "ענבל" ותרמה רבות גם לחינוך.
<אסתר כרמל חכים: לעלייה מתימן, ב-48', את מחנה המעבר של העולים שהיה בעדֵן מימן הג'וינט.
<אסתר כרמל חכים: 50,000 יהודים עלו מתימן והג'וינט בארצות הברית מימן את הקמת מחנה המעבר הזה וגם, מימן את מחנות העקורים באירופה לאחר המלחמה, עד שהגיעו לארץ.
<אסתר כרמל חכים: גם בקפריסין מימנו את מחנות המעבר וגם את החינוך, את התרבות, את המזון, את ההכשרה המקצועית, את לימוד העברית.
<אסתר כרמל חכים: העלייה לארץ לא נפסקה עם קום המדינה.
<אסתר כרמל חכים: 250,000 עולים שעלו ב-1949, לאחר קום המדינה, 80% מהם מימנה התרומה של יהדות ארצות הברית.
<אסתר כרמל חכים: העלייה של "מבצע משה", הזכיר את זה ד"ר נגוסה, ב-84'-85' עליה ראשונה ומבצע שלמה ב-91', וכמובן העלייה המסיבית מאד מברית המועצות לשעבר, החל בשנות ה-70, של מסורבי עליה שהמאבק העיקש של יהודי ארצות הברית איפשר את העלייה הזאת, ומאוחר יותר אנחנו רואים פה גם את רבין בקטורה וביהל, שני קיבוצים שהקימו התנועה הקונסרבטיבית והתנועה הרפורמית בארץ.
<אסתר כרמל חכים: התרומה של יהדות ארצות הברית לא נפסקה, היא ממשיכה גם במבצע הגדול של "תגלית", שהביאה לארץ לביקור כ 400,000 צעירים ישראלים בעשרים שנה, כש-80% מהם הם אותם יהודים מארצות הברית.
<אסתר כרמל חכים: מתנדבים שמגיעים לארץ לתכניות שונות.
<אסתר כרמל חכים: האוניברסיטה העברית הוקמה במימון של תורמים מארצות הברית, הנשיא הראשון של האוניברסיטה, מגנס, היה מארצות הברית, יש לנו כאן את התמונה של טקס פתיחת האוניברסיטה, אלו כמה תמונות מהקטלוג, התערוכה כולה כמו שהזכרתי, נפתחת באולם "שאגאל" והעיקר הוא שזה לא רק כסף, כי מה שהגיע מארצות הברית הוא נורמות וערכים, ושיתוף פעולה בהרבה מאוד תחומים וחשוב לשמור על הקשר הזה שהולך ומתרחק.
<אסתר כרמל חכים: אחת הדרכים לשמור על הקשר הזה היא חיזוק של הוראת העברית בארצות הברית.
<אסתר כרמל חכים: בית הספר Middlebury, בית ספר של לימוד עברית, מלמד עברית בעברית ובצורה כזאת מחזקים את הקשר.
<אסתר כרמל חכים: יש לנו בעיה קשה מאד של לימוד עברית בארצות הברית.
<אסתר כרמל חכים: מ-12,000 סטודנטים שהיו באוניברסיטאות בעבר ירדו ל-7,000 סטודנטים שלומדים עברית.
<אסתר כרמל חכים: אחת הבעיות היא שאין הכשרה מתאימה להוראת עברית, לא כל מי שמדבר עברית יכול להיות מורה לעברית ואת התשובה לבעיה הזו נותן בית ספר Middlebury, שפתח תכנית מיוחדת להוראת עברית כשפה שניה בבתי ספר, באוניברסיטאות ובמוסדות אקדמאיים.
<אסתר כרמל חכים: תודה רבה לכם.
<אסתר כרמל חכים: זו הייתה סקירה קצרה במסגרת הזמן שניתן לי, אפשר כמובן לבוא ללמוד את הקורס השלם באוניברסיטת חיפה בתכנית "רודרמן".
<אסתר כרמל חכים: תודה רבה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו מהתאחדות עולי אמריקה וקנדה בישראל, מר דוד לונדון, מנכל האגודה, בבקשה.
<דוד לונדון: שלום.
