GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דניאל גרינברג: על זה היה חשוב לנו להוקיר ולהעריך כאן בוועדה.
אברהם נגוסה: הגברת אילה שטגמן, מכיר את הפעילות שלך, בעיקר בתחום החברתי, בעיקר בתחום הילדים, אז אנחנו נשמח לשמוע ממך.
<אילה שטגמן: אני שמחה ותודה שהוזמנתי לכאן.
<אילה שטגמן: חברה טובה של חבר הכנסת נגוסה ושל דוד הרמלין.
<אילה שטגמן: שמחתי לשמוע על הקשר המצוין שיש לנו עם התפוצה האמריקאית אבל נתקלתי –וזו בעצם שאלה, נתקלתי בסטודנטים שיצאו לארצות הברית וחזרו ארצה, כשהם עושים את ה-BA שלהם את הדוקטורט שלהם או את המאסטר ומתלוננים כסטודנטים, שהם לאו דווקא ישראלים אלא יהודים, שההסברה מאד לקויה, הם לוקחים את הסיטואציה ואת המצב שלנו עם הפלשתינאים מאוד מאוד קשה.
<אילה שטגמן: השאלה אם יש איזה גוף שחודר לקמפוסים ודווקא מאיר את עיניהם ומסביר את דעתם של אלה שהם יהודים והם לא מבינים מה קורה לנו פה.
<אילה שטגמן: וזה לפי דעתי מאד חשוב, אני מוכנה אפילו להתנדב אז תודה רבה על - - -
קסניה סבטלובה: כולם לא מבינים מה קורה כאן.
<אילה שטגמן: אבל זה חשוב מאד אם אנחנו מדברים על הקשר.
אברהם נגוסה: את צודקת, אני חזרתי ביום ששי, הייתי בארצות הברית פעמיים בפגרה, וזה מה שאנחנו גם שמענו אבל, יש ארגונים כמו "הלל" - - -
<אריאל די פורטו: כמו הסוכנות היהודית, יש לנו שליחים בקמפוסים - - -
אברהם נגוסה: כמו stand with us"" - - -
קסניה סבטלובה: השגרירויות שלנו.
אברהם נגוסה: כן, יש ארגונים.
אברהם נגוסה: המציאות שאת מגדירה היא שיש אתגרים בעיקר בקמפוסים, באוניברסיטאות אבל יש ארגונים שפועלים.
אברהם נגוסה: האם הארגונים האלה זקוקים לתמיכה של מדינת ישראל?
אברהם נגוסה: בוודאי כן, אני חושב שאם מדינת ישראל תעזור להם מאחור, תיתן להם גב, זה יכול להוות אסטרטגיה נכונה כדי להתמודד.
<אילה שטגמן: מצד אחד זה דווקא טוב, כי המוחות שלנו חוזרים חזרה.
<אילה שטגמן: במקרה, בת אחי, סיימה שם דוקטוראט וברחה רק בגלל התופעה הזו.
<אילה שטגמן: אז אולי אפשר - - -
אברהם נגוסה: זו בעיה קשה, יש בעיה קשה ואנחנו - - -
<אילה שטגמן: נעבוד על זה חזק.
<יעקב פינקלשטיין: כל הנציגויות שלנו בארצות הברית ויש שש עשרה כאלה כיום, עובדות בצמוד עם הקמפוסים המרכזיים – כמובן שאי אפשר עם כל אוניברסיטה ואוניברסיטה, דרך "הלל" הסוכנות, וארגונים אחרים, על הנושאים האלה.
<יעקב פינקלשטיין: יש נציגויות שיש בהן שליח מיוחד לנושא האקדמיה, יש לנו אגף תקשורת והסברה שמשדר מסרים ומעביר חומרים, אבל האתגר הוא אתגר וכמובן שההסברה היא לא תחליף למדיניות.
אברהם נגוסה: אני לא הייתי מעלה את זה, כי אנחנו גם דיברנו בוועדה הזו בעניין ה-BDS, אתגר מאוד מאוד גדול, שהוא לא פשוט, שהיום תנועות ה-BDS בתמיכה של מדינות ערב, כשהון של כסף זורם לשם, מפעילות הסתה נגד מדינת ישראל.
אברהם נגוסה: מי שמתמודד שם מול ההסתה הזו, הוא סטודנטים יהודים שנמצאים והם לא כל כך נתמכים על ידי גוף ממלכתי, למיטב ידיעתי.
אברהם נגוסה: לכן זה מצריך דיון במקום אחר, בנפרד, בחינת הבנייה של אסטרטגיה, בעיקר במשרד החוץ והמשרד לענייני תפוצות, לבנות אסטרטגיה והסברה, יש לנו שלושה משרדים ואנחנו צריכים לפעול.
אברהם נגוסה: קיבלנו החלטה פה בוועדה, קראנו לתיאום בין שלושת המשרדים האלה, כדי ליצור, יחד עם הארגונים, מנגנון אחר של פעילות משותפת לכולם.
אברהם נגוסה: אם מישהו שרצה לדבר ולא נתנו לו, אז כן, בבקשה, בקיצור, יש לנו כמה דקות.
<יצחק הילדסהיימר: תודה רבה כבוד היושב ראש.
<יצחק הילדסהיימר: אני חושב שיהדות ארצות הברית תוכל להגביר את הסיוע - - -
<קריאה: מי כבודו, סליחה?
