GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רועי אסף: יש שכר נמוך גם במהלך הלימודים, הוא אפס, ואחרי זה, עובדים שלה, לא רוצה להגיד לך עם כמה שנות ותק, מקבלים השלמת הכנסה בתלוש השכר.
<רועי אסף: צריך להבין את רקע המקצוע, לא רק להתייחס לדבר הזה, ואז להתאים, לעשות את ההתאמות והאדפטציות, אתה דוקטור בתחום בעצם, לעשות את האדפטציה בשביל להתאים לאנשים שיש להם איזה שהוא רקע תרבותי קצת שונה, ואגב עם הזמן זה כבר לא יהיה כל כך שונה.
<רועי אסף: לכן צריך לתקוף את הבעיה גם מצד הביקוש, גם מצד ההיצע, צריך לבוא לסטודנטים ולהגיד להם, בקרב האוכלוסייה הערבית יש דוקטור במכללה בתל אביב-יפו שהוא מושך אותם לפסיכולוגיה, אבל הוא עושה את עבודת השטח, את עבודת הרגליים.
<רועי אסף: זה לא שבא עכשיו משרד ממשלתי, או מל"ג ות"ת שיושבים בירושלים ומושכים סטודנט איקס או וואי.
<רועי אסף: ללא העבודה הפרטנית בשטח לא יהיה לך את הזרימה לתוך המוסדות של האוניברסיטה ואגב, חלק מהאנשים שיתקבלו לתואר ראשון לא יתקבלו לתואר שני, צריך להבין את זה.
<רועי אסף: זה נכון בכל קצוות האוכלוסייה.
<רועי אסף: אז אם פה צריך לעשות התאמות, ועכשיו ניכנס רגע לשלב השני, יצרנו היצע, עכשיו צריך להתייחס לליווי ולהנגשה של ההשכלה הגבוהה בתוך המערכת.
<רועי אסף: ייתכן מאוד שמישהו צריך, אתה קורא לזה מנטור, אבל צריך תכנית ליווי וחניכה, כפי שעשינו עם המגזר הערבי מאוד יפה, שבו סטודנט עובר את האוניברסיטה כשיש מישהו שמלווה אותו.
<רועי אסף: מישהו שמלווה אותו זה יכול להיות קבוצת תרגול ובסוף הדבר הזה הוא צריך לצאת לשוק העבודה.
<רועי אסף: עכשיו אני כן מדגיש שצריך אלמנט של כסף לחיות.
<רועי אסף: זאת אומרת לא מספיק שכר לימוד וכן הלאה ובתכנית שאנחנו רוצים לעשות למגזר הערבי, וכבר עושים בחלק מהאוניברסיטאות, הם מקבלים תוספת לליווי, זאת אומרת הם יכולים לחיות בלי לעבוד מעבר, כי מי שעובד ולומד, הייתי מתרגל באוניברסיטה העברית, הציונים שלו נמוכים יותר.
<רועי אסף: זה לא בפסיכולוגיה, בכל מקצוע, לרוב.
<רועי אסף: עכשיו אני רוצה להתייחס לנקודה האחרונה, אחרי שדיברנו על היצע, ליווי בתוך המערכת, תמיכה כספית ואקדמית ויציאה לשוק העבודה לביקוש, אני רוצה לדבר על הפסיכולוגיה, שפסיכולוגיה הוא מקצוע מאוד מאוד, לא רוצה להגיד בעייתי, אבל הוא נוגע בנפש האדם.
<רועי אסף: בשביל לגעת בנפש האדם, זה לא מקצוע כשאר המקצועות, זה מקצוע טיפולי כבד מאוד, גם העובדים הסוציאליים בהתמחות קלינית מתעסקים בתכנים דומים, ולכן צריך אדם משכמו ומעלה בשביל להיות פסיכולוג שיכול לגעת בנפש של מי שיושב מולו.
<רועי אסף: לכן גם אם יש היצע קצת יותר נמוך צריך לבחור את האנשים הטובים ביותר למקצוע.
<רועי אסף: ותודה רבה שהזמנתם אותי בתור מומחה לוועדה.
אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד לך שאנחנו לא מתכוונים שהפסיכולוגים יוצאי אתיופיה יטפלו רק ביוצאי אתיופיה, זו לא הכוונה.
אברהם נגוסה: אני אתן לך דוגמה, אני הייתי אחד העובדים הסוציאליים הראשונים בקרב הקהילה, אני כשעבדתי בעיריית ירושלים כעובד סוציאלי אפילו לא היה לי מקרה אחד של יוצא אתיופיה, אבל היו מריצים אותי בכל הארץ.
אברהם נגוסה: כשיש נושא חשוב להתייחסות מבחינת השפה ומבחינת התרבות אז היו קוראים לי בכל מיני לשכות, גם בירושלים וגם מחוץ לירושלים.
אברהם נגוסה: זה לא זה שעובד סוציאלי יוצא אתיופיה יטפל רק ביוצאי אתיופיה, זו לא הכוונה.
<בתיה הקלמן: כן, גם לא הכוונה שלנו.
<בתיה הקלמן: אנחנו גם לא נפתח תכניות לפסיכולוגים אתיופים או לערבים, זו לא הכוונה.
<בתיה הקלמן: היא לא תהיה מובלעת, היא לא תהיה גטו של אתיופים.
