GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול את מרכז הארגונים של ניצולי השואה.
אברהם נגוסה: המנכ"ל, מר אבי רוזנטל, האם אתם יכולים לבקש או מוכנים לבקש תקציבים בשמם או למענם?
<אבי רוזנטל: אז אני אומר, מה שלאחרונה גם עלה בוועדת הכספים, שאנחנו מוכנים לקחת את זה על עצמנו.
<אבי רוזנטל: יש אצלנו החלטה של הוועד המנהל שלנו שהם מוכנים שנלך על הדבר הזה, אבל זה גם מצריך איזה שהוא שינוי.
<אפרים גיל עד: הסכם שיתוף פעולה.
<אפרים גיל עד: בנוהל שר האוצר כתוב שגוף יכול לחתום עם גוף אחר הסכם לשיתוף פעולה ואז בעצם הופך הארגון הזה להיות נציג שלו, ומכיוון שהוא נתמך אז אין שום בעיה, הם רק יצטרכו הסכם שיתוף פעולה שיענה על הוראות החשב הכללי.
<אבי רוזנטל: יש לנו כבר כ-330 ארגונים שהסכימו.
<אבי רוזנטל: היותר גדולים אולי לא ירצו.
<אבי רוזנטל: אני רוצה לדאוג לקטנים, לא מעניין אותי הגדולים.
<אבי רוזנטל: מעניין אותי, אבל אני רוצה לעזור לקטנים.
אברהם נגוסה: ניתן לך להגיב.
<שמואל סורק: אני רוצה להוסיף משהו.
אברהם נגוסה: אולי דיברת קודם?
טלי פלוסקוב: לא, לא, הוא עוד לא דיבר.
<שמואל סורק: אני מעמותת דורות ההמשך, ו - - - 8 שנים עד לאחרונה.
<שמואל סורק: הארגון הוקם להמשיך בעצם את הפעילות של הניצולים, לעסוק בעיקר בהנצחה, בחינוך, בקביעת העתיד לגבי זיכרון הקרב ובין המקימים שלו, או מרבית המקימים והמייסדים שלו הם בנים של הפרטיזנים.
<שמואל סורק: אחד הדברים שברוך כמובן מצטער עליהם זה שלא נשארנו בארגון אלא הקמנו ארגון אחר, משום שאנחנו ראינו את ההיקף לא רק של הפרטיזנים אלא בכלל.
<שמואל סורק: לאור מצוקת העתים - - -
מאיר כהן: זה לא ארגון ההמשך שהוא מדבר עליו?
מאיר כהן: זה אתם?
<שמואל סורק: כן, כן.
טלי פלוסקוב: אה, יופי.
<שמואל סורק: אז אני אחזור רק על המשפט הקודם.
<שמואל סורק: הארגון שלנו הוקם בשנת 2005.
<שמואל סורק: הגרעין המקים שלו היו הילדים של הפרטיזנים, אבל אנחנו ראינו את התפקיד שלנו יותר רחב מבחינת הנצחת שואה, עיצוב זיכרון השואה, חינוך וכן הלאה וכן הלאה, ולא רק של הפרטיזנים ולכן הקמנו ארגון נפרד.
<שמואל סורק: התחלתי להגיד את המשפט, ברוך כמובן מצר על כך שילדיו נמצאים בארגון אחר ולא בארגון שלו, כמו שבחלק מהארגונים האחרים, שהדור השני והשלישי הצטרפו לארגון של ההורים.
<שמואל סורק: אנחנו קיבלנו החלטה לאמץ אותם אל חיקינו משום שהעבודה שלהם ומה שנדרש כרגע ומה שאנחנו גם סיכמנו שייעשה, יש להם בעצם צרכים תקציביים לארבע פעילויות.
<שמואל סורק: א' הפעילות הארגונית – משרד, מקום שפועל ועושה.
<שמואל סורק: שניים זה ההחזקה והמשך הפיתוח של המאגרים שהוא נתן את הדוגמא קודם עם ה-20,000 איש, שזה מאגרי מידע על פרטיזנים, על ההיסטוריה שלהם ועל הרקע שלהם.
<שמואל סורק: זה מהווה חומר לימוד, זה מהווה הנצחה אינטרנטית גם.
<שמואל סורק: הדבר הנוסף זה הסיור בין האנדרטאות ואנחנו מכינים בחודש הבא סיור למתנדבים.
