GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<צח בן יהודה: נמסר לנו שהמקרים של חוסר ההיענות לקבלת סיוע, בעיקר קשור לפעילויות חברתיות ותרבותיות שהרשויות מבצעות, וזה בעיקר במקרים שנדרשת מהמשתתפים, כלומר מהעולים הקשישים, איזו שהיא השתתפות סמלית או מינימאלית בפעילות.
<צח בן יהודה: מדובר בדרך בסכומים של עד כמה עשרות שקלים - סכום שהעולים הקשישים אינם מעוניינים או אינם יכולים להוציא אותו.
אברהם נגוסה: תודה, תודה צח.
אברהם נגוסה: אנחנו מאד מודים לכם.
אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו חברת הכנסת קסניה סבטלובה, שכמו שאמרתי בהתחלה – יזמה את הדיון, חבר הכנסת יואל רזבוזוב וחברת הכנסת סופה לנדבר.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את חברי הכנסת.
אברהם נגוסה: אתה רוצה עכשיו?
מרדכי יוגב: לא, אני רציתי לשמוע את האנשים, אחרי זה לא נספיק לשמוע אותם.
טלי פלוסקוב: אבל היא יזמה.
אברהם נגוסה: היא יזמה ולכן נשמע אותה.
קסניה סבטלובה: אני אדבר בקצרה ואני בהחלט באתי לפה גם לשמוע את האנשים, מוטי.
קסניה סבטלובה: אז קודם כל תודה, כבוד יושב הראש, על קיום הדיון החשוב הזה.
קסניה סבטלובה: חברי חברי הכנסת, אורחים נכבדים, אנחנו מתבשרים פה בעזרת הדו"ח הזה שקיבלנו ממרכז המחקר והמידע של הכנסת והדו"ח הוא מאד חשוב, והוא רק מאושש את הדאגה של כולנו ואת התחושה של כולנו שמדינת ישראל אינה עושה כרגע מספיק למען הקשישים במדינת ישראל, גם כלל אוכלוסיית הקשישים ובמיוחד הקשישים העולים.
קסניה סבטלובה: אלה שהם הכי חלשים, אלה שהכי זקוקים להגנתנו, בעצם נאלצים לרוץ במבוך העכברים הזה ולרוץ אחרי הרשויות, במקום שיהיה גוף אחד שירכז את כל הפעילות וימצה את הזכויות שלהם וייתן להם את האוזן הקשבת ואת היד התומכת – הם נאלצים ללכת בין שלושה משרדים שונים ולחפש שם מי יעזור להם, מי ידבר אליהם, לפעמים לא בשפתם, כי באמת חסרים עובדים מקצועיים, למרות שלא חסרים בכלל דוברי שפות בארץ.
קסניה סבטלובה: לא חסרים דוברי רוסית, לא חסרים דוברי אמהרית.
קסניה סבטלובה: ברוך השם, יש לנו מכל עדה אנשים שבאמת אפשר להכשיר אותם, אם אין אנשים כרגע שיכולים לאייש את המשרות, אבל לצערי הרב אנחנו מדברים על העניין הזה, כאן בכנסת מדברים על זה שנים רבות.
קסניה סבטלובה: גם בחברה האזרחית אנחנו דנים בנושאים האלה ועד עכשיו אנחנו לא רואים שינוי באופק.
קסניה סבטלובה: אז באמת אחרי קריאה של הדו"ח הזה, שהוא מטריד מאד - יש שם הרבה ממצאים ואני באמת מציעה לכולם להתעמק בו ולקרוא בצורה פרטנית מאד את הממצאים שיש שם - אז בעצם מצטיירת תמונה מאד עגומה שיש הרבה אנשים עם כוונות טובות, אבל אתם יודעים, עם כוונות טובות לא הולכים למכולת.
קסניה סבטלובה: למכולת הולכים עם תלושים של הקרן לידידות, לא עם משהו אחר.
קסניה סבטלובה: אז אני פה קודם כל כמובן לשבח את הארגונים שפועלים לרווחתם של הקשישים ונכנסים איפה שיש את החוסר ואת הוואקום, שייצרו אותו משרדי הממשלה.
קסניה סבטלובה: כבוד יושב הראש, בזה בעצם אני רוצה לסיים את דבריי, ורק להציע איזה משהו שבאמת נוכל לדסקס אותו ולדון בו, גם ברמה כאן בוועדה וגם אולי במליאת הכנסת, שניזום מהלך כזה.
קסניה סבטלובה: ליזום בעצם גוף שישלב את כל הרשויות שמצוינות בדו"ח של מרכז המידע והמחקר של הכנסת, את כל המשרדים הרלבנטיים, כמובן גם כולל הנציגים של החברה האזרחית, שהם עובדים עבודת קודש מסורה ומעדכנים אותנו לגבי המצב והם החיבור המיידי שלנו לשטח; ושהגוף הזה בסופו של דבר יהיה זה שירכז את כל מה שהקשישים העולים זקוקים לו מבחינת ההנגשה הלשונית, מבחינת מיצוי הזכויות, מבחינת הטיפול בכל הדברים שהם זקוקים להם, כמובן בהתבסס על כל עדה ועדה – הרגישויות שלה, הצרכים שלה.
קסניה סבטלובה: לא נפקיר את האנשים שבלעדיהם אנחנו לא היינו כאן.
קסניה סבטלובה: ומי שלא זוכר את העבר שלו, מי שלא דואג לעבר שלו, אין לו גם עתיד.
