GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<משה סלומון: זה מה שיש לנו ככה במכלול.
<משה סלומון: זו הייתה נקודת ההתחלה, הנושא של החקלאות, שהוא התחיל ב-3-4 דונם, היום אנחנו חולשים על הרבה יותר, כי התרחבנו ואנחנו תיכף נספר.
<משה סלומון: הרעיון של המקום הזה הוא ללכת על שני ערוצים ובזה אנחנו נתחיל את הסיור.
<משה סלומון: ערוץ אחד זה לתת מענה למבוגרים, מענה משמעותי, שהם מלמדים אותי ולא אני אותם, כלומר שהם באים מהידע שלהם, וערוץ שני זה לנסות להפוך את המקום הזה למרכז מורשת, או למוזיאון פתוח, שיספר את סיפורה של הקהילה על כל היבטיה, גם בהיבט התעסוקה וגם בהיבט של להכיר את הקהילה, את הנרטיב הציוני של הקהילה, את הגיבורים בקהילה, את המסע, את נושא היהדות.
<משה סלומון: המון המון דברים, גם הנושא של גזענות והדברים שלדיון אנחנו רוצים לשים פה על השולחן ולהפוך את המקום הזה למקום שמזמין אליו אנשים מכל הארץ, מכל העולם ומייצרים שיח.
<אלון זיו: משה, ברשותך, אני אתן רק מסגרת להיום, מה אנחנו הולכים לדבר עליו היום.
<אלון זיו: אז אנחנו נתחיל בסיור בחווה החקלאית, אחר כך אנחנו נציג קצת את קרן שח"ף, אחרי זה נציג את ארגון 'חברים בטבע', ארגון שמקביל ל'הנני', שמקים קהילות משימתיות של בני העדה האתיופית ואחרי זה אנחנו נדבר על הערכים המוספים שמביאות הקהילות בכלל וקהילות העולים וקהילות בני העדה האתיופית בפרט.
<אלון זיו: אחר כך נפתח קצת לדיון יותר חזוני על אותו כפר שמשה עכשיו התחיל לדבר עליו ונעטוף את זה באיזה שהוא דיון עם שאלות לסיכום.
<משה סלומון: והחלטות תקציביות.
<משה סלומון: אברהם דואג למקום הזה.
<אלון זיו: בוודאי, זה מיותר להגיד.
<אלון זיו: אנחנו נסיים בסביבות אחת, אני מקווה שיהיו לנו שלוש שעות, גם מעניינות וגם מהנות וגם עם משימות לכולנו לעתיד.
<משה סלומון: עשינו פתיח, בעקבות הפתיח נעשה סיבוב להבין קודם כל מה היא החקלאות, איך עובדים בחקלאות ונראה כמה מבנים, אחר כך נשב באיזה שהוא מקום מסודר ונדון בדברים שאלון הציג קודם.
<משה סלומון: (סיור)
<משה סלומון: יש לך פה שם של בן אדם, אז הוא עד הסוף, מפה יש לו עד הסוף, לבן אדם אחד יש שתי רצועות.
<משה סלומון: קודם כל תבינו שכל השטח הזה היה שטח חקלאי, הייתה פה חממה, עם השנים, בשבע השנים האחרונות כל פעם פיתחנו עוד ועוד שלב כדי שהדבר הזה יהפוך להיות מה שאנחנו רוצים.
<משה סלומון: המקום הזה נקרא מרכז סדנאות, הוא עדיין בתהליך, קצת יותר משנה הוא נמצא ככה.
<משה סלומון: תקציבים ועניינים, אנחנו כל פעם מדלגים קצת, אבל המקום הזה הוא של סדנאות, אנחנו עושים סדנאות של עבודה בחימר, סדנאות של כתיבה באמהרית והתאמה של זה לעברית הקדומה וכל מיני דברים כאלה, שזה שפה שמית.
<משה סלומון: המון דברים שהאנשים המבוגרים עושים כאן.
<משה סלומון: הם עושים פה כל מיני סדנאות שמותאמות לקהילה, עושים גם אירועים קהילתיים, יום הסיגד, יום ירושלים, עושים פה הצגות וכן הלאה.
<משה סלומון: במרחב הזה נכנסים בערך 400 אנשים ויש עוד כמה שלבים, עושים פה קצת התאמות יותר טובות.
<משה סלומון: זה נמצא גם בשטח, אבל מאפשר גם איזה שהן פעילויות לציבור רחב יותר.
<משה סלומון: הקבוצה הכי גדולה שהייתה לנו כאן עד עכשיו היא 400 איש ביחד, קבוצה של ברנקו וייס, שהיו כאן, זה היה שבע שעות וכולם נכנסו לכאן, עם הופעה ועם המון הצגות שלהם, שזה היה מאוד טוב.
<משה סלומון: בפסח האחרון היו פה 350 איש יחד עם שגריר ארצות הברית בישראל, עשו כאן פעילות, להכיר את התרבות של הקהילה.
<משה סלומון: אנחנו רוצים להפוך את המקום הזה למין דגם של כפר, שבאמצעותו אנחנו רוצים להראות טיפה יותר את התרבות שלנו ממקום זקוף קומה, לא ממקום של עוד צמות ועוד המסע שהביא אותנו מאתיופיה ולא אנחנו באנו לבד ועוד אלף ואחד דברים.
