GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אליסה פריד הרבתר: אז נתחיל עם שושי בוגוש, מנהלת המתנ"ס, הצטרפה אלינו לא מזמן, היא בעצם תושבת חוזרת כי היא חזרה והיא קצת מבינה את הראש שלהם משם וקצת מפה, אז באמת שתי דקות עם כל אחד מהעמיתים שיגיד מה הם תורמים למען השתלבות העולים פה במועצה.
<שושי בוגוש: אני הגעתי לפה מהסוכנות היהודית, עבדתי בעולם השליחות במשך כמה שנים, גם הייתי שליחה בארצות הברית.
<שושי בוגוש: הדברים שעניינו אותי להגיע לפה זה להמשיך את הקשר עם העם היהודי הגדול והקהילות היהודיות בעולם דרך העבודה פה, קרוב לבית ותחייה מחודשת של הגוש.
<שושי בוגוש: אנחנו עושים המון המון פעילויות במתנ"ס, מנסים להנגיש כמה שיותר מבחינת השפה ומבחינה תרבותית את הפעילות בכל השפות ובכל דרכי התקשורת.
<שושי בוגוש: יש לנו קייטנת עולים משותפת, כל קיץ אנחנו מקבלים את העולים החדשים בקיץ, עוזרים להורים להיקלט על ידי זה שאנחנו מעסיקים את הילדים, אנחנו עושים הרבה עבודה של שילוב בין ישראלים לעולים.
<שושי בוגוש: ויש עוד הרבה מה לעשות.
<שושי בוגוש: תודה, אליסה.
<אליסה פריד הרבתר: תודה.
<אליסה פריד הרבתר: אושרית בן הרוש, מנהלת מטה הנוער.
<אליסה פריד הרבתר: אנחנו מאמינים פה בחינוך סביב השעון, אז באמת לאחר שעות בית הספר מנהלת מטה הנוער וגם עולה ותיקה, שגם מאמינה בזה.
<אליסה פריד הרבתר: רכזת תנועות נוער, יש לנו שתי פעילויות חדשות בתוך תנועות נוער למען העולים, שהיא תספר עליהן, ליאורה אשמל ואושרית בן הרוש.
<אושרית בן הרוש: אנחנו מתמקדים בשני צירי עבודה, ציר רכזי שכבות וציר תנועות הנוער.
<אושרית בן הרוש: בתנועות הנוער ליאורה עוד רגע תפרט על התכניות שיש לנו בתוך התנועות לקליטת עלייה.
<אושרית בן הרוש: אנחנו עובדים על השילוב של העולים בתוך השגרה, אנחנו מגיעים כבר למפגש הראשון, אליסה, עם העולים החדשים במפגש עם אנשי החינוך, התרבות, ואנחנו מציגים את עצמנו ונותנים את הטלפונים של הרכזים.
<אושרית בן הרוש: בשנה שעברה, ממש באותו יום שהם הגיעו כבר הילד יצא לטיול ועובדים על השילוב.
<אושרית בן הרוש: אנחנו כן נתקלים בקשיים של השילוב בגיל ההתבגרות, הוא לא פשוט.
<אושרית בן הרוש: אנחנו מרגישים, דיברנו על זה בינינו, שבתי הספר של האמריקאים מאוד מגבילים את ההשתלבות שלהם ואת הקליטה שלהם בארץ.
<אושרית בן הרוש: אנחנו רואים את זה על בני הנוער שלומדים, שנמצאים גם שש, שבע, שמונה שנים בארץ ולומדים באותם בתי הספר והם נמצאים ברמה של עברית ברמת חברים ביישוב, ברמה של מי שעלה רק בקיץ האחרון, נמצאים בדיוק באותו מצב.
<אושרית בן הרוש: אני מרגישה שצריך לעשות על זה עוד עבודה, חשיבה.
<ליאורה אשמל: אני רכזת תנועות הנוער.
<ליאורה אשמל: יש לנו ארבעה סניפי תנועות נוער באפרת, הצופים הדתיים, בני עקיבא, עזרא ואחת חדשה, עולים בעוז.
<ליאורה אשמל: בתוך עזרא יצאה קבוצה קטנה לכיתות א'-ב' שעשו עלייה בשנים האחרונות ובעצם הקבוצה הזאת עוזרת להם להיכנס לכל מיני תחומים, בפן הקליטה שלהם בעצמם, בפן השפה, בפן התרבות.
<ליאורה אשמל: נותנים להם כל מיני דברים וכלים שגם עוזרים להם ביום יום וגם בקליטה.
<ליאורה אשמל: בבני עקיבא כרגע התחלנו בפרויקט, שבעצם עוזר בתוך השבטים עצמם.
<ליאורה אשמל: יש להם שני מדריכים שהם עובדים עם רכזת, שגם היא עולה בעצמה, והיא עוזרת להם ליצור קשר עם העולים בתוך השבטים עצמם וגם יוצרת קשר עם ההורים ועוזרת להורים לרשום אותם לכל מיני טיולים ופרויקטים שיש.
<ליאורה אשמל: הם בעניינים כל הזמן בכל מה שקורה בשבט וגם בשבתות.