אברהם נגוסה: זה בדיוק מה שאמרתי בהתחלה, מה שאני מציע שתהיה המסקנה.
אברהם נגוסה: לחברי הכנסת שהצטרפו, זה מה שאמרתי בהתחלה.
אברהם נגוסה: אני נאלץ כעת לעזוב לפגישה בבית הנשיא וחברת הכנסת טלי פלוסקוב תנהל את הדיון.
אברהם נגוסה: אני נותן עכשיו את רשות הדיבור למר אברהם שרנופולסקי, יושב ראש חזית הכבוד.
<אברהם שרנופולסקי: סגן יושב הראש.
טלי פלוסקוב: סגן יושב ראש, בבקשה.
<אברהם שרנופולסקי: כעולה מהסקר שעשינו לא מזמן בקרב עולים, רוב הקשישים העולים, ניצולי השואה, לא מקבלים את השירות מטעם רשויות הרווחה המקומיות.
<אברהם שרנופולסקי: במיוחד כשמדובר על חלוקת כרטיסי מגנטיים לקניית מזון ובכלל לטיפול פרטני.
<אברהם שרנופולסקי: הסיבה היא פשוטה, האנשים האלה לא מדברים עברית, לא מקבלים שום מידע מרשויות הרווחה המקומיות ולכן הם לא פונים לרשויות האלה.
<אברהם שרנופולסקי: למרות שיש להם קשיים עם היחסים עם הביטוח הלאומי, עם חברת החשמל, עם חברות כמו הגיחון או אמישרגז וכו' וכו'.
<אברהם שרנופולסקי: יש גם קשיים שהם זקוקים למטפלים, לקבל שירות מהביטוח הלאומי.
<אברהם שרנופולסקי: ומה אנחנו מציעים?
<אברהם שרנופולסקי: יש לנו סניפים בכל רחבי הארץ ובכל הסניפים יש רשאים.
<אברהם שרנופולסקי: אז אנחנו מוכנים לתת לרשויות המקומיות טלפונים של הרשאים שלנו, שהם יתקשרו אליהם, יתנו להם איזה שהוא מידע לשם שיתוף פעולה איתם וזה יקל על העבודה של רשויות הרווחה המקומיות וזה גם יכול לעזור לקשישים העולים.
סופה לנדבר: איזה כרטיסים מגנטים?
סופה לנדבר: למי מגיע כרטיס מגנטי?
<אברהם שרנופולסקי: מגיע למשל מהקרן לידידות, מקרנות שלנו.
טלי פלוסקוב: בדרך כלל מחלקות הרווחה מחלקים אותם.
<אברהם שרנופולסקי: נכון.
סופה לנדבר: כן, אבל בגלל שקשישים לא תמיד מוכרים - - -
<אברהם שרנופולסקי: נכון, אז לכן אני אומר את זה.
טלי פלוסקוב: נכון, נכון, בדיוק.
טלי פלוסקוב: לכן זה לא מגיע אליהם, בדיוק.
אברהם נגוסה: מה שקורה עכשיו במציאות, שהקשישים נופלים בין הכיסאות בין שלושה משרדים, ולכן אני קורא למשרד הקליטה לקחת אחריות ולתכלל את הנושא הה.
אברהם נגוסה: זה המשרד הרלבנטי לקשישים עולים.
מרדכי יוגב: אני רק רוצה לומר לך דבר אחד לפני שאתה הולך.
מרדכי יוגב: אנחנו פה לצורך רצף של דיונים והיו כבר שניים מאחורינו ויהיה עוד אחד לפנינו של היערכות כל משרדי הממשלה לקליטת גלי העלייה.
מרדכי יוגב: אני מסכים פה עם חברי שדיברו קודם.
מרדכי יוגב: אני חש בפער גדול וזה שהצפי לשנת 2016 יורד, זה רק בגללנו.
מרדכי יוגב: לא צריך לחפש אותו שם.
מרדכי יוגב: זה לא המצב הביטחוני.
מרדכי יוגב: אנשים רוצים לעלות ויש זרם גדול.
מרדכי יוגב: אני אומר, קול דודי דופק, את זה אסור לנו לפספס.
מרדכי יוגב: ולכן אני הייתי מבקש שכל מי שמזהה עוד בעיות, כמו הבעיה הזו שדורשת תכלול של משרדים וזה דורש בסוף ואני מודה - אתמול דיברתי עם זה על ראש הממשלה – זה דורש מישהו שיתכלל את הדברים עם משרד העלייה והקליטה ויותר מזה, עם משרד ראש הממשלה ולא פחות מכך.
מרדכי יוגב: לכן אני כן מציע שגם לישיבה הבאה כן נדרוש נציג ראש ממשלה, הם יחליטו מי.
מרדכי יוגב: יהיה יותר חזק, יהיה יותר חלש, צריך לתת את הגב למשרד העלייה והקליטה, שיהיה בכוחו לתכלל את הסיפור ולא לפתור את משרד הרווחה, כי בסוף בשטח זה לשכות הרווחה ויש להם יותר נציגויות מאשר למשרד העלייה והקליטה.
מרדכי יוגב: העובדות הסוציאליות הן אלה שאמונות, העובדות הסוציאליות בסוף, אולי בהיקף גדול, יש אחת שיש לה 200 תיקים ויש אחת שיש לה 100 תיקים.