<משה סלומון: להביא את התרבות בצורה הכי עשירה שאפשר.
<משה סלומון: פה למשל, זה לא גוג'ו רגיל, נכון?
<משה סלומון: זה לא רגיל, הגוג'ו הרגיל האתיופי תמצא אותו שם, אבל פה אנחנו ניסינו לראות איך אנחנו מייצרים מצב שבו מצד אחד יש דגם של כפר, אנחנו הולכים לבנות כאן עשרה בתי גוג'ו, כרגע יש את השלישי שמתחיל לעבוד, עם עוד שניים נוספים, אנחנו הולכים לבנות כאן בית כנסת ממש כמו שהיה באתיופיה, כדגם, כחלק מכפר, לייצר איזה שהוא שביל שהולך בתוך כפר, ובתוך כל בית, גוג'ו כזה, אנחנו נייצר איזה שהוא תוכן, תוכן של סדנאות, תוכן של עבודות אמנות, תוכן של תפילה וכן הלאה.
<משה סלומון: בן אדם שיגיע לכאן יכול לעבור פה חוויה, לא רק בסיפורים, אלא גם דרך הבתים עצמם.
<משה סלומון: על הגוג'ו הזה קוראים גוג'ו תיקון עולם.
<משה סלומון: זה שם שמישהו מהמסיירים בפסח נתן לי וקניתי.
<משה סלומון: לגוג'ו הזה לקחנו חברה חיצונית שמתמחה בעבודה בבוץ, חווה ואדם ממודיעין, יחד עם המבוגרים כאן הם למדו איך בונים גוג'ו.
<משה סלומון: אלה יודעים מתוך הידע שלהם, אבל לא ממוסמך, לא כתוב בשום מקום איך, בטיחות ומידות, ואלה באים עם המידות והבטיחות והחיבור ביניהם היה מדהים.
<משה סלומון: היו עשרה מפגשים מדהימים.
<משה סלומון: פה הם יצרו איזה שהוא גוג'ו, שמצד אחד אין לו מסוסו, אתה רואה שאין לו מסוסו, ומצד שני הוא בנוי בכל מיני צורות שונות.
<משה סלומון: פה למשל יש לנו בוץ בחיצוני, אבל בפנים יש קש, הבידוד הוא קש, זו לא צורת הבנייה באתיופיה, אבל ככה בונים בעוד מקום בעולם.
<משה סלומון: פה זה לבנים, תסתכל, פה עשינו לבנים מבוץ.
<משה סלומון: לוקחים בוץ, עושים מזה לבנים, מייבשים את זה ובונים לבנים.
<משה סלומון: במקום מאבן, אז מזה.
<משה סלומון: זה במקום אחר.
<משה סלומון: פה זה מקום שבו אנחנו עושים מחזור, לוקחים כל מיני דברים של מחזור, שמים אותם באמצע, מסביב בוץ, ואז יש לך גם בידוד, אבל גם אקולוגיה, אתה ממחזר משהו מסוים.
<משה סלומון: אז זו הדרך לכל מיני שיטות בנייה כשהרעיון הוא לבוא ולהגיד שגם צורת הבנייה של הקהילה, שזה הגוג'ו והצורה הזאת, היא מכילה עוד דברים, גם מבחינה אקולוגית, גם מבחינת להכיר עוד דברים.
<משה סלומון: אנחנו רוצים ללמוד דברים חדשים, אבל מבלי לגרוע מהדבר הקיים שלנו.
<משה סלומון: אז זה עוד איזה שהוא מבנה.
אברהם נגוסה: באוניברסיטת אדיס אבבה, אני לא יודע אם שמעתם, פיתחו מודל חדש של גוג'ו.
אברהם נגוסה: כמו וילה, יש מדרגות, למעלה חדר שינה, למטה ככה, עשו את זה מקש, מגוג'ו.
אברהם נגוסה: תבדוק את זה, זה מאוניברסיטת אדיס אבבה.
<משה סלומון: וזה קורה עכשיו, או שעוד לא?
אברהם נגוסה: לא, בונים היום.
<משה סלומון: בונים כבר כאלה?
<משה סלומון: אני ראיתי, הייתי לפני חצי שנה באתיופיה, ראיתי, אבל רק עם אבן.
<לזר מירקוב: מה זה גוג'ו?
<לזר מירקוב: זה בית או חומר שבונים את הבית?
<קריאה: זה הבית עצמו.
<קריאה: אני גר בגוג'ו.
אברהם נגוסה: זה גוג'ו.
אברהם נגוסה: פה שמים פורז, פורז זה אור שעושים אותו מ - - - ואז שמים את זה ואז מדליקים פה את האור, שמים את זה פה.
אברהם נגוסה: מפה זה נותן את האור.
אברהם נגוסה: אם צריך עוד כמה, אבל בדרך כלל גם חוסכים את ה - - -
<משה סלומון: אז אנחנו שמנו את זה כדוגמה וגם שמנו מנורה.
<משה סלומון: בגדול, את המבנה הזה בנו, את הבסיס המבוגרים כאן, ואת כל מה שנמצא בבוץ עשו כמעט 2,000 מתנדבים.
<משה סלומון: כל פעם הגיע מישהו ובנה.
<משה סלומון: כלומר הרעיון פה זה לא רק שאנחנו נבנה ונעמיד, אלא גם שיהיו שותפים.
