GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<זאב חנין: דבר אחד, אנחנו מצד אחד בהחלט זכינו למחקרים, המרחבים והמעמקים על העבר של קהילת בבל, למרות שאפשר להסכים שאולי למעט מציינים את זה בספרי לימוד וחסרים לנו מרכזי תרבות ולפתח את זה לידע הציבור הכללי, מצד שני המחקר האקדמי בהחלט קיים.
<זאב חנין: השאלה מה אפשר ללמוד מזה כדי לשפר את מה שנקרא מדיניות הקליטה בכל התחומים, לא רק בקליטה גרידא, גם במערכת החינוך, תעסוקה וכל זה.
<זאב חנין: אני קודם כל חושב שחסרה לנו אינפורמציה.
<זאב חנין: התעסקו בזה הרבה בשנות ה-70 וה-80, מה שנקרא דור ראשון ודור שני של דור שני, אם הבנתם מה שאמרתי, מה שנקרא הדור השני של העולים, הישן, הקודם והדור השני של העולים הנוכחיים, עליית שנות ה-90 ודור שני שרק עכשיו מצטרף לשוק העבודה, חינוך וכו'.
<זאב חנין: אז באמת חסרים לנו מחקרים להשוואה בין הניסיון של דור שני של עדות המזרח ואלה שהגיעו ב-30 השנים האחרונות.
<זאב חנין: הנקודה השנייה, מה שאמר פרופ' יונה מאוד מצא חן בעיניי.
<זאב חנין: האמת, כפי שזה מול עינינו מתפתחת כרגע הגרסה הישראלית של השפה הרוסית ויש לא מעט להגיד את זה על השפה הערבית.
<זאב חנין: יש להתייחס לשפות באותה צורה, כמו שאנחנו מתייחסים אחרי מפנה ושינוי תפיסה כלפי שפות הגולה, שפות התפוצות, כמו לדינו ואידיש, אז אולי כדאי להתייחס לזה בנקודה הנכונה בזמן, שלא יהיה מאוחר מדי, לערבית הישראלית, לרוסית הישראלית, לאמהרית הישראלית, לכל מיני שפות שכדאי להכיר בהן כנכס קולקטיבי של כולנו.
<זאב חנין: ודאי וודאי משרד הקליטה, שכפי שאמרתי, אנחנו מוגבלים עד 10-15 השנים של העולים בארץ, אי אפשר להרים את זה לבד.
<זאב חנין: אז חשוב שהקריאה הזו תצא מוועדת העלייה והקליטה לכל משרדי הממשלה והארגונים וכמובן היוזמה צריכה לבוא מהאקדמיה וארגוני העולים, ופה הכדור בידיכם.
אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו לדיון חברת הכנסת איילת נחמיאס ורבין.
אברהם נגוסה: רשות הדיבור, בבקשה.
איילת נחמיאס ורבין: טוב, אז הנחמיאס שלי, למי שתהה, מיוון, מסלוניקי ומיואנינה, אבל אני תמיד מקפידה, לבנה יודעת, להגיע לאירועים האלה כי הם באמת מאוד מאוד חשובים בעיניי, כי מורשת יהדות המזרח, אני חושבת, היא נדבך חשוב ונעלם מן העין, לצערי, ממה שלומדים בבתי הספר ובאופן כללי.
איילת נחמיאס ורבין: אני מוכרחה לשתף אתכם במשהו, בקרוב אני צפויה לנסוע לביקור רשמי יחד עם יושב ראש הכנסת ליוון ואני גם אתארח בקהילה היהודית בסלוניקי, אבל אני אספר לכם משהו מדהים.
איילת נחמיאס ורבין: עד לפני 30 שנה בערך בכלל לא דיברו על יהדות סלוניקי.
איילת נחמיאס ורבין: למעשה מי שפתח את הצוהר לעולם הזה זה היה יהודה פוליקר, עם הסרט שהוא ואבא שלו עשו, שאורנה בן דור עשתה על אבא שלו ועליו.
איילת נחמיאס ורבין: אני ממש מצטמררת כשאני משחזרת את זה.
איילת נחמיאס ורבין: צריך להגיד, סבא וסבתא שלי הגיעו מאוד מוקדם לישראל, הם הגיעו ב-1933, לסבא שלי הייתה תקרית אנטישמית ברחוב בסלוניקי והוא ממש בא, לקח את סבתא שלי, גרר אותה, היה להם תינוק, דוד שלי הגדול, תינוק בן פחות משנה.
איילת נחמיאס ורבין: סיפורים מאוד מסובכים, כמו הרבה מאוד סיפורים של עליות לארץ והם הגיעו מאוד מאוד מוקדם.
איילת נחמיאס ורבין: לימים הם ניסו להביא את משפחתם לארץ והקשר האחרון שהיה להם עם המשפחה שלהם זה כשסבתא שלי שלחה ב-1939 גלויה לסלוניקי, כבר למנהל תחנת הרכבת, כבר לא ידעו למי לשלוח.
איילת נחמיאס ורבין: היא קיבלה אותה בחזרה עם חותמת הנשר הנאצי ב-1941 אחרי שהיא הסתובבה בכל אירופה.
איילת נחמיאס ורבין: ככה היא למעשה למדה על אובדן בני משפחתם.