מרדכי יוגב: אין בעניין הזה תקן כמו מורה על 32 תלמידים, עוד לא צמצמו את הכיתות ועדיין לא נתנו סייעת לעובדת הסוציאלית בשכונה, אבל בסוף זה אצלה והיא צריכה לקבל את הכלים כדי לדעת – יש לי 17 כאלה – והיא זו צריכה להיות זו שהיא הקייס מנג'ר בסוף שתדע.
מרדכי יוגב: אין מערכת אחרת.
מרדכי יוגב: משרד העלייה והקליטה לא יהיה מסוגל לשים.
מרדכי יוגב: אסור לוותר.
מרדכי יוגב: יש פה נציגי משרד הרווחה, הם אלה שצריכים לקבל את ההכשרה כחלק מהמכלול הזה, של טיפול באוכלוסייה החשובה הזאת לקשישים בכלל - ואני שמח ומודה לך על יוזמת הדיון – והקשישים העולים כקושי יותר גדול.
אברהם נגוסה: עכשיו משרד הרווחה, בבקשה.
אברהם נגוסה: נציגת משרד הרווחה.
<דליה רוזניק: קודם כל אני אחזור על הנתונים.
<דליה רוזניק: שמי דליה רוזניק ואני מפקחת ארצית בשירות לאזרחים ותיקים במשרד הרווחה.
<דליה רוזניק: מבחינת הנתונים, אני אחזור שוב על הנתונים, יש 68,400 אזרחים ותיקים שהם יוצאי ברית המועצות לשעבר, רשומים במחלקות לשירותים חברתיים ו-6,800 עולים מאתיופיה.
טלי פלוסקוב: אנחנו בקושי שומעים אותך.
טלי פלוסקוב: אפשר איך שהוא להתקרב למיקרופון?
<דליה רוזניק: אני אחזור שוב.
<דליה רוזניק: 68,400 אזרחים ותיקים יוצאי ברית המועצות לשעבר, שרשומים במחלקות הרווחה, ו-6,800 עולים מאתיופיה, שרשומים במחלקות לשירותים חברתיים.
<דליה רוזניק: האזרחים הוותיקים - - -
סופה לנדבר: במה הם שונים מהקשישים האחרים?
<דליה רוזניק: אני אסיים ואז אני אתייחס.
סופה לנדבר: לא, אבל בזמן שאת מדברת תגידי.
סופה לנדבר: נניח את אומרת 68,000, אנחנו מכירים שלמעלה מ-300,000 מקבלים - - -
<דליה רוזניק: 277,000 - - -
סופה לנדבר: והם נמצאים באותו מצב, אז מה ההבדל ביניהם?
<דליה רוזניק: ההבדל ביניהם שאוכלוסיית הקשישים העולים מאופיינית סביב בעיות כלכליות.
<דליה רוזניק: הנושא של הפנסיה, שהוא נושא מאד מרכזי לגבי האוכלוסייה הזאת.
<דליה רוזניק: אין להם פנסיה מסודרת, גם בגלל שהם לא צברו זכויות פנסיוניות בגלל השהות הקצרה שלהם בארץ, וגם בגלל שהם לא יכלו להעביר את הזכויות שלהם מארץ המוצא, או שלא צברו בכלל זכויות בארץ המוצא.
<דליה רוזניק: (היו"ר טלי פלוסקוב)
טלי פלוסקוב: רגע, אני רוצה להבהיר.
טלי פלוסקוב: 68,000 הם מטופלים במשרד הרווחה.
<דליה רוזניק: רשומים במחלקות הרווחה.
סופה לנדבר: הם רשומים.
סופה לנדבר: ואני אומרת מה ההבדל בין אלה שרשומים לבין אלה שלא רשומים.
סופה לנדבר: הם כולם מקבלים – למעלה מ-300,000 איש מקבלים קצבת זקנה מהביטוח הלאומי.
סופה לנדבר: אז אני שואלת מה ההבדל בין אלה שרשומים לבין אלה שלא רשומים.
סופה לנדבר: הם כולם באותו מצב.
<דליה רוזניק: לא, אלה שרשומים, רשומים בגלל שיש להם צרכים ייחודיים שהם בתחום הטיפול של שירותי הרווחה ולכן הם רשומים במחלקות רווחה.
טלי פלוסקוב: אוקיי, הבנו.
<דליה רוזניק: האזרחים הוותיקים העולים מאופיינים בעיקר בתנאים של בדידות והעדר תמיכה, בעיקר תמיכה חברתית ותמיכה משפחתית.
<דליה רוזניק: משרד הרווחה מסייע לעולים האזרחים הוותיקים בכלל במתן תקציב עבור צרכים מיוחדים, בסך של 7 מיליון שקלים לכל האוכלוסייה, כשהתקציב מיועד לציוד ביתי, למזון וכו'.
<דליה רוזניק: 300,000 מיועדים לפעולות שנעשות במסגרת מועדוני עולים ב-10 מוקדים.
<דליה רוזניק: בנוסף לזה, המשרד הקים בשנה וחצי האחרונות, מועדוני מופת שהם מועדונים שמיועדים לביטחון תזונתי ולאוכלוסייה שסובלת מבדידות ואין לה עורף משפחתי, כשעלות הקמה של כל מועדון כזה היא 247,000 שקלים.
<דליה רוזניק: מתוך המועדונים האלה ישנם 30 מועדונים וישנם מועדונים שמיועדים לאזרחים ותיקים שהם עולים במספר מוקדים.