<יצחק הילדסהיימר: אני לא יודע אם יש לי כבוד אבל שמי יצחק הילדסהיימר, אני עיתונאי אבל גם פעיל בתפוצות בחינוך ועלייה.
<יצחק הילדסהיימר: הייתי בארצות הברית שלושים ושש פעמים.
<יצחק הילדסהיימר: אני חושב שיהדות ארצות הברית תוכל לסייע למדינת ישראל אם היא תתייחס לבעיה מאוד חמורה, שהתייחסתי אליה קודם גם בוועדת החינוך והיא הבעיה של שכר הלימוד הגבוה והעצום, בבתי הספר היהודיים בארצות הברית.
<יצחק הילדסהיימר: כתוצאה מזה אנחנו יודעים שחלק גדול מהילדים והתלמידים של יהודי ארצות הברית וגם של הישראלים שעברו לגור בארצות הברית, לומדים בבתי ספר כלליים, ממלכתיים, ששם לא צריך לשלם שכר לימוד וברור וידוע שכתוצאה מזה, גם שיעור ההתבוללות בין התלמידים האלה ונישואי התערובת הוא גבוה מאוד.
<יצחק הילדסהיימר: אם יהדות ארצות הברית בסיוע ישראל במקרה הזה, תתייחס לבעיה ותנסה לפתור אותה, אנחנו כתוצאה מזה גם נמנע יותר נישואי תערובת וגם נגביר את העלייה, תודה רבה.
<יצחק הילדסהיימר: סליחה, אולי לא יודעים אבל בניו יורק, שכר לימוד ממוצע לתלמיד בבתי ספר יהודים הוא 30,000 דולר לשנה.
אברהם נגוסה: אנחנו שוב אומרים שתרומתה של יהדות ארצות הברית היא תרומה אדירה למדינת ישראל, לעלייה וקליטה ולהקמת ישובים בארץ.
אברהם נגוסה: זה כמו שחברת הכנסת אמרה, אי אפשר למדוד את זה במספרים ולכן, מאוד חשוב שהתרומה תמשיך, חשוב מאד שכוועדה, כיושב ראש ועדת העלייה הקליטה והתפוצות, אני אומר שחשוב לנו פה בוועדה הקשר עם התפוצות ואחת התפוצות היא יהדות ארצות הברית.
אברהם נגוסה: הקשר צריך להתבטא בחיזוק הקשר ובחינוך יהודי בגולה.
אברהם נגוסה: מדינת ישראל צריכה להתגייס ולעזור לקהילות, גם באירופה בזמן שאנטישמיות מתעוררת, זה לא צריך להשאיר אותם לבד ואנחנו צריכים לעמוד לצדן.
אברהם נגוסה: תודה לכל המשתתפים, תודה לכל נציגי הארגונים על שאתם עושים.
אברהם נגוסה: אנחנו מסיימים את הפגישה, הישיבה נעולה, תודה.
אברהם נגוסה: מצטערים על הדחייה של רבע שעה, בגלל אילוצים, אני מבטיח שנספיק עד 11:00.
אברהם נגוסה: היום התכנסנו לדון בנושא מאוד חשוב, שגם מבחינה מקצועית קרוב אליי ואני מכיר את השטח.
אברהם נגוסה: אני קודם כל רוצה להודות לאנשים שפנו וכתבו מכתב, בעיקר הסטודנטית תהילה יוסף, בנושא הזה, כדי לדון ולמצוא פתרון לבעיה הזו.
אברהם נגוסה: אני מכיר את השטח, את הצורך.
אברהם נגוסה: עלייה זו אחת הדרכים שיוצרת טראומה לבני אדם, לא משנה מאיפה הוא עלה, לאן הוא עלה, כשאדם עובר מתרבות לתרבות, משפה לשפה, זה יוצר טראומה, זה יוצר שינוי, לחץ חברתי, כלכלי, ולכן הסיוע, התמיכה, שאדם או עולה חדש יקבל הם חיוניים, לא רק בצד הכלכלי, גם בצד הנפשי.
אברהם נגוסה: הסיוע הפסיכולוגי מאוד מאוד חשוב בתהליך ההגירה, או בתהליך הקליטה של העולים החדשים, לכן הנושא הזה מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: אנחנו הזמנו את נציגי המשרדים הרלוונטיים שהם גם ישתתפו בדיון ויביעו את דעתם איך אנחנו מחזקים את התחום הזה, איך אנחנו מגדילים את מספר הפסיכולוגים, בעיקר אנחנו נתמקד היום בנושא של יוצאי אתיופיה בישראל.
אברהם נגוסה: זה לא אומר שלא יכולים גם להביא מעליות אחרות כדוגמה, אבל אני מראש אומר, כדי שלא נתפזר, אנחנו נתמקד למה בקרב יוצאי אתיופיה מספר הפסיכולוגים מאוד מאוד נמוך, כי יש לנו בוגרים באוניברסיטאות ובמכללות בתחומים שונים, אבל בתחום הפסיכולוגי יש לנו, בפרופורציה, כשאנחנו מסתכלים, מספר מאוד.
אברהם נגוסה: לכן נבדוק מה הסיבה, איזה חסמים יש לסטודנטים להתקדם לכיוון הזה, מה אפשר לעשות כדי לשנות ולהוריד את החסמים האלה.
