GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יצחק הרצוג: נמצא פה נציג של משרד ראש הממשלה, ראובן פינסקי, שעוסק בנושא המורשת ואנחנו מבקשים ודורשים ומקווים שהמוזיאון של הלוחם היהודי בלטרון קום יקום ויספר את הסיפור המופלא של מלחמת העולם השנייה.
יואל רזבוזוב: תודה רבה, כבוד היושב ראש.
יואל רזבוזוב: אז קודם כל באמת אני רוצה להודות לחברת הכנסת קסניה סבטלובה על עצם קיום הדיון הזה.
יואל רזבוזוב: אני לא אחזור על הדברים כי נאמרו כאן כל הדברים הרלוונטיים לנושא.
יואל רזבוזוב: מה שחשוב זה להוקיר, זה להגיד תודה.
יואל רזבוזוב: לי באופן אישי ואני חושב שגם לקולגות שלי מאוד הפריע ב-9 למאי השנה שלא נכתבה אפילו מילה אחת בשום כלי תקשורת הכתובה בעברית וזה הפריע לנו מאוד.
יואל רזבוזוב: בסופו של דבר זה לא סתם אנשים שמסתובבים עם מדליות, המדליות האלה הצילו את האנושות, נשפך הרבה דם בגלל זה ואנחנו חייבים לאנשים האלה.
יואל רזבוזוב: זה שאנחנו לא זוכרים, ואני תמיד אומר שאנחנו חייבים לזכור את העבר בשביל שיהיה לנו עתיד וזה שבשום מקום לא מוזכר וזה שבמערכת החינוך גם התלמידים שלנו לא יודעים, יש פה גבורה אמיתית ויש לנו בהיסטוריה שלנו, חוץ מטרגדיות, גבורה, גבורה של הלוחמים היהודים, גם בצבא האדום אבל גם לפני כן.
יואל רזבוזוב: רק בשבוע שעבר ביקרתי במוזיאון בחדרה, אצל דוד זלוונסקי ומראים לנו מדור לדור כמה גבורה הייתה אצל היהודים ולמה אנחנו מנצחים את המלחמות שלנו ואיך אנחנו נלחמים רק בגלל שיש לנו את זה, יש לנו את זה בפנים.
יואל רזבוזוב: אני אגיד כמה מילים ברוסית, אני לא אאריך.
אברהם נגוסה: תודה רבה, חבר הכנסת יואל רזבוזוב.
אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו חברי הכנסת עבדאללה אבו מערוף ויהודה גליק.
אברהם נגוסה: עכשיו רשות הדיבור לחברת הכנסת טלי פלוסקוב.
טלי פלוסקוב: כמובן אני רוצה להודות גם לחברתי קסניה סבטלובה וגם לך על דיון בנושא כל כך חשוב.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להתחיל דווקא ממשהו מיוחד, נמצא איתנו הבן אדם הזה המבוגר שיושב שם, בעניבה השחורה, קוראים לו דוד טריבלסקי, לפני יומיים הוא חגג 94, רבותיי.
טלי פלוסקוב: מזל טוב.
טלי פלוסקוב: והוא מכהן כדובר ארגון הווטרנים.
טלי פלוסקוב: תבינו, באמת.
טלי פלוסקוב: (אומרת דברים בשפה הרוסית.
טלי פלוסקוב: )
קסניה סבטלובה: עד 120.
טלי פלוסקוב: בנושא של המלחמה, מלחמת העולם השנייה, אנחנו מדברים פה לא מעט.
טלי פלוסקוב: יש דברים שאנחנו מצליחים, יש דברים שאנחנו פחות מצליחים, אבל אני רוצה לספר לכם שלפני כחודשיים השתתפתי במצעד חיים באושוויץ, בפולין.
טלי פלוסקוב: מה שהיה לי חשוב שם - - -
<דנה גורדון שושני: גם יושב ראש הוועדה.
טלי פלוסקוב: נכון, אדוני, בוודאי, היינו ביחד, גם אתה היית איתי ועוד שלושה חברי כנסת.
טלי פלוסקוב: מה שהיה חשוב לנו לשמוע, לי בכל אופן אישית, שמי שפתח שערי אושוויץ היו החיילים הרוסים.
טלי פלוסקוב: אתם.
יצחק הרצוג: נכון, אני כבר לא זוכר.
יצחק הרצוג: מי היה מפקד הכוח ששחרר?
יצחק הרצוג: גנרל קונייב או ז'וקוב?
עבדאללה אבו מערוף: זה קונייב.
טלי פלוסקוב: ) למה דווקא התחלתי מזה?
טלי פלוסקוב: כי אני יודעת מה מלמדים בבתי הספר שלנו במדינת ישראל ואני יודעת שמספרים על כך שהחיילים האמריקאים הם אלה שהביאו את הניצחון.
טלי פלוסקוב: אז כן, גם חיילים אמריקאים, אבל גם החיילים האלה, חיילים מברית המועצות לשעבר, הם אלה שפתחו את שערי אושוויץ.
טלי פלוסקוב: זה מה שאנחנו צריכים לזכור.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שכמה פעמים שאנחנו נגיד להם תודה זה לא יספיק, כי מה שהם עשו זה משהו שאני לא יודעת אם היום הדור של היום יידע להסתדר ולעמוד במה שהם עמדו.
טלי פלוסקוב: (מדברת ברוסית).
טלי פלוסקוב: ואני רוצה לציין כאן שני דברים.