<דליה רוזניק: ליוצאי אתיופיה יש מועדונים בערים נתניה, קריית ים, כרמיאל, חדרה, אשדוד וגדרה וליוצאי חבר העמים בערים קריית ים, אשדוד, לוד, קריית ביאליק, ירוחם ועפולה, שהם מועדונים ייחודיים שמתחשבים באלמנטים התרבותיים הייחודיים של כל אחת מהאוכלוסיות האלה.
<דליה רוזניק: במסגרת המועדונים האלה, האנשים מקבלים ארוחת בוקר וארוחת צהריים ופעילויות חברתיות, כשבכל מועדון כזה ישנם 30 משתתפים.
<דליה רוזניק: המועדון פועל 3 ימים בשבוע בשעות שמונה עד אחת.
<דליה רוזניק: ההכשרות לעובדים הסוציאליים - ושמעתי כאן קודם הערה בנושא הזה – בתחום האזרחים הוותיקים, ניתנות כהכשרה במסגרת קורסים שהעובדים הסוציאליים עוברים ויש הכשרה ייחודית גם בנושא של קליטת עלייה.
<דליה רוזניק: המשרד מתכנן בשנת 2016 לתת סיוע כמובן לכלל אוכלוסיית האזרחים הוותיקים ולעולים בתוך האוכלוסייה הזאת.
<דליה רוזניק: זה מה שהמשרד עושה כרגע, ויכול להיות שצריך לחשוב באמת על פעולות ייחודיות בתחום של העולים, בהיערכות לעתיד.
<דליה רוזניק: אבל אלה הפעולות שהמשרד כרגע מקצה לאוכלוסייה הזו.
טלי פלוסקוב: אני מאד שמחה על המשפט האחרון שלך, כי לפי הנתונים שאנחנו שמענו היום, ברור שהאוכלוסייה הזאת צריכה התייחסות מיוחדת.
טלי פלוסקוב: אני אנהל את הדיון כך שידבר נציג של המשרדים שנמצאים פה וחברי הכנסת, כך שנחליף כל הזמן.
מרדכי יוגב: אני רוצה לשמוע קצת התייחסויות.
סופה לנדבר: אני פשוט רוצה לדעת על סמך מה נרשמים האנשים האלה במשרד הרווחה, זאת אומרת בלשכות.
סופה לנדבר: ץ 68,000 – מה מאפיין אותם בהבדל מאלה שלא רשומים?
טלי פלוסקוב: אני חושבת שיש לי תשובה, אני רוצה לעזור לך.
טלי פלוסקוב: אני הייתי ראש עיריית ערד, אז אני מבינה מאיפה זה בא.
סופה לנדבר: לא, אני יודעת את הדברים - - -
טלי פלוסקוב: לא, אני לא אומרת לך איך, אני רק רוצה - - -
סופה לנדבר: אני יודעת שדוברי רוסית, הם בדרך כלל אנשים שלא - - -
<קריאה: אפשר להתייחס?
טלי פלוסקוב: בוודאי, בוודאי, אנחנו ניתן לכם להתייחס.
טלי פלוסקוב: רק שם ותפקיד לפרוטוקול.
<איריס בן גוב: שמי איריס בן גוב.
סופה לנדבר: לא, אני לא קיבלתי תשובה.
טלי פלוסקוב: רגע, היא רוצה לענות.
<איריס בן גוב: אני הצבעתי כדי לענות לך, בבקשה.
<איריס בן גוב: שמי איריס בן גוב, אני מעיריית ראשון לציון, מנהלת לשכת הרווחה לאזרחים ותיקים, ואני רוצה לענות רק על השאלה.
<איריס בן גוב: אנחנו לצערנו, אולי לא לצערנו, אנחנו לא מסייעים כספית.
<איריס בן גוב: אין לנו אפשרות לסייע לכל אותם הקשישים שמתקיימים מקצבת זקנה, מביטוח לאומי בלבד.
<איריס בן גוב: לכן אנחנו מטפלים בקשישים שמגיעים אלינו בצרכים נוספים, לא לצורך קבלת תוספת הכנסה חודשית.
<איריס בן גוב: למשל אם יש אלימות במשפחה, אם יש צורך בחוק סיעוד, אם יש צורך בעזרה ביתית, אם רוצים סידור בבית אבות, רוצים סידור במרכזי יום.
<קריאה: אז זה הם אותם 68,000?
<איריס בן גוב: הם אלה שהם 68,000.
<איריס בן גוב: כל השאר עדיין נמצאים במצב עוני, אבל אנחנו לא יכולים לעזור להם בעוני, אנחנו עוזרים בדברים אחרים, שבאמת חברתי לעבודה תספר.
טלי פלוסקוב: קיבלת תשובה, חברת הכנסת?
סופה לנדבר: רק עוד משהו.
סופה לנדבר: ביטחון תזונתי – למי מגיע?
<איריס בן גוב: גם אלינו.
<איריס בן גוב: מי שפונה אלינו לשירותי הרווחה ומבקש, ויש גם כאלה שפונים בשמם ואומרים – ידוע לנו שקשיש כזה וכזה במצוקה, אנחנו יוזמים פנייה.
<איריס בן גוב: אבל ברגע שלא מודיעים לנו, אנחנו לא מקבלים מידע או מאנשים או מהקשישים עצמם או מהשירותים בקהילה – אנחנו לא יכולים לבוא ולהגיד ניתן לכם הכנסה חודשית נוספת.
<איריס בן גוב: אבל כל צורך שיש, אנחנו אכן בודקים ומנסים לסייע.