<ליאורה אשמל: אני כעולה חדשה גם עוזרת לכולם בכל תנועות הנוער בתחום הזה, ואם יש קשיים או משהו אני - - -
אברהם נגוסה: אני מבקש לעצור כאן כי השר צריך לצאת בעשר וחצי, אנחנו כבר לקחנו לו יותר זמן.
אברהם נגוסה: נשמע ממנו ואז נמשיך אחר כך.
זאב אלקין: תודה רבה, אדוני היושב ראש, חברי ראש המועצה.
זאב אלקין: קודם כל אני כן צריך לצאת, אבל המשרד לא, המשרד פה, מנהלת המחוז ומנהלת המרחב, יש לנו אנשים בכירים במשרד שזה קל"ב בשבילם אז הם פה.
זאב אלקין: גם יישארו נציגי הלשכה שלי, אז מהבחינה הזו הם ילוו את כל הסיור ולכן אם יצוצו נושאים בהמשך שבכל זאת יש פה רעיונות ודברים ושאלות של הוועדה או משימות של הוועדה אז המשרד יישאר פה חלק אינטגרלי של הסיור.
זאב אלקין: אני חייב להגיד שהדוגמה של אפרת היא דוגמה מאוד מיוחדת בנושא הזה של קליטת עלייה כי אין הרבה רשויות שבהם הצברים הם לא רק שפחות מ-50%, פחות אפילו מ-40% במספר התושבים וזו רשות משגשגת בכל קנה מידה אפשרי ולכן בהחלט יש פה הרבה מה ללמוד מבחינת הדגם הזה של הקליטה.
זאב אלקין: גם איך בונים את זה וגם למעשה העולים הוותיקים קולטים את העולים החדשים ומייצרים את הזרם.
זאב אלקין: לכן אני מאוד מברך אותך על כך שבחרת לבוא לפה, דווקא לא בגלל שיש בעיות ובקשות, אלא כדי לנסות ללמוד דגם ולהפיץ אותו גם במקומות אחרים.
זאב אלקין: אנחנו כמובן כמשרד הקליטה מאוד גאים להיות שותפים של המועצה בהרבה מן העשייה שתוארה פה ותתואר פה בתקציבים שאנחנו מעבירים, במעורבות בפרויקט הזה של מלווה עלייה, רכזת מיוחדת שגם כאן אנחנו שותפים במימון של זה, ואני חושב שזה נכון.
זאב אלקין: לך, אדוני ראש המועצה, חוץ מהשבחים הברורים על כל הפעילות שיש, אני רוצה להגיד, דווקא בגלל שאתם כל כך מצטיינים בקליטת העלייה, אני חושב שבתקופה הקרובה יש סיכוי גדול מאוד להגדיל משמעותית את מספר העולים שיגיעו לאפרת.
זאב אלקין: יש סך הכול גידול משמעותי בעלייה, 50% תוך שנתיים וזה עוד לא בא לידי ביטוי פה, במספר העולים שבאים לכאן.
זאב אלקין: בהחלט אני חושב שהעולים מאוד ירוויחו אם הם יגיעו לכאן ואין לי ספק שגם אפרת תרוויח.
זאב אלקין: לכן מה שהשקעת ותיארת בנושא הזה של יהודי צרפת, אני חושב שזה תיאור נכון, יש פה פוטנציאל גדול לקלוט את יהודי צרפת וזו היום הקבוצה שמגיעה בקצב הכי גבוה, הכי הרבה ויש הרבה סיבות שבגללן יש פה סיכוי טוב מאוד להשתלבות דווקא באפרת.
זאב אלקין: זה כמובן דורש חיבור לשטח עוד שם, אנחנו מבחינתנו נשמח מאוד לעזור, אנחנו היום הולכים ומשקיעים יותר ויותר, גם דרך הסוכנות וההסתדרות הציונית העולמית, כדי לשווק את מדינת ישראל לעולים פוטנציאליים, לשווק רשויות פוטנציאליות, לכן אם תרצו תוכלו לבדוק בהמשך דרכנו, גם הלשכה שלנו תשמח לעזור לחבר לגופים הרלוונטיים בסוכנות ובהסתדרות הציונית כדי שייצאו נציגי הרשות וישווקו את עצמם.
זאב אלקין: ישנם גופים שמתמחים בעלייה קהילתית מצרפת, שגם אנחנו תומכים בהם בדרך אחרת, וגם כאן נשמח לעזור לייצר את הקשר אם יש לכם אינטרס.
זאב אלקין: סך הכול אני חושב שיש פוטנציאל גדול, לגבי עולים בכלל, אבל בוודאי לגבי עולים דוברי אנגלית ועולים דוברי צרפתית כאן באפרת וחשוב מאוד לנצל אותו, כי אנחנו נמצאים בחלון הזדמנויות של גידול משמעותי בעלייה.
זאב אלקין: אני צופה שבשנה הבאה יהיה עוד יותר ממה שהיה השנה הזאת ואסור לפספס את ההזדמנות הזאת.
זאב אלקין: אתם הולכים לבנייה אז בכלל - - -
<עודד רביבי: זה בדיוק השילוב.
<עודד רביבי: דבורה היא דוברת צרפתית והיא יושבת ראש הוועדה מבחינת חברי המועצה, ואליסה דוברת אנגלית ועוד כל מיני שפות מהבית, אבל אנגלית זה - - -
אברהם נגוסה: דבורה עם הרבה שנים ניסיון של קליטת עלייה.
