GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: אבל אין מישהו שלא יוצא רוסיה, לא יוצא אתיופיה שרוצה ממלכתי דתי באזור אחר?
<יעקב טאוב: כל מי שרוצה באזור הרישום הזה ממלכתי דתי הולך ל"גיבורי עציון".
<יעקב טאוב: מי שרוצה בית-ספר ממלכתי, הולך לבתי ספר אחרים.
<גנאדי גורליק: אנחנו רוצים "גיבורי עציון".
<יעקב טאוב: כל אזור השכונה בהגדרת הרישום עד היום שכל מי שרצה בית-ספר ממלכתי דתי, אנחנו לא בודקים בציציותיו של אף אחד.
<יעקב טאוב: מי שרוצה ממלכתי הולך לגורדון, צבי ישראל, פינסקר, ירושלים לפי אזור הרישום.
<קטרינה דדשב: מה שקשור, זה התחיל יותר כשהילדה שלי הראשונה הייתה צריכה לעלות לכיתה א'.
<קטרינה דדשב: אני כמו אמא דואגת של ילדה יחידה בבית – סליחה, כבר היו לי שני ילדים, הילדה שלי הקטנה הייתה קטנה ממש, וכמו כל הורה עובר את השלב שילדים עולים מגן חובה לכיתות א', בטח אני דאגתי לה מאוד, פחדתי כאילו איפה הילדה תהיה.
<קטרינה דדשב: אני בן אדם מאוד רגיש, וילדים כאלה שאני נותנת להם את החום ואהבה, מאוד חשוב היה שהילדה שלי תעלה למקום שיהיה לה טוב ותרגיש נוח.
<קטרינה דדשב: אני רשמתי אותה ל"גיבורי עציון" בשנת 2011, קיבלתי מהעירייה מכתב שאת לא יכולה לרשום אותה, למה?
<קטרינה דדשב: כי את גרה בברנר, וזה רחוב לפני ז'בוטינסקי שהרישום כבר אי אפשרי - זה עוד רחוב אחד שאין כבר אישור לרשום את הילדה שלי ב"גיבורי עציון".
<קטרינה דדשב: אני גרתי ליד גורדון, זה בית-ספר מאוד טוב.
<קטרינה דדשב: ידעתי על זה, וכולם מדברים על זה שזה בית-ספר טוב, אני באתי לשם.
אברהם נגוסה: למה באת לשם?
אברהם נגוסה: בגלל שיש יותר יוצאי רוסיה, או סיבה אחרת?
<קטרין דדשב: קודם הלכתי לגורדון, כי זה היה ממש קרוב לבית שלי, ולא רציתי שהילדה שלי תסתבך בנסיעות, ושאני אדאג.
<קטרין דדשב: פשוט היחס שאני קיבלתי בבית-הספר זה לא היה מקובל, אפילו אני לא קיבלתי את היחס.
<קטרין דדשב: אמרתי, אם אני אשלח את הילדה שלי, איזה יחס היא תקבל?
<קטרין דדשב: היה לי השוואה כי באותו זמן הזמינו אותי מ"גיבורי עציון" לרשום את הילדה להכנות כיתות א', אמרתי ננסה, כי בזמנו זה עוד היה אפשרי, ולא היה חוק שהיה צריך לרשום את הילדים באזורים שלהם.
<קטרין דדשב: גם חשבתי שברנר קרוב לבית-ספר "גיבורי עציון".
<קטרין דדשב: הגעתי לשם – קיבלתי כזה חום ואהבה כאילו מכירים אותי כבר כל השנים.
<קטרין דדשב: אני עליתי כבר לארץ הרבה שנים, אבל לא למדתי פה.
<קטרין דדשב: עליתי בגיל 23, מאוד חסר לי את זה - אין לי את השפה שאני רוצה, כמו שאני יודעת לדבר ברוסית, כמו שאני יודעת לכתוב ברוסית, זה מאוד חשוב.
<קטרין דדשב: האהבה שקיבלו את הילדה שלי בבית-הספר והחום, ואני בתור אמא, אמרתי, אני אעשה הכול כדי להיות בבית-הספר הזה.
<קטרין דדשב: העירייה, כל פעם שאני פניתי אליה, אמרו לי אין לך אישור כי את לא גרה באזור הזה.
<קטרין דדשב: מה הייתי צריכה?
<קטרין דדשב: – הייתי צריכה פשוט לעבור בית, לעבור עוד שני רחובות בשביל לרשום את הילדה שלי לבית-הספר הזה.
<קטרין דדשב: אני רוצה לומר שאני מאוד שמחתי שהילדה שלי לומדת שם.
<קטרין דדשב: היא מאוד חברתית.
<קטרין דדשב: היא מצטיינת כבר חמש שנים.
<קטרין דדשב: היא ילדה שרוקדת שלוש שעות כל יום, גם רוקדת במחול בבית-הספר, יש לה מקהלה.
<קטרין דדשב: מה שאני רוצה להגיד, שהילדה השנייה שעלתה לכיתה א', אני מאוד שמחתי שבית-הספר קיים.
<קטרין דדשב: מהשנה שרשמתי את הילדה הגדולה שלי לבית-הספר, מאז כמו שאני יודעת וכל שנה יש לנו מלחמה על כל כיתה א'.
<קטרין דדשב: כל כיתה א' שהייתה צריכה לעלות, תמיד היו לנו הכנות – אני יודעת, כי אני ועד הורים של בית-הספר מכיתה א' של הילדה שלי.