איילת נחמיאס ורבין: אבל הדבר המדהים הוא, אירופה, הבלקן, לא דיברו על יהדות סלוניקי בכלל.
איילת נחמיאס ורבין: אני רוצה להגיד משהו, פרנקים.
איילת נחמיאס ורבין: זה מאוד מאוד קשה - - -
<אורי דגמי: על אנה פרנק דיברו, בלי סוף.
<אורי דגמי: גם פרנקית, מהולנד.
איילת נחמיאס ורבין: ואני רוצה להגיד לכם משהו, באמת, בדיעבד אני אומרת לעצמי שזה פשוט לא יכול להיות.
איילת נחמיאס ורבין: קודם כל הקהילה הושמדה כולה, לא נותר ממנה זכר, הם היו ציבור שסבל באושוויץ הכי הרבה, כי הם לא דיברו שום שפה שהם יכלו לתקשר.
איילת נחמיאס ורבין: יודעים על המתאגרף, יודעים על כל מיני דברים, בגלל שככה הם יכלו לבלוט, ככה הם יכלו להציל את עצמם.
איילת נחמיאס ורבין: ולכן אני מחוברת, באמת אני מחוברת ממקום מרגש, לגדות הפרת והחידקל, אבל בכלל, ליהדות המזרח, כי אני באמת מרגישה שהיהודים במקומות האלה, ההיסטוריה, צריך להגיד, לא רק הדברים הרעים שקרו להם, גם הדברים המדהימים שהיו בתרבויות המרגשות האלה, גם.
איילת נחמיאס ורבין: פה אנחנו מדברים על הפרהוד, אבל באופן עקרוני צריך לדבר על כל הדברים המופלאים שהתרבויות האלה העניקו לנו, את מה שאנחנו כאן.
איילת נחמיאס ורבין: הרבה פעמים זה נזנח ונשכח מלב ואני לא שוכחת ולכן אני פה היום, גם בגלל חברתי, קסניה סבטלובה, שעכשיו צריכה להיות בדיון, ואם יש דבר, הדבר הכי מקסים זה לשמוע את קסניה מדברת בערבית.
איילת נחמיאס ורבין: אבל באמת באמת, חברי אברהם נגוסה, חברתי קסניה, אני מרגישה רתומה למאבק הזה, הוא מאבק נוגע ללב באמת, אין לי דרך אחרת להגדיר אותו, ועכשיו אולי גם אתם מבינים למה אני מרגישה מחוברת לזה.
אברהם נגוסה: מר ברוך מאירי, בבקשה.
<ברוך מאירי: צהריים טובים.
<ברוך מאירי: שמי ברוך מאירי, עיתונאי ממעריב למעלה מ-40 שנה, לפני 14 שנה יצאתי לפנסיה ולפני כחודש נקראתי לדגל, כתבתי כתבה במעריב תחת הכותרת 'לבד על הגג'.
<ברוך מאירי: לצורך כתיבת הכתבה הזו וכתבות אחרות, הנוגעות לפרהוד, הלכתי למקור הכי מוסמך שיכול להיות, זה האנציקלופדיה העברית, במטרה למצוא שביב של מידע אודות הפרהוד.
<ברוך מאירי: לאחר חיפושים ארוכים במונח בגדאד, תחת הכותרת 'יהודים בבגדאד', מצאתי שורה וחצי בלבד, על הפרהוד, שהוא האירוע המשמעותי ביותר שהיה בתולדות יהודי עירק.
<ברוך מאירי: כתבתי את הכתבה הזאת ולתדהמתי הרבה זכיתי להדים רבים רבים רבים.
<ברוך מאירי: המוטו העיקרי בכתבה היה כיצד הצילו מוסלמים אותי ואת בני משפחתי בפרהוד.
<ברוך מאירי: נדהמתי לקבל תגובות רבות מקוראים, ביניהם של הסופר ידידי אלי עמיר, שהאיץ בי לשלוח מכתב לאבנר שלו ב'יד ושם' כדי שהנושא הזה יעלה גם שם במה שנקרא בשדרת חסידי אומות העולם.
<ברוך מאירי: עשיתי כמצוותו, אלי עצמו גם כתב מכתב וצירף ושלח לאבנר שלו.
<ברוך מאירי: עברו כמעט 10 ימים, כמובן תשובה לא קיבלנו.
<ברוך מאירי: לכן הייתי רוצה שלמפגש הזה תהיה גם תכלית.
<ברוך מאירי: לא רק להעלות זיכרונות ולהגיד היה והיה, יש טובים ממני בנושא הזה בהיסטוריה של הפרהוד.
<ברוך מאירי: יש מקרים רבים של הצלת יהודים על ידי מוסלמים ותרשו לי לומר, לא רק בעירק, אלא גם במקומות אחרים, בארצות אחרות מארצות ערב, ואני בטוח שאדוני היושב ראש קיבל 4,000 יהודים של אתיופיה, אתיופים שנרצחו, נהרגו, מתו בדרכם לארץ ישראל ואיש לא מזכיר אותם.
<ברוך מאירי: אני כתבתי ספר על הנושא הזה, 'חלום בין סורגים' על אסירי ציון מאתיופיה.
<ברוך מאירי: אנשים נדהמו לראות, כי חשבו שזה לא יכול להיות.
<ברוך מאירי: חברים, יש ויש.