אברהם נגוסה: אני קודם כל רוצה לתת את רשות הדיבור לסטודנטית שעשתה מחקר ויש לה נתונים והיא תשתף אותנו בנתונים שהיא הגיעה אליהם במסגרת המחקר שלה ואז אנחנו גם נבקש התייחסות של משרדי הממשלה, הנציגים, בעיקר המתמחים באותו תחום, באותו נושא.
אברהם נגוסה: יש לנו גם נציגה ממכון פוירשטיין, גם היא תשתף אותנו בכיוון הזה.
אברהם נגוסה: תודה לכולכם שהגעתם, אני רוצה לתת את רשות הדיבור לתהילה יוסף, בבקשה.
<תהילה יוסף: כבוד יושב ראש הוועדה, קודם כל רציתי להגיד תודה על קיום הדיון הזה, זה דיון באמת חשוב ובאמת הגיע הזמן שנעסוק בזה.
<תהילה יוסף: אני תהילה יוסף, אני סטודנטית לשנה ג' לפסיכולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית.
<תהילה יוסף: במהלך הלימודים וגם במהלך ההתנסות האקדמית בשטח במסגרת התואר נחשפתי למחסור חמור מאוד בפסיכולוגים יוצאי אתיופיה.
<תהילה יוסף: רק לשם המחשה, לפי הערכה גסה כרגע מספר הפסיכולוגים יוצאי אתיופיה עומד על פחות מעשרה, כאשר אני יודעת בפועל על שניים, כאשר מדובר על אוכלוסייה ששיעורי ההתאבדות שלה עומדים על פי עשרה מהאוכלוסייה הכללית.
<קריאה: פי ארבעה.
<תהילה יוסף: אני ראיתי פי עשרה.
<תהילה יוסף: בנוסף יוצאי אתיופיה משתמשים פחות - - -
<קריאה: פי עשרה זה בצבא.
<תהילה יוסף: אוקיי, אז בצבא, עדיין פי ארבעה זה שיעור גבוה.
אברהם נגוסה: אני יודע שאשר רחמים גם עוסק בתחום, אז ניתן לך לשתף אותנו בניסיון שלך בשטח, אבל בואו ניתן לתהילה להציג את הממצאים שלה.
<תהילה יוסף: בנוסף יוצאי אתיופיה משתמשים פחות בשירותי בריאות הנפש, לרוב רק במצבים קשים שמצריכים אשפוז פסיכיאטרי.
<תהילה יוסף: כך למשל ישנם מחקרים שמדווחים על שימוש מרובה בשירותי הרפואה הראשונית על רקע של בעיות נפשיות, על טיפול תרופתי מוטעה או מיותר, על הבנה שגויה באשר לביטויים שונים בקרב יוצאי אתיופיה, על חוסר הבחנה בין אמונות והסברים תרבותיים לבין חולי נפשי, וכך נוצר מצב שבו רבים סובלים מהפרעות חרדה ומדיכאון ואינם זוכים לאבחנה תואמת ולטיפול ייעודי מתאים.
<תהילה יוסף: בנוסף, יוצאי אתיופיה ששרויים במצוקה נפשית מחפשים פחות מיוזמתם עזרה, או אפילו לא מצפים או לא מאמינים שיוכלו לקבל עזרה מהמרפאה לבריאות הנפש.
<תהילה יוסף: זה בשל חוסר הבנה של המערכת הרפואית, חוסר שליטה בשפה העברית וחוסר אמון שנוצר בשל מפגשים קודמים עם מערכת בריאות הנפש.
<תהילה יוסף: כמובן שיש גם את ההיבט הפסיכולוגי האבחוני.
<תהילה יוסף: יוצאי אתיופיה מופנים פי ארבעה יותר מהאוכלוסייה הכללית לחינוך המיוחד.
<תהילה יוסף: אחוז הפניה שהוא גבוה מאוד, לעתים הוא נעשה שלא לצורך ונובע מאופי אבחון שהוא לא מותאם תרבותית ומוסיף לחוסר האמון שקיים ממילא במערכת.
<תהילה יוסף: זאת אומרת שגם אם ילד זקוק להפניה לחינוך המיוחד ההורים יימנעו מלהפנות אותו, בגלל שהם לא סומכים על המערכת הממיינת.
<תהילה יוסף: אני חושבת שבכל ההיבטים האלה, ריבוי פסיכולוגים וגורמי מקצוע מקרב העדה יכול לסייע רבות כמי שמתווכים ומבינים גם את המערכת וגם את הקושי התרבותי.
<תהילה יוסף: בנוגע להכשרה, אני חושבת שיש שלושה חסמים מרכזיים שמונעים מסטודנטים שרוצים ללמוד פסיכולוגיה ולעסוק במקצוע להגיע ולסיים אותו ולהיות בשטח בתכל'ס.
<תהילה יוסף: החסם העיקרי הוא כמובן הפסיכומטרי שעומד על סף מאוד מאוד גבוה, הוא חסם שכבר כולם יודעים אותו, שיוצאי אתיופיה לא עוברים את המבחן הזה והוא לא משקף את היכולת שלהם בשטח וזה לאה יכולה להרחיב ולהסביר אחר כך לפי הממצאים של מכון פוירשטיין.