<משה סלומון: אז הרבה מאוד תלמידים וקבוצות שהגיעו לכאן בנו עוד חלק בתוך הסיפור הזה.
<משה סלומון: אנחנו רואים, כשאתה נכנס למבנה זה טיפה יותר קריר, זה מבנה קטן, זה גוג'ו קטן באתיופיה, יש הרבה יותר גדולים, וגם כמה חדרים לפעמים יש בתוך גוג'ו כזה.
<משה סלומון: פה עשינו דברים מדהימים.
<משה סלומון: מביאים לכאן צעירים, בני ה-40, ה-50, שהם הגיעו כילדים לארץ.
<משה סלומון: אתה מכניס אותם לכאן, אתה אומר להם 'מה שלומכם?' הם פותחים ומדברים פה.
אברהם נגוסה: הנה משרד הקליטה הגיעו.
אברהם נגוסה: מקור הכסף זה פה.
<משה סלומון: אז אמרתי שפה חלק מהדבר המדהים שראינו זה היה גוג'ו אחד, אתה מכניס לפה 15-20 צעירים, צעירים בני 40, אני אומר 'צעירים' כי הם הגיעו בני 10 בערך לארץ ואתה שם אותם כאן ואתה אומר להם 'ספרו קצת', אנשים פה בוכים, אנשים משתפכים, אנשים מספרים על הרבה דברים ממה שהם חוו באתיופיה, גם נוסטלגיה, אבל גם דברים שהם לא פשוטים.
<משה סלומון: פתאום גילינו שזו תרפיה, זה פשוט עוזר לאנשים להוציא.
<משה סלומון: אז פנינו בזמנו לאשר רחמים, שהיה אחראי על המרכז הישראלי לפוסט טראומה, ועשינו את זה גם למבוגרים.
<משה סלומון: לקחנו את אותו אחד שהעביר להם סדנאות, 10 מפגשים, למבוגרים פה וזה מדהים, זה פתח המון דברים שזה ישב.
<משה סלומון: עם ניצולי השואה דיברו וניסו להוציא בצורה מסוימת והם התחילו כבר לספר, אצלנו לא מספרים הרבה ואנחנו מנסים להוציא את הדבר הזה.
<משה סלומון: זה חלק מהעניין.
<משה סלומון: זאת אומרת כל הסיפור הזה מגיע למבוגרים ומגיע לילדים ולא הפוך.
<משה סלומון: החברה שלנו נבנתה לדבר עם הילדים והם דור העתיד ושוכחים את המבוגרים, אנחנו אומרים לא, בואו נדבר עם המבוגרים, כדי שהלפיד של המורשת והמסורת שלנו יעבור בצורה בריאה.
<משה סלומון: זה גוג'ו.
<לזר מירקוב: זה כמו בית?
אברהם נגוסה: פה עשינו גם איזה שהיא תפיסה, גם אקולוגית, מדגם פנים.
אברהם נגוסה: שמו את הכול במחזור פנימה, אבל יושבים פה.
אברהם נגוסה: זה ספה.
<משה סלומון: זה ספה, לשבת.
אברהם נגוסה: אנשים יושבים ככה, אוכלים ושותים.
<לזר מירקוב: אבל איפה המטבח?
אברהם נגוסה: זה תלוי, לפעמים בצד הזה מבשלים, גם פה בצד הזה יושבים וגם מבשלים.
<משה סלומון: הצטרף אלינו עזריה, שהוא מנהל המקום כאן, את כל החווה ואת כל מה שקורה כאן הוא מנהל ותיכף אנחנו ניכנס ונשב ונשמע את הכול.
<משה סלומון: פה אנחנו קוראים לזה בינתיים מרכז מבקרים, מרכז כנסים, נראה לאן זה יילך, אבל בגדול המבנה הזה אמור להיות המבנה הכי מתקדם מבחינה טכנולוגית.
<משה סלומון: קרן (008) תרמה את רוב ההוצאות הכספיות שלו, כשבחלק הבא אנחנו נייצר פה מין אודיטוריום שיש כאן מסכים של פלזמות ויהיו גם סרטים על הקהילה שאנחנו נייצר וגם סרטים שכבר קיימים.
<משה סלומון: אנשים שיבואו לכאן יוכלו לשמוע על הקהילה מגוף ראשון ולא דרך מרצים שחוקרים וכו' וכו', אלא מגוף ראשון.
<משה סלומון: להכיר ולשמוע מי זו הקהילה, לדון בסוגיות שעולות כאן, סוגיות של הגזענות או לא גזענות, סובלנות/לא סובלנות, תרבות או לא תרבות, יהודים או לא יהודים.
<משה סלומון: אלף ואחד דברים שעולים, לשים אותם פה על השולחן ולדון בהם בצורה עמוקה, עם מקורות, עם חומרים כתובים ולא רק מהבטן.
<משה סלומון: זה הרעיון של המקום הזה.
<משה סלומון: יהיו כאן שלוש נקודות שהן עמדות צפייה אישיות, אם סטודנט ירצה לבוא ללמוד, תהיה לו פה נקודה, שיהיה לו פה את כל החומר במחשב, עם סרטים.
<משה סלומון: הוא יכול לבוא וללמוד ולהכיר דברים מעבר להדרכות.
<משה סלומון: זה יהיה החלק הזה.
<משה סלומון: החלק הזה יהיה סגור.