<ברוך מאירי: זו צריכה להיות התכלית שלנו, לצאת מכאן בקריאה, בשדרה של חסידי אומות העולם ב'יד ושם' ייטעו עצים לזכרם של אותם מוסלמים שחירפו נפשם להצלת יהודים.
<ברוך מאירי: תודה רבה לכם.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע גם ממר חיים כהן, יושב ראש הפדרציה הספרדית.
איילת נחמיאס ורבין: חיים, אם אתה עכשיו אני מחכה עד שאתה מסיים.
חיים כהן: שלום לכולם.
חיים כהן: קודם כל אני רוצה לברך את היושב ראש, חבר הכנסת נגוסה, על המאבק שהוא עשה יחד עם חבר הכנסת דודו אמסלם.
חיים כהן: מצד אחד מגיעות לכם ברכות, אבל מצד שני מאוד חבל שנושא כל כך בסיסי מחויב באיומים של הצבעה קואליציונית כזאת או אחרת כדי להצליח.
חיים כהן: לא היה פשוט לכם, מגיע לכם באמת ברכות, כי הייתם חברי כנסת מהקואליציה, ואני מציין את זה במיוחד כי לצערי כל הדיבורים שאנחנו מדברים פה חשובים ונכונים, אבל לא די בהם.
חיים כהן: כנראה שהדרך היחידה להשיג את היעדים שחלקם הוצגו פה בצורה מאוד מכובדת זה פשוט בדרך של מאבק.
חיים כהן: אנחנו יושבים פה בכנסת, ואני מאוד שמח לראות את חברתי איילת נחמיאס וחברי כנסת אחרים שהיו פה, פעם הייתי גם בשדה הפוליטי, ואני חייב לציין פה שאם אנחנו רוצים גם לעשות משהו, ושמעתי בקשב רב את אהובה, ואני רוצה שתדעי, אהובה, שאת מה שאת אמרת אנחנו אמרנו בוועדת ארז ביטון, שצריך לברך עליה, למרות שהיא קמה באיחור של 68 שנים, אבל היא עדיין קמה, כי ההיסטוריה של מדינת ישראל לא שלמה מבלי לשלב בתוכה את ההיסטוריה של כולנו.
חיים כהן: אני עוד כילד זוכר, ואני אומר את זה באמת מתוך הערכה, העלייה של יהודי עירק הייתה עלייה מאוד מיוחדת, הם היו מעין אליטה בקרב העולים, אנחנו יודעים מה הם עזבו ואנחנו יודעים למה הם באו והחשש שלי שאנחנו מתמעטים, כל אלה שיכולים לספר את ההיסטוריה מתמעטים.
חיים כהן: אני חושב שזו חובה של המדינה, לא זכות, חובה של המדינה, באמצעות חברי הכנסת, לתת לזה ביטוי לא מתוך בקשת טובה, אני גם לא רוצה לבוא ולומר דרישה, אני לא רוצה לבוא ולומר כמה קיפחו אותנו, מזה לא נשיג כלום, אנחנו צריכים להשיג את היעדים כשאנחנו משלבים כוחות.
חיים כהן: העיר פה אחד החברים, בצדק, עינינו לא צרה באף אחד אחר, אבל למען השם בואו נשלים את הפאזל הזה שהוא מורכב למעשה רק מחלקים אחדים ואין בו את החלקים האחרים.
חיים כהן: הגברת או חברתנו אהובה ציינה את העניין, את דיברת על התרבויות, תעלי שאלה אחרת כי אנחנו מדברים פה על עלייה, ועדת העלייה והקליטה, איפה הציון של העליות של ארצות ערב יוצאי ספרד בכלל, איפה הן?
חיים כהן: בספרי הלימוד.
חיים כהן: יושבת חברתי פה מימין, שהיא חלק מוועדת ארז ביטון, הטענה הראשונה שלדעתי צריך היה לבוא ולתקן זה לתקן את ספרי ההיסטוריה.
חיים כהן: הרי אם תגיד את זה למישהו במקום אחר במדינה אחרת שנכתבה היסטוריה של עם וחלק חשוב ביותר בו, אותה היסטוריה, לא קיים בספרים.
חיים כהן: למען השם, הרי איך יידעו הילדים שלנו והנכדים שלנו, הרי לומדים את זה, נבחנים על זה וכשילד נבחן ולומד הוא גם מתחיל לבדוק לא רק מה הסבתא בישלה בבית, וזה היה מאוד חשוב, כי חלקם זוכרים את מה שזכרו מבית אבא, וזה התפקיד שלנו.
חיים כהן: אז לא די יהיה בישיבה הזאת, החשיבות של הרצף והטיפוח של הנושאים.
חיים כהן: ואני אומר את זה מתוך הערכה לחברי שהקים למעשה את מרכז הארגונים שהתחילו לעסוק בזה.
חיים כהן: ישנם בתים, גם במרכז העולמי שחבר הכנסת נגוסה היה שם ועוד אחרים, כל אחד עושה בתחומו, אנחנו חייבים למצוא את המשלב ואת המאחד, ליצור כוח אחד מחובר יחד עם הממסד.
חיים כהן: אני אומר יחד עם הממסד, כי בלי תמיכה ממלכתית, דוגמת היום הזה שחוגגים כל שנה הודות לאותם חברי כנסת ב-30 בנובמבר, קשה מאוד יהיה לראות פעולה.