<שמואל סורק: מה שאנחנו מסוגלים לספק זה כמובן מתנדבים ואנחנו הולכים ללמוד את נושא האנדרטאות והסיור של האנדרטאות שביצעו במשך שנים ובנאמנות הפרטיזנים עצמם ואנחנו הולכים להחליף אותם בעניין הזה של הפרטיזנים.
<שמואל סורק: גם לזה נדרש ארגון, תקציב, סיפורים ועניינים.
<שמואל סורק: וכמובן יש הרבה מאד אירועים שהם רלבנטיים, אירועי זיכרון, השתתפות באירועים של אחרים.
<שמואל סורק: זה ארבעה נושאים שמצריכים כרגע תקציב לשנת 2016, של 275,000 שקלים.
<שמואל סורק: לנו אין את המקור הכספי לנושא הזה.
<שמואל סורק: אנחנו מעמידים מערכת ארגונית מתנדבת.
<שמואל סורק: יש לנו מזכירה בשליש משרה.
<שמואל סורק: כל הפעילות של הארגון באה ויש לנו עזרה, אנחנו כן מקבלים עזרה בדיליי של בדרך כלל שנתיים לשלוש של עזרה מהמשרד לשוויון מגדרי ד-היום.
<קריאה: שוויון חברתי.
טלי פלוסקוב: לא, לא, מגדרי.
מאיר כהן: שיניתם.
מאיר כהן: שיגעתם - - -
טלי פלוסקוב: אנחנו יודעים על מגדרי.
<שמואל סורק: זה נשאר חברתי?
<שמואל סורק: אוקיי.
<שמואל סורק: אז הנה, למדנו שנינו.
<שמואל סורק: אנחנו פנינו אליהם בשנים האחרונות, אנחנו נעזרים בהם, רק פה אני חושב שהדיון הבא שלכם צריך להיות בתבחינים, בקריטריונים ובקשיים שמערים משרד האוצר באמצעות החשבים שלו על המערכת של המשרד.
<שמואל סורק: אני ישבתי בישיבות, כולל עם עמירם, סגן החשכ"ל ועוד כל מיני אנשים אחרים לנסות לפשט את זה.
<שמואל סורק: דובר על כך שתהיה עזרה לארגונים מהסוג הזה, שהיא עזרה לקיומם הארגוני ולא רק לפעילות שלהם, כי אין להם אפשרות היום ואז צריך להיות איזה מסלול ירוק עם איזה סכום של בין 20,000 שקלים ל-80,000 שקלים לשנה.
<שמואל סורק: אפשר להתגבר על זה, זה לא צריכה להיות בעיה.
<שמואל סורק: הובטח שזה ייעשה, יתקדם, לא נעשה.
<שמואל סורק: ומעבר לזה צריכות להיות כמובן הפעילויות עצמן, היות ואני מגיש אישית את הבקשות למשרד לשוויון חברתי במשך החמש שנים האחרונות ואני אומר לכם שהיום, כתוצאה ממהלך בירוקראטי ואני מבין מה אני עושה, אני נמצא היום בזה שבדרך כלל הכספים שלי, וכאשר הם מאושרים לי ומאושרים לי כספים כאלה ואחרים, אני מקבל אחרי שלוש שנים.
<שמואל סורק: אז אחרי שלוש שנים אני לא יכול לעמוד ב-90-10.
<שמואל סורק: אני חייב לגבות מאנשים את כל הכסף ואז הם מורידים לי את הכסף שאני גובה, כי אני לא עומד בתבחינים של 10-90.
<שמואל סורק: אבל זה כבר סיפור.
<שמואל סורק: לכן הדיון הבא שלכם צריך להיות פה, מעבר לארגון הפרטיזנים, הוא לפתור בעיה לכלל הארגונים במדינת ישראל, לא רק לאלה שנמצאים במרכז הארגונים ואנחנו גם, אני גם חבר הוועד המנהל של מרכז הארגונים.
<שמואל סורק: הנושא של התמיכות הוא נושא בנפשו של הציבור הזה.
<שמואל סורק: דבר נוסף - - -
אברהם נגוסה: השאלה אם זה בסמכות של הוועדה.
<שמואל סורק: לא חשוב.
טלי פלוסקוב: אני לא חושבת שהוועדה הזאת.
טלי פלוסקוב: לצורך העניין אני עומדת בראש ועדת משנה לקידום מעמד הקשיש, ששם זה הרבה ארגונים.