<עודד רביבי: של עבודה במשרד, נכון.
אברהם נגוסה: אני מכיר אותה הרבה שנים בסוכנות.
<עודד רביבי: בהחלט השילוב הזה, אנחנו מנצלים את הדו שפה ואנחנו נענים לאתגר בכיף.
זאב אלקין: מצוין, כי זה הזמן.
זאב אלקין: מי שמגיע ראשון לשטח ומשווק את עצמו בסופו של דבר הרבה פעמים אותו העולים רואים ועם זה הם הולכים.
זאב אלקין: זה טוב לעולים, וכמה שתהיו יותר אקטיביים כך יש יותר סיכוי שיבואו.
אברהם נגוסה: יש לי שאלה, אולי תוכל לענות גם, וגם השר יכול להתייחס, זה מודל לחיקוי שאנחנו לומדים בקליטת עלייה, ההצלחה שלכם, האם זה בגלל שהעולים שמגיעים מארצות יותר מתקדמות, מפותחות?
<עודד רביבי: לא רק.
אברהם נגוסה: עוד שאלה, האם זה שהקולט היה גם עולה חדש פעם ואז יש לו את הניסיון?
זאב אלקין: אני אגיד לך מה דעתי, הוא יגיד מה דעתו בתור עולה שנקלט באזור.
אברהם נגוסה: דבר שלישי, אני חושב שיש הרגשה אצל כולנו שיכול להיות שהעלייה מאירופה תגדל, במיוחד בצרפת, איך אתם נערכים?
זאב אלקין: על השלישי אני קצת דיברתי, בטח ראש המועצה ירחיב מהזווית שלהם.
זאב אלקין: לגבי השאלה הראשונה והשנייה, עד כמה שאני יכול להעיד, אמנם לא נקלטתי באפרת, נקלטתי בגוש עציון - - -
<עודד רביבי: עזרנו לו, הוא היה תלמיד בבית הספר.
זאב אלקין: אבל חלק גדול מאוד מהתהליך החברתי שלי היה באפרת, מכל הכיוונים.
זאב אלקין: יש פה עירוב מאוד גדול תמיד בין שתי המועצות בכל המכלול שיש מהחינוך ועד להרבה שירותים אחרים.
זאב אלקין: אני לא חושב שההסבר הוא רק בכך שמגיעים עולים מארצות יותר מבוססות ומאוכלוסייה יותר מבוססת, זה כמובן תורם את חלקו, אבל יש פה גם בגוש וגם באפרת נציגי עלייה דוברת רוסית שהגיעו.
זאב אלקין: אז אני אמנם דוגמה לקליטה לא מוצלחת כי סטיתי את המסלול הנכון, עזבתי את האוניברסיטה ובאתי לפוליטיקה.
זאב אלקין: אמא שלי עד היום חושבת שזה כישלון.
זאב אלקין: סך הכול הרבה מאוד מחבריי, גם אלה שנשארו באפרת או בגוש עציון, וגם אלה שהלכו בסוף למקומות אחרים, התקופה של הקליטה הראשונית פה באזור הייתה מאוד מאוד חשובה ומאוד מאוד חיובית.
זאב אלקין: אם לחפש את סוד ההצלחה, אני הייתי מחפש אותו בשני דברים.
זאב אלקין: באפרת, בוודאי, מאוד משפיעה הקהילה של עולים ותיקים שקולטת עולים יותר חדשים, זה תמיד סיבה מאוד משמעותית.
זאב אלקין: בעיניי, זה תמיד עובד טוב, כי זה איזה שהיא מעטפת מבינה, מבינה את התרבות, מבינה את המנטליות, עברה את התהליך בעצמה ויודעת לתת מענה.
זאב אלקין: זה דבר אחד, אבל הדבר השני זה גם האנשים.
זאב אלקין: האנשים באזור פה, ראשי הרשויות, הרשויות והאנשים ברמת היום יום מאוד מחויבים לנושא הזה של קליטה ולכן הסביבה היא מאוד תומכת.
זאב אלקין: כולל גם במקרים, אני מכיר הרבה מקרים שהם לא פשוטים מבחינה חברתית, אבל המעטפת האוהדת היא מאוד מאוד מורגשת.
זאב אלקין: זה בעיניי הסוד של ההצלחה של זה שגם כל מי שהיה פה רוצה להביא לפה את הקרובים והחברים וכו'.
זאב אלקין: זה לא תמיד אפשרי, כי עלות הדיור לא קטנה, אבל אילולא זה, אגב, היה פה הרבה יותר.
זאב אלקין: אני מכיר הרבה מאוד עולים שעברו פה תהליך קליטה ראשונית והסיבה היחידה שבצער רב נפרדו מהאזור זה העלות היחסית גבוהה של הדיור.
זאב אלקין: אבל עכשיו, עם פריצת הדרך לפרויקטים הגדולים יותר, ואני מברך אותך גם על הניצחון בבג"צ, מאוד מאוד חשוב, שגם זה בסוף יביא תוספת דיור, יכול להיות שגם כאן יהיה לפחות איזה שהיא הקלה חלקית וזה יאפשר ליותר עולים להשתלב.
<עודד רביבי: אז אני אנצל את הדקה האחרונה לפני שהשר בורח לנו - - -
זאב אלקין: אני יכול לברוח לך, עודד?