<קטרין דדשב: אני ראיתי שבאים ילדים להירשם ולא נותנים להם בגלל החוק הזה אפשרות להיכנס לבית-הספר.
<קטרין דדשב: מלא ילדים שרצו להיכנס – זה שש שנים, בוודאי תוך שש שנים אפשר להוריד את התלמידים - זה צריך לקחת בחשבון שלא שמו לב שההורים שרצו שהילדים שלהם ילמדו בבית-הספר לא נתנו להם אפשרות.
<לודמילה ספרישבסקי: שלוש משפחות של החברים שלי שעברו קורס הכנה לכיתה א' בבית-הספר פה, בגלל שסגרו את הרשימה לכיתה א' שלחו ל"שובו" לעכו.
<לודמילה ספרישבסקי: אז הילדים שלהם נוסעים לעכו, הם לא נרשמו בקריית אתא, הם לא רוצים, הם רוצים משהו כמו שאומרים סקטוריאלי – אז מה?
<לודמילה ספרישבסקי: פשוט אנחנו אומרים שלא כל כך צפוף, אבל אנחנו אפילו לא מסתכלים כמה ילדים שלחו מקריית אתא - - -
<גנאדי גורליק: יש לי עוד כמה שאלות.
<גנאדי גורליק: קודם כל, הנה, פה אין בכלל בית-ספר "גיבורי עציון".
<גנאדי גורליק: במקום שאני גר, אנחנו צריכים להירשם ל"צבי ישראל", כרגע הבן הקטן שלי שם.
<גנאדי גורליק: דבר שני, אני רוצה לשמוע ממנהל משרד החינוך, קריית אתא, אני רוצה לדעת מתי אתה היית פעם אחרונה ב"גיבורי עציון"?
<גנאדי גורליק: אני רוצה גם לדעת מה אתה רוצה לראות בכדי לסגור את בית-הספר שלנו.
<גנאדי גורליק: בית-ספר שכל הילדים שהולכים מקבלים חינוך, מקבלים נשיקות מכל המורים - אני לא יודע למה.
<גנאדי גורליק: אנחנו ישראליים, לא צריך לדבר שאנחנו רוסים בכלל.
<גנאדי גורליק: קיבלנו הרבה מכות ברוסיה רק בגלל שאנחנו יהודים - לא מספיק שאנחנו פה מקבלים מכות?
<גנאדי גורליק: - לא מבין למה, אולי הבעיה היא שאנחנו מדברים בשפה רוסית - אולי זו הבעיה?
<גנאדי גורליק: או שאנחנו צריכים לנסוע לירושלים או במקום אחר, במקום שאנחנו כבר גרים 17 שנים בקריית אתא.
<גנאדי גורליק: נולדו לי שישה ילדים.
<גנאדי גורליק: אני לא מבין, אני בוכה כל יום על זה.
<גנאדי גורליק: אני עושה פעמיים בשנה מילואים.
<גנאדי גורליק: אני הייתי במלחמה בלבנון, אז למה אני צריך לקבל מכות למה, אני לא מבין?
<גנאדי גורליק: אנחנו סוג בי"ת פה?
<גנאדי גורליק: למה?
<גנאדי גורליק: אני באתי למדינת ישראל בשביל לעבוד, בשביל לשלם מסים?
<גנאדי גורליק: אני לא מבין.
אברהם נגוסה: שמענו את עמדת העירייה בנושא הזה.
אברהם נגוסה: דווקא העירייה מסתכלת על זה כדבר חיובי, כדבר טוב כדי שלא יהיה סגרגציה, המטרה זה ליצור אינטגרציה.
אברהם נגוסה: אני רק אומר כפי שהבנתי את העמדה שלהם.
אברהם נגוסה: לא זה שהם נגד האנשים האלה, הכוונה לא לפגוע.
אברהם נגוסה: הכוונה זה לעשות טוב כדי שהם ייקלטו באינטגרציה בחברה הישראלית.
אברהם נגוסה: אתם ההורים מסתכלים אחרת, והם מסתכלים אחרת.
אברהם נגוסה: אני פה שנה וחצי, וזו הפעם הראשונה - אני לא יודע אם חברת הכנסת קסניה, אבל אני פעם ראשונה מתמודד עם מצב הפוך, כי בדרך כלל פה אנחנו דנים שהאזרחים באים ומתלוננים על בית-הספר, על העירייה, על משרד ממשלתי.
אברהם נגוסה: היום להיפך, משבחים והם רוצים את זה, דווקא המערכת – העירייה, משרד החינוך אומרים אחרת, לכן אנחנו פה במצב מיוחד הייתי אומר.
אברהם נגוסה: שמענו את שני הצדדים.
אברהם נגוסה: לא ביום אחד נגיע לאיזשהו פתרון.
אברהם נגוסה: הם חושבים שפה לא צריך להיות בית-ספר רק ליוצאי אתיופיה, ליוצאי רוסיה.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים שיהיה בית-ספר אינטגרלי.
אברהם נגוסה: כנראה הם לא הצליחו להביא תלמידים אחרים לבית-הספר הזה להפוך אותו.
אברהם נגוסה: מצד שני, יש גם סתירה, הם לא עולים, אז אם לא עולים, למה אנחנו אומרים יוצאי רוסיה ויוצאי אתיופיה?
אברהם נגוסה: - אז יש פה סתירה.
<רון פכטר: לא צריך לומר את זה לכן.