טלי פלוסקוב: יכול להיות שאנחנו ניקח את הנושא הזה לוועדה שלי.
טלי פלוסקוב: אגב, בטח אתם שמעתם על חמישה מיליון שקלים נוספים שגייסנו ממשרד האוצר עכשיו.
<שמואל סורק: כאחד שעומד מול הכנסת בהרבה מאד פעילויות בגלל היותי יושב ראש העמותה, אני ער לדברים אחרים.
<שמואל סורק: כל דיון שמישהו יוזם רק מקדם את העניין.
<שמואל סורק: כל דיון שנאלצים נציגי האוצר, החשבות וכדומה לעמוד פה ולהסביר למה הם מערימים קשיים על ייעודים כאלה, שווה את הדיון שלו.
<שמואל סורק: אנחנו עוד מעט לא יהיה לנו על מי לדבר, בואו לא נתחכם.
<שמואל סורק: אני בן של ניצולי שואה, אני יתום, אבל התייתמתי בפעם האחרונה לפני חצי שנה.
<שמואל סורק: בן הזוג של אמא שלי אחרי 30 שנה, כי אבי ז"ל נפטר מזמן, נפטר לפני חודש.
<שמואל סורק: אבא של אשתי שהוא ניצול אושוויץ וכדומה, השבוע כנראה יסיים את חייו.
<שמואל סורק: הם נעלמים.
<שמואל סורק: אם אנחנו נמשיך לחכות - - -
טלי פלוסקוב: 12,000 איש הולכים לנו כל שנה.
<שמואל סורק: נכון, אני יודע את המספרים, אבל אני חי את הנושא.
טלי פלוסקוב: גם אני חיה את הנושא.
<שמואל סורק: לכן יש פה ככה, יש למצוא מקור תקציבי להמשך הפעילות של הארגון.
<שמואל סורק: אנחנו לוקחים את הארגון אלינו משום שאין מישהו אחר שייקח אותו ואנחנו נמשיך את הפעילות שלו שהיא סופר חשובה לנו ולדורות הבאים.
<שמואל סורק: גם כילדים שלהם, אבל לא רק את הילדים בתפיסה הארגונית ואם הם זקוקים למקום לפעילות, אז וודאי שאני מודה לועידת התביעות על מה שהם עשו עד היום, רק שימשיכו ויעשו ואף יגדילו.
<שמואל סורק: החברה להשבה מתה מבחינתנו, היא כבר לא גורם שאנחנו יכולים להשתמש בו, לא מרכז הארגונים ולא אנחנו.
<שמואל סורק: נשאר המשרד היחידי שתומך, אבל במה שקורה שם היום הם לא יודעים מימינם ומשמאלם ואני אומר את זה פה והאוצר עוד מקשה עליהם והתהליך הזה הוא תהליך ייסורים.
מאיר כהן: מי לא יודע מימינם ומשמאלם?
<שמואל סורק: אלה שמתעסקים עם התמיכות במשרד ויש מספיק דוגמאות לזה.
<שמואל סורק: הוא גם יודע מה דעתי, אפי.
<שמואל סורק: הוא שמע אותה.
<אבי רוזנטל: אני רק אסביר.
<אבי רוזנטל: אם התמיכה מגיעה ב-31 בדצמבר על השנה הקודמת, אז אם לא היה לך כסף – לא ביצעת.
<אבי רוזנטל: אם ביצעת והם לא אישרו את זה, אז נשארת בבור.
טלי פלוסקוב: עכשיו אין סיבה שזה יהיה.
טלי פלוסקוב: התקציב מאושר לשנתיים, אז למה זה עדיין ב-31 בדצמבר?
<אפרים גיל עד: אני אומר שוב, התהליך ש - - -
<שמואל סורק: אפי לא אשם, רגע.
<אפרים גיל עד: התהליך של התמיכות הוא תהליך מאד ארוך וקשה, כולל בדיקות וכולל הבהרות.
מאיר כהן: תקשיב, אני רוצה להגיד לך משהו.
מאיר כהן: היות והייתי שר ובמשרד האוצר חילקנו תמיכות ב-56 מיליון שקלים, אז בכוחות של שר, תאמין לי, הייתי שם, לקצר משישה חודשים לשלושה שבועות.
מאיר כהן: השאלה מה סדר העדיפות במשרד?
מאיר כהן: איפה אתם שמים את הדבר הזה?