חיים כהן: אנחנו נמצא את עצמנו יושבים פה בוועדות וכל אחד יספר לנו כמה זה נחמד.
חיים כהן: ובקשה אחרונה שלי, עדות המזרח יוצאי מדינות ערב הם לא פולקלור.
חיים כהן: התרגלנו במדינה שיש מימונה ויש סהרנה, לא, זה חלק מתרבות, זה בסדר גמור לציין את זה, אבל לצד זה צריך לציין, להעריך ולתמוך בהעברת התרבויות והמורשת בדרך ממלכתית.
חיים כהן: אני אומר את זה שוב, ממלכתית.
חיים כהן: חבריי חברי הכנסת, חבריי הטובים, גם אלה שהיו פה ואלה שאינם, תפקידכם לא לשרת מפלגה בעניין הזה, תפקידכם להתאחד מעל למחלוקות של ימין שמאל, לראות אינטרס, כי זה מה שיזכרו לכם.
חיים כהן: אני אומר לכם את זה כמי שמכיר הרבה חברי כנסת שבאו והלכו ואתה שואל אחר כך מה הם עשו ואתה לא כל כך זוכר.
חיים כהן: קחו את המאבק הזה, תניפו את הדגל הזה, אנחנו בכל מקרה נהיה איתכם.
חיים כהן: תודה רבה.
אברהם נגוסה: לפני שאנחנו נראה את קטעי הסרטים, אני רוצה קודם כל התייחסות של נציגת משרד החינוך בנושא הזה.
אברהם נגוסה: בבקשה, גב' דינה דרורי, מרכזת תחום מורשת ישראל באגף מורשת במשרד החינוך.
<דינה דרורי: אני מאוד נרגשת להיות כאן ומודה לכבוד היושב ראש על הוועדה ובאמת על כל כך הרבה אנשים ומוזמנים נוספים שהגיעו.
<דינה דרורי: מה קורה במערכת החינוך?
<דינה דרורי: על מה שהיה בעבר אני לא יכולה לדבר, אני יכולה לדבר על מה שקורה היום.
<דינה דרורי: כדוגמה ב-29 ביוני יתקיים בבית מורשת יהודי בבל כנס של כל המורים להיסטוריה בארץ בנושא הפרהוד.
<דינה דרורי: רעיון שלא היה קורה לפני כמה שנים.
<דינה דרורי: אני לא אגיד שזה התיקון המלא, אני לא אגיד שזה ממש בסדר וכו' וכו', אבל אני כן יכולה להגיד שיש היום נכונות ויש היום הרבה יותר הקשבה בקרב המפמ"רים להיסטוריה בנושא.
<דינה דרורי: אז אם בשבוע הבא יש יום עיון על הפרהוד ולפני שנה היה יום עיון בהיסטוריה, הן של יהודי בבל והן של יהודי מצרים, והשתתפו בו רוב המורים להיסטוריה, זה יוצר שינוי תודעתי אצל המורים.
<דינה דרורי: אחת הבעיות היא גם שצריך לעשות את השינוי, בנוסף לכל תכנית הלימודים שצריך לעשות אותה צריך לעשות גם שינוי תודעתי למורים.
<דינה דרורי: תכנית לימודים לבדה, אם לא יהיה שינוי תודעתי, לא מספיק, צריך גם שינוי תודעתי ואני חושבת שהיום אנחנו הולכים לקראת השינוי התודעתי הנ"ל.
<דינה דרורי: היסטוריה מחולק לשניים, הממלכתי והממלכתי דתי.
<דינה דרורי: בהיסטוריה הממלכתי יש היום נכונות, הקשבה, רצון למצוא דרכים איך לעשות את הדבר.
<דינה דרורי: יש תכנית שלמה שעוסקת ביהודי עירק, בחיסול קהילת יהודי עירק.
<דינה דרורי: אני מדברת על השנים האחרונות, הילדים שלי נגיד לא למדו את זה.
<דינה דרורי: יש היום חיסול קהילות ארצות ערב ויהודי עירק מקבלים שם מקום מאוד חשוב וגלויות נוספות והקליטה בארץ.
<דינה דרורי: בהיסטוריה של הממלכתי דתי יש שיעורים שלמים שעוסקים בנושא יהודים בארצות ערב וככל שהציונות הולכת וגוברת, מה קורה ביחסים בין יהודים לבין ערבים וכמובן שיעור ויותר על הפרהוד.
<דינה דרורי: בממלכתי דתי יש היום בהיסטוריה על ראיונות שתלמידים עורכים עם סבים וסבתות, קרובים וכו', על העלייה בשנות ה-50, זה כולל כמובן את כל תפוצות ישראל, זה לא כולל אך ורק את יהודי ארצות האיסלם.
<דינה דרורי: אני גם מורה להיסטוריה בבית ספר והתלמידים אצלנו כתבו עבודות מאוד יפות, עם חקר של הורים ממרוקו והורים מכל מיני ארצות.
<דינה דרורי: דברים שבוא נאמר ככה, ילדיי לא זכו לזה.
<דינה דרורי: אז אני אומרת את הדברים, מנסים היום לעשות את התיקון.
<דינה דרורי: אני לא אגיד שזה התיקון ושזה נגמר בזאת, בהחלט צריך לעשות.