<רון פכטר: מבחינתנו כמו שאמרתי קודם בית-ספר לכל דבר ועניין, בית-ספר ממלכתי דתי של מדינת ישראל.
אברהם נגוסה: העירייה לא מסתכלת בצורה כזאת.
<יעקב טאוב: הוא לא ממלכתי-דתי לפי מה שאתם חושבים שצריך להיות בית-ספר ממלכתי דתי.
<גנאדי גורליק: היית שם בפעם האחרונה?
אברהם נגוסה: אני לא מבין אז למה לא?
אברהם נגוסה: ההורים מרוצים מזה.
אברהם נגוסה: אז אם משהו חסר, אז תעלה את הנושא, נדרוש ממשרד החינוך שיהיה ממלכתי-דתי כמו שצריך, אז תעלה מה שחסר.
אברהם נגוסה: יש פה לא שלם, אז אנחנו צריכים לדאוג שמשרד החינוך ישלים את זה.
אברהם נגוסה: כרגע אין טענות כאלה אצל ההורים.
אברהם נגוסה: אני חושב שפה יש את העניין של הרבה שאלות שלא קיבלנו.
<אינוקנטי קורנילוב: אני מוועד ההורים.
<אינוקנטי קורנילוב: אני אבא לשלוש בנות.
<אינוקנטי קורנילוב: שתי הבנות כבר סיימו את בית-הספר "גיבורי עציון".
<אינוקנטי קורנילוב: הבת הגדולה שלי היא בת 18.
<אינוקנטי קורנילוב: מה שכן, ב-1 לספטמבר היא גם כן הייתה אתנו.
<אינוקנטי קורנילוב: זו ילדה עם כל מיני בעיות, אבל היא הגיעה.
<אינוקנטי קורנילוב: היא הייתה אתנו ליד בית-הספר בהפגנה, אז זה גם כן אומר משהו על בית-הספר.
<אינוקנטי קורנילוב: לגבי הורדת תלמידים הדרגתי, כמו שנאמר על ידי משרד החינוך.
<אינוקנטי קורנילוב: כשאני רשמתי את הבת הגדולה שלי לבית-הספר היו לנו הסעות מכל האזורים, כמו שאומרים, זה בית-ספר סקטוריאלי כאילו לעולים.
<אינוקנטי קורנילוב: יכול להיות שבאמת ככה היה בהתחלה, אז היינו אוספים ילדים מכל קריית אתא.
<אינוקנטי קורנילוב: בהתחלה לא היו כל כך הרבה ילדים, אחר כך פתחו שלוש כיתות א', גם כן למדו לא רק עולים.
<אינוקנטי קורנילוב: למשל, עם הבת האמצעית שלי, בכיתה היו מספר ילדים שלא דיברו רוסית, זה ממש לא הפריע לאף אחד.
<אינוקנטי קורנילוב: בנוסף לזה, אחר כך כשהתחיל כל הבלגן עם בית-הספר, הורידו את ההסעות.
<אינוקנטי קורנילוב: אחר כך לגבי אזורי הרשמה – את הבת האמצעית רשמתי לבית-הספר בקושי.
<אינוקנטי קורנילוב: לא הייתי באותו אזור, אבל אני הצלחתי.
<אינוקנטי קורנילוב: אחר כך עברתי דירה כדי להיות באותו אזור.
<אינוקנטי קורנילוב: עכשיו הבת הקטנה גם כן לומדת בכיתה ג'.
<אינוקנטי קורנילוב: כשהיא שמעה על סגירת בית-הספר היא בכתה בבית, האמת, זה היה היסטרי.
<אינוקנטי קורנילוב: אשתי והילדים הסכימו עם זה שאם סוגרים את הספר אנחנו עוזבים את קריית אתא, אין מה לחפש שם.
<מרק חיאט: רון, אני לא מכיר אותך אישית, אבל ראיתי את ההתכתבויות פשוט.
<מרק חיאט: מאוד חבל לי שרחל מתוקי לא הייתה פה, היא מכירה את כל ההתכתבות, גם יש מכתבים מ-2011.
<מרק חיאט: בי אישית היא מאוד פגעה.
<מרק חיאט: אני יושב בוועד ההורים, אבל רק כמה חודשים בוועד.
<מרק חיאט: אני בתור אבא תמיד עוזר לבית-הספר – פה זה משפחה, כל הורה אם הוא יכול הוא יעזור, אם צריך הוא יעשה.
<מרק חיאט: אני אישית לא מכיר אותך ולא ראיתי אותך באירועים של בית-הספר.
<מרק חיאט: אני לא יודע, אני חושב אישית שמשרד החינוך קצת מזניח אותנו.
<מרק חיאט: לפי נתונים של חוזרי מנכ"ל של משרד החינוך, כדי לסגור צריך את הטיעון שלך אישי שאתה תכתוב מה בית-הספר ראה ועל-פי זה אפשר לסגור בית-ספר ממלכתי דתי.
<מרק חיאט: בבית-ספר ממלכתי העירייה יכולה לעשות את זה לבד מה שהיא רוצה.
<מרק חיאט: לפי זה לא, אני באמת לא יודע מה אתה כתבת.
<מרק חיאט: עכשיו, באמת, כל מה שרחל מתוקי וכל מה שמשרד החינוך אומר, ההחלטה היא של הרשות המקומית, אבל יש פה גם החלטה שלך.