<תהילה יוסף: על אותו היבט יש כמובן את המבחן מתא"ם, שהוא מבחן שמקדים לתואר שני, הוא גם נעשה במטרה למיין מועמדים לפסיכולוגיה, הוא גם נעשה על ידי המרכז הארצי באותה מתכונת.
<תהילה יוסף: בנוסף יש ציון מאוד מאוד גבוה כדי להתקבל לתואר שני בפסיכולוגיה, הוא עומד על 90, כשחתך הקבלה בפועל עולה מעל 90 וכמובן בסוף יש את ההתמחות, כשבמידה שסטודנט עבר את השלבים האלה הוא צריך לחכות 3 שנים בממוצע כדי להתמחות בפסיכולוגיה, התמחות שאורכת 4 שנים.
<תהילה יוסף: כמובן שהתואר עצמו הוא מאוד מאוד קשה ויוצאי אתיופיה, בשל קושי כלכלי, צריכים גם לעבוד וגם ללמוד ולהוציא ציונים גבוהים, זה מאוד מאוד קשה.
<תהילה יוסף: אני כמובן לא מתלוננת על הצורך בללמוד ולהוציא ציונים, אבל אני חושבת שיש מקום לבוא לקראת ולהקל.
<תהילה יוסף: בנוסף חשוב לציין, אני לפחות ראיתי ונחשפתי לתכניות שכבר קיימות עבור האוכלוסייה החרדית ועבור האוכלוסייה הערבית בנוגע לקידום נושא הפסיכולוגיות באוכלוסיות האלה והם גם נוגעים להורדת תנאי הסף, תנאי הקבלה לתואר ראשון והורדת סף המתא"ם.
<תהילה יוסף: אני חושבת שזה בסיס טוב שאפשר לבחון לגבי פסיכולוגים יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: אם אני מסכם מה שאת טוענת, שזו בעיה של חסמים בכניסה לתואר ראשון וגם קשיים בליווי בתואר הראשון וחסמים לתואר שני, 90 לדוגמה, והעניין של גם העברה להתמחות, גם יש עוד חסמים.
<תהילה יוסף: נכון.
אברהם נגוסה: ויותר, מה שאת סיכמת, כדי להגדיל את מספר הפסיכולוגים אצל ערבים וחרדים יש העדפה מתקנת או הקלות, אבל זה לא קיים אצל יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: זה מה שאת מצאת.
אברהם נגוסה: נכון שהבנתי אותך טוב?
<תהילה יוסף: כן, נכון.
אברהם נגוסה: אם כך אלה הנקודות, לדעתי, אנחנו נתמקד בהן, איך אנחנו משנים את המצב.
<וייטה רוסטמובה אתרי: על איזה הקלות מדובר?
אברהם נגוסה: רגע, בשביל זה אנחנו, הוועדה, הזמנו גם את משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: זה מה שהיא מצאה, עכשיו אנחנו רוצים, האם אתם מסכימים לממצאים האלה?
אברהם נגוסה: אם אתם מסכימים, איך אנחנו משנים את המצב.
אברהם נגוסה: אלה הכיוונים שאנחנו רוצים ללכת.
אברהם נגוסה: מי הגברת, בבקשה?
<ימימה גולדברג: אני ימימה גולדברג, פסיכולוגית ארצית וממונה על רישוי פסיכולוגים במשרד הבריאות.
אברהם נגוסה: אז את רוצה להתייחס לזה.
<ימימה גולדברג: קודם כל אני מאוד מודה ליושב ראש שהוא זימן ישיבה כזאת, אני חושבת שהיא מאוד חשובה ואני באמת מברכת על זה.
<ימימה גולדברג: אני רוצה להתייחס לדברים שתהילה אמרה בכמה וכמה מישורים.
<ימימה גולדברג: אין לנו אפשרות לאתר, לא את הפסיכולוגים ולא את הסטודנטים ולא את המתמחים יוצאי העדה או המגזר האתיופי מכיוון שאי אפשר לאתר אותם.
<ימימה גולדברג: לכן פניתי לתהילה וביקשתי ממנה שתעביר אליי את כל השמות, את כל הסטודנטים, כל מי שהיא מכירה מהמגזר האתיופי, תעביר לי את הרשימה כדי שיהיה לי איזה שהוא בסיס נתונים שאני יכולה לקדם את הנושא הזה.
אברהם נגוסה: את שואלת על סטודנטים שנמצאים בחוג הזה?
<ימימה גולדברג: כל מי שהיא מכירה, לתואר ראשון או שני בפסיכולוגיה, או מתמחה, או פסיכולוג שהיא מכירה, שתעביר אליי את הרשימה, שיהיו לי נתונים, כי לי אין אפשרות לאתר.
<ימימה גולדברג: אנחנו לא ממיינים אנשים לפי המגזר האתיופי, אז אין לנו אפשרות לדעת מי כן ומי לא ולכן זה מאוד יעזור לי אם יהיה לי מסד נתונים בסיסי שאני יכולה להתחיל.
<ימימה גולדברג: זה דבר ראשון.
<ימימה גולדברג: אז כבר הישיבה מבחינתי עשתה את שלה.
<ימימה גולדברג: עכשיו לגופו של עניין.
<ימימה גולדברג: כל החסמים שתהילה מציינת נכונים, גם תנאי הקבלה לתואר ראשון הם באמת מאוד גבוהים, המעבר מתואר ראשון לתואר שני הוא כמעט בלתי עביר, אבל הנושאים האלה נמצאים במגרש של המועצה להשכלה גבוהה ולא במגרש שלנו.