<דינה דרורי: ואני חושבת שזה שהשר נפתלי בנט הקים את ועדת ארז ביטון בדיוק לנושאים הללו וכאשר היא תגיש את ההמלצות אז אנחנו נדע קצת יותר, אני משערת שזה גם אחד התיקונים שרצה לעשות כאן השר נפתלי בנט ועם כל השדולות שיש כאן היום בכנסת וכו' אני חושבת שהכיוון הוא נכון, אבל אני בהחלט אומרת שאלה הם הדברים מטעם משרד החינוך בשלב הזה.
<דינה דרורי: אולי אנקדוטה אחרונה לחלוטין.
<דינה דרורי: אגף מורשת של כל משרד החינוך, שזה המפמ"רים לתנ"ך, תלמוד, היסטוריה דרוזית, היסטוריה נוצרית, למעשה כל הגוונים של החברה הישראלית, עורכים היום יום עיון שלם במוזיאון יהודי בבל.
<דינה דרורי: בטעות.
<דינה דרורי: כלומר הדבר הזה יצא בטעות, אבל אני אומרת שגם זה שהמנהלים הגדולים של משרד החינוך הולכים היום לשמוע על הדברים, זה דבר שמאוד - - - צריך להגיד את הנושא הזה כמו שאני אומרת, הדברים חייבים לבוא משני הצדדים, הן בתכנית הלימודים הקבועה והמסודרת וכו', בוודאי, הן מבחינת השינוי התודעתי.
<דינה דרורי: ונקודה אחרונה שרציתי להעיר, על מישהי שדיברה על רבני ארצות האיסלם, אז נושא שהוכנס בתכנית החדשה להיסטוריה, אני מלמדת היום על יחסם של רבני ארצות האיסלם למודרנה, דבר שלא היה קיים עד לפני שנתיים.
<דינה דרורי: זה חלק מתכנית הלימודים ותלמידים שלי עשו על זה עבודות מאוד יפות.
<דינה דרורי: אז להגיד שזה קיים בכל בתי הספר?
<דינה דרורי: לא, אבל להגיד שיש היום ניסיון ויש היום רצון, לפחות נכונות, אני בהחלט אומרת.
<גילית יצחקי: אפשר לשאול שאלה?
<דינה דרורי: בבקשה.
<דינה דרורי: אני אענה בקצרה.
<גילית יצחקי: שאלת כן ולא.
<גילית יצחקי: האם חומר הלימוד שעכשיו דיברת עליו, האם הוא חובה אצל התלמידים או שהוא בחירה?
<דינה דרורי: בחלקו הוא חובה, בחלקו הוא בחירה.
<דינה דרורי: בהחלט.
<דינה דרורי: אם תעשי שינוי תודעתי - - -
<גילית יצחקי: זה גם בעיה.
<דינה דרורי: לא, אם תעשי גם שינוי תודעתי אצל המורים, אני רוצה להגיד לך שאחרי יום העיון שהיה למורים להיסטוריה בשנה שעברה במוזיאון יהודי בבל כולם בחרו את נושא יהודי עירק.
<דינה דרורי: זה דבר חשוב מאוד שצריך להגיד אותו, כלומר ברגע שעשו שינוי תודעתי אצל המורים והמורים ראו את היופי ואת הגודל, כולם בחרו בסוף את יהודי עירק.
<דינה דרורי: אז התפקיד כאן הוא תפקיד לא פשוט, זה שינוי - - -
<גילית יצחקי: אבל אצל התלמידים עצמם, זה חובה או בחירה?
<דינה דרורי: המורה חובה זה תמיד חובה, זה לא שהמורה בחר, המורה בחר עם התלמידים.
<דינה דרורי: אז להגיד שבכל הממלכתי למדו את זה, זה בהחלט משהו.
<שלום הראל: שמי שלום הראל, אני מקבוצת המשמרים של זהבה, נולדתי במעברה חודשיים אחרי שהוריי עלו לישראל, אני עירקי ארבעה חודשים, ככה גיליתי את זה, דרך הקבוצה של זהבה.
<שלום הראל: יש לי שאלה, את מדברת על זה שיש כנס של מורים להיסטוריה באור יהודה, במרכז למורשת בבל.
<שלום הראל: בעצם לאט לאט מתקבצת נישה של מורשת של מזרחיות, מה עם המזרחיים ממזרח אירופה, האם הם גם משתתפים שם במורשת?
<שלום הראל: האם הם חלק מהמורשת?
<שלום הראל: הם חלק מהנישה, או שהם התרבות והשאר זה הנישה?
<דינה דרורי: לא הבנתי, סליחה.
<שלום הראל: אני אומר שוב.
<שלום הראל: מה שאני אומר, אני אומר כך, אני יציר של התרבות הישראלית, בגיל חמש עזבתי את המעברה ומאז אני ישראלי.
<שלום הראל: גיליתי פתאום שהתרבות הישראלית היא מזרחית ממזרח אירופה, זאת התרבות, והשאר, זה המרוקאים, העירקים וכל מי שמנית, כל אלה שהם בעצם מורשת, מסורת, נמצאים במקומות אחרים, הם לא יושבים בפרונט, הם לא יושבים בחזית שלנו, לא רואים אותם כתרבות, כמורשת, אלא הם מתכנסים אחת לכמה זמן, בחסות של בנט, בחסות של המון אנשים טובים, שאומרים בואו ניתן להם איזה שהוא סיכוי להביע את עצמם, כי אחרת איך יידעו.