טלי פלוסקוב: האחד, הקשר לדור הצעיר.
טלי פלוסקוב: אדוני היושב ראש, קיימנו פה דיון לגבי הגדלת שעות לימוד בנושא היסטוריה של מלחמת העולם השנייה.
טלי פלוסקוב: אני מצטערת להגיד לך, אבל אני לא שבעת רצון ממה שהיה כאן ולא מתשובת משרד החינוך, זה לא מספיק.
טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לעשות את הכול כדי שיהיו יותר שעות ויותר פגישות עם האנשים האלה, כי עוד כמה שנים לצערי הרב הם כבר לא יהיו איתנו ולא יהיה מישהו שיידע לספר באמת על מה האנשים האלה עברו ומה זה בכלל מלחמה, כדי שזה לא יחזור שוב.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להזכיר לך, כשאנחנו עמדנו בבית קברות בוורשה ועמדנו ליד חלקה קטנה ואמרו לנו שכאן נמצאות 5,000 גופות של הנרצחים.
טלי פלוסקוב: אני באותו רגע רציתי לשתוק, לא רציתי לדבר, כדי לעכל את מה שאני רואה, מצד שני אני הבנתי שאנחנו חייבים לדבר, לצעוק, לצרוח, כדי שהעם יידע מה אתם עברתם ומה זאת הייתה מלחמת העולם השנייה.
טלי פלוסקוב: לכן באמת אני רוצה לסיכום להודות לאנשים האלה.
טלי פלוסקוב: חבל לי מאוד שכל כך מעט אנשים הגיעו, ואני מבינה מה הסיבה, הם כבר אנשים מאוד מבוגרים, כבר מאוד קשה להם לבוא אלינו לכנסת.
טלי פלוסקוב: אז אולי הגיע הזמן שבימים האלה אנחנו נצא אליהם, צריך לחשוב על משהו, כי קשה להם כבר, אבל הם צריכים להמשיך לשמוע את התודה של מדינת ישראל על מה שהם עברו ומה שנשאר לי זה לאחל לכם עוד הרבה שנים של בריאות ותמשיכו לשתף אותנו במה שאתם חוויתם, כי הסיפורים שלכם ימנעו בעתיד את הדברים הדומים שאתם עברתם.
אברהם נגוסה: תודה רבה, חברת הכנסת טלי פלוסקוב.
אברהם נגוסה: חברת הכנסת קסניה רוצה להגיד משהו קצר.
קסניה סבטלובה: אני רוצה להזמין את כולכם, אחרי הוועדה אנחנו הזמנו גם את החברים ממוזיאון חדרה להשתתף בגבורת היהודים במלחמת העולם השנייה ויש תצוגה נפלאה ליד אולם נגב, היא תהיה שם במהלך שעתיים-שלוש, ומ-11:00 ליד אולם נגב כולם מוזמנים, יש תערוכה יוצאת מן הכלל וזה מה שנקרא תערוכה חיה, כי יעמדו שם אנשים וגם יסבירו על המיצגים האלה.
קסניה סבטלובה: אותם אנשים שאתם רואים עכשיו, זה מאוד מאוד נדיר, הם כיבדו אותנו, באו עד לכאן, אז תבואו, תראו את המיצגים האלה, זה מחמם את הלב וזה ממלא את ליבנו גם בגאווה בלתי סופית (מדברת ברוסית).
אברהם נגוסה: עכשיו רשות הדיבור לחבר הכנסת עבדאללה אבו מערוף.
עבדאללה אבו מערוף: בוקר טוב לכולם ותודה לכבוד היושב ראש נגוסה ותודה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה, שהיא העלתה את היום הזה.
עבדאללה אבו מערוף: היום הזה, 22 ביוני, זה לא סתם יום, אבל להרבה אנשים בכלל בהיסטוריה כאילו לא קרה כלום, אבל בשביל מי שיודע את ההיסטוריה טוב, בצורה הנכונה ביותר, 22 ביוני 1941 בשבילי אני חושב שזה היום שהתחילה מלחמת העולם השנייה.
עבדאללה אבו מערוף: יכול להיות שזה ויכוח פה ושם, 39', אחרי שהיטלר כבש את צרפת, וגם אנגליה, גם אמריקה וגם צרפת, איך התנהגו, וכאילו לא הייתה מלחמה, אבל ב-22 ביוני 41' זה יום התקיפה של גרמניה הנאצית על ברית המועצות.
עבדאללה אבו מערוף: זה יום שחור לאנושות בכלל.
קסניה סבטלובה: דבר איתם ברוסית.
עבדאללה אבו מערוף: (אומר דברים בשפה הרוסית.
עבדאללה אבו מערוף: ) מה שצריך לעשות ביום הזה, אני אומר תודה עוד פעם לחברת הכנסת וליושב ראש הוועדה, לציין ולפחות להגיד לכם תודה על הניצחון.
עבדאללה אבו מערוף: זה המעט ביותר להגיד לכם.
עבדאללה אבו מערוף: אני מצטרף לדבריה של חברת הכנסת טלי פלוסקוב שאכן צריך להגיד את האמת ולא צריך לזייף את ההיסטוריה ואנחנו נשתדל שהאמת תהיה אמת.
עבדאללה אבו מערוף: זה היסטוריה, זה אמת.