<ימימה גולדברג: מאחר שיש גם חסר לא מבוטל בפסיכולוגים מהמגזר הערבי משרד הבריאות יזם יום של שולחנות עגולים, זה היה ב-14 בפברואר השנה, לאתר את החסמים ולהציע פתרונות אפשריים, לקדם ולתעדף גם את המגזר הערבי.
<ימימה גולדברג: אני מניחה שמה שיחול על המגזר הערבי יחול גם על המגזר החרדי ובטח על המגזר האתיופי.
<ימימה גולדברג: הדברים האלה נמצאים כרגע בפיתוח.
<ימימה גולדברג: אני מדברת רק על פסיכולוגיה, כי זה המנדט שלי.
<ימימה גולדברג: אנחנו חושבים לפתח תכנית בדרום למגזר הבדואי, תכנית רגישת תרבות, עם חשיבה, שוב אני אומרת, מול המל"ג, לעשות איזה שהם תנאי הקלה, קבלה, כדי שאפשר יהיה לקלוט סטודנטים.
<ימימה גולדברג: ואני אומרת עוד פעם, הבעיה ידועה, איתרנו אותה לאחרונה בעוצמה מאוד גדולה ואנחנו מתחילים לטפל בה, וכל מה שיהיה לגבי המגזר הערבי יחול גם על ה - - - זאת אומרת עדיין אין דברים, כל מה שכתוב פה לתכניות קיימות אני לא יודעת עליהם, אין עדיין תכניות קיימות, הן בהתהוות, הוגשה תכנית למל"ג אנחנו דנים על הנושאים האלה ואני אומרת שוב ואני מצהירה באופן חגיגי, כל מה שיחול על המגזר הערבי, ברגע שנקבל את הנתונים - - -
<אשר מקוטננט רחמים: אפשר להעיר לגבי הנתונים?
<ימימה גולדברג: אני לא סיימתי.
אברהם נגוסה: גם תסבירי לנו למה לא נעשה עד עכשיו.
<ימימה גולדברג: אני לא יודעת לענות לך על השאלה הזאת.
<ימימה גולדברג: אני חושבת שאיפה שהייתה אפשרות לקדם דברים קידמנו דברים, יש בעיה מאוד בקליטת פסיכולוגים, יש הצפה של פסיכולוגים, אבל לא פונים אנשים, לא מהמגזר הערבי ולא מהמגזר האתיופי והבעיה, בוא נגיד לא הוצפה.
<ימימה גולדברג: ברגע שהיא מוצפת אנחנו - - -
<אשר מקוטננט רחמים: ד"ר אברהם, לגבי העברת המידע, אני חושב שזה לא נכון להעביר את האחריות לתהילה, צריך לחפש את המידע במקורות הרלוונטיים כדי שיהיה אפשר לקבל מידע יותר משקף את המציאות.
<ימימה גולדברג: אם תיתן לי לסיים תבין איפה אני יכולה לעשות את החלק שלי.
<ימימה גולדברג: אני לא יכולה לאתר סטודנטים כי אין לי גישה לסטודנטים, אז אני מבקשת סיוע.
<ימימה גולדברג: אני יכולה לצאת בקול קורא, אין לי בעיה, אני אצא בקול קורא, אבל לאתר סטודנטים אני לא יכולה כי אני לא יכולה לאתר אותם.
<ימימה גולדברג: אני יכולה לאתר את אלה שרוצים להתמחות, זה כן, ואני אומרת עוד פעם, הם מתועדפים.
<ימימה גולדברג: ברגע שיהיה מישהו ובטפסים להירשם להתמחות אנחנו כתבנו בפירוש, מי שרוצה תעדוף בקבלת מלגה שיכתוב אם הוא מהמגזר הערבי או האתיופי או החרדי וכיוצא בזה, שיכתוב ואז אנחנו נתעדף אותו.
<ימימה גולדברג: כאן אני אוכל לאתר אותם.
<ימימה גולדברג: ברגע שאני מזהה אני יכולה לתעדף וברגע שיהיה לי מתמחה מהמגזר הוא יתועדף.
<ימימה גולדברג: כמו שתעדפתי מתחילת השנה עד היום 17 מתמחים מהמגזר הערבי.
<ימימה גולדברג: ברגע שהם כתבו הם תועדפו.
<ימימה גולדברג: כי יש לנו מחויבים במדיניות של המשרד לתעדף את המגזרים האלה.
<ימימה גולדברג: את המגזרים, אני אומרת שוב, המגזר הערבי, המגזר האתיופי, המגזר החרדי, ולתת תעדוף, לא באותה עוצמה, גם לפריפריה, ואנחנו פועלים לפי המדיניות.
<ימימה גולדברג: ברגע שהוא פונה אליי ומצהיר על עצמו ומזהה את עצמו אני יכולה לתעדף אותו.
<ימימה גולדברג: אין לי אפשרות לזהות את האנשים, איך אני אזהה אותם?
<ימימה גולדברג: אני לא יודעת מי לומד באוניברסיטה ולכן העזרה שלה מאוד חשובה.
<ימימה גולדברג: זה לא אחריות של - - -
<אשר מקוטננט רחמים: אם יש לכם תעדוף צריך לפרסם את זה, שכל מי שחפץ יוכל להגיע.