<דוד לונדון: בוקר טוב לכולם.
<דוד לונדון: היום זה יום מאד חשוב והתרומה של יהודים בארצות הברית היא תרומה אדירה, לקיים את ארץ ישראל ולהמשיך כל דבר.
<דוד לונדון: AACI, הארגון שלנו, הוא הגשר בין שני עולמות, העולם של אמריקה, שיהודים נותנים תרומות כספיות לארץ ישראל וגם התרומה של האנשים בשטח, של העולים בשטח.
<דוד לונדון: אנחנו מאד שמחים להיות כאן ולראות בכנסת תמונות, אנחנו יודעים - - - ממשיכים ובעזרת השם נמשיך בעתיד.
<דוד לונדון: תודה רבה.
אברהם נגוסה: תודה, אני גם מכיר את הפעילות של הארגון שלכם, משנות השמונים.
אברהם נגוסה: הנציגים שלכם שהגיעו למרכזי קליטה, לגילה, כשאני הייתי שם, אחרי שעליתי ב 85' וגם במבשרת היו עולים, והנציגים של הארגון שלכם היו מגיעים אלינו והיו עוזרים לנו בהרבה דברים, לעולים החדשים.
אברהם נגוסה: אני לוקח גם את ההזדמנות זו כדי להגיד לכם תודה רבה, אתם עושים עבודה טובה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את נציג משרד הקליטה, דוד הרמלין.
<דוידי הרמלין: תודה רבה אדוני היושב ראש, תודה רבה לצוות של הוועדה ולחבר הכנסת ד"ר ליפמן, חבר הכנסת לשעבר.
<דוידי הרמלין: אני מתכבד להיות מלֻווה כאן על ידי הגברת אלה סבן, סגנית מנהלת האגף הבכיר לעידוד עלייה ותושבים חוזרים במשרדנו.
<דוידי הרמלין: כך, בתמצית, כמה נתונים מרכזיים לגבי העלייה מארצות הברית לישראל, לאורך השנים.
<דוידי הרמלין: אני בהזדמנות זו רוצה להודות לאגף מערכות המידע של משרד העלייה והקליטה, שבזמן קצר הכין את המצגת התמציתית, המהירה מאד הזאת, בסיוע האגף לפרסום ומידע, שעמל לתרגם אותה כדי שתהיה באחת דו- לשונית, על מנת שכולם יוכלו להתעמק בנתונים בקלות.
<דוידי הרמלין: נתחיל ברשות
<דוידי הרמלין: כם בסקירת העלייה מארצות הברית, בין השנים 1972-2015.
<דוידי הרמלין: אנחנו יכולים לראות פחות או יותר לפי עשורים, שמונה שנים בהתחלה והתמקדנו בחומש האחרון, גם כן בצורה ממוקדת, כאשר אפשר למעשה, לראות שהעלייה בעשור שבין 2001-2010 מארצות הברית לישראל, נמצאת במגמת התחזקות ובחישוב פשוט, אם אנחנו ניקח את חצי העשור עד כה, בתקווה שהמגמה אכן תמשיך ואף תגבר, אז יש מקום לאופטימיות.
<דוידי הרמלין: סך כל העולים בשנים 1972-2015 115,195 עולים, מארצות הברית לישראל.
<דוידי הרמלין: למען הסר ספק אני רק רוצה להדגיש שאנחנו מגישים כאן את הנתונים של ארצות הברית ולא של כל צפון אמריקה.
<דוידי הרמלין: נשאלה כאן קודם שאלה אז שיהיה ברור.
<דוידי הרמלין: יש לנו ערים עיקריות שהן קולטות את העלייה מארצות הברית לישראל מ 1972-2015, בראש ובראשונה "על ראש שמחתנו" כמובן ירושלים ומיד לאחריה אנחנו יכולים לראות – לא מיד אבל במקום השני את תל אביב, בית שמש, רעננה, חיפה, נתניה וכן הלאה.
<דוידי הרמלין: ערים שהן קולטות עליה, אני חייב לומר, גם באופן כללי ואנחנו רואים - - - מקומות שונים בעולם, שירושלים היא תמיד יעד מועדף לעולים חדשים, עולים חדשים לישראל.