מאיר כהן: אני מבין שמשרד יש לו עוד אלף ואחד דברים, אבל כשאנחנו החלטנו שאנחנו מפסיקים את הסאגה הזאת, אז קראתי למנכ"ל ואמרתי לו תשמע, יש את התבחינים, תביא את הרפרנט מהאוצר, שבו 24 שעות על הכל, תאשרו ותשלחו את הכסף.
מאיר כהן: וכך היה.
מאיר כהן: אתה יודע, לפעמים אנחנו מייצרים ומציגים את אנשי האוצר כאיזה דמונים שכל מה שהם עושים זה לקלקל.
מאיר כהן: לפעמים זה מתחיל אצלנו בתוך המשרדים.
מאיר כהן: אנחנו עושים הרבה רעש וצלצולים ואומרים שיש תמיכות, אבל נוח לנו במקום לזרז ולעבוד להגיד האוצר תוקע את זה.
מאיר כהן: אם אתם רוצים, תאמין לי, אתם יכולים בחודש לגמור את כל הדברים.
<אפרים גיל עד: חלק מדבריך אכן אני מקבל ואכן מנכ"ל המשרד קבע פגישה בשבוע הבא, זאת אומרת זה נקבע מראש עם משרד המשפטים בשביל לפשט.
<אפרים גיל עד: אני רק מזכיר את מה שאבי אמר בין השורות.
<אפרים גיל עד: חלק ממה שמתארים פה כקשיים זה בעצם הגנה על אותם ארגונים.
<אפרים גיל עד: זאת אומרת אם אנחנו נפתח ונקל, יש מצב שמחר כל מתנ"ס, ברגע שייפתחו התנאים, שעושה איזה שהוא כנס להנצחת שואה, ייכנס לשם וגם הוא ייקח את התמיכה, כי המבחנים הם מבחנים שוויוניים ומה שיקרה שלארגונים האלה לא יישאר כסף.
<אפרים גיל עד: זאת אומרת אני מוצא את עצמי בעצם כ - - -
טלי פלוסקוב: אז אתם צריכים פשוט להפריד בין הארגונים שמטפלים באנשים ובאנשים שמטפלים בהנצחה ובזה.
טלי פלוסקוב: זה בדיוק העניין.
<אפרים גיל עד: נכון.
<אפרים גיל עד: כרגע התמיכה שלנו היא לא תמיכה שמטפלת באנשים אלא היא מטפלת בהנצחה.
מאיר כהן: טוב, תודה רבה.
אברהם נגוסה: אנחנו ניתן למר ברוך ואז נסכם את הדיון.
טלי פלוסקוב: מאיר, דקה, רוצים להעניק לך איזה ספר.
מאיר כהן: אני מציע שתיתן את זה לטלי.
טלי פלוסקוב: זה בסדר, אל תדאג לי.
<ברוך שוב: אני רוצה לומר כמה מילים, בבקשה.
<ברוך שוב: אני רוצה כמה דברים ששמעתי פה, מעניינים.
<ברוך שוב: קודם כל נתחיל מדבר אחד – החברה להשבה.
<ברוך שוב: החברה להשבה יושבת לפי העיתון של אתמול על 1.6 מיליארד שקלים.
<ברוך שוב: קודם כל.
<ברוך שוב: זה העיתון.
<ברוך שוב: אני מניח שהוא מצא את המספרים.
<ברוך שוב: עד היום היא חילקה לפי זה רק 200 מיליון שקלים לצאצאים וכל הכסף הזה יושב אצלה.
<ברוך שוב: הוויכוח שם עם הבנק לא מעניין אותי.
<ברוך שוב: מה שמעניין אותי שהחברה הזאת בזמנו, בשנת 2012 הקציבה לנו 60,000 שקלים לפרויקט של בין האנדרטאות ואנחנו לקחנו חוברות על מנת לספק את הפרויקט הזה לבתי הספר, לאוטובוסים, לאוכל, לכל מיני דברים.
<ברוך שוב: ובאמצע באה החברה ואמרה אנחנו החלטנו יותר לא להקציב לאנדרטאות.
<ברוך שוב: לפי דעתי, שם ישב מישהו שלא הבין מה זה מסע בין אנדרטאות וחשב שאנחנו הולכים לבית עלמין או משהו.
<ברוך שוב: מאז אני לא שומע ממנו מילה, הם מסרבים לתת להנצחה ולזיכרון.
<ברוך שוב: לירה, דולר אחד או שקל אחד.