טלי פלוסקוב: חשבתם פעם שיש לא מעט אנשים שמתביישים להגיע אליכם?
<איריס בן גוב: חשבנו, ולכן אנחנו בקשרים - למרות שנאמר פה שאין שיתופי פעולה - אבל אנחנו כן עם שירותים בקהילה, מאד בקשרים עם קופות חולים, עם ביטוח לאומי, עם מועדונים שלשם אנשים מגיעים בלי להירשם.
<איריס בן גוב: משטרה, בתי חולים.
<איריס בן גוב: אם אנחנו מקבלים דיווחים ואנחנו שומעים ויודעים, אנחנו מגיעים.
<איריס בן גוב: אבל עדיין אי אפשר לבוא ולדפוק בדלת של כל אחד ואחד ולשאול אותה שאלה.
<איריס בן גוב: לכן - - -
סופה לנדבר: אנחנו נעודד אותם.
<איריס בן גוב: בסדר, אפשר.
<איריס בן גוב: יש פער, בהחלט יש פער, אבל ברגע שמגיעים אלינו, אנחנו בהחלט עושים את כל הבדיקה האפשרית על מנת לסייע.
<מיכל שוורץ: אם אני רק יכולה להוסיף.
טלי פלוסקוב: רגע, רגע, אחד-אחד, שנייה.
טלי פלוסקוב: מה רצית לשאול?
<פנחס גלינקביץ: שאלתי רק האם יש קשר עם רשות הקליטה בראשון.
<איריס בן גוב: יש בראשון גם בתוך העירייה אגף קליטה ויש גם רשות הקליטה, ובהחלט כן.
<פנחס גלינקביץ: שאלתי אם יש קשר של עבודה שוטפת.
<איריס בן גוב: כן, כן, כן.
<איריס בן גוב: לפעמים הם באים לשם, אומרים שאנחנו אמרנו ככה, הם אומרים אמרנו ככה ואנחנו בהחלט איתם בקשר.
<איריס בן גוב: כשאנחנו רואים שאי אפשר לסייע, פונים אליהם, הם פונים אלינו.
טלי פלוסקוב: תודה, גברתי.
טלי פלוסקוב: כן בבקשה, רק שם ותפקיד לפרוטוקול.
<מיכל שוורץ: אני מיכל שוורץ, מהלשכה לאזרחים ותיקים.
<מיכל שוורץ: אני ראש צוות בראשון לציון.
<מיכל שוורץ: אני רוצה להוסיף לתשובה של איריס, שכל קשיש שסובל מירידה תפקודית או קוגניטיבית וזכאי לחוק סיעוד, אוטומטית אנחנו פותחים תיק בלשכה.
<מיכל שוורץ: לכן הרבה קשישים עולים מוכרים לנו על הרקע של הזכאות שלהם לחוק סיעוד.
<מיכל שוורץ: באופן כללי, אנחנו נתקלים בבעיה מאד מאד קשה של עוני בקרב עולים ולצערנו אין לנו את הכלים ואת לנו את היכולת לסייע להם עם הבעיה הזאת.
<מיכל שוורץ: אנחנו יכולים לסייע להם באופן מאד מאד נקודתי בעזרה ברכישת ציוד לבית, ברכישת עזרים רפואיים כמו משקפיים, בנסיעות לטיפולים רפואיים, ברכישת ביגוד או נעליים, אבל אין לנו באמת את היכולת לעזור להם באופן משמעותי עם בעיית העוני, אלא באופן מאד מאד מצומצם ונקודתי.
<מיכל שוורץ: כנ"ל לגבי בעיית הדיור.
<מיכל שוורץ: הם פונים אלינו עם בעיית דיור קשה, וכמובן שהכתובת היא משרד השיכון.
<מיכל שוורץ: גם בנושא הזה אין לנו את היכולת לסייע להם.
<מיכל שוורץ: ככה שבבעיה של העוני, בעצם הפתרון שדרוש כאן הוא מאד מאד ברמות היותר גבוהות, פתרון מערכתי כדי להגדיל את הקצבאות, כדי שהם באמת יוכלו לחיות בכבוד ושיהיה להם ממה להתקיים.
<מיכל שוורץ: הבעיה היא מאד מאד קשה בקרב הקשישים, מאחר שהם לא יכולים לעבוד.
<מיכל שוורץ: זאת אומרת הם נמצאים במצב של חוסר אונים עם בעיית העוני, ואין להם דרך לצאת ממנה.
<מיכל שוורץ: ואנחנו כעובדים סוציאליים – עומדים מנגד חסרי יכולת לסייע להם ולהוציא אותם מהמצב.
<מיכל שוורץ: ואנחנו בעצם מטפלים בהשלכות של בעיית העוני, כמו בעיית אלימות, שנוצרת כתוצאה מהלחצים סביב הבעיה הזאת.
טלי פלוסקוב: יש לי שאלה אליכם, לאנשים שנמצאים כאן.
טלי פלוסקוב: הקשישים שיש להם דיור ציבורי, המצב שלהם הוא עדיין שם בעוני?
<אלה קומיסרוב: אני יכולה להתייחס?
טלי פלוסקוב: בבקשה, שם ותפקיד.
<אלה קומיסרוב: אני גם מעיריית ראשון לציון.
<אלה קומיסרוב: שמי אלה קומיסרוב ואני עובדת סוציאלית של עולים, אחת מהעובדות הסוציאליות של העולים.