<דוידי הרמלין: אנחנו גם יכולים לראות שאמנם ירושלים היא העיר הגדולה בישראל ולכן, אולי המספרים הגדולים שקובעים את מקום מושבם בה הם באים באופן טבעי, אבל אנחנו יכולים לראות גם ערים קטנות יותר, שנמצאות במקום מוביל בטבלה, וזאת ההזדמנות לשבח את הערים קולטות העלייה, גם אם הן לא ערים גדולות, ביחס לגודלן היחסי.
<דוידי הרמלין: בהחלט מאמץ יישובי ואני חושב שהוקרתנו כולנו נתונה לערים באשר לעלייה מארצות הברית ובכלל.
<דוידי הרמלין: אחד הנושאים שמאוד מעניין אותנו פה הוא עליית הנוער ומבלי להתייחס לפרויקט זה או אחר, יש לנו כאן פילוח עבור הועדה והאורחים, מספרים, כאמור, אותו מספר עולים, אנחנו מגישים כאן, שוב, גם בשקף הזה, את השנים 1972-2015, כאשר אנחנו יכולים לראות שלמעלה מרבע מהעולים בכל התקופה הזאת הם בגילאי ינקות ועד 17, כאשר גילאי 18-35 הם קרוב למחצית.
<דוידי הרמלין: זאת אומרת, שקרוב לשלושה רבעים של העולים מארצות הברית הם בגדר מה שנקרא צעירים, מינקות עד 35, אנשים שבאים ואת מרבית חייהם רוצים לבלות כאן בארץ, זה בהחלט נתון מעודד.
<דוידי הרמלין: כמובן שדלתה של מדינת ישראל וודאי של משרד העלייה והקליטה – פתוחה והזרועות מושטות לפני כל הגילאים אבל, אנחנו תמיד שמחים לראות שאנשים כבר בשלב מוקדם של חייהם, בוחרים את ארץ ישראל כמקום מושבם העיקרי.
<דוידי הרמלין: כדי שנתמקד אולי גם במגמות בתקופה האחרונה, בעשור האחרון, נתעמק עכשיו מעט בנתונים שבין 2006-2015, כאשר אנחנו יכולים לראות שבעשור האחרון 32,290 איש – אני בא מעיר קטנה בשם צפת וזה פחות או יותר מספר התושבים בה, אז תמיד כשאני רואה מספר כזה אני אומר: עיר באה לארץ, עיר שלמה.
<דוידי הרמלין: אנחנו יכולים לראות גם כן מגמת גידול באופן כללי, יש שנים שמעט יותר, יש שנים שמעט פחות, סך הכול המספרים הם די קרובים ויציבים בתקופה הזאת.
<דוידי הרמלין: ואנחנו מקווים שהמספרים האלה לא רק יישמרו אלא גם אכן יגדלו במהלך השנים.
<דוידי הרמלין: שוב, בהתמקדות בעשור האחרון, ערים קולטות עליה מארצות הברית, 2006-2015, כמובן, שוב, ירושלים בראש, אחריה תל אביב יפו, בית שמש וכן הלאה.
<דוידי הרמלין: כמובן שמי שירצה את הנתונים לאחר מכן, אנחנו נשמח באמצעות הועדה, המנהלת דנה גורדון, להעביר אליכם את כל הנתונים שתרצו, לשימושכם ובשמחה.
<דוידי הרמלין: כאן, בעשור האחרון, אם נסתכל ב 2006-2015 אז אפשר לראות שוב, שכשלושה רבעים מן העולים הם מינקות עד 35.
<דוידי הרמלין: מחצית בגילאי ינקות עד 17, גילאי 18-35 הם רבע, מינקות עד 17 וכמחצית מ 18-35 הם בסך הכול בגדר של צעירים מינקות עד 35, שלושה רבעים מן העולים.
<דוידי הרמלין: שוב, נתון מעודד, כפי שהוא לאורך השנים, גם בעשור האחרון.
<דוידי הרמלין: 2006-2015, כדי שנראה את המקומות לא רק לפי ערים אלא גם לפי אזורים בארץ, אז אנחנו יכולים לראות שבאזור המרכז התיישבו קרוב ל-40% מהעולים.