אברהם נגוסה: נכון, זו לא הכוונה, אבל שיהיו לפי הצורך אנשים שיכולים להבין את העולים מבחינה תרבותית וגם מבחינת השפה, שיהיה לנו כוח אדם, הון אנושי, לקדם את הנושאים האלה.
אברהם נגוסה: הסתדרות הפסיכולוגים, הזמן שלנו רץ, אבל אנחנו נשמח שבאמת תשתף אותנו, מר יחיאל אסולין, בבקשה.
<יחיאל אסולין: אני מהחטיבה הקלינית מהסתדרות הפסיכולוגים.
<יחיאל אסולין: אני בסוף, זה אומר גם שרוב הדברים שרציתי להגיד כבר נאמרו, אז אני אחזק את הנקודות שהיו נראות לי חשובות.
<יחיאל אסולין: קודם כל אני מאוד מסכים עם מה שאמרה חוה פרידמן ומה שאתה אומר, שהחסמים הם לא רק בנושא האקדמי, אלא החסמים הם בהמשך המסלול.
<יחיאל אסולין: זה מסלול ארוך עם הרבה אי ודאות, גם כלכלית וגם אחרת, היום יש גם הרבה אי ודאות בקשר לשאלה האם ניתן בכלל להתחיל התמחות, יש זמן ארוך של המתנה בהתמחויות ואני מאוד יכול להבין שצעירים שאפילו מעוניינים ומוכשרים ויכולים לעסוק בזה אולי מתלבטים אם יהיה להם את הגב הכלכלי לעסוק בזה.
<יחיאל אסולין: זה חסם מאוד משמעותי ויכול להיות שמה שצריך לחשוב זה על סוג של תכנית מלאה.
<יחיאל אסולין: צריך לחשוב איך לעשות את זה, זה דורש שיתוף פעולה בין גופים, בין השכלה גבוהה למשרד החינוך, שמעסיק הרבה פסיכולוגים, ומשרד הבריאות, שאחראי על התמחות של הרבה פסיכולוגים.
<יחיאל אסולין: שוב, צריך לחשוב על זה, כי הרי לא תמיד אפשר להבטיח לסטודנט בתחילת דרכו שהוא יסיים התמחות, גם זו בעיה, אבל צריך לחשוב איך מסירים את החסם של זמני המתנה ארוכים להתמחות ואי ודאות גדולה.
<יחיאל אסולין: אולי איזה שהיא תכנית שבוחרים בקפידה ומייעדים אנשים למסלול שבו עוזרים להם להתגבר על החסמים האלה, אולי קיצור זמני המתנה להתמחות, אולי ליווי ועזרה במציאת התמחות.
<בתיה הקלמן: אנחנו נציין שהתכנית שאנחנו מתכוונים אליה בדרום תציע מסלול ישיר לתואר שני.
<יחיאל אסולין: אבל מעבר לתואר השני, אני מנסה להיכנס בנעליים של צעיר שאולי אין לו הרבה תמיכה כלכלית, יכול להיות שהוא אומר 'אני לא אלך למסלול הזה כי אני לא יודע אם אני אעמוד בזה.
<יחיאל אסולין: אני יכול להתקבל, אני אסיים בהצלחה את הלימודים, אבל אני לא יודע אם אני אעמוד בזה אחר כך'.
<בתיה הקלמן: על זה אין לנו שליטה.
<יחיאל אסולין: אני רוצה להזכיר שלפני שנה הבטיח פה סמנכ"ל בכיר במשרד הבריאות תוספת של 5 מיליון שקלים להתמחויות, בין השאר בדגש על פריפריה ומגזרים שונים, וה-5 מיליון שקלים האלה לא נכנסו משום מה לחוק התקציב.
<יחיאל אסולין: יכול להיות ששווה לחזור להבטחה הזאת.
<ימימה גולדברג: סליחה, נוספו 10 מיליון שקל לתקציב המלגות.
<יחיאל אסולין: לא, הוא מתכוון מעבר ל-28.5.
<ימימה גולדברג: לא, הוא לא התכוון מעבר.
<יחיאל אסולין: הוא אמר את זה בפירוש, זה רשום בפרוטוקול של הוועדה.
<ימימה גולדברג: אנחנו קיבלנו תוספת של 10 מיליון שקל לתקציב המלגות.
<ימימה גולדברג: הוא עומד היום על 29 מיליון שקל לשנה.
<יחיאל אסולין: דב פסט אמר בפירוש מעבר ל-29, 5 מיליון כל שנה.
<יחיאל אסולין: הוא הבטיח, הוא לא קיים, נכון, אבל הוא הבטיח, ויכול להיות שאפשר לחזור להבטחה הזאת, כי הוא אמר בפירוש להשתמש בדבר הזה לצורך תגבור של מלגות התמחות בכל מיני אזורים ומגזרים שדורשים - - -
<ימימה גולדברג: הדבר נעשה במסגרת התקציב הקיים.
<יחיאל אסולין: הוא הבטיח מעבר ל-29, זה שחור על גבי לבן, ביום ראשון ייצא הפרוטוקול של הוועדה.
<יחיאל אסולין: הוא כבר יצא, הפרוטוקול של הוועדה.
<ימימה גולדברג: אני בעד.
<יחיאל אסולין: בדיוק, אין לנו ויכוח.
<ימימה גולדברג: אני יודעת שהוספו 10 מיליון שקל, לא ידוע לי על ה-5 מיליון שקל.