<משה סלומון: כל זה יהפוך להיות קיר ואז יהיו פה כמה מסכים.
<משה סלומון: בחלק הזה אנחנו נעשה למעשה את כל הדברים שנייצר פה, תיכף תראו שיש לנו פה מפעל של צ'או.
<משה סלומון: ברגע שהמפעל הזה ייצר צ'או, הוא יימכר כאן.
<משה סלומון: תהיה פה כאן פינה של קפה ודאבו, כל הדברים האותנטיים שלנו, שאנשים ומבקרים שיבואו לכאן, הם יוכלו לקנות, לשבת כאן במרפסות ולאכול, להתכבד וכן הלאה.
<משה סלומון: זו תהיה עמדה שמצד אחד מכירה ומצד שני כל מיני מיצגים שאנחנו רוצים להראות בצורה של תמונות.
<משה סלומון: תמונות וכל מיני דברים אותנטיים.
<משה סלומון: אז פה יהיו שני חלקים שבהם אדם יוכל להיכנס לפה ולצאת עם מידע רב מבלי לסייר בכפר.
<משה סלומון: כמובן אם זה בנוסף אז עוד יותר טוב.
<משה סלומון: (המשך הסיור)
<משה סלומון: כאן אמור להיות מוקם מפעל של דילך.
<משה סלומון: אני לא אאריך, אבל נמצא איתי פה יעקב, בקרית מלאכי היה משהו מאוד מעניין.
<משה סלומון: אני אעשה את זה בקצרה, אולי אחר כך יעקב יספר.
<משה סלומון: היה את המחאה בקרית מלאכי, אחת הנקודות שזיהינו במחאה הזאת זה שאנחנו כגרעינים הוצאנו קול קורא 'תפסיקו להיפגע, בואו נפעל', לא עכשיו ניפגש, אמרו לנו, עשו לנו.
<משה סלומון: הרבה מבוגרים פנו אליי, ככה מדברים עלינו?
<משה סלומון: ונפגעו מאוד.
<משה סלומון: עזבו, אין לנו זמן להיפגע, עכשיו הזמן לעשות.
<משה סלומון: אז אנחנו כקהילות, הגרעין בקרית מלאכי יצא לדיבור ולדיון ולליבון, וגם להפגנה, אבל לא מתוך להגיד 'אני לא חלק מהעם', אלא 'אני חלק מהעם ואנחנו רוצים למגר את התופעות השליליות האלה'.
<משה סלומון: בנוסף לזה יצאנו לשטח ופגשנו את האנשים שאמרו את הדברים האלה.
<משה סלומון: בבניינים ההם.
<משה סלומון: אחד האנשים, אני שאלתי אותו, 'תגיד לי, מה מפריע לכם באתיופים?
<משה סלומון: ' הוא אומר לי 'הריח'.
<משה סלומון: בעדה אמרו פרימיטיבים, אבל בסוף הוא אמר 'הריח', שאלתי 'איזה ריח?' הוא אמר לי 'לא יודע, הבישולים שלכם, זה הורג אותי, לא רוצה לחיות לידכם'.
<משה סלומון: הרי אמרו חינוך, אמרו ונדליזם, בסוף הוא אומר לי הסיכום הוא הריח.
<משה סלומון: כשניסינו לברר עלו שני דברים, אחד מפריע להם האזכרות מתחת לבלוק, שזה אני מבין את כולם, והדבר השני זה התבשיל, זה הדילך, זה ההכנה.
<משה סלומון: זה לא האוכל, האוכל כשאוכלים זה בסדר, אבל תהליך ההכנה של הצ'או הוא מאוד מאוד חריף עד כדי כך שגם אנחנו בורחים מהבית, זה לא רק הפרנג'ים.
<משה סלומון: ואז אמרנו אוקיי, איך אנחנו מייצרים מענה?
<משה סלומון: כי מצד אחד אתה לא יכול להגיד 'אני בא מאתיופיה לחברה הישראלית ואני אשאר כמו שהייתי'.
<משה סלומון: אז המחשבה הזו הביאה אותנו למצב שאם נקים פה איזה שהוא מפעל הוא ייתן מענה קודם כל לסביבה ואולי גם טיפה יותר רחב ויאפשר לאנשים להמשיך לשמור את המאכלים ואת הדברים האותנטיים, מבלי לפגוע בנושא החברתי, כלומר לשמור על ייחודיות אבל לחשוב על יחד.
<משה סלומון: כל הזמן להיות בדבר הזה.
<משה סלומון: תיכף תראו את מה שמוקם.
<משה סלומון: המפעל אמור כאן לייצר את הדילך, את הצ'או הזה, כאן יהיה דגם של כל התבלינים, אנחנו נגדל אותם, זה לא יהיה הכול, אלא דגם מכל 16 התבלינים האלה, נגדל אותם פה ואז אדם יוכל לבוא לראות מה זה, לאן זה הולך ואיך זה הופך להיות אותו מוצר.
<משה סלומון: למעשה זה המפעל.
<משה סלומון: כאן יהיה המפעל, יהיו לו כמה חלקים.
<משה סלומון: יהיה לו החלק של המכונות, שם יהיו המכונות, גם מכונת ייבוש, גם מכונת טחינה, כל מה שצריך.
<משה סלומון: אנחנו נגדל את הפלפלים כאן, אני מניח שאת שאר הדברים יהיה קשה לגדול בכמויות, אבל חלק נגדל, חלק נקנה.