<עודד רביבי: מפה, מהחדר.
<עודד רביבי: דבר ראשון זה תיאום ציפיות.
<עודד רביבי: אני חושב שנעשית המון עבודה, גם על ידי אליסה וגם על ידי דבורה, של תיאום ציפיות לפני שאנשים בכלל נוחתים פה, כדי שיבינו מה הם יכולים לקבל, מבחינת מגורים, מבחינת מקומות תעסוקה, מבחינת מוסדות חינוך.
<עודד רביבי: כל הדברים האלה נסגרים מראש וכשבן אדם מגיע והוא יודע מה המציאות שמחכה לו הרבה יותר קל לו להתמודד עם כל הקשיים.
<עודד רביבי: דבר שני זה החברה התומכת.
<עודד רביבי: אתם תראו, יש לכם פה את העיתון של המועצה המקומית שיוצא, כמעט כל ידיעה מתומצתת לידיעה באנגלית.
<עודד רביבי: כשאני מוציא הודעות בחירום אני מוציא אותם לפחות בעברית ואנגלית, לפעמים גם בצרפתית, אם אני באמת מרגיש צורך שזה יהיה משהו שיהיה מאוד נגיש.
<עודד רביבי: כלומר בסוף ההנגשה של הידע זה לא לתת לאנשים תחושה שהם חיים במקום שלא סופרים אותם ושהם שקופים.
<עודד רביבי: אין ספק שהדברים שהשר אמר מבחינת חבר מביא חבר ולימוד מהצלחה עוזרים ובסוף הכול הופך למעגל תמיכה אחד גדול.
<עודד רביבי: לגבי הדיור, צריכים להבין, 50% מיחידות הדיור פה נקנו על ידי קבוצות רכישה, כלומר שהן נקנו על הנייר במועד מסירה של עוד ארבע שנים.
<עודד רביבי: ה-50% הנוספים נקנו על ידי קבלנים שגם הם דיווחו שהם מכרו את הכול.
<עודד רביבי: כלומר כל ה-1,000 יחידות האלה כבר לא נמצאות על המדף ולכן הקושי שלי עדיין עם העולים החדשים, שהם באים ומתמודדים הם מתמודדים במחירי שוק מאוד מאוד לא פשוטים.
<עודד רביבי: אבל זה חלק מתיאום הציפיות והם מכירים את זה והם יודעים את זה ולכן לצערנו באמת מכל ארבעה האוטובוסים של הצרפתים הגיעו רק שלוש משפחות.
<עודד רביבי: אבל אנחנו לא אומרים נואש, אנחנו ממשיכים להתאמץ, הקהילה מתאמצת, כל בתי הספר מתאמצים.
<עודד רביבי: אתם בוועדה תפגשו אחר כך תלמידים מבתי ספר כדי לראות איך זה נעשה בסוף ברמה הפרטנית בבית הספר כדי שאנשים יקבלו באמת את המעטפת הכי גדולה.
<עודד רביבי: כדי שלא יאשימו אותי בשיבושי לוחות זמנים, אז יש לי 15 שניות לתת לשר מתנה ובאמת לומר תודה כי זאב הוא גם שותף, הוא גם חבר, ה-1,000 יחידות דיור זה הרבה מאוד בזכותו, שלא יהיו אי הבנות, זה לא היה פשוט להוציא את ההבטחה הזאת מראש הממשלה.
<עודד רביבי: מאחר שאני כבר ראש מועצה יותר משנה אחת וכבר יש סבב של מתנות שאתה תקבל, כי אתה לא היית בסבב הראשון, אז זאת מפה שהחלק המרכזי שלה מוכר, כולם ראו אותה, מפת מידבא.
<עודד רביבי: זו מפה שמיוחסת למאה השישית-המאה השביעית ובעזרת תושב אפרת שעובד בספרייה הלאומית פענחנו שיש פה אזכור גם של בית לחם ומתחת אפרתה, בכתב אשורי.
<עודד רביבי: אז יש לך פה את ההסבר, את ההיסטוריה ולמה אנחנו בחרנו להפוך את זה למתנה, אחרי המתנה הקודמת שנתנו.
<עודד רביבי: אז באמת המון תודה, זאב, שתמשיך לעשות חיל ואנחנו לימינך.
זאב אלקין: כיוונת לשני הכובעים, גם קליטה וגם ירושלים.
<עודד רביבי: נכון, זה גם כתוב בהקדשה, תודה רבה.
זאב אלקין: תודה וכאמור, האנשים שלנו נשארים פה, גם בסיור וגם ביום יום.
זאב אלקין: תודה, אברהם.
<עודד רביבי: אליסה, תסיימי מהר, שנוכל לעמוד בלוחות הזמנים.
<אליסה פריד הרבתר: אז מספרים, אני חושבת שהבנו מהמספרים שלנו ונתוני העלייה לפי בתי אב שעלו בחמש השנים האחרונות.
<אליסה פריד הרבתר: כל המספרים זה על פי מיפוי שאנחנו קיבלנו ממשרד הקליטה, כולל חתך גילאים, מה שעודד, ראש המועצה, הסביר, שאנחנו מקבלים משפחות משפחות, ברוכות ילדים, מגיעים הרבה ילדים.