<יחיאל אסולין: לא הוסף, זה בדיוק מה שאני אומר, שהם לא הוספו, הם הובטחו.
אברהם נגוסה: אנחנו לא נסיים היום את כל הנושאים.
<יחיאל אסולין: כן, רציתי רק לומר שתכניות דומות כבר קיימות.
<יחיאל אסולין: יש תכניות לפסיכולוגים חרדים שהן בתוך המגמות הרגילות, הן מקבלות איזה שהוא ליווי.
<יחיאל אסולין: דברים מהסוג הזה קיימים, לא חייבים לכפות על מוסדות להשכלה גבוהה, אפשר לתמרץ אותם בצורות אחרות לעשות את זה.
<יחיאל אסולין: אני חושב שמה שצריך זה שיתוף פעולה בין הגופים והסתדרות הפסיכולוגים תשמח להיות חלק מגוף שיוצר שיתופי פעולה כאלה.
<פבריס שומברג: שלום עליך, חבר הכנסת אברהם נגוסה, שלום עליכם, וגם לחבר הכנסת מהבית היהודי, מרדכי יוגב, שלא עמנו.
<פבריס שומברג: אני חבר הבית היהודי, אבל הצבעתי אגודה.
אברהם נגוסה: זו ועדת עלייה וקליטה.
<פבריס שומברג: תגובה, הקדמה וסיכום.
<פבריס שומברג: בקשר לתגובה לגברת ממשרד הבריאות, שאמרת שאין נתונים למגזר האתיופי.
<פבריס שומברג: רק תגובה למה שאמרת, שבעצם אין מגזר אתיופי, זה כמו להגיד שאין פלישתים כי הם לא קיימים ואז לא ייתנו להם תקציב כי אין מגזר שכזה.
<פבריס שומברג: יש את המחקר שפורסם, שביעות רצון מבתי החולים הפסיכיאטרים, שם לפי שפת האם אמהרית וכן יש נתונים.
אברהם נגוסה: תעביר את דעתך בקיצור, כי הזמן שלנו עבר.
<פבריס שומברג: רשמית 10% מהעולים החדשים האתיופים לא היו צריכים להתאשפז, לא אבחנו אותם כי לא דיברו אמהרית.
<פבריס שומברג: אלו שאושפזו, 10% מהם לא היו צריכים להתאשפז.
<פבריס שומברג: אלה ששוחררו ולא היה להם טיפול הלכו לטיפולים אלטרנטיביים, מה שנקרא אצל האתיופים זר, שזה רופא כישוף.
<פבריס שומברג: הם היו יותר מוצלחים מה-10% שלא היו - - - בנוגע לזה, בתקופת האפרטהייד בדרום אפריקה, השחורים, במרכאות, לא טיפלו בהם ו שלחו אותם בחזרה למכשפים האלה, והלבנים, במרכאות, כן טופלו בבתי חולים פסיכיאטרים והם טופלו יותר טוב.
<פבריס שומברג: לטיפולים האלטרנטיביים, יש גם מים קדושים באתיופיה, לא נותנים דברים כאלה.
<פבריס שומברג: אני אקצר את זה מאוד, כי רציתי לסכם פה יותר.
<פבריס שומברג: לתיקון, זה לא 10% מתאבדים בקהילה האתיופית, יש פי ארבעה מהקהילות האחרות, בצה"ל, זה לא ידעתי, אני צריך לבדוק את זה.
<פבריס שומברג: אני פבריס שומברג, מכבלי נפש, ארגון לסובלים מבעיות פסיכיאטריה, אנחנו נפעל לשחרור נתונים מוועדת השקיפות, כגון כמה אחוזים מעולי אתיופיה קיבלו טיפול אי.
<פבריס שומברג: סי.
<פבריס שומברג: טי חשמלי מוחי לעומת שאר האוכלוסיות.
<פבריס שומברג: ולסיכום, המחסור בפסיכולוגים ובפסיכיאטרים יוצאי אתיופיה יכול להיפתר אילו היו מוקצים תמלוגים כלכליים לסטודנטים כאלה בכדי שיוכלו ללמוד.
<פבריס שומברג: התגמול לא יהיה רק בתקופת הלימודים אלא במשך תקופת ההתמחות, שכאמור לוקחת 4 שנים, בכדי שיקבל מעל לשכר המינימום לאחר ההתמחות, בכדי שלא ייפנו הסטודנטים המוכשרים, שקיבלו - - -
<פבריס שומברג: אני אפרסם את כל דבריי באתר כבלי נפש.
אברהם נגוסה: אני חושב שזה היה דיון מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: הסיכום של הוועדה, כיוון שהנושא הוא מאוד דרוש טיפול מערכתי, זה לא רק משרד אחד, צריך להיות שיתוף פעולה של כל המשרדים ולכן הוועדה קוראת, אחת, להקים פורום בראשות מל"ג, אני אומר בראשות המל"ג כי פה מדובר בחסמים באוניברסיטאות ובמכללות ולכן אנחנו רוצים שמל"ג יעמוד בראש הפורום הזה.
אברהם נגוסה: ישתתפו בו משרד הבריאות, זה חשוב, משרד העלייה והקליטה, משרד החינוך, המשרד לשוויון חברתי וחשוב שיהיו חברים גם מכון פוירשטיין, כדי שהם יוכלו לתת מהניסיון המקצועי שלהם, וגם הסתדרות הפסיכולוגים, זה גם מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: אנחנו דורשים להקים את זה בתוך חודש ימים ולדווח לנו לוועדה.