<משה סלומון: תעבודנה כאן לפחות שבע נשים באופן קבוע ועוד נשים שתצאנה להכין.
<משה סלומון: הרעיון הוא שיש פה מכונות, יש כאן מקום לאריזה, יש כאן מקום של מחסן שיש בו את כל הציוד, את כל הדברים שאדם יכול לבוא לקנות כשיש לנו שלושה מסלולים למי שירצה להשתמש במקום הזה.
<משה סלומון: מסלול אחד זה אמא שרוצה להכין, יש לה אירוע, יש לה אזכרה, היא רוצה להכין לבד, אבל היא לא רוצה להיכנס הביתה לעשות הכול.
<משה סלומון: היא מוזמנת לכאן, היא משלמת סכום מסוים, קטן, כדי שיהיה סדר כאן, היא מביאה את כל הדברים שלה, עובדת כאן בידוק לראות שהכול בסדר, נכנסת, מכינה כל מה שהיא רוצה, איך שהיא רוצה עם הטעם שלה.
<משה סלומון: רק מוציאים אותה מהבית.
<משה סלומון: זה מסלול אחד.
<משה סלומון: מסלול שני, מישהי אומרת אני רוצה 5 קילו של דילך, במסלול הזה היא מגיעה לכאן, היא אומרת 'אני קונה 5 קילו', מזמינה מהנשים שעובדות כאן, הן מכינות לה והיא לוקחת.
<משה סלומון: מסלול שלישי זה המסלול שאנחנו שואפים אליו, בסופו של דבר להפוך את המוצר הזה שנקרא דילך, למוצר מדף, כמו הסחוג התימני, וכל מיני סחוגים כאלה, כזה יהיה גם על המדף, כלומר הסחוג, הדילך האתיופי יהיה על המדף ולכן גם כל המקום הזה מותאם לאישור של משרד הבריאות.
<משה סלומון: בסוף אנחנו נוכל לשווק את זה וזה יהיה עוד משהו שאנחנו מכניסים לחברה.
<משה סלומון: אני מניח שהסחוג התימני ייפול מהר מאוד אז, כשזה יקרה, אבל אנחנו עובדים על זה.
אברהם נגוסה: אמרת קודם שעניין הריח, איך אתם הולכים להביא שינוי להתמודד עם זה כשאתם מכינים את זה?
אברהם נגוסה: יש איזה שהוא תבלין שזיהיתם אותו כגורם לריח ואז אתם לא תכניסו אותו?
<משה סלומון: לא, פה אין בעיה שיהיה ריח.
אברהם נגוסה: אבל אם הוא לוקח את זה לבית שלו ועושה את זה?
<משה סלומון: לא, הוא לא עושה את זה.
<עזריה פטיגו: הבעיה היא כשקולים אותו.
<עזריה פטיגו: ברגע שקולים הרבה תבלינים - - -
אברהם נגוסה: שהם יבשלו אותו פה?
<משה סלומון: כן, יעשו את כל התהליך פה.
אברהם נגוסה: הריח, זה לא זה שהם מכינים אותו, הריח זה שמבשלים אותו.
<עזריה פטיגו: נכון, כשקולים אותו.
<עזריה פטיגו: יש תבלינים, את אותם התבלינים קולים באש ואז ברגע שקולים באש יש הרבה עשן ואז כל העשן - - -
אברהם נגוסה: כן, אבל זה חד פעמי, אני אומר שכל יום צריך לבשל, אז לוקחים - - -
<משה סלומון: לא, אבל זו לא הבעיה.
<משה סלומון: מהבדיקה שלנו גילינו שהבעיה היא לא הבישול, אלא ההכנה.
<משה סלומון: תחשוב אתה, לא יודע אם יצא לך, לי יצא כמה פעמים שאמא שלי מכינה, אני יוצא בדרך כלל כשיש את ההכנה, כשקולים אותו.
אברהם נגוסה: אני מסכים איתך, כשמכינים זה נורא, אבל זה חד פעמי, לא כל יום מכינים.
<משה סלומון: אבל חמש הדירות, כל יום מישהו אחר מכין.
<משה סלומון: זה לא באותו בית כל הזמן.
אברהם נגוסה: אבל לבישול עוד לא מצאתם.
<משה סלומון: לא, אני לא רוצה למצוא, אני רוצה שיהיה בבית שלהם.
<משה סלומון: איפה משרד הקליטה?
<משה סלומון: אולי ייתנו כסף, יבנו בתים פרטיים.
<קריאה: הוא מסתכל עליי.
אברהם נגוסה: זה נקרא התבדלות, אנחנו לא רוצים התבדלות.
<משה סלומון: לא, בווילות.
<משה סלומון: בתי קרקע.
<משה סלומון: לא, אני מניח שלא ניתן, אבל הרעיון הוא פה לתת איזה שהוא קמצוץ לדבר מסוים.
<משה סלומון: שם הנקודה יותר חריפה, תרתי משמע, אז רצינו לתת מענה לזה.
<משה סלומון: ישנה עבודה, לגרום למבוגרים לבוא לכאן, זו גם עבודה.
<משה סלומון: אז פה אנחנו עוד בתהליך, אני מניח שייקח עוד זמן לא ארוך כדי שזה יהיה מוכן.