<שלום הראל: האם את מודעת לזה שבעצם יש נישה שנקראת הנישה המזרחית, של מזרח אירופה, שהיא התרבות הישראלית?
<שלום הראל: זו שאלה מסובכת, אבל ככה אני רואה את המציאות.
<דינה דרורי: אני רוצה להגיד דבר אחד, יש היום, נגדיר את הדברים ככה, אתה אומר שהתרבות בארץ היא תרבות מזרח אירופאית ואני לא יכולה להתווכח איתך, היא ברובה אכן תרבות מזרח אירופאית, אבל אני חושבת שנעשים המון המון המון דברים מלמטה שאי אפשר להתכחש להם.
<דינה דרורי: כל נושא הפיוט, כל נושא המוסיקה המזרחית, למשל, הוא לא בא מלמעלה, הוא לא בא מהממסד, הוא בא מזמרים, הוא בא מאנשים.
<דינה דרורי: אם ברי סחרוב מלחין את אבן גבירול, זה אני אומרת לא כמשרד החינוך, אני אומרת כבן אדם פרטי, והדיסק עובד עם הזמרת רינת אנקורי, פיוטים טוניסאיים וכל מיני דברים שנעשים היום והצגות, כמו שיש כאן, ראיתי הצגה על תופרות, מדהימה, אז אני בהחלט חושבת שיש היום דברים שנעשים מלמטה.
<דינה דרורי: אני חושבת שצריך לראות את דמי אחיך זועקים, כאילו זה בא מלמטה, וזה הרבה פעמים - - -
<שלום הראל: אני אשכנזי, אני 60 שנה אשכנזי, אבל כשגילית יצחקי כותבת - - -
אברהם נגוסה: גלשנו מהנושא.
<שלום הראל: כותבת הצגה מאוד יפה ונעם סמל אומר לה 'הקהל שלי לא יראה את ההצגה הזאת' אז היא נאלצת להקים תיאטרון.
<שלום הראל: זה בעצם מגיע ממשרד החינוך, זה מגיע מלמעלה.
<דינה דרורי: לא, זה לא מתוך משרד החינוך.
<שלום הראל: כי למטה יש המון התנדבויות, כולם מתנדבים, אבל מלמעלה אין את זה.
<שלום הראל: מלמעלה יש נישה מאוד ספציפית שלוקחת את כל החלל.
<דינה דרורי: אני יכולה לענות על דברים של משרד החינוך, לא בשם החברה הישראלית.
אברהם נגוסה: יש לנו בעיה של זמן, אני מתנצל שאני קוטע אתכם.
אברהם נגוסה: אנחנו צריכים עכשיו לראות את הקטעים מתוך הסרט 'מפריח היונים'.
אברהם נגוסה: לפני הסרט אני אסכם את ההחלטה, אבל לפני זה אני רוצה לתת לך.
<דב קרן: אני שמח שאתה נותן לי את רשות הדיבור עכשיו, כבוד היושב ראש, כי אני רוצה דווקא לפני שאני מראה את הקטעים, ארבעה קטעים קצרים וקטע אחד קצת יותר ארוך, של 12 דקות, אנקדוטה.
<דב קרן: אנחנו ישבנו פה, אתה זוכר, לפני שנה וחצי, היה יום שלם של ועדות בדיוק בנושא הזה, ישבנו יום שלם, כולנו היינו מאוד גאים בהחלטות ובמסקנות שהוסקו בוועדות, יצאנו מכאן, נכנסנו לאוטו, נסענו לתל אביב ושמענו בחדשות שהכנסת התפזרה.
<דב קרן: זאת הייתה אנקדוטה, אני מאוד מקווה שזה לא יקרה גם היום, כי זו ועדה חשובה ואני חושב שהיא יכולה לקדם אותנו בהרבה נושאים, את הנושא שאנחנו מדברים עליו בהרבה כיוונים.
<דב קרן: ביקשתי מנסים דיין, הבמאי של הסרט, לבוא לכאן ולדבר על הבחירות של הקטעים, אבל נבצר ממנו, אז אני אנסה לומר.
<דב קרן: קודם כל אני רוצה להתחיל ולומר שכל הסיפור הזה של 'מפריח היונים', כל הסרט הזה נוצר כפנטזיה בראש של אהובה.
<דב קרן: היא, כשחקנית, רצתה לשחק בשפת אימה וזאת הייתה הפנטזיה שלה ולכן היא פנתה לאלי עמיר וביקשה ממנו את הזכויות של 'מפריח היונים' ומפנטזיות בסופו של דבר צומחים חלומות שמתגשמים והופכים להיות לחלק מההיסטוריה של העם היהודי ואני חושב שבהחלט שהסרט הזה הוא נדבך חשוב מאוד בהיסטוריה של קהילת יהדות ארצות ערב ועירק.
<דב קרן: הבחירות שלנו לפני הצילומים של הסרט היו בחירות של לתמצת את רוחב היריעה של הספר של אלי עמיר, 'מפריח היונים', לסרט של שעה וחצי, שאלה תמיד בחירות לא פשוטות, אבל בסופו של דבר בין שיקולים של לספר סיפור התבגרות של נער, כַּאבִּי, בן דמותו של אלי עמיר, לבין החלק ההיסטורי של הספר.