אברהם נגוסה: הדבר השני, אנחנו פונים למינהל הסטודנט במשרד העלייה והקליטה להעביר למשרד הבריאות שמות של סטודנטים, בעיקר סטודנטים לפסיכולוגיה.
אברהם נגוסה: ובאמת שמשרד הבריאות, כמו שהיא אמרה, 'תעבירו לנו, אנחנו רוצים לתת פוש', זה מה שאני הבנתי ממנה.
אברהם נגוסה: שלוש, הוועדה תקיים דיון בעוד חודש ימים.
אברהם נגוסה: לפני שאנחנו יוצאים לפגרה אני רוצה שנקיים דיון, אבל בדיון אני רוצה שכבר יציגו לנו שהפורום קם ואולי בראשי פרקים מה הפורום הולך לעשות.
אברהם נגוסה: אני מודה לכל המשתתפים, הישיבה נעולה.
אברהם נגוסה: בוקר טוב לכולם, חבר הכנסת איתן ברושי וחבר הכנסת חיים ילין, נתחיל את הדיון בנושא המשך הפעלת תוכנית תל"מ (תעסוקה, לימודים, מגורים) בקיבוצים לצעירים יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: כפי שכולנו יודעים, זו תוכנית חשובה, תוכנית מוצלחת מאוד שמשלבת את הצעירים ונותנת להם הרגשה של עצמאות ושל תרומה לסביבה ולחברה.
אברהם נגוסה: הגיעה אלינו בקשה בגלל שיש איזה כיוון או אפילו סכנה לסגירת התוכנית ולכן אנחנו רוצים היום לשמוע מן הגורמים.
אברהם נגוסה: זו תוכנית שהוקמה בשנת 1998 על-ידי משרד העלייה והקליטה והתנועה הקיבוצית, ואני מבין שגם משרד הכלכלה הצטרף וכל מיני גורמים אחרים מעורבים.
אברהם נגוסה: למה שתוכנית שהיא כל-כך מודל לחיקוי, שיכולה לקדם את הצעירים לשילוב בחברה, יש סכנה לסגירתה?
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע מהגורמים השונים ואז להגיע למסקנה לפנות לגורמים הרלוונטיים בבקשה לא לסגור את התוכנית ולהמשיך את הפעלתה.
אברהם נגוסה: אבל קודם אנחנו רוצים לשמוע.
אברהם נגוסה: מי יציג לנו את התוכנית?
אברהם נגוסה: יצחק שפרן, בבקשה.
<יצחק שפרן: בוקר טוב.
<יצחק שפרן: אשמח אם ד"ר גבי אסם, מנהלת אגף חינוך ומשימות בתנועה הקיבוצית, תציג את הרקע להמשך התוכנית.
<גבי אסם: אתחיל בסקירה כללית ואת עיקר הדיון אעביר לאיציק שפרן.
<גבי אסם: התוכנית הזאת מאוד-מאוד חשובה לנו.
<גבי אסם: אנחנו משקיעים בה המון, לא רק מבחינת משאבים אלא בכלל בתפיסה מה התפקיד שלנו בחברה הישראלית.
<גבי אסם: אנחנו מאוד-מאוד מקפידים על האמירה שהקיבוץ, פרט להיותו חברה לעצמו, יש לו תפקידים בחברה הישראלית, וזה אחד המרכזיים שבהם.
<גבי אסם: לגבי התוכנית עצמה, היתרון הגדול של התוכנית הזאת, בדומה לתוכניות אחרות שכתובות על הלוח, כמו "בית ראשון במולדת" שהמשתתפים בה מסיימים השנה שנת לימודים נוספת, כמו אולפנים, מתנדבי חו"ל, גרעיני "צבר" שהשתתפנו בשבוע החולף בדיון גדול סביב נושא החיילים הבודדים – בזמן נתון יש לנו כ-3,000 משתתפים בכל התוכניות הללו בקיבוצים.
<גבי אסם: תוכנית תל"מ, הייחוד שלה הוא בכך שהיא "תפירה" אישית, היא באמת "חליפה אישית" לכל אחד מן המשתתפים.
<גבי אסם: היתרון הגדול באמת שהיא יכולה להציע הוא את הסביבה כולה, את החצר הקיבוצית המלאה – גם מגורים, גם מסלול לימודים, גם השתלבות ותוכנית אישית.
<גבי אסם: זה הייחוד שלה.
<גבי אסם: לעקור את התוכנית הזאת ולהגיד: סליחה, לא מתאים יותר, בואו לא נקיים אותה – פשוט אין לי הסבר.
<גבי אסם: אני אורחת בכנסת, אני בסך הכול ממלאה את תפקידי במגזר הציבורי ביום-יום.
<גבי אסם: אני לא יכולה להבין איך יכול לקרות דבר כזה.
<גבי אסם: אגיד לא רק שאנחנו צריכים לשמור עליה אלא אנחנו צריכים להגדיל אותה.
<גבי אסם: תסתכלו למטה על השורה התחתונה.
<גבי אסם: יותר מ-160 קיבוצים פעילים בתוכניות האלה וברבות אחרות ויש עוד שרוצים להצטרף.