<עזריה פטיגו: לגבי המיזם, זה מיזם מאוד מאוד ייחודי שאנחנו מנסים אותו פה.
<עזריה פטיגו: באתיופיה איך היו משקים?
<עזריה פטיגו: בדרך כלל אם יש באר ליד החקלאות, מצוין, אחרת היו מביאים בכד לכפר ואז משקים, כמו שמשקים עם הכד את החקלאות.
<עזריה פטיגו: לכן מה שרוצים לייצר עכשיו, במקום שאותה אישה, או אותו בן אדם יביא מהכד מים ויתחיל לשפוך לאורך השביל, פשוט לשים לו מיכל מאוד גדול ואז הוא ימלא את הכד, משם להוציא טפטפות, ולא מהכד ישירות לחקלאות, כי זה לא נותן את המינון הנכון.
<עזריה פטיגו: אנחנו עושים דגם.
<עזריה פטיגו: היה פה שר אתיופי, הוא היה פה, הוא מאוד התלהב, והם רוצים לעשות בכמה מקומות באפריקה.
<משה סלומון: אנחנו למעשה עושים כאן הדגמה, בדיקה של איזה שהוא דבר מסוים כדי שנייצר אותו אחר כך לאתיופיה ולאפריקה בכלל.
<משה סלומון: הדבר הזה, מרגע שהוא מצליח, התחלנו אותו לפני זמן קצר, חודש, הוא ייתן לא רק לעצמנו, אלא נתחיל לייצר לאחרים.
אברהם נגוסה: - - - מה ישראל יכולה לתרום לאפריקה, בחקלאות, חשמל מהשמש - - - ואמרתי שהשגרירים יהיו יוצאי אתיופיה.
<משה סלומון: מעולה.
<משה סלומון: (ישיבה)
<משה סלומון: לפני שאני מתחיל להסביר מה קורה כאן, אני אבקש מגאולה, שהיא הרכזת החקלאות החברתית כאן, היא אחראית על כל הנושא החברתי במקום כאן, היא מצטנעת, היא בורחת מפה, ועזריה, שמנהל את המקום, בנוסף הוא גם בן של קייס, אז אנחנו רוצים לארח כמיטב המסורת כמה שאפשר, יש לנו גם דאבו וגם בונה, נבצע את הדאבו ואחרי שקצת נטעם אני אסביר מה קורה כאן.
<עזריה פטיגו: הדאבו בדרך כלל בקהילה רק בשבתות או באירועים מיוחדים, או כשיש אורחים מאוד מכובדים.
<עזריה פטיגו: בשבת עושים קידוש על הדאבו באתיופיה.
<עזריה פטיגו: אבא שלי עד לפני כמה זמן היה עושה קידוש בכל שבת רק על הדאבו, זה אומר שלדאבו יש משמעות מאוד מיוחדת.
אברהם נגוסה: אולי תסביר מה מיוחד בשבת, זה העניין שמוציאים אותו - - -
<משה סלומון: הוא מדבר על הקמח.
<משה סלומון: הקמח עצמו, הרבה פעמים מיום שלישי אוספים את הקמח הטוב ביותר, כדי שהוא יהיה גם לדאבו, לקידוש של השבת, וגם לאינג'רה, כדי לכבד את השבת, מרגע שיצאה שבת חושבים על השבת הבאה.
<משה סלומון: אני אספר קצת על המקום שאנחנו נמצאים בו עכשיו ומיד אעביר את השרביט.
<אלון זיו: נעשה סבב היכרות אולי.
<משה סלומון: רק אסביר איפה אנחנו יושבים ואז נעשה סבב היכרות והמשך פעילות לפי מה שאלון יכתיב.
<משה סלומון: המקום הזה נקרא בית שמגלוצ'.
<משה סלומון: בית שמגלוצ' זה בית ועד לחכמים.
<משה סלומון: חכמי הקהילה, אין זקן אלא קנה חוכמה, אדם שהוא זקן הוא קנה חוכמה, מעצם זה שהוא עבר שנות חיים יש לו חוכמה.
<משה סלומון: באתיופיה יש לזה מקום, בעולם המערבי אין לזה הרבה מקום, באתיופיה יש לזה מקום מאוד משמעותי, אדם מבוגר, מעצם זה שהוא מבוגר הוא חכם יותר, אולי באורחות חיים, לכן יש לזה מקום.
<משה סלומון: המקום הזה הוא בית ועד לחכמים.
<משה סלומון: המקום הזה שייך לחקלאים, הם יושבים כאן, הם שותים קפה כאן, שותים, אוכלים.
<משה סלומון: אנחנו רוצים להפוך את המקום הזה למקום שהמבוגר מגיע אחרי עבודה חקלאית, הוא מיוזע וחם לו הוא בא ונח.
<משה סלומון: מקום המנוחה שלו, אנחנו רוצים שהוא יהיה מקום שבו הוא מרגיש בבית.
<משה סלומון: המבוגרים כאן, רובם בני 60 ומעלה, קרי הם הגיעו לארץ כשהצעירים ביניהם בני 30 בערך, כלומר החוויה של החיים באתיופיה היא חזקה, היא רשומה חזק אצלם ולכן אנחנו רוצים לייצר איזה שהוא מקום שמצד אחד הוא נוח, מצד שני הוא מזכיר את המקום הבטוח שלו.