<דוידי הרמלין: 13% מהעולים במחוז הצפון וקרוב למחצית מהעולים במחוז הדרום, שזה כולל אצלנו גם את ירושלים ומכאן הדברים האלה.
<דוידי הרמלין: משלחי יד עיקריים של העולים מארצות הברית מ 1989-2015:
<דוידי הרמלין: השנה 1989 היא - - - יש אצלנו יותר מעקב אחרי משלחי יד של העולים לארץ מכל המדינות.
<דוידי הרמלין: אנחנו יכולים לראות את הריכוז הגבוה בתקופה הזו, של כעשרים וחמש שנה, קצת יותר, של מקצועות חופשיים.
<דוידי הרמלין: נתון מדהים בעיניי הוא שסטודנטים בוחרים לעלות לארץ מארצות הברית ולבחור במסלול קליטה של סטודנטים כאן בארץ וכן, אנחנו רואים גם כן מקצועות כמו מורים, מהנדסים, רופאים ואחיות – מקצועות מובילים.
<דוידי הרמלין: אמנות, ספורט ומדעים המספרים אולי מעט יותר קטנים אבל צריך לזכור שגם השיעור באוכלוסייה של בעלי המקצועות האלה הוא קטן יותר, ואני חושב שבהתחשב בכך שארצות הברית היא לא רק ידידתנו הגדולה אלא גם מעצמה מספר 1 בעולם, אז כשמספרים כאלה מחליטים לבוא לכאן במסלול קליטה מקצועי, כאמנים ספורטאים ומדענים, זאת מחמאה גדולה מאד, לא רק למשרד שלנו אלא למדינת ישראל בכלל.
<דוידי הרמלין: וכשאנחנו עושים לעצמנו רשימה לשאלה למה אנחנו גאים במדינה שלנו, אז אפשר להוסיף גם את הנקודה הזאת.
<דוידי הרמלין: אני רוצה להודות לכם מאד על ההקשבה ואנחנו לרשותכם לכל דבר ועניין.
<דוידי הרמלין: תודה רבה ותודה רבה ליושב ראש.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת לשעבר, דב ליפמן, בבקשה.
דב ליפמן: תודה רבה לכבוד היושב ראש, תודה רבה על היוזמה של הועדה וגם לחבר הכנסת נחמן שי על כל היום.
דב ליפמן: ללא ספק, אנחנו מכירים ומכירים טוב לכל הארגונים, גם לקרן רודרמן שנציגיה פה, זה חשוב מאד ללמד חברי כנסת על הקהילה היהודית בארצות הברית ועל התרומה שלה.
דב ליפמן: אני מסתובב הבוקר, לקחתי על עצמי להסתובב בין כל הועדות ולהגיד שני משפטים: שמותר לנו לחגוג ולהגיד תודה אבל, לדעתי, המדיניות של הממשלה והכנסת לא מראה שאנחנו מכירים תודה.
דב ליפמן: ואנחנו חייבים לשנות את זה, כי אני מסתובב המון בארצות הברית ואנחנו רק מרחיקים את הקהילה ממדינת ישראל, דרך המדיניות שלנו בדת ומדינה וכל מיני נושאים אחרים ולדעתי, להגיד תודה זה לא רק להגיד תודה אלא לעשות משהו.
דב ליפמן: אני רוצה להגיד לפרוטוקול, לכבוד היושב ראש ולכותלי המשכן, שחייבים לשנות משהו, כי אם אנחנו לא עושים משהו ולא הולכים לקראתם, תוך עשור לא יהיו לנו התרומה והקשר עם הקהילה ויהיה חבל, גם למדינת ישראל וגם ליהודים בכל התפוצות.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע יותר גם מקרן רודרמן אבל אני רוצה לשמוע קודם עוד נציגים אחר כך את תתייחסי לזה, נציגת הסוכנות היהודית, אריאל די פורטו?
<אריאל די פורטו: זאת אני.
<אריאל די פורטו: בצרפתית זה גם שם של בת.