<גבי אסם: דווקא בגלל שהתוכנית היא השמה אישית ולא קבוצות של 20 ו-30 אלא באמת 4, 5, 10 יש לנו יכולת להציע להם עוד קיבוצים.
<גבי אסם: אנחנו מבקשים שמהדיון הזה נצא בקריאה להרחבה של התוכנית ולא רק לשימור הקיום שלה.
<גבי אסם: זאת בעצם הפנייה המרכזית שלנו.
<יצחק שפרן: תודה.
<יצחק שפרן: בוקר טוב, אני איציק, פעיל בתנועה הקיבוצית באגף חינוך ומשימות ומנהל את תוכנית תל"מ מזה 4 שנים.
<יצחק שפרן: זו תוכנית עם היסטוריה.
<יצחק שפרן: היא נוצרה בשיתוף פעולה, אם יורשה לי לציין, מצוין עם חברינו מן האגף לקליטת עולי אתיופיה במשרד העלייה והקליטה, שיתוף פעולה שהיה ואפילו התעצם ועובד היטב בשנים האחרונות.
<יצחק שפרן: התוכנית הזאת כאמור היא מ-1998 והיא באמת הזדמנות, כפי שגבי אסם תיארה, להעצמה אישית ותעסוקתית לחניכים בפרופיל שנקלטים.
<יצחק שפרן: במשך ההיסטוריה הזאת יש לנו שגרירים, יותר מ-1,200 בוגרים שכבר סיימו את התוכנית.
<יצחק שפרן: אחד מהם, אשר סלמסה, יושב פה והוא יגיד אחרי כן את חוויותיו ואת ניסיונו מעדות אישית.
<יצחק שפרן: רבים מתוך הבוגרים שלנו גם נשארו בקיבוצים לשנה ולשנתיים ויותר, גם כי מצא חן בעיניהם המקום, גם משום שהם השתלבו היטב בתעסוקה וזה נתן להם עוד מנוף להמשיך את התפתחותם האישית.
<יצחק שפרן: גם זכינו לכמה עשרות חברי קיבוץ חדשים מבני העדה שהכירו בני זוג, אפילו שניים-שלושה זוגות שנקלטו, אחד מהם בברעם ממש בימים אלה, שהכירו בתל"מ, נקלטו כחברים והם היום חברים מלאים וטובים בקיבוצם.
<יצחק שפרן: נכון לרגע זה בתוכנית יש לנו 80 חניכים.
<יצחק שפרן: אנחנו בעיצומו של גיוס לקראת שנת הלימודים הבאה של בנות שמשתלבות היטב במערכת החינוך ב-16 קיבוצים, כאשר הצפוניים שבהם הם דן וברעם והדרומיים שבהם הם יטבתה וקטורה.
<יצחק שפרן: יש עוד קיבוצים, כפי שגבי אסם ציינה, שאומרים: אם יש לכם עוד חניכים בבקשה תציעו לנו, נשמח מאוד לפתוח קבוצות חדשות.
<יצחק שפרן: לשם כך נשמח מאוד שהתוכנית תמשיך ותתרחב.
<יצחק שפרן: סביב אותם 80-90 חניכים מידי שנה יש עשרות רבות של שותפים, כל אחד בתחומו.
<יצחק שפרן: לא אתאר את כולם אבל נמצאים כאן גם חברינו ממשרד העלייה והקליטה, יש מעסיקים בקיבוצים, יש אנשי מעטפת שפועלים במערכת הזאת, מלווים אישיים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים וכמובן מורים לכישורי חיים, ובעיקר המקשרים בקיבוצים שהם החוליה המקשרת בין התוכנית, בין חברי הקיבוץ ובין החניכים, שנציג בכיר וותיק שלהם יושב פה לצדנו, ניר בנדק מקיבוץ גן שמואל שיעיד אחרי כן על פועלו שלו.
<יצחק שפרן: המקורות של התוכנית כאמור רובם ככולם, סכום ניכר מתוך התוכנית, קרוב ל-85% מגיע ממשרד העלייה והקליטה.
<יצחק שפרן: בשנים האחרונות גם משרד הכלכלה תרם את חלקו בתחום התעסוקה.
<יצחק שפרן: בשנה האחרונה כל התקציב הזה מגיע ממשרד העלייה והקליטה וכמובן גם התנועה הקיבוצית שותפה.
<יצחק שפרן: הקיבוצים אמנם לא מהווים מקור תקציבי אבל הם מסבסדים באופן עמוק למדי את השתתפות החניכים, בין בשכר דירה ובין בשירותים כאלה ואחרים שהם מספקים לבני הקבוצה, ואנחנו מצליחים פה ושם גם להשיג קצת תרומות שמשמשות אותנו בעיקר לפעילויות שאין להן מקור תקציבי אחר, אם זה תגבור בלימודים, אם זה ציוד לימודי, מחשבים אישיים ודברים מן הסוג הזה שחניכים זקוקים להם בהמשך הדרך שלהם.
<יצחק שפרן: שואלים אותנו: בסדר, אז מה סיפורי ההצלחה?
<יצחק שפרן: יש עשרות כאלה מידי שנה – צעירים שהגיעו נבוכים, קצת חסרי כיוון בתחילת השנה ואתה רואה במהלך השנה אחרי שהם קיבלו את החיבוק ואת הבסיס, את הפלטפורמה הנוחה להמשך העצמתם, הם עברו אבחון תעסוקתי, בחרו מסלול לימודים, עלו על דרך המלך, התחילו לעבוד קשה.