<אלה קומיסרוב: אצלנו בעיר כל עולה מקבל מענה בשפה שלו, גם דוברי אמהרית וגם דוברי רוסית.
<אלה קומיסרוב: מהבחינה הזאת אנחנו מסודרים.
<אלה קומיסרוב: אני אחראית על שני מקבצי דיור בעיר.
טלי פלוסקוב: מתוך?
<אלה קומיסרוב: שזה בערך משהו כמו 200 בתי אב.
<אלה קומיסרוב: אני יכולה להגיד ש- - -
טלי פלוסקוב: זה מקבצי דיור חדשים?
<אלה קומיסרוב: חדשים, כן.
<איריס בן גוב: יש סך הכל שלושה.
<אלה קומיסרוב: כן, יש סך הכל שלושה והוסטל.
<אלה קומיסרוב: מצבם הכלכלי קצת יותר טוב, ועדיין, אני מדברת מהשטח, רוב הפניות משם, חוץ מהפניות שנאמרו פה – שזה חוק סיעוד, שזה אלימות וגם שם יש אלימות קשה, גם קיצונית, רוב הפניות זה לקבל סלי מזון.
<אלה קומיסרוב: רוב הפניות זה על בסיס עוני ולפעמים זה גם עוני די קיצוני.
טלי פלוסקוב: זאת אומרת אנחנו מדברים פה על ביטחון תזונתי, אני מבינה.
<אלה קומיסרוב: כן, כן, כן.
<אלה קומיסרוב: יש לי קשישה, שלא נלך רחוק, שאתמול נפגשתי איתה והיא גרה במקצבי דיור.
<אלה קומיסרוב: היא מתקיימת מקצבת זקנה בלבד, כמו 99% שמתגוררים שם, שנאלצת לנקות מדרגות והיא חולת סרטן.
<אלה קומיסרוב: אז זה תמצית של מה שאנחנו רואים שם.
טלי פלוסקוב: קשה לשמוע את הדברים.
<אלה קומיסרוב: היו מקרי אלימות ממש ממש קשים, שזה גם מאד מאד קשור במנטאליות, מנטאליות של הסתרה, מנטאליות שדורשת הסברה מאסיבית, שדורשת תכניות מניעה.
<אלה קומיסרוב: וניסינו, אנחנו בראשון ניסינו לעשות תכנית מניעה במקבצי דיור, שזאת הייתה תכנית מניעה ראשונה בארץ בשפה הרוסית.
<אלה קומיסרוב: כל מה שאנחנו מתכננים זה כמובן בשפה הרוסית ומתייחס רק לאוכלוסייה הזאת.
<אלה קומיסרוב: בכיף היינו ממשיכים לעשות תכניות מניעה ויש לנו יכולת ויש לנו כלים ויש לנו כישורים ויש לנו כוח אדם, אבל - - -
<קריאה: אין לנו כוח אדם.
<אלה קומיסרוב: זהו, שכוח האדם שלנו הוא נורא מצומצם.
<אלה קומיסרוב: נאמר פה על 100-200 תיקים, אני חייבת להגיד לכם שלעובדת סוציאלית במשרה מלאה יש לנו כ-650 תיקים, בתי אב.
טלי פלוסקוב: מה אחוז העולים בראשון לציון בכלל?
<אלה קומיסרוב: אחוז המטופלים בלשכה, כ-30% מכלל האוכלוסייה.
<איריס בן גוב: קשישים עולים.
<איריס בן גוב: אנחנו מדברים רק על עולים.
טלי פלוסקוב: בגלל זה אני שואלת.
טלי פלוסקוב: רגע, השאלה שלי – כמה בכלל שיעור העולים בראשון לציון וכמה מהם קשישים.
<מיכל שוורץ: כמה עולים בראשון?
<מיכל שוורץ: 20%.
<אלה קומיסרוב: מכלל האוכלוסייה.
<אלה קומיסרוב: 30% מכלל המטופלים בלשכה לזקן, זה עולים.
<אלה קומיסרוב: אני לא מדברת על כאלה שעלו בשנות ה-80 ועדיין אין להם את השפה.
<אלה קומיסרוב: המרכיב השפתי פה יותר חשוב משנת עלייה.
מרדכי יוגב: אלה, ברשותך, עוד פעם נתונים.
מרדכי יוגב: אמרת שאת אישית מטפלת ב-600 בתי אב?
<איריס בן גוב: 600 בתי אב במשרה מלאה.
<אלה קומיסרוב: כן.
<איריס בן גוב: במשרה מלאה לכל עובדת יש 600 בתי אב.
<אלה קומיסרוב: אני גם עובדת סוציאלית, גם פקידת סעד, גם מדריכה, גם מדריכת סטודנטים ומתוך כל זה אני מטפלת ב-60% משרה, שאני עובדת סוציאלית של עולים, אני מטפלת בכ-450 בתי אב.
<אלה קומיסרוב: זה ב-60% משרה, שזה אומר שבמשרה מלאה זה יכול להגיע אפילו ליותר.
מרדכי יוגב: וה-600 האלה כל אחד תיק, או שחלק מהם זה רק לדעת שיש משפחה.
טלי פלוסקוב: לא, לא, לא.
<אלה קומיסרוב: רק לדעת שיש משפחה זה לא מספיק, כי אנחנו מטפלים בנקרא לזה – כל התחזוקה השוטפת של חוק סיעוד, שזה לדבר עם כל אחד.