אברהם נגוסה: אם שמת לב, דבר חשוב שהוא אמר, בניגוד לתפיסת העירייה, הוא אומר שמשרד החינוך רואה את בית-הספר הזה בית-ספר לכל דבר, זה לא רואה בית-ספר סקטוריאלי.
אברהם נגוסה: זו העמדה שאני הבנתי ממשרד החינוך.
<מרק חיאט: זה יפה.
<מרק חיאט: בשידור חי שהיה ב-31 לאוגוסט על מצב בתי הספר, גברת רחל מתוקי, מנהלת מחוז אמרה בפירוש שיש בעיה רק עם בית-ספר אחד, וככה, בקלות ראש בית-הספר הזה מיועד לפיזור ולסגירה.
<מרק חיאט: אנחנו גילינו פעם ראשונה, כי דיברנו בכלל על כיתה א' – גילינו פעם ראשונה שרוצים לסגור את בית-הספר סופית, זהו, לפזר את התלמידים.
<מרק חיאט: אנחנו היינו המומים.
<מרק חיאט: ההורים ישבו בלילה, כי בבוקר עשינו פשוט הפגנה מול בית-הספר ונעלנו את בית-הספר.
<מרק חיאט: נכון, גם יעקב טאוב היה שם כי לא הייתה לנו ברירה אחרת.
<מרק חיאט: אנחנו היינו צריכים לצאת ולהציג, זה היה סך הכול שעתיים.
<מרק חיאט: יום למחרת גם, סך הכול שעתיים כי אנחנו דאגנו לילדים, ואנחנו לא רצינו באמת שהילדים ייפגעו.
<מרק חיאט: במיוחד החינוך המיוחד, אבל כל ההורים ידעו שלא להגיע לבית-הספר, והיינו צריכים להציג את זה, לא הייתה לנו ברירה אחרת - באמת, משרד החינוך התחיל לדבר אתנו כשהם הבינו שאנחנו באמת עושים את השביתה, שזה היה כבר בסוף אוגוסט.
<מרק חיאט: כל העניין של בואו נדבר – עיריית קריית אתא החליטה, אנחנו תמכנו כמו שאתה רואה את זה עכשיו.
<מרק חיאט: בלי עיריית קריית אתא, בלי ראש העיר שלא רוצה לדבר אתנו תשעה חודשים, לא הייתה שום הידברות.
<מרק חיאט: אין שום הידברות, כי בעצם זו ההחלטה של ראש העיר.
<עזריה אביהון: תודה.
<עזריה אביהון: אני שמעתי את כל הטענות של ההורים של הילדים, עירייה, משרד החינוך, אבל השאלה שלי - עזבו משרד החינוך.
<עזריה אביהון: אנחנו יושבים בוועד, כשרוצים יכולים להיכנס, כשלא רוצים לא יכולים להיכנס.
<עזריה אביהון: אבל השאלה שלי כך, אם באמת בית-הספר הזה שמורידים אותו כמו הטענה שלהם לרישום לכיתה א', מה, משרד החינוך לא יכול להתערב למה מורידים את הרשימה של הממשיכים?
<עזריה אביהון: בפתיחת בית-הספר, ההורים טענו שמורידים את רשימת בית-הספר.
<עזריה אביהון: משרד החינוך לא יכול להגיד למפקח למה מורידים את הרשימה של בית-הספר כמו כל בית-ספר?
<רון פכטר: אם הבנתי נכון את השאלה, אני רוצה לחזור על דברים שאני אמרתי במהלך הדיון.
<רון פכטר: מכתב ההודעה מטעם הרשות המקומית למשרד החינוך שהתקבל בדצמבר לא דיבר על סגירת בית-הספר, חשוב לי מאוד להדגיש את זה אדון מרק, גם לי נעים מאוד לפגוש אותך כאן, חבל שלא יצאנו להיפגש במהלך חודשי יולי אוגוסט.
<רון פכטר: אתם הוזמנתם ובאמת חבל.
<רון פכטר: אני אתייחס לדברים נוספים שאתה הזכרת.
<רון פכטר: ברגע שהרשות המקומית הודיע לנו למשרד החינוך למנהלת המחוז על-פי דין שהם לא מתכוונים לפתוח את כיתות א', התקיים דיון, התקיימה שיחה בין הנהלת המחוז ובין העירייה, קיבלה הנהלת המחוז את דעת העירייה על אי פתיחת כיתות א' לשנת הלימודים תשע"ז וזה בלבד.
<רון פכטר: זאת ההחלטה שעומדת בתוקף לשנת הלימודים הנוכחית, אשר על כן, לא נפתחו כיתות א'.
<רון פכטר: זה היה הסיכום.
<רון פכטר: זאת הייתה האמירה.
<רון פכטר: כמו שאמרתי קודם, לא קיבלנו ולו פנייה אחת של הורה שרצה והיה מעוניין להירשם לכיתה א' לבית-ספר "גיבורי עציון", על כך שלא מאפשרים את הרישום.
<מרק חיאט: פנו לעירייה.
<רון פכטר: יכול להיות, אבל אלינו למשרד לא הייתה פנייה.
<גנאדי גורליק: פשוט הם לא רוצים לשמוע אותנו בכלל.
<רון פכטר: משרד החינוך ישמח כמו שהוא היה שמח תמיד לשבת ולהיפגש.
<רון פכטר: אנחנו גם כתבנו לכם את זה, הדברים מופיעים בכתובים.