עבדאללה אבו מערוף: הניצחון זה לא רק ניצחון שלכם ושל הצבא האדום, זה ניצחון של כל העולם החופשי נגד הפשיזם שרצה לשלוט בכל העולם, שרצה להפוך אותנו לעבדים.
עבדאללה אבו מערוף: לכן עוד פעם אני אומר, אתם הצלתם את האנושות (מדבר ברוסית).
עבדאללה אבו מערוף: תודה רבה.
יהודה גליק: (אומר דברים בשפה הרוסית.
יהודה גליק: ) תודה רבה, קסניה סבטלובה.
יהודה גליק: תודה רבה לך, אדוני היושב ראש, ובאמת ליבנו איתכם.
קסניה סבטלובה: כל הכבוד.
אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו נשמע את הווטרנים וגם לוחמים.
אברהם נגוסה: כמובן הזמן שלנו מוגבל ולכן אני מבקש להציג דברים בתמצית כדי שנצליח לתת הזדמנות לכל מי שרוצה לדבר.
אברהם נגוסה: הדובר הראשון שלנו זה אפרים פפרני.
<<אפרים פפרני: > (אומר דברים בשפה הרוסית, להלן התרגום החופשי:) מדבר יושב ראש ארגון נכי מלחמת העולם השנייה והוא אומר שאנחנו כולנו צריכים לדעת, הכול צריך לבוא לכל הבית, כי הבאנו לפה 500,000 משתתפים במלחמה.
<<אפרים פפרני: היום יושבים פה אנשים שבעצם השתתפו במלחמה, שהם לא נתנו להשמיד את העם היהודי.
טלי פלוסקוב: אני מצטערת, אבל יש פה ניואנסים כל כך חשובים.
טלי פלוסקוב: מה שהוא אמר עכשיו, שהם לא עדי מלחמת העולם השנייה, הם אלה שעשו היסטוריה, הם אלה שהשתתפו במלחמה ומנעו את ההשמדה.
<אפרים פפרני: (אומר דברים בשפה הרוסית, להלן התרגום החופשי:) אנחנו דור שכבר נלך, אנחנו בני 90 פלוס ואנחנו רוצים להגיד שחברי הכנסת וכל האנשים לא יודעים באיזה גבורה האנשים האלה השתתפו.
<אפרים פפרני: אנחנו מנסים לעשות הכול, יש לנו שני מוזיאונים, אחד באשדוד ואחד בחולון.
<אפרים פפרני: ילדים שטסים לוורשה ולפולין באים אלינו ואנחנו מתדרכים אותם, אבל משרד החינוך לא עושה כלום, הוא לא כותב בספרי הלימוד על הגבורה של היהודים שהשתתפו בלחימה.
<אפרים פפרני: אנחנו מצפים שחברי הכנסת דוברי הרוסית, לא משנה מאיזה מפלגה הם, אנחנו ללא מפלגה, ייתנו את הרעיונות שכל העם היהודי יידע את הגבורה של החיילים במלחמה.
אברהם נגוסה: עכשיו הדובר הבא זה דוד טריבלסקי שחגג יום הולדת 94.
אברהם נגוסה: שוב מזל טוב, אנחנו נשמח לשמוע כמה דברים ממך.
<דוד טריבלסקי: (אומר דברים בשפה הרוסית, להלן התרגום החופשי:) אני רוצה להודות לכולם, לכל חברי הכנסת שנמצאים היום פה.
<דוד טריבלסקי: בעשר השנים האחרונות - - -
אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת ציפי לבני.
אברהם נגוסה: תודה שהצטרפת אלינו לדיון החשוב הזה.
ציפי לבני: אני באתי רק לתמוך.
<דוד טריבלסקי: בעשר השנים האחרונות היו פה דיונים בכנסת על המלחמה.
<דוד טריבלסקי: כל השנים האחרונות הייתה פה ועדה, אבל בשנה הזאת, בשנה ה-71 לניצחון לא הייתה ועדה ואולי זה משהו טכני, אבל אולי זה הוחלט והווטרנים - - -
קסניה סבטלובה: כן, לא היה שום אירוע שמליאת הכנסת עשו.
אברהם נגוסה: ב-28.3.2016 קיימנו דיון בנושא הזה בעקבות הצעה לסדר שהגישו.
טלי פלוסקוב: הוא לא התכוון בוועדה, במליאה.
אברהם נגוסה: במליאה לא, אבל בוועדה קיימנו דיון.
טלי פלוסקוב: אבל הוא דיבר על המליאה.
<<דוד טריבלסקי: > הווטרנים חוששים אם זה היה משהו טכני וחד פעמי, או שזה היה משהו בכוונה.
<<דוד טריבלסקי: הוא רוצה להגיד שהודות לחיילים הוקמה מדינת ישראל.
ציפי לבני: מזל טוב ליום ההולדת.
<דוד טריבלסקי: רוצה להעלות את הבעיה של מלון דיפלומט שמתגוררים בו 500 וטרנים.
<דוד טריבלסקי: עד 2020 נתנו להם אישור להישאר שם, אבל הזמן טס והם רוצים לדעת מה יקרה בעוד ארבע שנים במלון הזה.
<דוד טריבלסקי: 33 שנים שירתי בצבא, עד דרגת אלוף משנה, בחיל הים, שזה היה מאוד קשה ליהודי בצבא הרוסי.
אברהם נגוסה: חברת הכנסת ציפי לבני, אז אני נותן לה.
ציפי לבני: רק מילה אחת.