<יצחק שפרן: הם יודעים שזו שנה מאוד-מאוד אינטנסיבית.
<יצחק שפרן: בסוף השנה רואים את זה אפילו על היציבה שלהם.
<יצחק שפרן: האנשים האלה יוצאים עם ביטחון עצמי, עם תעודה ביד, כפי שאתם רואים את שלוש הדוגמאות של חבר'ה מקיבוץ גדות, או בצד שמאל דוגמה של ענת שכתבה את סיפור חייה בהנחיה מקצועית שלנו, או אדסה אבבה – מי לא מכיר אותה, כל מי שחובב מוזיקה אתיופית או מוזיקה בכלל, היא בוגרת תל"מ שהתחילה את הקריירה המוזיקאית שלה אצלנו בקיבוץ גלעד, וארגויה – גם כן דוגמה ממש מהתקופה האחרונה, שהתחילה בתנאי פתיחה מאוד-מאוד קשים וסיימה את לימודיה כסייעת לרופא שיניים.
<יצחק שפרן: יש לנו כאלה עשרות מידי שנה.
<יצחק שפרן: הבאתי דוגמאות ראשוניות רק כדי להמחיש שאנחנו גאים מידי שנה להצטלם ביחד עם החניך או החניכה עם תעודת הסיום ולזכות בתודות האלה, שרובן סמויות מן העין אבל שכרנו בכך שהחניכים האלה מסיימים את המסלול בהצלחה רבה, בשיעורי הצלחה שאמנם לא נמדדו מדעית.
<יצחק שפרן: יש לי את הנתונים האחרונים שבדקנו בטלפון מ-2013, אבל גם מאז 2013 – ויעידו חבריי ממשרד העלייה והקליטה – אנחנו נהנים משיעורי הצלחה טובים יותר, גם משום שפרופיל החניכים השתנה ויש יותר ילידי הארץ, ויש גם שיטת מיון או השמה יותר מוצלחת אז שיעורי ההצלחה הולכים וגדלים, הם נושקים ל-90%-95%, הן בסיום לימודים והן בסיום התוכנית.
<יצחק שפרן: בעצם למה אנחנו מצפים?
<יצחק שפרן: אנחנו רוצים גם להבטיח את המשך התוכנית לאורך זמן, גם להרחיב אותה ובעיקר להכיר בייחודה.
<יצחק שפרן: אנחנו מבינים שהחלטת הממשלה שמה איזה סימן שאלה על היכולת של משרד העלייה והקליטה להמשיך לארח ולממן את התוכנית.
<יצחק שפרן: אנחנו מבקשים שיהיה לנו אופק, שנוכל לפתוח את התוכנית בקיבוצים חדשים, לתת פתרון ל-250 החניכים שבכל רגע נתון מחכים לשיבוץ, לתת להם פתרון לשנים קדימה ולדעת שאנחנו ממשיכים בתוכנית הזאת ביציבות ומחזקים אותה גם לפרופיל החניכים החדשים, והצרכים לא קטֵנים, הצרכים הולכים וגדלים.
<יצחק שפרן: הראיה היא מספר הפונים אלינו בכל הדרכים, הן בהכוונה של מרכזי צעירים והן בהרשמה לאתר.
<יצחק שפרן: אפילו אם אותם 250 חניכים שמחכים כרגע לשיבוץ יזכו להצטרף לתוכנית ולהשיג את ההישגים שמצופים מהם – זה יהיה שכרנו.
<יצחק שפרן: בצילומים רואים שהשרה הישנה-חדשה ומבקר המדינה התארחו אצלנו בקיבוץ נען, אחד הקיבוצים המובילים בתוכנית, ב-2013.
<יצחק שפרן: אנחנו מזמינים גם את חברי הוועדה המכובדים ואת חברי הכנסת לסיור דומה בהקדם.
<יצחק שפרן: נשמח מאוד לארח אתכם כי, כפי שאומרים, תמונה אחת שווה אלף מילים.
<יצחק שפרן: אתם מוזמנים לראות במו עיניכם, בעיקר מי שיש לו עדיין ספקות, שלא נצטרך לשכנע את המשוכנעים אלא מי שעדיין יש לו ספקות לגבי ההצלחה וההשתלבות של החניכים בחיים הקיבוציים מוזמן להצטרף לסיור.
<יצחק שפרן: הכותרת היא שהתוכנית וסביבת החיים, כפי שגברי אסם פתחה ואמרה, הסביבה הקיבוצית היא שנותנת את התנאים המיטביים להצלחה.
איתן ברושי: יש לי שאלה.
איתן ברושי: אם לא יעשו כלום והמצב הנוכחי יימשך, מה זה אומר?
איתן ברושי: התוכנית תיסגר?
איתן ברושי: היא מצטמצמת?
<גבי אסם: כן, חד-משמעית.
איתן ברושי: זה לא מספיק ברור מהדברים שאתם אומרים.
<יצחק שפרן: המשמעות מבחינתנו היא שב-1 בינואר 2017 אנחנו צריכים להפסיק, בעצם אין יותר בסיס לחניכים, אין להם יותר ליווי, אין להם יותר כישורי חיים.
<יצחק שפרן: אלה שנמצאים בקיבוצים יצטרכו כמובן לשלם יותר ולא ייקלטו חניכים חדשים.