<אליסה פריד הרבתר: השנה הכנסנו יותר מ-49 ילדים למערכת החינוך.
<אליסה פריד הרבתר: יש לנו מגיל גן, בתי ספר, תיכוניסטים, יש לנו את הדור השלישי שמגיע להצטרף לילדים שלהם, שזה מהווה עוד מצב.
<אליסה פריד הרבתר: אנחנו אמרנו שרוב העולים שלנו מגיעים מארצות הברית, יחידים מגיעים מארצות אירופה למיניהן.
<אליסה פריד הרבתר: משהו שלא הוזכר פה, שיש לנו אולפן גיור ויש לנו די הרבה משפחות שמגיעים מארצות דוברות ספרדית.
<אליסה פריד הרבתר: חשוב מתי שהוא להיכנס לפרשייה הזאת, שיש לנו משפחות שמגיעות שחסר להם שפה, תרבות, חברים וגם דת, בשלב הזה.
<אליסה פריד הרבתר: גם הסטטוס שלהם, עד שהם מסיימים את הגיור ובתקופת ההמתנה עד שמחכים זה מצב שעדיין לא הצלחנו להתגבר עליו, זה מצב שחשוב להזכיר אותו.
<אליסה פריד הרבתר: אז כמו שעודד הזכיר, אנחנו מכירים לפני בעלייה שלהם, יוצאים בסיורי גישוש, אני בקשר באמת כבר מהקיץ לקראת הקיץ הבא והקיץ אחרי זה עם משפחות שחושבות לעלות לארץ, אני עושה סיורי גישוש הרבה מאוד, הם גם מבקרים בתי הספר ומטיה כמנהלת פוגשת הרבה משפחות שבוחנות את אפרת, לראות אם יש התאמה.
<אליסה פריד הרבתר: הקולגה שלי, ד"ר ברברה אש, מנהלת השירות הפסיכולוגי החינוכי, פוגשת הרבה מהמשפחות האלה ואנחנו עושות ועדות השמה לתלמידים טרם פתיחת שנת הלימודים לבדוק שבאמת יש להם מקום.
<אליסה פריד הרבתר: אולי כדאי שברברה תזכיר שיש לנו אחוז לא קטן של תלמידים עולים שמגיעים ונכנסים לחינוך המיוחד, וגם משפחות שמתגלה לאחר קצת זמן שהם צריכים להצטרף אלינו ל - - - ואולי כדאי להגיד על הקשיים שיש לנו, ברברה.
<עודד רביבי: ב-60 שניות.
<ברברה אש: 60 שניות.
<ברברה אש: אז באמת יש את המשפחות שבאות כבר ומגדירות את עצמם כעם צרכים מיוחדים, יש עולים חדשים שנרשמו אצלנו באוגוסט לפני שנת הלימודים והם אמרו שחלק מהסיבה שהם עלו לאפרת, באופן ספציפי, זה בגלל שהם כבר שמעו על החינוך המיוחד באפרת.
<ברברה אש: אני רק אוסיף עוד משהו, אנחנו נותנים גם מענה בתוך בתי הספר בכיתות הרגילות מבחינת הכיתה ומבחינת תרבות, שפה, דואגים להם גם בהתחלה וגם במשך השנים.
<ברברה אש: אנחנו עם דגש מיוחד על הנוער, אם מגיעים מתבגרים אז אנחנו עוד יותר צריכים להשקיע ועדיין מנסים לחשוב איך לעזור להם.
<ברברה אש: זה הגיל שהכי קשה להם להיקלט.
<ברברה אש: ועוד משהו נוסף וזהו זה העניין של החירום.
<ברברה אש: כל שנה כמעט יש מצבי חירום באזור שלנו, שמעלים את החרדה של העולים החדשים, שלא מכירים את המציאות הזאת ואז אני ואליסה ביחד בונים ערבים וכל מיני מענים כדי לנסות לעזור להם להתמודד עם החירום והחרדות.
<עודד רביבי: אז אני אפתח סוגריים, שני דברים שברברה הזכירה בחטף, רק כדי שתבינו.
<עודד רביבי: אחת, מערכת החינוך באפרת קיבלה את פרס החינוך על זה שהיא משלבת את החינוך המיוחד עם החינוך הרגיל באופן אינטגרלי עוד לפני ששר החינוך הציב את זה כיעד ה-12, יעד ההכלה.
<עודד רביבי: מטיה מנהלת בית הספר שיש בו על כל כיתה של חינוך רגיל כמעט כיתת חינוך מיוחד, כיתה קטנה ליד כיתה גדולה.
<עודד רביבי: זה נכון מכיתות הגן עד לבתי הספר התיכון.
<עודד רביבי: אנחנו משתדלים להוציא חינוך מיוחד כמה שפחות מהיישוב ומשתדלים לתת לו מענה בתוך היישוב.
<עודד רביבי: התברר שזה הפך להיות מגנט למשיכת קליטת עלייה, גם מאותן ארצות שאנחנו חושבים שהן ארצות מבוססות, משפחות מגיעות כי הן לא יכולות לשלם את שכר הלימוד בארצות הברית, הם מגיעים לפה למה שנקרא public school ופתאום אנחנו מתמודדים עם המון צרכים מיוחדים.
<עודד רביבי: נקראנו על זה לבירור במשרד החינוך, על למה יש לנו כל כך הרבה ילדים בוועדות השמה.