<אלה קומיסרוב: אפילו אם כל אחד יפנה אלינו פעם בשנה, העומס שלנו הוא רב.
<איריס בן גוב: מצב בלתי הגיוני.
טלי פלוסקוב: קשה לשמוע דברים כאלה, ממש.
טלי פלוסקוב: אתה רוצה להתייחס, חבר הכנסת?
מרדכי יוגב: לא, אני רק רוצה לומר, אני כל הזמן מתמסר עם דנה, עם מנהלת הוועדה ואיתך.
מרדכי יוגב: אנחנו פה במאמצים שלנו זה יחייב את משרד ראש הממשלה ואת משרדי הממשלה, שערים קולטות עלייה חייבות לקבל תקנים לעוד הרבה יותר עובדים סוציאליים.
<אלה קומיסרוב: זאת המצוקה שלנו, שאנחנו בוכים עליה כבר הרבה זמן.
מרדכי יוגב: וודאי.
מרדכי יוגב: לסדר גודל – אני לא יודע – הן צריכות להגיד כמה זה המקסימום האפשרי, כדי שהיא תגיד שהיא מצליחה להגיע אליהם, בשביל שהיא תגיד שהיא באמת מצליחה לטפל במשהו בירוקראטי, שייטיב איתם ולא רק להסתכל וביחד לבכות.
טלי פלוסקוב: ולדעת, כמו שאתה אומר.
<אלה קומיסרוב: ויחד עם זאת אנחנו כן מנסים וכן יש לנו תכניות בראש ותכניות מניעה, ומנסים לעשות דברים ובכל זאת לשנות קצת את המציאות.
מרדכי יוגב: אני לא אומר את זה כביקורת, אלא להיפך.
מרדכי יוגב: ברי לי שאי אפשר לטפל בכל כך הרבה.
<איריס בן גוב: נכון, נכון.
טלי פלוסקוב: אנחנו רק מחזקים אתכם.
<מיכל שוורץ: אני רק רוצה לציין ולהוסיף שבניגוד למגזרים אחרים שבהם יש תקינה והגדרה של מעמסות, אצלנו, אצל העובדים הסוציאליים אין הגדרה כזאת.
<מיכל שוורץ: זאת אומרת יכולים להיות לעובדת סוציאלית גם 1,000 תיקים ואף אחד לא ייתן על זה את הדעת, וכך עובדת תצטרך להתנהל.
<מיכל שוורץ: עכשיו, ברגע שאנחנו באמת רוצים לתת מענה מיטבי ואיכותי לאוכלוסיית העולים, צריכים לתת לנו את הכלים לעשות את זה בדרך הנכונה.
<מיכל שוורץ: ולכן אנחנו רואות צורך מאד מאד גדול בהקמת ועדה ממלכתית, כדי שתגדיר את נושא התקינה אצל עובדים סוציאליים.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לשמוע את מר פנחס גלינקביץ, מירושלים.
<פנחס גלינקביץ: היי.
<פנחס גלינקביץ: הנושא בירושלים מאד מורכב.
<פנחס גלינקביץ: מבחינת העולים ומבחינת המספרים, יש לכם את המספרים כאן, חשוב לציין שאני מנהל את הגוף שנקרא רשות הקליטה העירונית ואני אחראי על הנושא של העולים בירושלים.
<פנחס גלינקביץ: הנושא של הקשישים בעיר נמצא תחת שתי יחידות.
<פנחס גלינקביץ: אגב, זה משקף כנראה גם את משרדי הממשלה.
<פנחס גלינקביץ: יש אגף שנקרא אגף חברה – שמטפל בכל הנושא של מועדונים חברתיים ופעילות חברתית ויש את הנושא של אגף הרווחה, שמטפל בקשישים העולים, בקשישים בכלל, בוודאי בקשישים העולים, ובכל מי שיש לו תיק בלשכת הרווחה בעיר, כפי שאנשי משרד הרווחה עשו את זה.
<פנחס גלינקביץ: בדברים האלה זה מאד דומה, עם השינויים בכל מקום ומקום.
<פנחס גלינקביץ: בירושלים אין לשכה לזקן, אבל יש את ה-30 ומשהו לשכות שכונתיות, כאשר כל לשכה שכונתית נותנת את המענה לאוכלוסייה שגרה בשכונה.
<פנחס גלינקביץ: כל מי שיש לו את התיק של הרווחה והוא פונה והוא מטופל, הוא לקוח, מקבל את השירותים של הרווחה.
<פנחס גלינקביץ: חשוב להגיד שהקושי הזה הוא קושי שהתמודדנו.
<פנחס גלינקביץ: מה שצף כאן ברמה הארצית, הוא קושי שאנחנו מתמודדים איתנו בירושלים והוא נכון והוא אמיתי, ולא סתם שאלתי מה קורה בראשון, כדוגמה לנושא של הרווחה.
<פנחס גלינקביץ: בעצם זה שאנחנו למעשה אמורים לתכלל את הנושא של הזקנים, קשישים עולים, זה נושא לא פשוט, כי אנחנו לא כאן ולא כאן.
<פנחס גלינקביץ: אנחנו לא אגף הרווחה.
<פנחס גלינקביץ: אם אני מקביל את עצמי בקטן למשרד הקליטה – אז אנחנו לא אגף הרווחה, אנחנו לא משרד הרווחה ואנחנו לא המשרד לענייני שוויון בקטעים האלה; ואנחנו לא זה ולא זה וצריכים לראות את כל התמונה.