<יצחק שפרן: בעצם התוכנית הזאת תגווע בצורה מאוד-מאוד דרמטית בתוך חודשים ספורים.
<יצחק שפרן: אם לא יהיה תקציב שיחייה אותה לשנים קדימה, משנת 2017 והלאה התוכנית הזאת תגווע ו-250 החניכים שנמצאים בהמתנה יתאכזבו או אפילו יכעסו, ילכו הביתה, ואותם 80 חניכים שבתוכנית יהיו סוג של שכירים בקיבוצים מבלי שיש להם עורף של תוכנית מקצועית ומעצימה.
<גבי אסם: אדגיש יותר.
<גבי אסם: החדרים שיושבים בהם היום תל"מ והתשתית שנרקמה עם השנים, שבעצם מאפשרת לתוכנית הזאת להתקיים, הרכזים שמלווים אותם, התפיסה – היא יכולה להתמלא.
<גבי אסם: אין ואקום, היא תתמלא באחת, או בתוכניות אחרות או בכלום, בנדל"ן.
<גבי אסם: אנחנו ממש-ממש-ממש לא רוצים להיות שם.
<גבי אסם: זאת סגירה רק של צד אחד ואין סיבה ש-250 החניכים לא יקבלו את התוכנית.
<גבי אסם: כפי שאנחנו אומרים, אגיד את זה שוב, אדגיש, יש לנו אפשרות להכפיל את התוכנית.
<גבי אסם: הסירוב למי שלא מתקבל, גם כשהם מתאימים – אם הם לא מתאימים אז הם לא מתאימים, אבל כשהם מתאימים ואתה מסרב פשוט כואב הלב.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע את הבוגר של התוכנית לפני שאני פונה למשרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: בהמשך אעבור למשרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע את אשר סלמסה, בוגר התוכנית, שישתף אותנו בחוויות שלו בתוכנית.
<אשר סלמסה: שלום לכולם.
<אשר סלמסה: תודה רבה לכל הנמצאים פה, תודה רבה לאיציק שפרן, למשרד העלייה והקליטה, לחבר הכנסת נגוסה.
<אשר סלמסה: אני בוגר תוכנית תל"מ, התחלתי שם באוגוסט 2013 וסיימתי אחרי כמעט שנתיים בקיבוץ גבעת חיים מאוחד.
<אשר סלמסה: לי אישית זה תרם המון בחיים האישיים שלי, בעצמאות האישית שלי, בדרך החיים, לראות את החיים בקיבוץ, המעורבות בחיים בקיבוץ.
<אשר סלמסה: זה היה אחרי השירות הצבאי שלי, אחרי 3 שנים של שירות קרבי.
<אשר סלמסה: אחרי השחרור עבדתי קצת באבטחה אבל אישית לא הרגשתי שאני מתפתח.
<אשר סלמסה: בקיבוץ מאוד הרגשתי את זה, אם זה בעבודה עצמאית, שם עשיתי את העבודה המועדפת שלי, אם זה לבנות את עצמי בחיים העצמאיים של בניית בית, דברים שאין לך אותם ביום-יום שלך.
<אשר סלמסה: בקיבוץ יש לך את הפרטיות שלך, את החיים שלך לבד, את הפינה שלך.
<אשר סלמסה: עשיתי שם עבודה מועדפת.
<אשר סלמסה: זאת הייתה תקופה שבה היה לי המקום עם השקט שלי לחשוב מה אני באמת רוצה לעשות עם עצמי בעתיד, כי בשכונה ובבית אין לי את המקום הזה לשבת ולחשוב כי כל הזמן בבית אני מוטרד, למשל עם האחים.
<אשר סלמסה: כאן היה לי זמן למחשבות איך להעביר את הזמן האישי, איך לפתח את עצמי.
<אשר סלמסה: בקיבוץ היה לי באמת את המקום השקט הזה לחשוב מה אני רוצה לעשות בעתיד שלי, והיה לי ליווי מקצועי מהתוכנית, היה לי מלווה אישי שתמיד היה שם בשביל הצרכים שלי.
<אשר סלמסה: וגם היום בתור בוגר יש לי את הליווי הזה ויש לי עזרה, אם זה לפני הלימודים שאני הולך ללמוד.
<אשר סלמסה: יש לי תמיכה שלא הייתה לי בשום מקום אחר.
<אשר סלמסה: אם התוכנית הזאת תיסגר אני לא יודע מה יהיה העתיד של הנוער הצעיר.
<אשר סלמסה: אני בתור בוגר, בכל מקום שאני הולך אני אומר שאני בוגר תוכנית תל"מ ואני אומר את זה כי המקום הזה באמת עזר לי להתפתח בפן האישי.
איתן ברושי: איפה אתה גר?
<אשר סלמסה: היום אני עובד כמדריך נוער בקיבוץ עין השופט במועצה האזורית מגידו וזה גם חלק מן ההצלחה שלי בתור בוגר תל"מ, והליווי הוא עד היום.
<אשר סלמסה: השאיפה היא לפתוח את הבועה הזאת של החיים בקיבוץ שיש בו הרבה חיים מעורבים.
<אשר סלמסה: אתה אוהב את עצמך ואתה גם מקבל מהם את הפן של החיים הקיבוציים ואתה רואה את המעורבות ההדדית שיש שם.
<אשר סלמסה: אלה דברים חשובים.