אברהם נגוסה: אריאל, כן?
<אריאל די פורטו: אריאל, כן, כי בצרפתית "L" אחד זה בן ו "le" זו בת.
<אריאל די פורטו: לא נורא, אני כבר רגילה, גם בבנק מבקשים תעודת זהות, כי לא מבינים.
אברהם נגוסה: למדנו משהו.
<אריאל די פורטו: יופי אז קודם כל אני כאן כדי להגיד תודה, כי הסוכנות היהודית מוקירה את התרומה של יהודי צפון אמריקה.
<אריאל די פורטו: 75% מהתרומות של הסוכנות היהודית מגיעים מקהילות צפון אמריקה.
<אריאל די פורטו: הסוכנות היהודית, מאז 29' העלתה לארץ עולים והגיעו יותר מ-3 מיליון עולים.
<אריאל די פורטו: העולים האלה לא היו מגיעים אם לא היו התרומות של הקהילות מצפון אמריקה.
<אריאל די פורטו: בזכותן אנחנו גם מצליחים לארגן מבצעים מיוחדים, כמו המבצע האחרון, שאני גם אחראית עליו, שהוא מבצע עליית יהודי תימן, ועוד יעדים שאנחנו לא מדברים עליהם אבל זה באמת בזכות הקהילות האלו.
<אריאל די פורטו: גם קליטה ראשונית של אותם עולים, שמגיעים חסרי כל ומגיעים למרכזי קליטה, גם קליטה של עולים ממדינות אחרות, ניתנת רק בזכות התרומות האלו, אז אנחנו כאן היום כדי להגיד תודה, תודה בשם הסוכנות היהודית.
אברהם נגוסה: עכשיו נשמע מלימור רובין, מנהלת תכניות בקרן רודרמן, בבקשה.
<לימור רובין: תודה רבה.
<לימור רובין: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם נגוסה על המלים המאוד מרגשות שלך, שפתחת איתן את הועדה הזאת.
<לימור רובין: אני רק רוצה להגיד משפט של רקע, ליוזמה הזאת של היום המיוחד הזה, שהיא בעצם יוזמה היסטורית בכנסת.
<לימור רובין: ב 2006 התקבלה החלטה בארצות הברית, החלטת קונגרס, ביוזמה של קואליציה רחבה של ארגונים, גם אקדמאים וגם ארכיונים ומוזיאונים, ג'ורג' וו.
<לימור רובין: בוש היה נשיא ארצות הברית באותה התקופה וההחלטה הזאת מייחדת את חודש מאי להיות חודש מורשת יהדות ארצות הברית בארצות הברית.
<לימור רובין: מאז עשר שנים, חודש מאי הוא American Jewish Heritage Month, חודש שבו מדינות בארצות הברית מציינות את תרומתה של יהדות ארצות הברית לחברה האמריקאית ולאנושות כולה.
<לימור רובין: קודם כל זה אומר לנו שיהדות ארצות הברית מהווה 2% מהאוכלוסייה הכללית בארצות הברית ומשפיעה במשך מאה שנה, מהגירה, שהם היו מהגרים, כמו החלוצים שהגיעו לארץ ישראל ממזרח אירופה חסרי כל והגיעו לכזאת עמדה של הנהגה בכל תחומי החיים בארצות הברית, עד כדי כך שהם השפיעו על החברה האמריקאית כולה.
<לימור רובין: אין עוד ציבור כזה של חברת מהגרים מוצלחת כל כך, שעושה טוב ומתאגדת בהתארגנות שלה, כמו מאתיים ארגונים שמקיימים בתוכם מערכת יחסים של רשת, לא היה דבר כזה גם בהיסטוריה של העם היהודי מאז וַעָד ארבע הארצות, שזאת בעצם אחת התופעות ההיסטוריות המוצלחות והטובות ביותר, שאנחנו רק יכולים ללמוד ממנה.
<לימור רובין: הגיע הזמן, אחרי 68 שנה שמדינת ישראל נהנית מהשותפות הזאת במפעל הציוני, לבוא ולהכיר תודה, קודם כל ללמוד על תרומתה של יהדות ארצות הברית, בכל תחומי החיים.