<עודד רביבי: אנחנו גאים, אנחנו לא מתביישים בזה, אבל זה התברר כמגנט, שאנשים אומרים 'אה, יש פה חינוך מיוחד ולא משלמים עליו' והם מגיעים לפה בגלל זה.
<עודד רביבי: הדבר השני זה עיתות החירום.
<עודד רביבי: אני רק אתן לכם דוגמה איך אנחנו התמודדנו עם זה, למשל השנה עם אירועי הדקירה, פגיעה בביטחון האישי ברמות מטורפות של אנשים.
<עודד רביבי: עשינו סיורים לילדים שבעצם מי שרצה להיכנס לסיור הזה זה דווקא ההורים, על כל ילד הגיעו שני הורים והם באו להיכנס למוקד החירום של המועצה לראות איך אנחנו שולטים, איך אנחנו מפקחים, איך אנחנו שומרים על התושבים, למה אין גדר מסביב לאפרת, אבל עדיין יש 100% ביטחון.
<עודד רביבי: כשהתושבים ראו את זה סף החרדות ירד והצלחנו להעצים את הביטחון האישי.
<עודד רביבי: זאת למשל חליפה ספציפית שתופרים לעולים החדשים.
<עודד רביבי: מיותר לציין איזה הד זה עושה בסוף כלפי חוץ, כלפי כל מי שמתעניין.
<אליסה פריד הרבתר: היו לנו שני דברים נוספים, ברברה ואני, והצוות של ברברה עשה ערב הסברה וערב שבנה והעצים את העולים מבחינת חרדות אישיות, מה הם יכולים לעשות, 'חוסן אישי והורי', קראנו לזה.
<אליסה פריד הרבתר: והם באמת קיבלו כלים איך להתמודד עם זה, אם כן להקשיב לחדשות, איך לדבר לילד, מה לעשות ולהסביר וגם הייתה לנו סדרה של חמישה מפגשים בקליבר מספר 3, שזה בית ספר ללוחמה בטרור, והעולים באמת למדו קרב מגע, נסיעה בכבישים וקיבלו הדרכה מלאה איך להתמודד עם המצב באופן פרקטי.
<אליסה פריד הרבתר: אז בנחיתה הקלה זה באמת מערך שלם איך לעזור לעולים בימים הראשונים, בשעות הראשונות, איך להיקלט.
<אליסה פריד הרבתר: זו עזרה מלאה של חברי ועדת הקליטה שנמצאים, תנועות הנוער שנמצאים והמשפחות הקולטות שנמצאות כאן.
<אליסה פריד הרבתר: כמו ששושי הזכירה, יש לנו קייטנה של שבועיים בשיתוף המשרד, שזה באמת מציל.
<אליסה פריד הרבתר: יש לי משפחות שאומרות 'הילדים שלי לא היו מצליחים לעבור את היום הראשון של הלם הקרב של היום הראשון של הלימודים אלמלא הם היו מכירים חברים לפני זה, את המקומות ביישוב', אנחנו משחקים חפש את המטמון, הם מגיעים לעשות סלפי עם ראש המועצה, כדי שיכירו את המקומות, שיכירו את הסלנג, שיכירו את משחקי החצר, שיכירו את כל מה שצריך כדי באמת להיקלט ביום הראשון ללא חששות וללא חרדות.
<אליסה פריד הרבתר: בנוסף לזה יש לנו היכרות ראשונית, הם מכירים את כל אנשי המקצוע מגדול ועד קטן, מכירים את ראש המועצה, מכירים את מרא דאתרא שלנו, הרב שלמה ריסקין, מכירים את כל המערך של המנהלים, היועצים, רכזי הקליטה ביישובים, רכזת תנועות נוער וכו' וכו', כדי שבאמת יהיה להם את כל המידע, את כל האינפורמציה המספרית, טלפון, אימיילים, כל מה שצריך כדי להיות בקשר ואז הם יכולים לצאת לדרך בהרגשה הרבה יותר טובה.
<אליסה פריד הרבתר: קצת על הפעילות שיש לנו,הכול בשיתוף, גם המשרד.
<אליסה פריד הרבתר: הרבה רעיונות אנחנו קיבלנו ועובדים עם זה וזה באמת מעשיר את העולים ונותן להם הרגשה וקשר גם יותר לשפה, גם יותר לתרבות, לחיי החברה וכל מה שקשור לזה.
<אליסה פריד הרבתר: אז הם יוצאים כמובן לסיורים, הם מקבלים הרבה תגבור לימודי וזה משהו שאולי מטיה, כדאי שאת בתור מנהלת בית הספר, תדברי גם על השעות שאנחנו מקבלים ממשרד החינוך ומשושי רבינוביץ שפועלת יחד איתנו, ועל הצרכים הנוספים שיש ואולי עודד ימשיך לאחר ביקור באולפנת אוריה שהיה בשבוע שעבר.
<מטיה טור-פז: אז אנחנו זכינו ואנחנו באמת קולטים מדי שנה עולים חדשים, אין בעיה לשלב אותם בכיתות כי תמיד יש, כפי שאתם מבינים, בעיקר דוברי אנגלית.
<מטיה טור-פז: אז צרפתים, יש לנו משפחה אחת, ילדה אחת שנכנסה אלינו השנה, וגם איתה אנחנו מסתדרים, גילינו כל מיני ילדים שיודעים צרפתית והסתדרנו.