<ברוך שוב: אז קודם כל החברה להשבה, אל תתנו לה, אל תלקקו ככה.
<ברוך שוב: היא עברה את כל הגבולות של התנהגות טובה.
טלי פלוסקוב: ואין לנו נציגים שלהם פה?
<ברוך שוב: אני לא יודע מי הם.
<ברוך שוב: מר כהן אמר שהוא מעורב.
<ברוך שוב: חבל שהוא הלך.
<ברוך שוב: אז זה החברה להשבה.
<ברוך שוב: אני לא יודע למה הם מחזיקים את ה-1.6 מיליארד שקלים.
<ברוך שוב: יכול להיות שהם התחייבו להחזיר את זה לממשלה, מכיוון שהם הכינו לעצמם באופן פרטי, שוב פעם, לפי העיתון, כל מיני הקצבות למשכורת שלא הייתה.
<ברוך שוב: זה החברה להשבה ונעזוב את זה.
<ברוך שוב: עכשיו בנוגע לקריטריונים.
<ברוך שוב: רבותי, אני מחזיק פה את הקריטריונים של חלוקת הנצחה וזיכרון מהמשרד לשוויון חברתי.
<ברוך שוב: אני חושב שהניצולים שלנו, הקורבנות שלנו, אם הם היו מתעוררים, היו כועסים נורא.
<ברוך שוב: החלוקה היא, ואני לא רוצה להיכנס למי מחולק, אבל לפי דעתי היא לא מחולקת נכון מנקודת מבט שלנו ואני בטוח של ניצולים אחרים, ואני דיברתי איתם על זה.
<ברוך שוב: ולכן אני פה מנצל את ההזדמנות ומציע תקימו, אתם אומרים שלושה מיליון, אתם אומרים שישה מיליון, אתם אומרים רק עבור בשביל לאסוף מהגרמנים את הכסף, כל מיני דברים.
<ברוך שוב: פתאום באו וסיפרו לנו שבעצם השלושה מיליון שקלים הם לא לארגונים שבמרכז הארגונים, אלא לכל עם ישראל.
<ברוך שוב: לכל עם ישראל אני מבין עכשיו.
<ברוך שוב: לכן אין פרוטה לאלה, כמו שארגוננו מקבל איזו הקצבה, כי החלוקה היא נוראית.
<ברוך שוב: זה לא נכון, אנחנו שלוש שנים התחננו שנקבל פרוטה.
<ברוך שוב: שלוש שנים מחזיקים לנו, משנת 2013 מחזיקים לנו חוב שחתום עם הניירות של 25,000 שקלים ועד היום החבר הזאת ששינתה את שמו, המשרד הזה ששינה את שמו לשוויון, לא מוכן לתת לנו והם אומרים שהחשכ"ל הוא האיש שמאחורי לא לתת ולא אנחנו.
<ברוך שוב: אני מבין את כל זה, אבל פה המקום לומר את זה בפה מלא.
<ברוך שוב: עד עכשיו התעללו בארגונים כמו שלנו.
<ברוך שוב: עכשיו אני מציע מעשית לצאת מפה עם החלטה להקים ועדה שמחדש תכוון ותדבר על החלוקה הצודקת.
<ברוך שוב: אם הישיבה הזאת היום רק תביא את הדבר הזה, זה יהיה שינוי דרסטי גם לשלושה מיליון, לאסוף כסף בשביל פיצויים וגם לשלושה מיליון שקלים שמחלקים לכל מי שפה, כמו למשל 400,000 שקלים לזוג בנות.
<ברוך שוב: וזו דוגמא אחת שאני רוצה להביא לכם.
<ברוך שוב: חלוקה של 400,000 שקלים לשתי בנות של גבר אחד שניצול שואה, שהוא עבד יחד עם שינדלר.
טלי פלוסקוב: שהן קיבלו את הכסף?
<שמואל סורק: הם קיבלו את זה למוזיאון שהקימו.
טלי פלוסקוב: מתי זה קרה?
<ברוך שוב: אבל רבותי, יש בזה היגיון.
טלי פלוסקוב: הנה, המשרד יושב פה, רגע, אני רוצה לשמוע.
טלי פלוסקוב: בזה היית צריך להתחיל.
טלי פלוסקוב: אני רוצה תשובה.
<אפרים גיל עד: לצערי נעשה פה איזה שהוא משחק במספרים.
<אפרים גיל עד: מבחני התמיכה הולכים לפי פעילויות.