<דב קרן: אני חושב שהצלחנו לשלב את זה ולאזן בין שני הקטעים.
<דב קרן: אני בחרתי להראות קטעים שמדברים דווקא על המחלוקות שהיו בתוך העם היהודי לפני העלייה הגדולה ובסופו של דבר מה קרה שם בסוף והעלייה עצמה.
<דב קרן: אני אקרין את הקטע הראשון, ברשותך, ואם יהיו הערות - - -
<דנה גורדון שושני: היושב ראש חייב לסכם לפני כן.
אברהם נגוסה: אולי נעשה קטע - - -
<דב קרן: נקרין קטע אחד ונעשה הפסקה.
<דב קרן: (הקרנת סרטון).
אברהם נגוסה: אני יודע שיש עוד קטע - - -
<דב קרן: יש עוד ארבעה.
אברהם נגוסה: אתם תמשיכו לעשות, אני אשאר עד שיקראו לי, כי יש משהו דחוף, אז במקרה שיקראו לי אני רוצה לקרוא את הסיכומים של הישיבה.
אברהם נגוסה: החלטות הוועדה לסיכום ישיבה זו.
אברהם נגוסה: אחת, הוועדה קוראת לשר החינוך לכלול במסגרת לימודי ההיסטוריה את פרעות הפרהוד שאירעו לתפוצת יהודי עירק ב-1941 כחלק מההיסטוריה של עם ישראל.
אברהם נגוסה: שתיים, הוועדה קוראת לשרת התרבות להקים בית ספרדי בירושלים, שיבטא את כל הקהילות מארצות ערב והאיסלם.
אברהם נגוסה: שלוש, הוועדה קוראת למוסד 'יד ושם' לציין בשדרת חסידי אומות העולם גם מוסלמים שהצילו יהודים מעירק בתקופת הפרהוד.
אברהם נגוסה: אלה ההחלטות, אנחנו נכתוב מכתב בצירוף הפרוטוקול לשרים הרלוונטיים וגם ל'יד ושם' בנושא הזה.
<מאיר כחלון: הערה, ברשותך.
<מאיר כחלון: כל הכבוד על ההצעות, אבל תיקון קטן בנושא של הבית.
<מאיר כחלון: אנחנו לא פונים למשרד התרבות, אנחנו פונים לממשלת ישראל.
<דנה גורדון שושני: צריך לשר אחראי.
<מאיר כחלון: השר האחראי זה שר האוצר.
אברהם נגוסה: אין בעיה, כשאנחנו אומרים ממשלת ישראל אז הנושא הולך לאיבוד, כי אין כתובת ממוקדת.
אברהם נגוסה: זה לא האוצר, האוצר מביא כסף, מי שמופקד בעניין התרבות זה משרד התרבות ובהיסטוריה זה משרד החינוך.
אברהם נגוסה: אני יכול להוסיף גם לשר האוצר, אבל שתבינו שברגע שאנחנו שמים את זה בענן אז אין כתובת וזה הולך לאיבוד.
אברהם נגוסה: האוצר זה כולם.
אברהם נגוסה: לבקשתך אנחנו צירפנו להחלטה שהוועדה קוראת לשר האוצר וגם לשרת התרבות.
<לבנה זמיר: בנוסף לפרהוד להוסיף את המילים ופורענויות אחרות ביהודי ארצות ערב.
<אהובה קרן: פוגרומים זה לא רק היסטוריה, למה אתם מתעקשים להישאר רק שם?
<אהובה קרן: מה הסיפור הזה של הפוגרומים?
<אהובה קרן: רק פוגרומים היו?
<אהובה קרן: זאת אומרת שאם אנחנו נלמד את הפרהוד בעירק נלמד את כל ההיסטוריה, את כל התרבות של עירק?
<אהובה קרן: איפה אתם חיים?
<אהובה קרן: אני לא מבינה.
<אהובה קרן: תרבות זה לא רק מלחמות ולא מוות ולא מתים, תרבות זה עולם - - -
אברהם נגוסה: לא, הפרהוד.
אברהם נגוסה: בסדר, אז עכשיו ממשיכים בקטעי הסרט - - -
<אהובה קרן: סליחה שהתפרצתי.
אברהם נגוסה: אנחנו מסכימים איתך, אין מחלוקת.
אברהם נגוסה: אנחנו ממשיכים בסרט.
<דב קרן: אני אקרין את הסוף של הסרט, כי אני מבין שאנשים קצת התעייפו מהדיונים.
<קריאות: לא התעייפנו.
<דב קרן: אז בואו נלך לקטע השני, זה המפגש בין השליח הישראלי מהמחתרת לבין גיבור הסרט, כַּאבִּי, ושיחה ביניהם.
<דב קרן: קטע קצר.
אברהם נגוסה: טוב שהגעת בזמן.
אברהם נגוסה: (היו"ר קסניה סבטלובה) (הקרנת סרטון).
<דב קרן: אני חייב לומר לפני שאני מקרין את הקטע השלישי, כמפיק הסרט היו לי התלבטויות רבות כשאהובה באה אליי ואמרה לי שהסרט חייב להיות דובר כולו עירקית.
<דב קרן: היו לי התלבטויות כי היו תקדימים לא מעטים במדינת ישראל, של סרטים שנעשו בשפות זרות וכולם כשלו כישלון חרוץ.