<רון פכטר: מתי שתחפצו, כל יום ובכל שעה נשמח לשבת ולשמוע אתכם.
<רון פכטר: הדבר הזה לא התבצע וחבל.
<מרק חיאט: אי אפשר לעשות את זה בלי ראש העיר.
<מרק חיאט: אבל אתה טענת - זאת אומרת, זה הם - - - ואתם הסכמתם.
<רון פכטר: זאת האמירה שלך, אנחנו ראינו, ואנחנו חוזרים ואומרים, אנחנו נשמח לשבת אתכם ולהיפגש ולשמוע אתכם ולדון בנושא.
<מרק חיאט: על מה לשבת?
<מרק חיאט: על מה נשב?
אברהם נגוסה: אנחנו בכיוון הנכון.
אברהם נגוסה: יש עוד מה לעשות אבל בכיוון הנכון.
אברהם נגוסה: העמדה של משרד החינוך אני חושב שהיא עמדה ברורה.
<רון פכטר: ברשותך, יושב ראש הוועדה, הייתה עוד אמירה, ואני רציתי גם להתייחס אליה, גם מר יעקב טאוב ביקש ממני להתייחס.
<רון פכטר: מדובר בבית-ספר שהוא חמ"ד, בית-ספר שהוא חינוך ממלכתי דתי.
אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו חברי הכנסת נחמן שי ועמר בר-לב.
<רון פכטר: רק לגבי ההערה שלך שמדובר בבית-ספר של חמ"ד ולא בבית-ספר ממלכתי.
<רון פכטר: מבחינת חמ"ד – באנו לביקור גדול, כל הנהלת החמ"ד ביקרה את בית-הספר בשנה שעברה כדי לראות ולבדוק האם באמת הוא עונה על קריטריונים של חמ"ד.
<רון פכטר: צר לי להגיד שהקריטריונים שנבחנו ונבדקו לא היו המאפיינים של בית-ספר חמ"ד רגיל, אם אני בוודאי משווה את זה לבית-ספר יבנה, או לחילופין לבית-ספר נועם.
<מרק חיאט: בתי ספר חרדים דתיים לא היינו יכולים גם להיכנס לשם.
<רון פכטר: מבחינת בית-ספר של חמ"ד, הדברים נבדקו על ידי הנהלת החמ"ד.
<רון פכטר: אנחנו היינו שם בביקור גדול עם הפיקוח הארצי והם הנהלת החמ"ד.
<מרק חיאט: סליחה שאני קוטע אותך, יש תוצאות?
<רון פכטר: אם היית בא לשבת אתנו, היינו שמחים לדבר אתך.
<מרק חיאט: ועד ההורים, אני בתור ועד הייתי מגיע ואומר לבית-הספר מה פה קורה.
<רון פכטר: אני חוזר על האמירה שלי קודם, היינו שמחים, וכאן אנחנו לא צריכים את ראש העיר, כאן זה משרד החינוך, היינו שמחים מאוד שתבואו ותשבו אתנו.
<רון פכטר: מתי שאתם תרצו אנחנו נתאם ואנחנו נשב, ונדבר על הכול.
<רון פכטר: אבל עם כל החינוך שניתן בבית-הספר, החינוך המסורתי והחינוך הציוני שאכן ניתן, אבל הוא ניתן בדיוק כמו כל בית-ספר ממלכתי אחר היום בקריית אתא, אינו שונה.
<רון פכטר: עלתה השאלה כאן האם בית-הספר הזה צריך להישאר ולהיות תחת החמ"ד, או להפוך להיות כמו בית-ספר ממלכתי אחר בקריית אתא, כי מבחינת מה שניתן היום בבית-הספר, מבחינת החינוך למסורת, לערכים, לציונות שזה דבר בסיסי חשוב, אני מאוד שמח על הדברים שנשמעו כאן.
<מרק חיאט: בבית-ספר גורדון שרים בבוקר מודה אני לפניך?
<מרק חיאט: - ממש לא, וגם קבלת שבת יש שם, מביאים חלות ויין, וזה באמת לא קיים.
<רון פכטר: אני שומע את הדברים, נשמח לשבת ולדבר.
<רון פכטר: אני מזמין אותכם לפגישה.
<מריאנה רוקמן: נאמר פה שמשרד החינוך מתייחס לנתונים, והם נתונים יבשים שנגרמו כתוצאה מהמעשים של העירייה עם השנים שהם קיצצו והביאו לידי הנתונים האלה.
<מריאנה רוקמן: אם העירייה הייתה מאפשרת רישום רגיל כמו שהיה ולא הייתה פוגעת בתכסיסים, סליחה שאני משתמשת במלה הזאת, הנתונים המצוינים היו נשארים, אולי משגשגים אפילו יותר, ואולי אפילו מביאים לזה שהיו מוסיפים עוד כתה, אולי עוד מבנה ובית-הספר היה פורח.
<מריאנה רוקמן: אין סיבה שיסגרו בית-ספר כזה, אולי יש משהו שאולי לא נאמר פה.
<מריאנה רוקמן: אני לא מבינה למה סוגרים את זה.
<מריאנה רוקמן: וחשוב מאוד, הנתונים האלה הם תוצאה של העירייה.
<מריאנה רוקמן: אם עכשיו יגידו, אתם יכולים להירשם ל"גיבורי עציון", אני מבטיחה שאני מכירה אישית 25 שנשארו לשנה נוספת בגן, כי הם חיכו להירשם, וחיכו ללכת אחרי החברים שלהם, או שהם פשוט ייצאו מהכיתות איפה שהם רשומים בבית-הספר ויחזרו ל"גיבורי עציון".