<משה סלומון: לאדם יש ביטחון ויש לו יכולת להביע את עצמו במקום שהוא מרגיש בבית.
<משה סלומון: ברגע שהוא מרגיש אורח גם המילים מסתרבלות לו, לא יוצאות בדיוק כמו שהוא רוצה שייצאו.
<משה סלומון: לכן כל עיצוב הפנים של המקום הזה, אף על פי שהוא בנוי מבנייה רגילה, בנייה קלה, בעיצוב הפנים שלה מקום הזה הושקע המון, ממש הרבה, כדי להזכיר את כל הניואנסים.
<משה סלומון: לדוגמה, יש כאן מסוסו, שהוא עמוד הבית, הוא מחזיק את הבית בגוג'ו, אז הוא יישב כאן והוא יישב כאן הכי טבעי שאפשר.
<משה סלומון: יש כאן את הנקודות של הגוג'ו, את המקומות גם לתכשיטים ולכלים וגם לנר, שאמרנו קודם.
<משה סלומון: כמובן עשינו הגדלה של הדבר הזה.
<משה סלומון: ארונות המטבח, בפנים יש עץ, אבל הם עטופים בבוץ, כך שזה יתאים לאווירה וכן הלאה.
<משה סלומון: יש כאן, לא רואים את זה, את המקום שמכינים את הקפה, את הבונה.
<משה סלומון: עוד פעם, אנחנו מתאימים את זה לצורך כאן, אבל כאן ממש מכינים בונה.
<משה סלומון: שם, בצד השני, יש פה מגוגו, מכינים פה את האינג'רה.
<משה סלומון: כלומר אנחנו מכניסים פה את כל האלמנטים כדי שאדם מבוגר, שנמצא פה, ירגיש בבית.
<משה סלומון: אני אומר לכם, מניסיון שלי, עשר שנים כרב בית כנסת, במקום שבו אתה נותן ביטוי למה שאתה טוב בו ואתה חי אותו, פתאום אנשים מתחילים לדבר.
<משה סלומון: אם כשהתחלתי להיות רב בבית כנסת אנשים לא היו מסוגלים לפתוח את הפה ולדבר, לא שלא היה להם מה להגיד, אבל זה לא התאים, אז פתאום כשאני מדבר על דרשה ואני משלב מנהגים ותרבות של בני הקהילה ומדבר בתיגריניה, פתאום כשאני לא נמצא בקלות אדם קם ומדבר גם חצי שעה.
<משה סלומון: כלומר הדבר הזה מאוד משמעותי.
<משה סלומון: הסדנאות וכל מה שנעשה לא יעלה את זה, רק המקום של ההבנה, של ההכרה בעוצמות הגלומות בתוך המבוגרים.
<משה סלומון: זה המבנה הזה וזה חלק מהמבנה הגדול של הכפר.
<משה סלומון: נעשה סבב היכרות, כל אחד יכול להגיד שם ותפקיד ונוכל להכיר את מי שיושב איתנו כאן.
<משה סלומון: אני אתחיל, יהיה יותר קל, משה סלמון, אני תושב קרית גת, נשוי, אבא ל-6 ילדים, אני מנהל את עמותת 'הנני', שהיא למעשה רשת של קהילות משימתיות שנותנת דגש על עבודה עם הקהילה האתיופית.
<משה סלומון: ל'הנני' יש תשע קהילות כאלה, מאופקים ועד נתניה ואחד הפרויקטים הגדולים שלנו זה החווה כאן.
<משה סלומון: הכפר כאן הוא הפרויקט הגדול שלנו, באמצעותו אנחנו רוצים להגיע ולעשות שינוי לאומי.
אברהם נגוסה: אברהם נגוסה, יושב ראש ועדת עלייה, הקליטה והתפוצות.
אברהם נגוסה: אנחנו כאן, אני אמרתי בהתחלה, בעקבות הפנייה שפניתם אלינו לבוא ולהתרשם מהפעילות החשובה, הציונית ושמקדמת גם את שילוב הקהילה לתוך החברה הישראלית עם המסורת, עם התרבות שיש לה, עם גאווה.
אברהם נגוסה: (המשך סבב נוכחות)
<ניר כץ: חבר גרעין קהילתי גדרה, של עמותת 'חברים בטבע', אבא ל-4, תושב גדרה מזה עשר שנים וחצי, מנהל את עמותת 'חברים בטבע', שיש להם שמונה קהילות, באופן מאוד דומה למה שמשה תיאר.
<משה סלומון: אנחנו נציג את זה אחר כך יותר בפרטים.
<ענת אלמו: חברת קהילה מאופקים של 'הנני' ורכזת הדרכה פה בכפר.
<עזריה פטיגו: אני תושב קרית גת, חלק מגרעין קהילתי 'הנני', נשוי פלוס 6 ילדים, אני עשר שנים בקרית גת, בנינו פה את הכפר.
<עזריה פטיגו: אני שמח על הביקור החשוב הזה.
<עזריה פטיגו: לפני שבוע היינו אצלכם מתיכון רבין, גם ניסינו לתאם פגישה, תיכון רבין במגמת איכות הסביבה, היו בוועדה שם, פגשו אותך, התלהבו ורצו לתאם, אבל במשרד אמרו להם שאתה תהיה פה היום.
<עזריה פטיגו: זה פרויקט של תלמידים מתיכון רבין, הם מגיעים לפה פעם בשבועיים, עובדים עם המבוגרים בשיתוף בשטח.