<ימימה גולדברג: התעדוף מפורסם באתר של המשרד.
<ימימה גולדברג: מרגע שהמדיניות של המשרד לגבי תעדוף היא פורסמה באתר.
<ימימה גולדברג: אני אומרת עוד פעם, אני רוצה לעזור, אני יכולה לעזור אם תהיה לי אפשרות לסייע.
<ימימה גולדברג: זה לא הטלת אחריות עליה, חלילה, זה בקשת סיוע לשתף פעולה כדי שנוכל לקדם את הנושא.
אברהם נגוסה: אני רוצה, כדי שנבין גם לעתיד מה לעשות אנחנו רוצים להבין קצת אחורה.
אברהם נגוסה: ידוע שזו קהילה שעוברת טראומה ואנחנו יודעים מהתקשורת, מכל הכתבות של התאבדויות, אלימות וכל זה, איך המערכת עד עכשיו לא חשבה על זה ולא מצאה פתרון דווקא למצוא את הפתרון להשתמש בבני הקהילה שמדברים את השפה, מכירים את התרבות.
אברהם נגוסה: למה המערכת לא חשבה על זה?
<ימימה גולדברג: למה?
<ימימה גולדברג: אין לי תשובה.
<ימימה גולדברג: אני כן יכולה לענות לך, לפחות לנושא מניעת התאבדות, שאני הובלתי את הנושא של התכנית הלאומית, אחד המגזרים הכי מטופלים והכי מאותרים והכי עם תכניות היו המגזר האתיופי.
<ימימה גולדברג: איתרנו את הבעיה, איתרנו את שיעור ההתאבדות הגבוה במגזר האתיופי, נערכנו לנושא הזה, בנינו תכניות ייעודיות, עשינו המון המון דברים.
<ימימה גולדברג: בדברים שהיו היו תכניות מניעה למניעת התאבדות למגזר האתיופי, לא היה הנושא, כי זה לא היה במנדט של התכנית למניעת התאבדות, להכשיר כוח אדם.
<ימימה גולדברג: אבל איתרנו את הבעיה וטיפלנו בה ועובדה ששיעורי ההתאבדות בקרב המגזר האתיופי ירדו.
<ימימה גולדברג: זאת אומרת כן נעשו דברים.
אברהם נגוסה: לא, אנחנו מתמקדים לא בתכניות אחרות, אנחנו מתמקדים בהכשרת כוח אדם בתחום הפסיכולוגי.
<ימימה גולדברג: אז אני אומרת שוב, אין לי תשובה לשאלה הזו.
<ימימה גולדברג: אני חוזרת, כל הנושא של התכניות, כמו שאמרתי, ברגע שיהיו תכניות כמובן שהם ייכנסו לתכניות, על זה אין חולק.
<ימימה גולדברג: הנושא של הגדלת סטודנטים בתואר ראשון והמתא"ם הוא לא באחריות של משרד הבריאות, הוא באחריות של המל"ג, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם המל"ג, אנחנו מנסים להקל בדברים האלה בקבלה, ואני אומרת שוב, כל הקלה שתינתן תהיה גם עליהם, אבל אלה דברים שנעשים היום.
<ימימה גולדברג: אנחנו עובדים על הדברים האלה היום.
<ימימה גולדברג: לגבי הקצאת התמחויות, ברגע שיהיה מישהו שיפנה להתמחות הוא יתועדף מיד.
<ימימה גולדברג: זאת אומרת כאן אין בכלל בעיה, כל הנושא הזה, הקצאת התמחויות, יש במדיניות, יבוצע כשמישהו יפנה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע גם ממל"ג, אבל אני שואל, אתם, המשרד שאחראי לבריאות הציבור, האם אתם פניתם למל"ג ואמרתם שיש מחסור פה, אנחנו רוצים שיתוף פעולה ובואו תכשירו לנו - - - האם עשיתם את זה כמשרד האחראי לבריאות הציבור?
<שלומית אבני: שלומית אבני, מנהלת תחום צמצום פערים בבריאות ואני מתכללת את המדיניות של המשרד בנושא של שילוב יוצאי אתיופיה בעקבות החלטות הממשלה.
<שלומית אבני: כמו שאתם יודעים, הנושא של ייצוג הולם בכלל המקצועות הרפואיים הוא נושא שהובא לשולחננו וסומן כאחד הנושאים בתכנית הממשלתית של משרד הבריאות בנושא של יוצאי אתיופיה.
<שלומית אבני: אנחנו התכוונו וגם התחייבנו בתכנית, זה רשום שחור על גבי לבן, שאנחנו מחויבים להיפגש עם המל"ג ולנסות להקים איזה שהוא צוות חשיבה שעוסק בכלל מקצועות הבריאות, זה פסיכולוגיה ויש גם רפואה ויש את הנושא של מקצועות הבריאות הנוספים, שגם שם יש מחסור וזה חשוב לנו, כך שהנושא הזה מסומן.
<שלומית אבני: יש לנו פגישה עם מל"ג, עם ראש המועצה להשכלה גבוהה, בתחילת יולי ואנחנו מקווים ואנחנו מאמינים שאנחנו נוכל לעשות את הדברים ביחד.
<שלומית אבני: הנושא הזה מסומן ואנחנו מחויבים לו תוך 4 שנים.