<אשר סלמסה: כאשר הבנתי שהפרויקט הזה הולך להצטמצם או להיסגר תהיתי איך זה יכול להיות, כי אני הבנתי אחרת, עקב המחאות וכל הסיפור שהיה, שהתוכנית הולכת לגדול ולהתפתח כי זו באמת תוכנית שנותנת המון.
<אשר סלמסה: אני לא סתם אומר את זה ואני לא ממציא פה.
<אשר סלמסה: אני אומר את זה בתור אדם שהיה שם.
<חיים סלם: עם איזו הכשרה מקצועית יצאת משם?
<אשר סלמסה: רישיון C.
<אשר סלמסה: במסגרת התוכנית.
<גבי אסם: מדריך נעורים.
<גבי אסם: זה הרישיון הכי חשוב.
<אשר סלמסה: היום אני הולך ללמוד בעזרת-השם ויש לי ליווי מתוכנית תל"מ, עוזרים לי בלימודים שאני הולך ללמוד ב"רופין".
<אשר סלמסה: זאת תוכנית שחבל שתיסגר, זה בזבוז גם לנוער הצעיר וגם לקיבוצים ובכלל לחברה כולה.
<אשר סלמסה: זו תוכנית טובה מאוד שנותנת תעסוקה, לימודים ומגורים, שאין את זה בשום מקום אחר.
<אשר סלמסה: לא רק אני אישית, יש לי המון חברים שהיו בזה ורבים מן המשפחה שלי היו בתוכנית הזאת.
<אשר סלמסה: זה תרם המון.
<אשר סלמסה: אני לא רואה שום סיבה לסגור את הדבר הזה, שהוא חשוב מאוד לכולנו.
<אשר סלמסה: תודה רבה.
אברהם נגוסה: לפחות אבבה אדסה, כפי שאמרת, אתה מכיר אותה גם, מוצלחת מאוד.
<יצחק שפרן: היא גם לא מצניעה, בכל הופעה שלה היא עולה על הבמה ומזכירה את התוכנית.
אברהם נגוסה: נהניתי בכמה מן ההופעות שלה ולכן אני מכיר אותה.
אברהם נגוסה: קודם כול נשמע ממשרד העלייה והקליטה ולאחר מכן גם ממשרד הכלכלה וגם ממשרדים אחרים אם יש, וגם הסוכנות כמובן, אני רוצה להבין בדיוק.
אברהם נגוסה: דווקא על-פי הרוח בממשלה, התקבלו תוכניות לשילוב המיטבי של יוצאי אתיופיה, עם תקציבים, על מנת לעודד ולהרחיב תוכניות מוצלחות.
אברהם נגוסה: איך זה מתיישב?
אברהם נגוסה: מצד אחד יש פה כוונות טובות ויש תוכניות המאושרות על-ידי הממשלה עם תקציבים, ומצד שני סוגרים תוכניות.
אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחסו לעניין הזה.
אברהם נגוסה: דוד יאסו, מנהל האגף לקליטת עולי אתיופיה במשרד העלייה והקליטה, בבקשה.
<דוד יאסו: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, האורחים.
<דוד יאסו: אחרי כל מה שהם אמרו באמת אין לי מה לדבר כי אני מקבל את כל מה שהם אמרו, הם צודקים.
<דוד יאסו: זאת תוכנית לתפארת.
<דוד יאסו: מבחינת משרד העלייה והקליטה זו אחת התוכניות הכי טובות שיש לנו.
<דוד יאסו: היא יקרה בשני מובנים, גם בעלות שלה וגם באיכות שלה מבחינת העלייה הזאת.
<דוד יאסו: בשנת 2007 ראינו אחרי העלייה של מבצע שלמה בני נוער שהלכו לפנימיות ולמדו שם מספר שנים ואחר-כך הלכו לצבא.
<דוד יאסו: בינתיים ההורים שלהם רכשו דירה ויצאו ליישובי קבע.
<דוד יאסו: כשחזרו אחרי הצבא לבני הנוער האלה לא היה איפה להיות.
<דוד יאסו: את הפרויקט הזה "תפרנו" ביחד עם התנועה הקיבוצית, שבאמת התגייסה, במימון מלא אך ורק של משרד העלייה והקליטה.
<דוד יאסו: בתוכנית, כפי שאמר איציק שפרן, יש היום יותר מ-1,000 בוגרים וביניהם גם כאלה שנמצאים כבר באוניברסיטאות או שכבר סיימו שם את לימודיהם, ויש גם כאלה, שהוא לא ציין אותם, שנשואים ונשארו בקיבוץ.
<דוד יאסו: לצערי הרב מעט מאוד אבל הייתי רוצה שיהיו יותר.
<דוד יאסו: התוכנית הזאת מביאה את הצעירים והצעירות מקרב בני הקהילה אחרי שירות צבאי והיא ברמה גבוהה מאוד.
<דוד יאסו: גם בשנים שלא היו תקציבים, חברי לעבודה בתנועה הקיבוצית מעידים על כך, משרד העלייה והקליטה עשה את כל המאמצים כדי שהתוכנית הזאת תימשך כל שנה ושנה.
<דוד יאסו: כאשר הייתה תוכנית חומש בשנת 2008, בשנת 2011 משרד הכלכלה השתתף במימון של 700,000 שקל למשך כשנתיים.
<דוד יאסו: בשנת 2015 הוא אמר שהוא יותר לא משתתף.