<אפרים גיל עד: לדוגמא, יש לנו חצי מיליון שקלים שמתחלקים כל כנסים, כל כנס שווה 1,500 שקלים לדוגמא.
<אפרים גיל עד: אם גוף מסוים יעשה 1,000 כנסים הוא יקבל 1,000 כפול 1,500 ואם ארגון יעשה כנס אחד הוא יקבל פעם אחת, הוא יקבל פעם אחת את ה-1,500.
<אפרים גיל עד: מבחני התמיכה הם מאד מאד שוויוניים.
<אפרים גיל עד: ארגון שעושה הרבה פעילות יקבל הרבה כסף וארגון שעושה מעט פעילות יקבל מעט כסף.
<אפרים גיל עד: זה משמעותם של - - -
טלי פלוסקוב: אני חוזרת ותרשה לי לא להסכים איתך.
טלי פלוסקוב: מה שאני אומרת כרגע ואני חוזרת על מה שאמרתי ככה בעדינות בהתחלה.
טלי פלוסקוב: רבותי, אם אנחנו רוצים לדאוג לאנשים שנשארו בחיים, אז הכסף צריך להיות מופנה לפעילות שלהם, שלהם ולא אחרת.
טלי פלוסקוב: ועוד פעם אני אומרת, אני בעד הנצחה, אבל בואו נחלק את הסכום הזה לחצי.
טלי פלוסקוב: אתה יודע מה, אני היום אומרת יש ארגונים, אני מרימה לך 50 ארגונים.
טלי פלוסקוב: השאלה במי הארגונים האלה מטפלים.
טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת, לא יכול להיות ששני אנשים מקבלים סכומים, ואני לא מכירה את הנושא הזה, אבל - - -
<שמואל סורק: זו דוגמא אחת.
<שמואל סורק: יש עוד.
<אפרים גיל עד: זה לא שני אנשים, זה ארגון ואני מסכים עם גברתי.
<אפרים גיל עד: אבל אני אומר מן הצד השני, אם אנחנו נקבע לדוגמא שרק ארגונים של ניצולי שואה, ארגון דורות ההמשך שהוא בנים של ניצולי שואה גם ייפול במבחני התמיכה.
<אפרים גיל עד: זה הצד השני.
טלי פלוסקוב: בסדר גמור.
טלי פלוסקוב: עוד פעם אני אומרת - - -
<שמואל סורק: גם ככה אני לא רואה את הכסף שלוש שנים.
טלי פלוסקוב: לא, לחלק את התמיכות לשני חלקים.
אברהם נגוסה: אנחנו צריכים לסכם את המפגש בעוד שתי דקות.
<שמואל סורק: אבל תבינו, כל הנושא הוא הלב של התמיכה.
<שמואל סורק: אם אני חייב להיעזר בו כשהוא מקציב לי - - - ואני חייב לגבות עד 10% מהמשתתף, אבל אם אני מקבל את הכסף שלוש שנים אחרי, אני לא גובה 10%.
<שמואל סורק: אני גובה 100% ואז אני מגיע אליו והוא אומר לי אני לא יכול לתת לך בכל מקרה, כי גבית 100%.
<שמואל סורק: אז אני יוצא קרח משני הצדדים.
טלי פלוסקוב: יש פה בלגן.
טלי פלוסקוב: צריך לעשות פה סדר.
<אבי רוזנטל: אני רוצה להגיד משפט אחד.
<אבי רוזנטל: חלק מכל העניין נובע מחוסר רגישות וחוסר ידע של אלה שמטפלים בעניין, מה שאמרה חברת הכנסת טלי.
<אבי רוזנטל: הכוונה היא שהם הולכים ונותנים לשתי בחורות שיש להן חצי חדר, אם כבר ברוך העלה את זה, 400,000 שקלים וברוך, עם ארגון הפרטיזנים לא מקבל 1,000 שקלים - - -
טלי פלוסקוב: זה לא נתפס.
<אבי רוזנטל: אז עם כל הכבוד לכל הקריטריונים בעולם, זה - - -
<אבי רוזנטל: יש ארגון של ילדות אבודה, שאחרי משא ומתן של שנים של ועידת התביעות, בהשתתפות הגברת קולט אביטל, חברת כנסת לשעבר, שהשתתפה איתם יחד.
<אבי רוזנטל: היא בצוות.