<מריאנה רוקמן: אם יתנו את האפשרות הם יילכו, זה פשוט הכרח.
אברהם נגוסה: את מתכוונת להחזיר אותם עוד השנה?
<מריאנה רוקמן: כן, הם יחזרו.
<מריאנה רוקמן: אם תתנו את האפשרות הם יחזרו, יהיו כיתות מלאות.
<מריאנה רוקמן: עוד השנה יחזרו.
<מריאנה רוקמן: אבל לא, העירייה תבוא ותגיד, לא, אתה כבר נרשמת, אתה לא יכול לצאת.
אברהם נגוסה: לכן אני שואל, האם מבחינה טכנית ניתן לעשות את זה?
<מריאנה רוקמן: אם רק יאפשרו, יבואו.
אברהם נגוסה: אם תתקבל ההחלטה.
<יעקב טאוב: לא, התקנים כבר ניתנו לבתי ספר אחרים.
<יעקב טאוב: אי אפשר להוציא ילדים - זה לא הגיוני בכלל.
<רון פכטר: לא, בשלב הזה אחרי שנפתחה שנת לימודים, אנחנו עומדים לסיים חודש של לימודים, חודש ספטמבר, הדבר הוא בלתי אפשרי.
אברהם נגוסה: מה עם שנה הבאה?
נחמן שי: לא, ברור, השיטה היא לייבש אותו לאט לאט.
נחמן שי: כמו שיש בית-ספר צומח, יש בית-ספר מתקפל, אם לא פותחים למטה, לאט לאט הוא מתכווץ עד שהוא נגמר.
אברהם נגוסה: אני שואל אם מבחינה טכנית לא ניתן להחזיר את זה השנה, האם יש אפשרות לפתוח כיתה א' לשנה הבאה באותו בית-ספר?
<מריאנה רוקמן: האם גם כיתות ב' יכולים לעבור מבית-ספר אחרים ל"גיבורי עציון" בשנה הבאה?
<מריאנה רוקמן: בשנה הבאה כיתות א' שעכשיו הם עולים לכיתה ב', האם הם יכולים לעבור בחזרה ל"גיבורי עציון"?
<גנאדי גורליק: אפשר?
<גנאדי גורליק: יש אפשרות?
אברהם נגוסה: אני חושב כן.
אברהם נגוסה: כרגע, אם מתקבלת החלטה עקרונית שמחייבת את העירייה להמשיך את בית-הספר הזה כמו שהיה, אז אם עכשיו השנה מבחינה טכנית בגלל שהתקנים פוזרו לבתי ספר אחרים לא ניתן לעשות את זה, בשנה הבאה בוודאי ניתן לעשות את זה.
<רון פכטר: מבחינת משרד החינוך, לפני פתיחת שנת לימודים, ברגע שהמשרד מקבל שיש תלמידים רשומים לבית-הספר, והמשרד מקצה את התקנים, הדבר הזה הוא בהחלט אפשרי, כמו שאנחנו מבצעים, עובדים על-פי רישומי רשויות מקומיות.
עמר בר-לב: כמו שעשו כך, אפשר הפוך.
נחמן שי: למה אתם לא מתערבים בעניין?
נחמן שי: למה אתם מחזיקים איזו עמדה כזאת?
נחמן שי: כלומר – יש - יש, אין - אין.
נחמן שי: אין לכם זכות לערר על ההחלטה של הרשות המקומית ולהיכנס לתוך העניין ולקבוע עמדה?
נחמן שי: בחלק מהדיון לא הייתי, אני יודע ואני מתנצל.
<רון פכטר: אני חוזר ואומר, אני פתחתי ואמרתי בתחילת הדיון, וחזרתי על זה אפילו במהלך הדיון.
<רון פכטר: נושא של רישום תלמידים בבתי ספר, נושא של סגירת כיתות ופתיחת כיתות נתון בידי הרשות המקומית.
<רון פכטר: בוודאי שמשרד החינוך שומע את הדברים.
<רון פכטר: גם כאן, ברגע שהייתה הודעה רשמית של עיריית קריית אתא למשרד החינוך, הנהלת המחוז שמעה את הדברים, וקיבלה את העמדה של השנה הזאת - לא תיפתחנה כיתות א'.
<רון פכטר: אני חוזר ומדגיש, ההחלטה היא לגבי השנה הזאת שלא ייפתחו.
נחמן שי: מה יהיה בשנה הבאה?
<רון פכטר: סליחה, אני לא צריך לדבר בלשון רבים, אני צריך לדבר בלשון יחיד - שלא תיפתח כיתה א' השנה הזאת.
<רון פכטר: אני במהלך הדברים עוד טרם כניסתכם כאן לדיון, אני הצבעתי על כך שמבחינת הנתונים היבשים שלנו במשרד, ואני יודע שקשה קצת לדון על נתונים יבשים, כי מאחורי כל נתון יבש נמצאות משפחות, ונמצאים ילדים, והדברים באמת נוגעים ללב.
קסניה סבטלובה: גם - - - הפכו לפני כן בית-ספר על-אזורי לבית-ספר שהוא מצומצם מבחינת האפשרויות.
<רון פכטר: אני ציינתי שני נתונים שהם נתוני מפתח מבחינתנו.
<רון פכטר: הנתון הראשון – במהלך החמש השנים האחרונות, בית-ספר ירד.