<מטיה טור-פז: הילדים מקבלים שעות עולים ובעצם אנחנו מקיימים אולפן בתוך בית הספר בהבנה עם המחנכים מה נכון להוציא, למה נכון לתגבר, בונים לכל ילד מערכת אישית, מה מתאים לו, איזה מקצועות להוריד לו ומה הוא רק שומע חופשי.
<מטיה טור-פז: הדברים שכן צריך לחשוב עליהם יותר בגדול, אני חושבת, זה המענה הרגשי.
<מטיה טור-פז: בבית הספר רגיל, שהוא לא בית ספר של חינוך מיוחד, אנחנו פחות יכולים לתת מענה רגשי לילדים.
<מטיה טור-פז: אנחנו כן עושים דברים וכן נותנים שיחה עם יועצת, מפגשים איתי ותמיכה של השפ"ח, אבל יותר משהו ברמה של קבוצות, יכול להיות שזה משהו ששווה לחשוב עליו.
<מטיה טור-פז: הילדים נקלטים, משתתפים ככל ילדי בית הספר בכל פעילויות התרבות, לוקחים חלק גם בהכנה שלהם וגם בחוויה של לקבל אותם.
<מטיה טור-פז: נראה לי שזהו.
<אליסה פריד הרבתר: הפעילויות ממשיכות, יש לנו הרבה פעילויות למבוגרים.
<אליסה פריד הרבתר: קצת הסברתי על ערב חשיפה לקראת פתיחת שנת הלימודים שיוצר היכרות עם מערכת החינוך, גם בארץ וגם במיוחד בפרט באפרת, ובאמת פוגשים את כולם.
<אליסה פריד הרבתר: מה שאמרתי, הסדנה לחוסן אישי והורי, שזה מאוד מאוד עוזר להם וגם במצבי חירום.
<אליסה פריד הרבתר: אולי זו ההזדמנות לתת לדבורה מלכי לדבר קצת על החיבור לקהילה, שזה פרויקט הדגל של הוועדה שלה.
<אליסה פריד הרבתר: כמה שהשר דיבר על הקולטים שקולטים אותם, לצערי נוצרות קליקות ומאוד מאוד קל לעולים להישאר בתוך הבועה של העולים, של הדומים להם ולאו דווקא שוברים את זה ונכנסים עמוק לתוך החברה הישראלית.
<אליסה פריד הרבתר: זה משהו ששמנו לעצמנו כמטרה ואני חושבת שהפעילות יוצאת לדרך.
<דבורה גיני מלכי: משתדלת.
<דבורה גיני מלכי: האמת שמה שרציתי להגיד בנוסף, למרות שאפרת ידועה יותר בשם 'אפרת', אתה אמרת לי פעם שיש לנו 26% עולים, אני מבינה שקלטנו הרבה והעצמנו, אז קודם כל עבדתי הרבה שנים בסוכנות היהודית, משנות ה-90 שבהן קלטנו באהבה את העולים מרוסיה, ועד התפקיד האחרון שעשיתי כמנהלת מדור של אתיופיה, ואני חייבת להגיד שבסופו של דבר עולים זה עולים זה עולים.
<דבורה גיני מלכי: הקושי, אני לא אוהבת את המילה הגירה, כי אני רוצה לדבר על עלייה, אבל הקושי של המעבר מתרבות לתרבות והקושי של ההתמודדות וראיתי את העולים מאתיופיה עומדים חסרי אונים עם מכתב מבית ספר מול ילד בגיל 7 שאמור לתרגם להם וראיתי את אותו דבר פה בבית הסמוך, אצל עולים מארצות הברית, שהם רופאים ובעלי מקצועות חופשיים, עם אותו קושי, עם אותה התכווצות של הלב של איבוד המעמד.
<דבורה גיני מלכי: אז זה שהם עולים שנגיד שיש להם בית יותר גדול או שתי מכוניות, או הם נוסעים פעם בשנה לחו"ל, כנראה שזה לא טפל בחלק גדול של הכאבים של המעבר.
<דבורה גיני מלכי: למרות שכולם אמרו תודה לאליסה, אני חייבת להגיד ואני מאוד הערכתי שהשר ראה את זה, שבאמת יש כאן עבודה שהיא מודל לחיקוי.
<דבורה גיני מלכי: אני יושבת ראש ועדת הקליטה וכל פעם אני שואלת את עצמי מה יש לי באמת לעשות פה אחרי כל העבודה שהיא עושה.
<דבורה גיני מלכי: התכנית והליווי וזה שכל עולה צמוד, שלוש המשפחות שהבאנו מצרפת קיבלו יחס של וי.
<דבורה גיני מלכי: איי.
<דבורה גיני מלכי: פי למין הסעה של עולה שלא היה לו רכב לפסיכולוג, שהיה צריך לראות את הילד שלו, ועד הצמדה של - - - אז באמת יש כאן כוחות עצומים של הקהילה והתגייסות עצומה וגם התכניות עצמן שאליסה בונה הן ראויות לחיקוי.
<דבורה גיני מלכי: כמי שעבדה בסוכנות ובמשרד הקליטה אני בהחלט יכולה להגיד שהעבודה של אליסה היא החלום של כל שר קליטה וכל מי שאחראי על קליטה.