ציפי לבני: קודם כל מזל טוב ליום ההולדת.
<דוד טריבלסקי: תודה רבה.
ציפי לבני: רק באתי לכבד את האירוע.
ציפי לבני: זה תאריך שבו גרמניה הנאצית יצאה לקרב והפסידה בו.
ציפי לבני: אני אבוא אחר כך גם לראות את התערוכה שלכם, אז רק באמת באתי להגיד לכם כל הכבוד ותודה רבה על התרומה שלכם להקמת מדינת ישראל ועל הניצחון על הרעים באמת, אין רוע יותר גדול מגרמניה הנאצית.
טלי פלוסקוב: ברשותך, שמעתי את דוד ורציתי להתייחס לשני דברים.
טלי פלוסקוב: אחת, נכון שב-9 במאי השנה לא היה ציון במליאה, כי אנחנו היינו בפגרה.
טלי פלוסקוב: היינו בפגרה ולכן לא היה דיון במליאה.
קסניה סבטלובה: גם יותר מאוחר לא היה.
טלי פלוסקוב: עשינו אירועים קטנים בכנסת, אבל חברי כנסת לא יכלו להשתתף כי הייתה פגרה.
טלי פלוסקוב: אבל עכשיו דיברתי עם החברים שלי כאן וגם לך אני מציעה, בשבוע הבא, ביום שלישי לקחת את הנאומים בני דקה של חברי הכנסת ולהזמין כמה שיותר חברי כנסת מכל סיעות הבית לדבר על המלחמה.
טלי פלוסקוב: נעשה את זה כאקט משותף של כולם.
יואל רזבוזוב: על הגבורה במלחמה.
טלי פלוסקוב: על הגבורה, כמובן מן הסתם זה קשור לזה.
טלי פלוסקוב: ואז אנחנו כן נעלה את הנושא הזה יותר למודעות.
טלי פלוסקוב: והוא צודק, שיש חברי כנסת שלא מכירים את ההיסטוריה הזאת ומתפקידנו לחשוף את זה ולדבר.
קסניה סבטלובה: (אומרת דברים בשפה הרוסית.
אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו חברי הכנסת רוברט אילטוב ויוליה מלינובסקי.
אברהם נגוסה: עכשיו רשות הדיבור למר אברהם גרינזייד.
<אברהם מיכאל גרינזייד: אני אדבר בעברית קלה ואתם תבינו, אני אתרגם את עצמי.
<אברהם מיכאל גרינזייד: כבוד חברי הכנסת, זה חג היום.
<אברהם מיכאל גרינזייד: בישיבה של ועדה כל כך הרבה חברי כנסת, אני אומר עוד פעם, לא אכפת לנו מקואליציה או מאופוזיציה, אתם בשבילנו חברי כנסת ששלחנו לכנסת.
<אברהם מיכאל גרינזייד: לא אכפת לנו אם אתם מדברים רוסית או לא מדברים רוסית.
<אברהם מיכאל גרינזייד: כל חברי הכנסת צריכים להשתתף בוועדה הזאת.
<אברהם מיכאל גרינזייד: אני לא הייתי בטוח שאני אגיע, שאלה פתוחה, אני מכבד את כולכם, אנחנו עובדים עם כולכם, כל אחד מאיתנו ביחסים די טובים ונחמדים והכול, אבל אני אספר לכם אגדה קטנה.
<אברהם מיכאל גרינזייד: במלחמת העולם השנייה השתתפו 1,600,000 יהודים, חצי מיליון מברית המועצות, מבין חצי מיליון היהודים שלחמו מברית המועצות 200,000 נפלו בקרב.
<אברהם מיכאל גרינזייד: 40%, שימו לב, 93,000 איש היו פצועים קשה, מהם חצי נפטרו אחרי המלחמה, אבל מרבע מיליון יהודים שלחמו נגד הנאצים כמעט 50,000 עלו ארצה ועשו את העלייה שלהם לבד, הם בנו את עצמם.
<אברהם מיכאל גרינזייד: תגידו לי, איזה עדה, איזה ארץ, איזה יהודים מאיזה ארץ עלו כל כך הרבה לכאן?
<אברהם מיכאל גרינזייד: אנחנו באנו עם ידיים ריקות, עם ילדינו ונכדינו, ואנחנו יודעים ש-25% מילדינו בצבא בקרבי.
<אברהם מיכאל גרינזייד: חוץ מזה הקמנו מוזיאונים, הקמנו מועדונים, עשינו אנדרטאות.
<אברהם מיכאל גרינזייד: הבחור הצעיר הזה הגיע ארצה לא עם ידיים ריקות, הוא בנה מוזיאון שהוא יחיד עכשיו בארץ.
<אברהם מיכאל גרינזייד: הבחור הזה גם בנה מוזיאון, מוזיאונים קטנים, חדרי הנצחה, הם 50.
<אברהם מיכאל גרינזייד: אנחנו שואלים, אנחנו עשינו משהו בשביל ארצנו או לא?
<אברהם מיכאל גרינזייד: לא רק שאנחנו לחמנו שם.
<אברהם מיכאל גרינזייד: שאלה ראשונה.
<אברהם מיכאל גרינזייד: קורס היסטוריה בבתי הספר נשאר כמו שהיה לפני עשר שנים.
<אברהם מיכאל גרינזייד: לשמחתי, לצערי, אני משתתף כמעט בכל הישיבות של ועדת הקליטה במה שקשור לוותיקי מלחמת העולם השנייה.