<דב קרן: למעשה זה הסרט הראשון שהוא דובר שפה זרה, שפה לא עברית כולו והחששות שלי היו ברורים, אבל אהובה ונסים וכל שאר המפיקים שכנעו אותי ואני שמח שהם צדקו, כי הסרט היה באמת הצלחה גדולה בבתי הקולנוע בישראל לפני שנתיים, וכל הכבוד.
<דב קרן: הקטע השלישי הוא הקטע עם אבו ג'ורג', שהוא אחד מנכבדי העיירה שנפגש עם ראש הממשלה, והוא מקבל את הבשורה.
<דב קרן: אני רוצה לומר שאנחנו נמנענו לאורך כל הסרט, עשינו החלטות לא להכניס פולקלור לסרט, אלא באמת לתאר מורשת של קהילה שלמה שחיה חיים שלווים תקופה מסוימת, עד שהתחיל מה שהתחיל בשנות ה-30 המאוחרות, 41' זה הפרהוד ולאחר מכן עם קום מדינת ישראל וההחלטה לצאת את המדינה.
<דב קרן: ניסינו לשמר את המורשת הזאת בלי להיכנס לצילומים פולקלוריסטיים של מאכלים.
<דב קרן: זה לא היה בראש מעייננו.
<דב קרן: ברור לנו וידוע שהיו חילוקי דעות בתוך הקהילה וקטע אחד שמתאר את זה בצורה מאוד עניינית הוא הקטע הבא.
<דב קרן: תודה רבה לכם.
קסניה סבטלובה: אני מאוד מודה לדב קרן ולאהובה קרן, תודה שהשכלנו בזכותכם וראינו לפחות חלקים, מעטים, אבל אני חושבת שזה נותן טעם למי שעוד לא ראה, אנחנו בהחלט ממליצים.
קסניה סבטלובה: כמובן שאי אפשר שלא לומר שאנחנו מצפים שגם הספר שעליו מבוסס הסרט 'מפריח היונים' חייב מבחינתנו להיות חלק מתכנית הלימודים ולא ברשות שהילדים או המורים יכולים לבחור, כן או לא, אלא שזה יהיה באמת חלק אינטגרלי ממה שלומדים בבתי ספר במדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: אז אני מודה מאוד לכולכם, צר לי מאוד שלא הייתי בזמן כל הנאומים, אבל אמרו לי שהם היו בעלי תוכן ומעניינים בהחלט.
קסניה סבטלובה: אני באותה עת הייתי בוועדת חוץ וביטחון, שזה גם דבר לא בלתי חשוב במחוזותינו ואני מצפה לראות
קסניה סבטלובה: כם באירועים נוספים שאנחנו נערוך גם במסגרת השדולה וגם בוועדת העלייה והקליטה.
אברהם נגוסה: בוקר טוב לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, דיון מיוחד בפגרה ביוזמת חברת הכנסת קסניה סבטלובה, שפנתה אליי כדי שנקיים את הישיבה, למרות שהכנסת נמצאת בפגרה.
אברהם נגוסה: הנושא הוא דחוף והכרחי, ולכן נתבקשנו לקיים ישיבה זו.
אברהם נגוסה: אני מברך את חברת הכנסת קסניה סבטלובה שהביאה את הנושא לוועדה.
אברהם נגוסה: הנושא מדאיג לא רק את ההורים גם את כולנו, ולכן רצינו לשמוע מהי הסיבה לסגירת כיתה א' בבית-הספר "גיבורי עציון" בקריית אתא.
אברהם נגוסה: מי שצריך לתת את התשובה, או מה הסיבה להסביר לנו כמובן הוא ראש העיר, וראש העיר לא יכול להגיע, אבל הוא שלח נציג שאמור להגיע.
אברהם נגוסה: נפתח את הדיון, במהלך הדיון כאשר יגיע נשמע את ההסבר.
אברהם נגוסה: בבקשה, רשות הדיבור ליוזמת הדיון חברת הכנסת קסניה סבטלובה.
קסניה סבטלובה: המון תודה לך, כבוד היושב ראש, על כך שאתה מאפשר לנו לקיים דיון כל כך חשוב בזמן של פגרת הכנסת, למרות שהפעילות היא יחסית נמוכה, אבל התכנסנו פה כי העניין לא סובל דיחוי.
קסניה סבטלובה: בעיר קריית אתא ישנם עשרות תלמידים שהיו אמורים לעלות לכיתה א', או שלא עלו לכיתה א' נשארו בגנים, או שנאלצו להירשם לבתי-ספר אחרים או שנשארו בבית וכלל לא לומדים – זהו מצב בלתי נסבל.
קסניה סבטלובה: מדוע קרה הדבר?
קסניה סבטלובה: התבשרנו, ופנו אליי ועד הורים מקרית-אתא מבית-הספר "גיבורי עציון", סיפרו סיפור בלתי ייאמן.
קסניה סבטלובה: בית-הספר מצוין, ואף זכה ב-2014 בפרס, פרס נחשב בתחום החינוך.
קסניה סבטלובה: בית-ספר ערכי, בית-ספר עם הישגים, בית-ספר ששואף למצוינות ונחשב לאחד הטובים, אם ה"טוב" בין בתי הספר היסודיים בקריית-אתא, בעצם עומד בפני סגירה.