<רון פכטר: עוד פעם, ההורים אומרים בגין העירייה, אבל אני לא נכנס לזה, אני מסתכל על השורה התחתונה.
<רון פכטר: בית-ספר ירד מ-333 תלמידים לשנת הלימודים תשע"ב ל-223 תלמידים בשנת תשע"ו, במקביל מדד הטיפוח של בתי הספר, המדד הסוציו-אקונומי של בית-הספר עלה מ-8.75 ל-9.19 ל-9.20, שזה מדד שמראה על חתך סוציו-אקונומי של הבאים לשערי בית-הספר.
נחמן שי: כלומר המדד הסוציו-אקונומי השתפר.
<רון פכטר: ירד.
<רון פכטר: ככל שהוא עולה הוא יורד.
עמר בר-לב: מה מבחינה חינוכית?
<רון פכטר: אשר על כן, ברגע שבשעה שהעירייה באה ואומרת, אנחנו רוצים ליצור מציאות אינטגרטיבית, ולשלב את הילדים בבתי ספר חזקים יותר מבחינת מדד הטיפוח, מבחינה סוציו-אקונומית, המשרד מקבל את העניין, המשרד דוגל באיטגרציה, המשרד דוגל במוסדות שיוכלו לתת את המענה המיטבי, האינטגרטיבי לתלמידים.
<רון פכטר: מבחינת הרמה הלימודית, אני ציינתי גם במהלך דבריי, שבית-ספר בהישגי מיצ"ב האחרונים שלו בשנת תשע"ד, הוא בעשירון חמש שזה בדיוק - - -
קסניה סבטלובה: קיבלו פרס הצטיינות לפני שנה, זה בית-ספר שנחשב לאחד הטובים בעיר, באמת.
אברהם נגוסה: שמענו ממך שאתה רואה את בית-הספר הזה בית-ספר לכל דבר כמו כולם.
נחמן שי: הוא הסביר למה בית-הספר הזה יורד ברמה הסוציו-אקונומית, ומספר התלמידים שלו מתכווץ בשליש - אלה הנתונים היבשים.
נחמן שי: אתם לקחת את הנתונים היבשים, הרטבתם אותם קצת, ולאיזה מסקנה הגעתם?
נחמן שי: - שאתם נותני לרשות לעשות מה שהיא רוצה, או שאתם מתערבים ואומרים לה, אל תסגרו את בית-הספר.
<רון פכטר: משרד החינוך קיבל את עמדת הרשות המקומית לגבי אי פתיחת כיתות א', שנת הלימודים תשע"ז.
נחמן שי: זה בעצם אומר שלאט לאט בית-הספר ייסגר, כי אם אין א', אז לא יהיה ב' בשנה הבאה – הבנו, זה להרוג לאט.
עמר בר-לב: אדוני היושב ראש, ראשית אני מתנצל שלא היינו בראשית הדיון, וגם עכשיו שלפו אותנו מוועדת חוץ וביטחון כי הנושא הזה הוא נושא חשוב, גם נושא שקשור בביטחון.
עמר בר-לב: אני לא בקיא בכל הנתונים.
עמר בר-לב: בעיקרון, בדרך כלל אינטגרציה זה מהלך חיובי.
עמר בר-לב: מצד שני, ברגע שיש בית-ספר כזה שהוא בית-ספר מצטיין, ואני מבין שההורים והתלמידים חשוב להם שהוא התקיים, עד כדי כך שלא שולחים ילדים שאמורים לעלות לכיתה א' כי לא נפתחת כיתה א', ואומרים, בסדר, נחכה שנה.
עמר בר-לב: אני חושב שזה יותר מהכול מצביע על הרצון של הלקוחות.
אברהם נגוסה: יש גם עדות שאנשים עזבו את השכונה שלהם, באו לשכונה הזאת - - -
עמר בר-לב: אז יש לנו כאן
עמר בר-לב: עוד פעם דוגמה של עיקרון כללי שהוא בדרך כלל נכון, אבל יוצא מן הכלל, שהוא פשוט היוצא מן הכלל, בוודאי בוועדה שלך, לא יכולים לביורוקרטיה הכללית שעוסקת רק בכלל לא להתייחס ליוצא מן הכלל.
עמר בר-לב: אין ספק שיש כאן יוצא מן הכלל, זאת דעתי מההתרשמות שאני שומע כאן.
עמר בר-לב: אני סומך עליך, אני סומך על חברת הכנסת הנציגה שלנו קסניה.
נחמן שי: תראו, אנחנו באמת צנחנו הנה ממקום אחר, אבל העמדה שלנו היא תמיד לכבד דווקא קבוצות, וסביבות שזקוקות לעזרה ולטיפוח.
נחמן שי: זה לא חכמה ללכת עם החזקים, החכמה היא לחזק את החלשים, וזו התחושה שיש לי פה מהדיון.
נחמן שי: בפתח תקווה היה גם בית-ספר לפני כמה שנים בדיוק אותו דבר, היה מאבק, סגרו אותו.
נחמן שי: עכשיו היה מאבק בתל אביב, אבל הוא היה יותר מגוון, אבל גם, יש לי רושם שזה נובע מאותה סביבה.