<אברהם מיכאל גרינזייד: ציפי יצאה, דיברנו על הדבר הזה.
<אברהם מיכאל גרינזייד: ככה נשאר.
<אברהם מיכאל גרינזייד: דיבורים, דיבורים, החלטות והלאה.
<אברהם מיכאל גרינזייד: אני רוצה לשאול אתכם עוד דבר אחד, מישהו אמר שעוד שנה, שנתיים, אנחנו לא נהיה.
<אברהם מיכאל גרינזייד: לא, לא, יש לנו הסכם עם הקדוש ברוך הוא שאנחנו נחיה עד 120, אנחנו לא יורדים כל כך בקלות מהבמה.
<אברהם מיכאל גרינזייד: אנחנו ממשיכים לחיות.
<אברהם מיכאל גרינזייד: אם אנחנו לא נחיה פיזית, אנחנו נמשיך לחיות בדברים שאנחנו עשינו כאן.
<אברהם מיכאל גרינזייד: אני רוצה לדעת, אתם ותיקי מלחמת העולם, המלחמה, מצעד, מי שואל אותנו 'איך אתם חיים לבד?' כל אחד.
<אברהם מיכאל גרינזייד: מי שואל?
<אברהם מיכאל גרינזייד: המצב הכלכלי של יותר מ-2,000 ותיקי מלחמת העולם השנייה, שימו לב, השואה זה אסון גדול, מישהו אמר מחברי הכנסת שאנחנו יודעים מהניצחון, פחות יודעים על השואה, מי יכול להגיד לי את זה?
<אברהם מיכאל גרינזייד: במשפחה שלי כמעט 100 איש נפלו.
<אברהם מיכאל גרינזייד: היום אנחנו שואלים אתכם, חברי הכנסת, כמה ישיבות, פגישות, עוד צריך כדי שיהיו החלטות?
<אברהם מיכאל גרינזייד: המצב הכלכלי של כל אחד, 91-92 זה לא צחוק, לא רק הרגליים כואבות, גם הלב כואב.
<אברהם מיכאל גרינזייד: ותזכרו, יש לנו נכדים, זה המוטיבציה שלהם, החיים שלנו זה המוטיבציה שלהם.
<אברהם מיכאל גרינזייד: אם אתם באמת חושבים שהם צריכים לחיות בארצנו ולא לצאת, למה הם לא יוצאים הרבה?
<אברהם מיכאל גרינזייד: הם צריכים לדאוג לסבים שלהם, הם לא יכולים לדאוג, אין להם זמן.
<אברהם מיכאל גרינזייד: המוזיאונים, המון מוזיאונים ברשויות, אף אחד לא דואג להם.
<אברהם מיכאל גרינזייד: נותנים לנו 15,000, זה מסחר, זה לא אידיאולוגיה, מסחר, שוק.
<אברהם מיכאל גרינזייד: מה לעשות עם המועדונים?
<אברהם מיכאל גרינזייד: מה לעשות עם הזקנים שעד היום אין להם דיור?
<אברהם מיכאל גרינזייד: תחשבו, זה חיים.
<אברהם מיכאל גרינזייד: לפני שעלינו ארצה אמרו לי שבארץ ישראל טוב לזקנים ולצופים.
<אברהם מיכאל גרינזייד: אני לא רואה שיהיה טוב, לא לאלה ולא לאלה.
<אברהם מיכאל גרינזייד: אני מודה לך, קסניה, על הישיבה, ולך, כבוד היושב ראש.
<אברהם מיכאל גרינזייד: אני מודה לכם, חברי הכנסת.
<אברהם מיכאל גרינזייד: אתם מכירים אותי, אני לא מתבייש להגיד לכם בפנים מה שאמרתי לכם, אבל אני רוצה שתהיה החלטה.
<אברהם מיכאל גרינזייד: באו היום מבוגרים, 94, יש לנו כאן, אתמול נפטר הכי מבוגר, 106.
<אברהם מיכאל גרינזייד: עכשיו אנחנו עשינו מדליות של 95, 100, ולא מספיק, כל כך הרבה אנשים.
<אברהם מיכאל גרינזייד: הברוך הוא נתן לנו שנים ארוכות, אבל לא נתן לנו.
<אברהם מיכאל גרינזייד: כבוד יש לנו, אבל אני רוצה להגיד לכם כולכם, חברינו, שכבוד אי אפשר להכניס, לא לצלחת ולא להתלבש.
<אברהם מיכאל גרינזייד: אני מאחל לכם בריאות והצלחה בוועדה שלכם, בבקשה שימו לב.
<אברהם מיכאל גרינזייד: (אומר דברים בשפה הרוסית.
אברהם נגוסה: אני שוב מזכיר שאנחנו צריכים לנעול את הישיבה ב-11:00 ולכן, הדוברים הבאים, אני מבקש שתדברו בתמצית כדי שאחרים יספיקו לדבר.
אברהם נגוסה: חברי הכנסת רוצים להתייחס בשלב הזה?
רוברט אילטוב: אני רוצה להתייחס ממש בקצרה.
רוברט אילטוב: קודם כל תודה על הוועדה, אני חושב שזו ועדה חשובה.
רוברט אילטוב: אין ספק שיש חשיבות לציון 9 במאי וצריך לציין את זה גם במוסדות החינוך, אז אנחנו צריכים למצוא פתרון גם לכך ולעשות תיקון בחוק, במוסדות החינוך ובצה"ל, כי יש פה עניין של גורל של אותם אנשים שלחמו.