אברהם נגוסה: אני אומר לך, מאוד כואב לי, אחרי 30 שנה אתם עכשיו ביוני הולכים לקבוע פגישה על הנושא.
<שלומית אבני: אני לא יודעת על אנשים שהיו קודם למה שעשינו, אני יכולה להגיד מה אנחנו עושים קדימה.
<שלומית אבני: אני מסכימה איתך, הבעיה של מחסור של יוצאי אתיופיה בכלל מקצועות הבריאות, הוא חמור לא רק מהבחינה הזאת של היכולת של המערכת לתת טיפול כשיר תרבותית לעולים ולקשישים, אלא הוא חמור בלי שום קשר לנושא של כשירות תרבותית, במובן הזה שחשוב לנו שבכל מקצוע יהיה מגוון של אנשים ממגוון הקבוצות החברתיות במדינת ישראל.
<שלומית אבני: ללא שום קשר יוצא אתיופיה יכול לתת שירות למטופל שאינו יוצא אתיופיה ואינו צריך את הטיפול כשיר תרבותית.
<שלומית אבני: אז הנושא הזה הוא נושא שאנחנו מחויבים לו, אני מסכימה איתך שהוא נושא שהוא לא טופל, אבל אנחנו עם הפנים קדימה.
<שלומית אבני: ההזדמנות שאתם דחפתם ובזכותה יש החלטת ממשלה היום, שאנחנו מחויבים אליה, שיש לה גם כספים, היא בעיניי הזדמנות חשובה.
<שלומית אבני: אני יודעת שגם המל"ג התחיל לעשות עבודה, הוא כבר עושה עבודה בנושא הזה ובעיניי יש כאן מומנטום שהוא מומנטום שיעשה את השינוי.
<שלומית אבני: זה מה שאני יכולה לומר.
<אשר מקוטננט רחמים: אני מצטער, רק הערה לגבי מה שהיא אומרת, כי בדרך החדשה הנושא הזה - - -
אברהם נגוסה: אשר, אתה רשום, יש לך את רשות הדיבור, בוא נעשה את זה בצורה מסודרת ואז אולי בוא עכשיו נקדים וניתן לך, כדי שלא תשכח את זה.
אברהם נגוסה: אני נותן לך את הפריבילגיה הזו.
אברהם נגוסה: אני רוצה להסביר, הוא מטפל בטראומה, בנושא של טראומה של העולים החדשים ולכן חשוב מאוד גם לשמוע ממנו קודם לפני שאני נותן למל"ג ולמשרדים האחרים.
אברהם נגוסה: אז שים לנו על השולחן בשטח, במסגרת פעילותך, מה אתה מוצא, ואיפה הקושי ומה לדעתך לפי הניסיון שלך אפשר לקדם.
<אשר מקוטננט רחמים: אני עובד במרכז הישראלי לטיפול בפסיכו טראומה, אני עובד סוציאלי קליני.
<אשר מקוטננט רחמים: ב-8 השנים האחרונות אני עוסק ממש בעבודה יישומית, בטיפול באוכלוסייה.
<אשר מקוטננט רחמים: הנושא הזה, אני מאוד שמח שתהילה העלתה אותו בפן החוסר של פסיכולוגים, אבל ההסתכלות שלי היא יותר מה קורה בטיפול באוכלוסייה, שזה הדבר המהותי ביותר, כי בסופו של דבר אנחנו כאנשי מקצוע אנחנו אמצעי בשביל לטפל באנשים.
<אשר מקוטננט רחמים: אנחנו מדברים הרבה פעמים על הפער, ובדרך כלל הפער נתפס אצל המטופל, לצערי הרב, לדאבוני, ואני רואה את הפער דווקא מהכיוון של המטפלים עצמם.
<אשר מקוטננט רחמים: המטופל לא צריך ללמוד שיטות טיפול, נגישות טיפול, בכל דרך שהיא, אבל אנחנו כמטפלים כן מחויבים לדעת בכל דרך שהיא להגיע לאותו מטופל.
<אשר מקוטננט רחמים: מה שאני רואה, אני נותן הרצאות לפסיכולוגים ולפסיכיאטרים שעוסקים בטיפול של האוכלוסייה, נראה שבפעם הראשונה הם שומעים על הדפוס התרבותי, על הגדרת הבעיות הנפשיות השונות שיש, והם מופתעים, מופתעים כאילו שזה - - - אז אני שואל איך בכל זאת איך התמודדתם, איך כן טיפלתם באנשים.
<אשר מקוטננט רחמים: השאלה המהותית שצריך לשאול, קודם כל ברמה הזאת, זה נתון שצריך להפנות למשרד הבריאות, בטיפול הנפשי שניתן היום באמצעות משרד הבריאות, כמה אנשים מקבלים טיפול בתרופות וכמה אנשים מקבלים טיפול בפסיכותרפיה.
<אשר מקוטננט רחמים: זו שאלה - - -
אברהם נגוסה: אשר, אני רוצה לכוון אותך.
אברהם נגוסה: מטרת הדיון פה לא להיכנס היום לעומק של שיטת הטיפול או מה מקבלים או מה לא מקבלים, זו לא מטרת הדיון.
אברהם נגוסה: מטרת הדיון, אני רוצה לשמוע דווקא ממך, כיוצא אתיופיה, כדובר אמהרית, כמכיר את התרבות, כעובד סוציאלי קליני, אני רוצה לשמוע את החשיבות של דובר השפה, מכיר את התרבות, כמטפל.