<דבורה גיני מלכי: בקיצור, מכיוון שלא באמת היה מה לעשות בתור יושבת ראש ועדת קליטה, כי הכול תקתק, אז אמרתי אוקיי, איך אנחנו מצדיקים את הקיום?
<דבורה גיני מלכי: וראינו, אתם ממש רואים את זה בתוך העוגה שהראו קודם, שיש כאן שליש דוברי אנגלית ושליש ישראלים ותיקים.
<דבורה גיני מלכי: זה לא פשוט, זה שתי קבוצות חזקות, שכל אחת טוב לה עם עצמה ועם השכנים שלה ועם החברים שלה ועשינו דיון, בכלל אם כל כך טוב אז שיישאר ככה, אבל יש לזה מורכבות.
<דבורה גיני מלכי: העובדה שעולים נשארים בתוך הבועה שלהם גורמת לאיחור מדהים בקליטה של הילדים.
<דבורה גיני מלכי: יש לנו ילדים שנמצאים פה עשר שנים והם צריכים שיעשו להם סימולציה לבקו"ם ואיזה שהיא סימולציה לאיך מתקבלים לכיתה ט' ויש ילדים מכיתה א' שצריכים אולפן למרות שהם נולדו כאן.
<דבורה גיני מלכי: כי באמת כשאתה שליש מהאוכלוסייה ואתה אוכלוסייה חזקה והיום בעידן הכבלים וזה אתה יכול לראות טלוויזיה מארצות הברית 24/7 ושום דבר לא מפריע לך.
<דבורה גיני מלכי: רצינו גם שהקהילה שלנו תהיה יותר מגובשת, הקהילתיות באפרת, למרות שאנחנו עיר ולמרות שאנחנו ארוכים כמו ספגטי ואנחנו מרוחקים אחד מהשני, כן חשובה לנו, כן חשוב לנו שאנשים יכירו אחד את השני ואנחנו עובדים על זה.
<דבורה גיני מלכי: הקמנו תת ועדה של ועדת הקליטה שתבדוק איך אנחנו יכולים לאתר משפחות עולים שרוצות קשר, כי משפחות עולים הרבה פעמים מפחדות מישראלים שיש להם כאילו המון ביטחון והן יודעות מה הן אוהבות, ומשפחות של ישראלים אומרות 'נו, בשביל מה אנחנו צריכים גם את זה?' אז איך אנחנו מביאים את אלה לרצות ואת אלה לרצות, שזה לא יצטייר גם חלילה כחסד, 'אני צריך לעזור לו?
<דבורה גיני מלכי: אני צריך לאמץ אותו?
<דבורה גיני מלכי: ' לא, הוא לא צריך עזרה והוא לא צריך אימוץ, צריך הרבה רצון ליצור קשר וזה לא פשוט, כי כל אחד מעדיף את הבדיחות שלו ואת הסרטים שהוא מכיר ואת החברים שלו ואת השפה שלו.
<דבורה גיני מלכי: אז אנחנו עובדים על זה ומקווים להצלחות.
<אליסה פריד הרבתר: לפני שאנחנו נצא ואנחנו חייבים לצאת כי מחכים לנו ב'אורות יהודה', אחרונה אחרונה חביבה, לימור פון בוקסברג, היא עובדת סוציאלית במחלקה לשירותים חברתיים וגם שם יש הרבה שיתופי פעולה.
<לימור פון בוקסברג: במסגרת המחלקה אנחנו מטפלים בערך ב-20% מתושבי אפרת.
<לימור פון בוקסברג: לצורך המפגש הזה חשבתי להראות בכמה באמת עולים אנחנו מתעסקים.
<לימור פון בוקסברג: לפי מיון תיקים שנערך ב-2014 מצאנו שיש לנו 533 תיקי עולים, שזה בערך כרבע מהמטופלים במחלקה, רובם תושבי ארצות הברית ופחות או יותר יש את אותה התפלגות שראינו כאן, ארצות הברית, ספרד ואחר כך זה הולך ומתמעט.
<לימור פון בוקסברג: אני חושבת שמה שמעניין שגיליתי שבשנת 2014, כשאנחנו עשינו את מיון התיקים, עו"סיות במחלקה הגדירו רק שמונה תיקים כתיקי עולים, שזה בעצם די מעניין.
<לימור פון בוקסברג: הרי אם יש לנו רבע בערך מתיקי המטופלים תיקי עולים אז למה אנחנו מתייחסים במיון תיקים סך הכול לשמונה?
<לימור פון בוקסברג: אני חושבת שאפשר לענות על השאלה הזאת בתשובה אחת, שכשאנחנו מתעסקים עם המשפחה מהר מאוד הנושא של העלייה לא תופס את כל הנפח בטיפול, יש כל כך הרבה נושאים נוספים להתמודד איתם בניהול של התיק, בטיפול במשפחה, שהעלייה תהיה חלק מהטיפול הכללי.
<לימור פון בוקסברג: כלומר בתיקי העולים אנחנו רואים יותר מורכבות מתיקים אחרים, אנחנו נתמודד הרבה פעמים עם ילד של צרכים מיוחדים, יש לנו הרבה תיקים של צרכים מיוחדים, נתמודד עם קשיים כלכליים.