רוברט אילטוב: אין ספק שהנושא של הזיכרון, צריך להנציח.
רוברט אילטוב: מה שאני מציע, מר גרינזייד, שכל חברי הכנסת דוברי הרוסית שקשורים לדבר הזה, גם היסטורית וגם משפחתית, לכל אחד יש את ההיסטוריה המשפחתית, אנחנו נשב איתך כולם ביחד ונייצר חוק, לא משנה מי נמצא איפה, בקואליציה או באופוזיציה, ונחתום עליו ונקדם אותו כדי לתקן את כל הדברים שדיבר - - -
טלי פלוסקוב: - - - אני מזמינה אתכם להצטרף, זה בסדר.
רוברט אילטוב: יכול להיות שיש לנו גם דעות.
רוברט אילטוב: יכול להיות, יכול להיות שאין לנו דעות.
רוברט אילטוב: לכן אני מציע שכולנו ביחד, זה נושא שהוא חוצה מפלגות, חוצה אידיאולוגיות, זה נושא שהוא חשוב ומתבקש, נעשה את החוק ונגיש אותו כולנו ביחד.
רוברט אילטוב: (מתרגם את דבריו לרוסית).
אברהם נגוסה: הדובר הבא זה גריגורי רייכמן.
<גרגורי רייכמן: אני רוצה להתייחס לנושא בקיצור.
<גרגורי רייכמן: היום יום 22 ביוני, הפלישה הגרמנית, תחילת השואה בברית המועצות בהמשך לפתרון הסופי, אבל אנחנו חייבים לדבר עכשיו לא רק על השואה, על הגבורה היהודית בתקופה הזאת הקשה.
<גרגורי רייכמן: דוד זלוונסקי הוא יזם כדי לקיים את המוזיאון והוא עשה את המוזיאון בידיים שלו, ועם כל הכבוד לו, שעכשיו יש לנו מוזיאון ראשון שמספר לנו על הגבורה היהודית בכל התקופות, מהתקופה העתיקה עד עכשיו.
<גרגורי רייכמן: המסורת הצבאית שהבאנו מאז, כשבאים אנשים הם רואים את המסורת ואת המורשת היהודית והמורשת הצבאית.
<גרגורי רייכמן: אפשר להגיד שהוא קיים את הביטוי לא יילכו כצאן לטבח.
<גרגורי רייכמן: כל חפץ שנמצא במוזיאון מספר לנו על היהודים שלחמו בנאצים, שלחמו ותרמו את כל הכוחות שלהם - - -
קסניה סבטלובה: וניצחו.
<גרגורי רייכמן: וניצחו.
<גרגורי רייכמן: הגענו לברלין.
<גרגורי רייכמן: אחד מהפוסטרים שהבאנו מספר על יום הניצחון.
<גרגורי רייכמן: אבל התקופה הזאת הייתה קשה ומה שחשוב, להכניס למערכת החינוך את כל התקופה של מלחמת המולדת כחלק ממלחמת העולם השנייה, לדבר לא רק על השואה, על הגבורה היהודית.
<גרגורי רייכמן: חברי הכנסת, יש לכם עכשיו כוח, יש לכם מה שנקרא הזדמנות להכניס את זה.
<גרגורי רייכמן: ותקשיבו טוב, חיילי צה"ל שבאים לבקר במוזיאון הגבורה הם עומדים על הכתפיים של הגיבורים שהגיעו ארצה, לוחמי קרבות בנאצים, שניצחו.
<גרגורי רייכמן: הנה הם הנכדים שלנו.
<גרגורי רייכמן: אבא שלי ז"ל היה רופא צבאי, אני לא שוכח שמסרתי את כל המסמכים והצילומים שנשארו למוזיאון הגבורה, למה?
<גרגורי רייכמן: למורשת הגבורה.
<גרגורי רייכמן: כדי לסכם, אני רוצה שתראו את המצגת ותראו איפה היה העם היהודי.
<גרגורי רייכמן: חשוב למקם את העם היהודי בקונטקסט מלחמת מולדת-מלחמת העולם השנייה ולדבר לא רק על השואה, על הגבורה.
<גרגורי רייכמן: תודה.
אברהם נגוסה: הדוברת הבאה שלנו היא אירנה קודמן.
<אירנה קודמן: תודה רבה.
<אירנה קודמן: קודם כל כבוד לי להופיע כאן מול האנשים הנכבדים.
<אירנה קודמן: תודה לאברהם שהזמין אותי.
<אירנה קודמן: כנראה אני אחרונה וזה מאוד סימבולי בשבילי כי אנחנו מעל חמש שנים עסוקים בפרויקט ילדי המלחמה.
<אירנה קודמן: הפרויקט הזה מיועד למבוגרים וצעירים שיעבדו ביחד.
<אירנה קודמן: אנחנו הוצאנו לאור מעל שבעה ספרים ברוסית ובעברית בנושא ילדי המלחמה.
<אירנה קודמן: זה אחד מהספרים.
<אירנה קודמן: אלה הספרים שלא עומדים על המדפים ואנחנו לא מחכים עד שחבר'ה יגיעו אלינו, אנחנו מגיעים לבתי הספר, אנחנו כבר שנה וחצי מובילים את הפרויקט בכמה בתי ספר בנגב ויש לנו מודלים שפיתחנו, איך אפשר לספר על הגבורה היהודית בזמן מלחמת העולם השנייה לחבר'ה הצעירים, דוברי רוסית ושאינם דוברי רוסית וכו'.