<אבי רוזנטל: יחד עם ניצול השואה אורי חנוך, זיכרונו לברכה, יושב ראש ניצולי דאכו שהיה במשא ומתן עם ממשלת גרמניה.
<אבי רוזנטל: הם הביאו 175 מיליון דולר מענקים ל-70,000 ניצולי שואה, כ-40,000, מחציתם בישראל.
<אבי רוזנטל: בא ארגון שקורא לעצמו ילדות אבודה, שהוא חבר אצלנו, פונה אליהם, אומר שהוא ניהל את המשא ומתן והם נותנים לו - - -
טלי פלוסקוב: יש פה יותר מדי בעלים על נושא אחד.
טלי פלוסקוב: אני מצטערת.
טלי פלוסקוב: אנחנו חייבים להמשיך בנושא, חד משמעית.
טלי פלוסקוב: יש פה בלגן אחד גדול ו - - -
<קריאה: השאלה אם צריך לקבוע דיון המשך.
טלי פלוסקוב: לא, לפי דעתי מה שאנחנו צריכים לעשות, אולי לפנות למשרד המשפטים, כי בכל החלוקה של התמיכות בכל משרד, מי שמעורב זה משרד המשפטים.
טלי פלוסקוב: להעביר את זה למשרד המשפטים שאנחנו מבקשים לשקול נושא של תבחינים בחלוקת תמיכות על ידי משרדים, כשמדובר פה על כמה משרדים.
טלי פלוסקוב: ואולי אפילו נעביר את זה לכמה משרדים.
טלי פלוסקוב: המשרדים שמחלקים זה משרד המשפטים, המשרד לשוויון חברתי ומשרד האוצר.
טלי פלוסקוב: נעביר את הפנייה הזו לשלושה משרדים ואז הם יעבירו את זה.
טלי פלוסקוב: הם יחליטו מי ידון ומי ימשיך.
טלי פלוסקוב: שהם יגידו איזו ועדה.
טלי פלוסקוב: אגב, הם יכולים לתת לי משימה לצורך העניין בוועדה.
טלי פלוסקוב: אני פשוט רוצה שיהיה המשך לדברים האלה.
אברהם נגוסה: טוב, אז אנחנו נסכם בצורה כזאת.
טלי פלוסקוב: כן, תפנו למשרדים הרלבנטיים שמי שבונה את הקריטריונים - - -
אברהם נגוסה: כן, בואו נסכם את הדיון.
אברהם נגוסה: אני קודם כל מברך את המציעים, חבר הכנסת מאיר כהן וחברת הכנסת טלי פלוסקוב.
אברהם נגוסה: אני רואה בדיון דיון חשוב ואני מאד שמח שקיימנו את הדיון.
אברהם נגוסה: אני מודה גם למר ברוך שוב על השתתפותו ועל כך שהשכיל אותנו בנושא וגם לכל נציגי המשרדים ונציגי הארגונים שהשתתפו בדיון.
אברהם נגוסה: אני חושב שמה שאנחנו צריכים לעשות לאור הדיון הזה, לגבש מסקנות ולערוך אישורן בוועדה והן תונחנה על שולחן הכנסת ותועברנה גם לשרים הרלבנטיים לפעולה מעשית.
אברהם נגוסה: אנחנו נעביר את זה למשרדים הרלבנטיים, אם זה משרד האוצר, אם זה משרד המשפטים, אם זה המשרד לשוויון חברתי.
אברהם נגוסה: אנחנו נעביר לפעולת המשרדים הרלבנטיים.
טלי פלוסקוב: תוסיף בבקשה את משרד הקליטה, כי גם הם מחלקים.
<אפרים גיל עד: אני חושב שגם רווחה מחלק כספים.
טלי פלוסקוב: אני רוצה שכולם יקבלו.
טלי פלוסקוב: יש בלגן במדינה שלנו.
אברהם נגוסה: אנחנו נעביר את זה לכולם.
<ברוך שוב: תודה.
טלי פלוסקוב: תשמור על עצמך, תהיה בריא.
אברהם נגוסה: אני מתנצל על האיחור שלא היה צפוי.
אברהם נגוסה: כפי שאתם שומעים בחדשות, אז הייתי תקוע.
אברהם נגוסה: אנחנו קבענו היום לדון בנושא תכנית מסע כמנוף לעלייה ואני אבקש מג'וש להציג את הנושא ואז אנחנו נפתח את הדיון.
אברהם נגוסה: בבקשה, ג'וש.