נחמן שי: אנחנו שמים את יהבנו עליכם, על משרד החינוך, ואני מבקש מאוד שתעביר את זה, ואולי אנחנו גם נוציא מכתב לשר החינוך שמוכיח שבדברים כאלה הוא יודע להתערב, והוא פועל במהירות ובזריזות לבדוק את כל הנסיבות של סגירת בתי הספר – אם היא באמת נובעת מסיבות פדגוגיות וכדומה, או שיש לה סיבות אחרות שאנחנו לא רוצים אפילו להעלות אותן על השולחן.
נחמן שי: עצם העובדה שהתקבצה פה קבוצה כל כך חשובה ומייצגת מהאזור, מבית-הספר, ושכולם באו להיאבק על בית-הספר, אומרת משהו על המקום שלו ועל החשיבות שלו.
נחמן שי: אני מציע לפחות שגם נפנה בקריאה, גם נשלח מכתב לשר החינוך.
נחמן שי: אני מכבד את ההחלטות, הבנתי שמחוז חיפה אישר את זה, זה התפקיד שלו.
נחמן שי: בסדר, אפשר לבוא למחוז חיפה בשיקול נוסף, ארבעה חברי כנסת, חמישה חברי כנסת, אם אתם רוצים נביא עוד עשרים חברי כנסת שיעזרו לנו בעניין הזה.
נחמן שי: אנחנו נביא את זה גם לידיעת העירייה, תשקלו את זה מחדש גם לעמדה שלנו, גם לעמדת חברים אחרים.
נחמן שי: יש כנראה הגיון מסוים במחאה הזאת שהייתה פה כי היא סחפה גם אותנו.
נחמן שי: תעשו לזה עוד פעם שיקול ומוכרחים כיתה א'.
נחמן שי: אם אני מבין נכון, שאם אין א', אין גם ב', ג', ו-ד' – אז קדימה, לעצור את זה לפני שיהיה מאוחר מדיי, כי בעוד שנה יגידו – מאוחר מדיי.
<רון פכטר: את המסר שלכם אני בהחלט אעביר.
אברהם נגוסה: אנחנו גם נשלח מכתב.
<לודמילה ספרישבסקי: אני רוצה לבקש מ"גיבורי עציון" לקבל בחודש דצמבר ילדים להכנות כיתות א'.
<לודמילה ספרישבסקי: אני רוצה פשוט לראות את הילדים, ואתם גם תראו כמה ילדים נרשמים להכנת כיתות א', וזה בהחלט ייתן לכם הגיון להבין שבית-הספר הזה חייב - - -
אברהם נגוסה: כיוזמת הדיון, חברת הכנסת קסניה סבטלובה תסכם את הדיון.
קסניה סבטלובה: אני פשוט רוצה להוסיף ממש במספר משפטים שקודם כל זה נפלא שחברינו נחמן ועמר הגיעו – ובאמת, זה חלק מהביטחון של מדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: חינוך תמיד היה בראש מאוויינו, חינוך לילדינו.
קסניה סבטלובה: אם אנחנו מסתכלים על נתונים יבשים, אתה יודע, סליחה שאני אומרת את זה, אבל אין נתונים יבשים – יש אנשים מאחורי הנתונים.
קסניה סבטלובה: חינוך זה לא פרויקט כלכלי, אנחנו יודעים.
קסניה סבטלובה: אנחנו משקיעים ומשקיעים ואנחנו נראה את התוצאות בעוד עשר שנים, בעוד עשרים שנה מאותם הילדים שכרגע נכנסים לכיתה א'.
קסניה סבטלובה: אם לא נעשה את ההשקעה הזאת, אנחנו גם לא נקבל תוצאה וזה פרויקט לאומי לכל דבר.
קסניה סבטלובה: מה שאני רואה פה, זה אנשים שהם אכן חלקם לפחות קשיי יום, אנשים שבאמת מרוויחים את פת הלחם שלהם בכבוד ועמלים מאוד קשה, על מנת מה?
קסניה סבטלובה: בשביל מה הם עושים את כל זה?
קסניה סבטלובה: – בשביל הילדים שלהם שיהיה להם סיכוי, שהם יוכלו באמת מתוך הפריפריה לצאת, זה לא חכמה לצאת ממקום חזק, זה חכמה לצאת מתוך הפריפריה, גם ממקום כמו קריית אתא, ולהרים ראש למעלה ולהגיד, אנחנו הגענו להישגים יפים.
קסניה סבטלובה: אז לא לוקחים דבר טוב, לא לוקחים עץ רענן וגודעים אותו.
קסניה סבטלובה: לא לוקחים דבר שהוא הצליח כל כך, פרויקט שנכון הוא יצא מתוך העלייה הענקית שבאה.
קסניה סבטלובה: אני לא יודעת אם יבואו עוד מיליון או לא יבואו עוד מיליון, אין לי, אני לא ניחנתי ביכולת נבואה.
קסניה סבטלובה: אני מתפללת על כך שיבואו, ויכול להיות שזה יקרה גם.
קסניה סבטלובה: אבל אני אומרת, שמה שיש לנו כבר עכשיו עם זה צריך לעבוד.
קסניה סבטלובה: ישנם ילדים נהדרים שנכון שהם בני ועולים, וזה בחתך סוציו-אקונומי קצת נמוך יותר, אבל עם שאיפה ענקית ללימודים, צמא לידע גם להורים שלהם שבאמת כל הכבוד להם, וצריך לשבח הורים כאלה, לא למדר אותם ולהגיד מה אתם דורשים מאתנו.
קסניה סבטלובה: הורים שלוקחים את עצמם ועוברים עם כל המשפחה לעיר אחרת.