<אירנה קודמן: מה שמיוחד יש בפרויקט שלנו, אנחנו מספרים את הסיפור היהודי לפני מלחמת העולם השנייה, בזמן מלחמת העולם השנייה ובימינו.
<אירנה קודמן: ומשפט אחד ברוסית (מדברת ברוסית).
אברהם נגוסה: הדובר הבא שלנו הוא דוד זלוונסקי.
<דוד זלוונסקי: (אומר דברים בשפה הרוסית.
<דוד זלוונסקי: )
אברהם נגוסה: מישהו רוצה תרגום, בקיצור.
יואל רזבוזוב: איך נכניס את זה למערכת החינוך.
יואל רזבוזוב: אבל כולם מבינים פה.
אברהם נגוסה: לא רציתי לעצור אותך, כי גלשנו בזמן שלנו ואני רוצה לסכם את הדיון.
אברהם נגוסה: קודם כל אני אומר לכם שכמי שראה והיה במקום עם חברת הכנסת טלי פלוסקוב, בוורשה, בקרקוב, באושוויץ, בבירקנאו, היינו שם וראינו איזה גבורה אתם עשיתם, איך הצלתם את האנושות.
אברהם נגוסה: הייתי גם לפני חודש בברלין.
אברהם נגוסה: לכן מה שאתה אומר אני מסתכל על התמונה שראיתי שם ולכן זה מאוד מאוד חשוב שהדבר הזה, הגבורה, שתשתלב במערכת החינוך והדור הצעיר יידע בדיוק.
אברהם נגוסה: אני אומר לכם שאנחנו קיימנו דיון ב-28.3 בעקבות הצעה לסדר של חברי הכנסת.
אברהם נגוסה: באותו דיון אני גם הייתי, אבל היום אני מרגיש אחרת, למה?
אברהם נגוסה: כי הייתי שם במקום וכשאתם מדברים אני כל הזמן חוזר בראש שלי לתמונה, לתמונות שראיתי.
אברהם נגוסה: לכן ללמד זה מאוד חשוב, שהחברה הישראלית תדע ותכיר את הגבורה שלכם ואת ההצלה של האנושות.
אברהם נגוסה: לכן הוועדה היום קוראת לשר החינוך נפתלי בנט לחזק את מערך הלימוד בנושא מלחמת העולם השנייה, במיוחד בנושא גבורת הלוחמים היהודים שתרמו לניצחון על הנאצים ולהצלת האנושות במלחמת העולם השנייה.
אברהם נגוסה: שתיים, הוועדה קוראת לשרי השיכון והרווחה לפעול לאלתר להקל על מצוקת הדיור והרווחה של הווטרנים.
אברהם נגוסה: זו ההחלטה.
אברהם נגוסה: אנחנו נפנה את זה לשרים וגם נפנה לראש הממשלה, כי השרים הרלוונטיים הם אלה האחראים.
אברהם נגוסה: בכל זאת גם נפנה לשר האוצר וגם לראש הממשלה כדי שייתנו גיבוי לשרים הרלוונטיים.
אברהם נגוסה: אני כל כך מודה לכם שהגעתם לפה, השתתפתם בדיון, שיתפתם אותנו, כמובן בראש ובראשונה לחברת הכנסת קסניה סבטלובה שיזמה את הדיון.
קסניה סבטלובה: ואני מזמינה את כולכם לקומה 2, ליד אולם נגב, תערוכה שתתקיים במהלך השעתיים הקרובות.
אברהם נגוסה: תרגום של ההחלטה.
טלי פלוסקוב: לפי דעתי צריך לתרגם את זה מילולית ולהעביר לארגונים.
אברהם נגוסה: עכשיו בינתיים תתרגם להם את ההחלטה.
אברהם נגוסה: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.
אברהם נגוסה: אני אפתח.
אברהם נגוסה: היום אנחנו פה בקרית גת, אנחנו שמחים להגיע למקום הזה, לראות את החקלאות פה, שאתם מפתחים, ואנחנו באמת רוצים לשמוע ואנחנו פה בעקבות הפנייה של - - - לבוא ולהתרשם מהעשייה החשובה שאתם עושים וגם עכשיו, באמת נפגשנו עם האנשים פה שעובדים בשדה ואנחנו נשמח לשמוע ואני מעביר את רשות הדיבור לרב משה סלמון, שאני מכיר אותו הרבה שנים ומברך על פעילותך.
<משה סלומון: קודם כל ברוכים הבאים.
<משה סלומון: אני אהיה איש ההדרכה ולא האיש הרשמי, אז ברוכים הבאים ואנחנו נכיר לכם את כפר ביתא ישראל.
<משה סלומון: המקום הזה נקרא כפר ביתא ישראל, הוא חולש בערך על 30 דונם.
<משה סלומון: הרעיון שלו מתחיל לפני שבע שנים, כשמבוגרים מהקהילה באים, מתפללים שלוש תפילות ביום בבית הכנסת.
<משה סלומון: בהיותי רב בית הכנסת, אחת התפילות מתחילה מאוד מוקדם בבוקר, קוראים לו שחרית, היא מתחילה בחמש וחצי לפנות בוקר ואחרי ריצה של שנה, משהו כזה, התחיל לגמגם המניין, פתאום לא מגיעים אנשים למניין.