אברהם נגוסה: כן, אני פגשתי אותם בכנסת.
<עזריה פטיגו: הם שלחו תמונות והתלהבו.
<אלון זיו: אלון זיו מקרן שח"ף.
אברהם נגוסה: כן, אתה פנית אלינו.
<אלון זיו: אני אשם.
<משה סלומון: קרן שח"ף למעשה מלווה את קהילות 'הנני' מרגע היווסדן, מ-2005.
<משה סלומון: בכל הקמה של קהילה כזאת קרן שח"ף מעורבת, כולל גם בכפר, הם מנסים לייצר גם את התשתיות כדי שהדבר הזה יצליח.
<משה סלומון: (המשך סבב נוכחות).
<משה סלומון: קרן שח"ף, בבקשה.
<אלון זיו: אני אתן כמה משפטים על קרן שח"ף.
<אלון זיו: קרן שח"ף למעשה היא שותפות בין 20 פילנתרופים, חציים מהארץ, חציים מחו"ל, היו"ר של הקרן הוא אבי נאור, חתן פרס ישראל, והקרן שמה לה למטרה לקדם את התופעה שנקראת קהילות צעירים משימתיות.
<אלון זיו: קהילות משימתיות, מה זה?
<אלון זיו: זה חבר'ה צעירים ברובם, או בני מקום או חבר'ה שמגיעים מבחוץ, שמתארגנים כקהילה ובאים להתיישב התיישבות קבע, זאת אומרת לא פרק משימה, אלא באים לחיות במקום, כי למעשה קהילה עומדת על שלוש רגליים.
<אלון זיו: יש לה אורחות חיים משותפים, בדרך כלל סביב מעגל השנה, חגים משותפות, מסיבות משותפות וכו' וכו', יש להם תהליך של לימוד ובירור מתמשך, סוג של בית מדרש, איזה שהוא מפגש שהקהילה נפגשת ולומדת ומתעניינת ומרחיבה את אופקיה.
<אלון זיו: והרגל השלישית היא עשייה חברתית למען הקהילה הרחבה, זאת אומרת פרויקטים שהקהילה מזהה כצורך ומפתחת אותם למען אוכלוסייה שגרה במקום, כדוגמת הפרויקט הזה ופרויקטים אחרים שנשמע גם מ'הנני' וגם מ'חברים בטבע'.
<אלון זיו: היום יש מעל ל-200 קהילות כאלה ברחבי הארץ, מכל הסוגים, דתיים וחילוניים ועולים וותיקים ויהודים וערבים ודרוזים.
<אלון זיו: למעשה חלק ניכר מהשסעים של החברה הישראלית נמצאים בתוך התופעה הזאת.
<אלון זיו: רוב הקהילות מאורגנות תחת ארגונים כמו 'חברים בטבע' ו'הנני', יש היום 15 ארגונים כאלה שגם מקימים את הקהילות וגם מלווים אותן, ממש משלב הרעיון ועד קהילות ותיקות.
<אלון זיו: יש היום 15 ארגונים כאלה, אותם ארגונים פועלים גם יחדיו והקימו את מועצת הקבוצות בקהילות המשימתיות, שזה גוף של הארגונים שהוא הארגון המייצג של הקהילות.
<אלון זיו: קרן שח"ף קיימת כבר קרוב לחמש שנים, בתחילת הדרך אנחנו עסקנו בעיקר בהקמה של קהילות חדשות כדי לייצר מסה קריטית.
<אלון זיו: היום, יש כבר למעלה ל-200 קהילות כאלה.
<אלון זיו: אנחנו עשינו תהליך אסטרטגי, שהיה תהליך בשיתוף גם עם השותפים וגם עם נציגי הקהילות והיום אנחנו עוברים משלב של הקמה לשלב של ביסוס והשפעה.
<אלון זיו: זה התהליך שאנחנו נראה אותו מתחיל לקרום עור וגידים בתקציב של שנה הבאה.
<אלון זיו: הקרן למעשה התחילה כקרן אורן, שהיא הקרן המשפחתית של משפחת נאור, ועם הקהילות אנחנו עובדים קרוב לעשר שנים.
<אלון זיו: אנחנו מלווים את 'הנני' ואת 'חברים בטבע' ממש מתחילת דרכם, אנחנו מאוד מאמינים שלקהילות האלה יש ערכים מוספים ויכולות ייחודיות שנותנות להן כוח מאוד מאוד גדול, גם מבחינת העשייה שהם עושים וגם מבחינת האווירה שהם משרים במקומות שבהם אותן קהילות פועלות.
<אלון זיו: זה ממש על קצה המזלג על הקרן.
<אלון זיו: באמת יש לנו זכות ללוות את התופעה הזאת, אנחנו מאמינים שהיא אחת מהתופעות שיכולות בטווח הארוך לשנות את פני החברה הישראלית.
<אלון זיו: אלה מילים פומפוזיות אבל אנחנו באמת מאמינים בהן.
<אלון זיו: אני חושב שעכשיו אנחנו נצלול קצת להכיר יותר את שני הארגונים האלה, משלב ההיסטוריה עד למצבם הנוכחי.
<משה סלומון: 'חברים בטבע'.
<ניר כץ: לעמותת 'חברים בטבע', כמו שציינתי קודם, יש שמונה קהילות.