<פנחס גלינקביץ: וזה כן החשיבות של הגוף המתכלל שאליו התייחסתם, כי זה מה שאנחנו עושים ברמה העירונית.
<פנחס גלינקביץ: הייתה לנו הרבה מאד עבודה לא פשוטה מול היחידות העירוניות, כדי לבוא ולהגיד – אתם חייבים לטפל בזקנים העולים.
<פנחס גלינקביץ: כי ההתייחסות הייתה – מי שזקן עולה, או כל העולים, לא משנה - רשות הקליטה תטפלו בהם.
<פנחס גלינקביץ: והמאבק שלנו היה – לא.
<פנחס גלינקביץ: אתם אחראים על הקשישים, אתם אחראים על כל הקשישים ומי שאחראי על כל הקשישים יטפל בכל הקשישים, כולל בקשישים העולים.
<פנחס גלינקביץ: מי שאחראי על הנוער – יטפל בכל הנוער, כולל בנוער העולה, כי זה חלק מתוך מתן המענה.
<פנחס גלינקביץ: יש צורך לתגבר את הנושא של העבודה הסוציאלית, העובדים הסוציאליים בלשכות.
<פנחס גלינקביץ: יש קריסה, בוודאי בירושלים, עם כל הפונים, ומי שמכיר - - -
טלי פלוסקוב: לא רק, לפי מה ששמעתי.
<קריאה: בכל הארץ.
<פנחס גלינקביץ: בכל הארץ, זה נכון, זו תמונת מצב קשה.
<פנחס גלינקביץ: אנחנו פנינו למשרד הרווחה בשביל לקבל, זה סיפור בין המערכות השונות.
<פנחס גלינקביץ: יש צורך אבל כשמגיע, אם זה אפשרי, לצבוע את התקן הזה כתקן שמטפל בקשישים עולים.
טלי פלוסקוב: ואין כזה דבר היום?
<קריאה: לא, אין.
<פנחס גלינקביץ: כי כשזה מגיע לרשות, מגיע תקן.
<פנחס גלינקביץ: במקרה הטוב מוקצה תקן והוא מגיע לרשות ואז הוא נעלם, כי הצרכים הם רבים, אז הוא חייב להיות סגור - - -
קסניה סבטלובה: איזה פלח אתה מגדיר כעולים?
קסניה סבטלובה: כי אנחנו מדברים על אנשים שהם 25 שנים ויותר אפילו בארץ, אבל הם עדיין לא - - -
<פנחס גלינקביץ: נכון.
<פנחס גלינקביץ: עכשיו זה בדיוק - - -
קסניה סבטלובה: הם לא נקלטו, בוא נגיד ככה.
<פנחס גלינקביץ: זה בדיוק הסיפור איך מגדירים אותם ומה הם.
<פנחס גלינקביץ: אנחנו מבחינתנו מתייחסים לכולם כעולים.
<פנחס גלינקביץ: הם לא עולים חדשים, אבל הם עולים וחלק מהנזקקות שלהם זה בגלל זה שהם עלו לפני X שנים, אז מבחינתנו הם לקוחות שאנחנו פועלים ומפנים אותם.
<פנחס גלינקביץ: ומבחינת אגף הרווחה, הם לקוחות.
<פנחס גלינקביץ: זה לא משנה מי ומה ומתי הם עלו.
<פנחס גלינקביץ: אז בקטע הזה צריכים לעשות.
<פנחס גלינקביץ: אני מזכיר, בירושלים יש קושי שהוא עוד יותר מועצם, זה הקושי של הדיור הציבורי.
<פנחס גלינקביץ: מאד קשה בירושלים המצב, בוודאי כל נושא דיפלומט והנושא הזה שצף ועולה כל הזמן.
טלי פלוסקוב: אולי אתה יכול להגיד לי, כי אני לא מצליחה לקבל את הנתון הזה ואני מנסה כבר תקופה די ארוכה – כמה אנשים בירושלים – קשישים עולים – מחכים לדיור ציבורי?
<פנחס גלינקביץ: אני לא יכול להגיד את זה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה מספר.
טלי פלוסקוב: אני חייבת להגיד לכם שאני לא מצליחה לקבל את המספר הזה.
<פנחס גלינקביץ: רק משרד הקליטה יידע את זה.
טלי פלוסקוב: לא יודעים?
סופה לנדבר: לא, את יכולה אצלנו לקבל שבעצם ראש עיריית ירושלים, כאשר פניתי אליו ולא פעם אחת לגבי בנייה על קרקע חומה - - -
טלי פלוסקוב: הוא סירב.
סופה לנדבר: סירב.
סופה לנדבר: ובגלל זה המצב של הקשישים בירושלים הוא יותר קשה.
טלי פלוסקוב: כן, תאמרי לוועדה מי את.
<גבריאלה אפל: גבי אפל ממשרד העלייה והקליטה.
טלי פלוסקוב: אוקיי.
טלי פלוסקוב: תוכלי להציג לנו את הנתון?
<גבריאלה אפל: תוך שבועיים, זה זמן סביר.
טלי פלוסקוב: תוך שבועיים.
טלי פלוסקוב: אני הייתי רוצה באמת לקבל את התמונה של ערים שאחוז העולים שם הוא מעל 20%.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לדעת בכל עיר כזאת מה מספר האנשים שממתינים בתור לדיור הציבורי.
טלי פלוסקוב: על קשישים אני כרגע מדברת, כמובן.