<משה סלומון: באחת הדרשות שלי בשבת אמרו לי 'הרב, לא באים לתפילה, מה קורה?
<משה סלומון: התפילה היא בחמש וחצי, תפנה, תדבר עם הציבור שיבואו לתפילה', אמרתי 'מה אני?
<משה סלומון: תדברו אתם, אלה חברים שלכם'.
<משה סלומון: זה לא עניין של לא מבינים למה חשוב, לא, לא קמים, אמרו לי 'לא, אנחנו רוצים שאתה תדבר'.
<משה סלומון: אז פניתי לאדם הראשון ביום ראשון שאחרי השבת הזאת, קוראים לו איילי, הוא גם אחד האנשים פה, אמרתי לו 'תגיד, למה אתה לא בא להתפלל?
<משה סלומון: חמש וחצי, אין לך ילדים קטנים, אין לך דאגות מה שנקרא זה, תבוא תתפלל', ואז הוא הסתכל עליי בעיניים ככה מוטרדות ואמר 'תשמע, רב משה, אני הולך לישון מבלי לדעת למה אני קם מחר בבוקר, המחר שלי לא מתוכנן, אין לי משהו מסוים לעשות בבוקר.
<משה סלומון: עשיתי הרבה דברים בחיים שלי, וזה שאין לי ילדים זה דווקא אין לי מה לעשות, עכשיו אתה מבקש ממני להקדים את ההשכמה שלי בשעה-שעתיים.
<משה סלומון: גם ככה אני לא קם בעשר, אני קם בשבע מקסימום.
<משה סלומון: אתה מבקש ממני להקדים לחמש, זה עוד שעתיים מהיום שאין לי תכנון מסודר'.
<משה סלומון: בהתחלה זה יכול להעלות חיוך על הפנים, אבל די מהר, בשניות, הבנתי את המשמעות של הדברים.
<משה סלומון: הבן אדם בן 60 בקירוב והוא אומר 'אין לי למה לקום ב-60 השנה הקרובות שלי, אין לי משמעות בחיים'.
<משה סלומון: זה המון דברים, אני יודע מי הבן אדם, אנחנו מכירים, אלה אנשים שלנו, כולם משפחה.
<משה סלומון: זה גרם לנו, לחברי הגרעין, שתיכף גם תפגשו, לבוא ולחשוב איך אנחנו נותנים פתרון לדבר הזה.
<משה סלומון: יש לנו הרבה תכניות וסדנאות ופעילויות לנוער ולצעירים ואלף ואחד דברים, אבל יש לנו פה את ההורים שלנו, שהם המעוז של מה שאנחנו חיים פה היום והם חסרי משמעות ביום יום.
<משה סלומון: האמירה הזאת לקחה אותנו לחשיבה איך אנחנו מייצרים איזה שהיא פעילות, שאני לא צריך ללמד אותו, לעשות לו סדנאות.
<משה סלומון: משרד הקליטה נוהג לעשות הרבה פעילויות כדי ללמד את האחרים, וזה לא השלב, זה לא קליטה, הם לא בקליטה, הם כבר שנים פה, הם לא משרד הקליטה, הם כבר שנים פה.
<משה סלומון: אפשר לעשות בשנה, שנתיים, חמש השנים הראשונות שלו, אז צריך הבן אדם לקלוט לאן הוא הגיע, אבל אחר כך הוא כבר חי כאן, מה שקלט קלט, מה שלא, הוא צריך להמשיך עם מה שהוא יודע.
<משה סלומון: ואנחנו אמרנו לעצמנו שאנחנו רוצים לחפש משהו, שאני לא מלמד את המבוגרים אלא הם מלמדים אותנו.
<משה סלומון: התפיסה הזו הביאה אותנו להרבה תוצאות, אבל אחת התוצאות זו החקלאות.
<משה סלומון: לכן התחלנו כאן ב-3 דונם, לתת ל-20 מבוגרים שהיו כאן, חלקם פה, הם נמצאים פה, ואיתם התחלנו.
<משה סלומון: וזה מדהים.
<משה סלומון: התוצאות של הדבר הזה הן מדהימות, כי זה לא רק נתן מענה לשלוש, ארבע, חמש שעות ביום, אלא זה נתן מענה להרבה דברים.
<משה סלומון: אמר לך את זה פרדו קודם.
<משה סלומון: זה נתן מענה קודם כל לנוסטלגיה, דבר שני זה נתן משמעות לחיים, יש לי למה לקום, זה נתן בריאות, זוגיות טובה.
<משה סלומון: המון המון דברים שאנשים אומרים פה, לא אני.
<משה סלומון: היו פה מהטלוויזיה, IATV, הם היו פה, הם ראיינו אותם באמהרית, וזה מדהים, על איזה תופעות ותוצאות אנשים מדברים.
<משה סלומון: זה בגדול הרעיון הזה.
<משה סלומון: אבל הרעיון הזה התרחב, לא די לתת מענה - - -
<קריאה: מאיפה האנשים ששותפים?
<משה סלומון: כולם מקרית גת.
<משה סלומון: החקלאים הם קרית גתים, יש היום בסביבות 50 שיש להם חלקות, נוגעים במקום 70 אנשים.
<משה סלומון: 50 חלקות, 70 אנשים, חלקם בזוגות, ואנחנו עוד מתרחבים.