אברהם נגוסה: זה מה שאני רוצה לשמוע, כי הזמן שלנו קצר.
<אשר מקוטננט רחמים: אני אסביר.
<אשר מקוטננט רחמים: באופן מאוד מאוד מובהק יש את האפשרות לבחור מטפל.
<אשר מקוטננט רחמים: כשיש פנייה ומגיעים אלינו אנחנו שואלים את מי שפונה במי אתה רוצה שיטפל בך.
<אשר מקוטננט רחמים: לרוב גם הצעירים שגדלו כאן, הם בוחרים לקבל את הטיפול עם מי שדובר אמהרית.
<אשר מקוטננט רחמים: אני אציין את המקרים שאנחנו פוגשים אנשים שמטופלים בבריאות הנפש, 10 שנים, כהגדרה של דיכאון, שאנחנו פגשנו את המקרים, הם שונים לחלוטין והמקרים שהביאו אותם למצב הזה של דיכאון לא טופל.
<אשר מקוטננט רחמים: אני מדבר באמצעות תרופות.
<אשר מקוטננט רחמים: הצורך באנשי מקצוע יוצאי אתיופיה כמטפלים הוא זועק לשמים.
<אשר מקוטננט רחמים: הוא זועק לשמים מכיוון שמערכות שונות שאני מקבל פניות אליהן, הם מנסים לחפש פתרון דרכנו.
<אשר מקוטננט רחמים: באים אליהם, פונים אליהם לטיפול והם בכנות, אני מאוד מעריך את אנשי המקצוע האלה, הם מחפשים דרך איך הם יכולים לעזור לאותו מטופל כי מבחינתם זה לא נגיש להם.
<אשר מקוטננט רחמים: זו נקודה מאוד מאוד משמעותית שאנחנו צריכים להתייחס אליה, שהיא משפיעה על המערך המשפחתי ברמות שונות.
<אשר מקוטננט רחמים: את דיברת על הנתונים שיש.
<אשר מקוטננט רחמים: מה שאני יודע, לא כולם יודעים, כמה הם מספר האנשים שבכלל לא מצליחים להגיע לטיפול.
<אשר מקוטננט רחמים: בכל בית כמעט, אני יכול להגיד כי אני מגיע לבתים רק בשביל לשכנע אותם שיגיעו לטיפול.
<אשר מקוטננט רחמים: כמה כאלה יש?
<אשר מקוטננט רחמים: יש פה חוסר אמון מוחלט שמבוסס בדרך זו או אחרת על חוסר נגישות, גם מבחינת הפונה, גם מבחינת המערכת.
<אשר מקוטננט רחמים: לכן ההתייחסות לגבי ההכשרה, אני לא מדבר רק על יוצאי אתיופיה, מבחינת ההכשרות אני מדבר על הכשרות באוניברסיטאות, כל הסטודנטים שיוצאים לעולם הטיפול חייבים לקבל התייחסות מאוד ממוקדת לגבי אוכלוסיות עם מאפיינים שונים כדי שהם יהיו באמת נגישים שיוכלו לתת את המענה.
<אשר מקוטננט רחמים: כי אנחנו, גם אם נכשיר, זה לא יהיה, אני חושב שהגישה שהיום אנחנו מסתכלים עליה, איך אנחנו כיוצאי אתיופיה, כאנשי מקצוע, יכולים להיות משולבים בעבודה עם אוכלוסיות שונות, לא רק כלפינו אנחנו צריכים להתמחות, אלא גם שזה יהיה יותר נגיש עם אוכלוסיות אחרות.
אברהם נגוסה: אני פונה עכשיו למשרד הקליטה, המשרד שהוקם לצורך שייתן עזרה וידאג לעולים החדשים ויהיה פה של העולים החדשים.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותה שאלה ששאלתי את משרד הבריאות, איך אתם כמשרד הקליטה לא דאגתם לכיוון הזה ואם דאגתם, אנא תעדכן אותנו מה עשיתם וכמה עובדים להערכתך הוכשרו בתחום הזה, וביוזמה, בדחיפה של משרד הקליטה שהיה אמור לעשות את זה.
אברהם נגוסה: דוד יאסו, מנהל אגף עולי אתיופיה.
<דוד יאסו: תודה שהצגת אותי.
<דוד יאסו: קודם כל אני מאוד שמח להשתתף בדיון הזה, על כך שכינסת אותו ואני עוד יותר שמח על הסטודנטיות שאני רואה פה.
<דוד יאסו: אני יודע שהתחום הזה של פסיכולוגיה הוא אחד המקצועות שלא מגיעים אליו.
<דוד יאסו: אנחנו כמשרד הקליטה, לשיטתך, בלי להרחיב אני אכנס לזה.
<דוד יאסו: משרד הקליטה והעלייה מסייע לכל יוצאי אתיופיה, מי שעלה ב-1.1.80, הוא או הוריו, במימון השכלה ללימוד כל תואר שהוא מעוניין בו, כולל תואר שני ותואר שלישי.
<דוד יאסו: זה מימון מלא.
<דוד יאסו: בתואר ראשון לא רק מימון, גם דמי קיום לכל אלה שלומדים.
<דוד יאסו: זאת אומרת המשרד לא מכוון ספציפית לתחום כזה או אחר, הוא פותח את כל הנושא של האקדמיה.