<ג'וש שוורץ: תודה ליושב ראש שאתה מארח אותנו כאן, אנחנו מאד מאד שמחים.
<ג'וש שוורץ: יש כאן את המנכ"לית של מסע שגם תציג מצגת וגם משתתפי מסע שידברו וגם יו"ר מסע, אהרון אברמוביץ', וגם נציג ראש הממשלה, יועץ למזכיר הממשלה רונן פרץ.
<ג'וש שוורץ: הסוכנות יזמה את מסע יחד עם משרד ראש הממשלה לפני 11-12 שנה, כתכנית דגל להגדיל משמעותית את מספר הצעירים מהתפוצות, שמגיעים לישראל לחוויה משמעותית וחינוכית וגם כדי לייצר משאב עתידי של עולים, ואנחנו מאד מאד שמחים היום שיותר ויותר תכנית מסע הופכת להיות תכנית שמיועדת לעלייה.
<ג'וש שוורץ: אנחנו רואים בעיקר מאוקראינה, צרפת ורוסיה, שיותר ויותר בוגרים נשארים בארץ והופכים להיות עולים.
<ג'וש שוורץ: אנחנו רואים את התכנית כתכנית משמעותית שמעמיקה את הזהות היהודית והקשר עם ישראל, באמת כמנוף לעלייה.
<ג'וש שוורץ: ואם אנחנו מסתכלים על נגיד 50,000 בוגרים בחמש השנים האחרונות, או 100,000 בוגרים בעשר שנים, אלה האנשים שבאמת עתידים לבוא לפה.
<ג'וש שוורץ: מישהו שהיה פה בתקופה חווייתית ומשמעותית, אלה אנשים שישקלו לעלות ולכן על זה שמסע הופכת להיות עם השנים יותר ויותר למען העלייה, אנחנו מאד מאד שמחים.
<ג'וש שוורץ: אני רוצה עכשיו לבקש מלירן להגיד כמה מילים.
<ג'וש שוורץ: אהרון.
<אהרון אברמוביץ': אני אומר רק כמה מילות פתיחה ואחרי זה לירן תפרט על מסע.
<אהרון אברמוביץ': מסע לא נבנתה מלכתחילה כתכנית עלייה.
<אהרון אברמוביץ': הרעיון מאחורי בניית מסע היה ליצור תכנית בעלת היבט אסטרטגי, שמחברת את יהודי התפוצות לישראל.
<אהרון אברמוביץ': הרעיון היה שצעירים יהודים יגיעו לישראל לתקופה משמעותית ובדרך הזאת, לאחר שהם נכנסו לישראל לתקופה משמעותית, אז הקשר שלהם לישראל יהיה קשר לחיים.
<אהרון אברמוביץ': כשאתה אומר קשר שלהם, אז זה קשר של המשפחות שלהם.
<אהרון אברמוביץ': בדרך הזאת הכוונה הייתה שבסך הכל בשלב מסוים כל הצעירים היהודים בתפוצות יגיעו לתקופה משמעותית בישראל.
<אהרון אברמוביץ': לאורך הדרך, באופן מפתיע, התכנית הפכה מתכנית של חיבור וקשר, גם לתכנית עלייה, כאשר בעיקר בולט הדבר בארצות במצוקה, כאשר אנחנו רואים מה שקורה היום בברית המועצות לשעבר, בעיקר ברוסיה ובאוקראינה, ואנחנו רואים מה שקורה בצרפת.
<אהרון אברמוביץ': הצעירים היהודים מגיעים לתכנית מסע כחלק מתכנית העלייה שלהם.
<אהרון אברמוביץ': הם באים לשירות משמעותי בישראל ולאחר מכן הם נשארים בישראל.
<אהרון אברמוביץ': וגם מארצות אחרות אנחנו רואים מספרים מאד משמעותיים של צעירים שבאים לארץ לתקופה משמעותית ולאחר מכן נשארים בישראל.
<אהרון אברמוביץ': אז השינוי הזה הוא שינוי מבורך.
<אהרון אברמוביץ': זאת אומרת הוא לא היה שינוי מתוכנן, אבל שינוי מבורך, וכך מסע למעשה בסופו של דבר כיום משרתת שתי מטרות.
<אהרון אברמוביץ': אחת חיבור וזהות יהודית של יהודי התפוצות לישראל, ובעת ובעונה אחת גם תכנית עלייה.
<אהרון אברמוביץ': אני חושב שהיא גם עובדת על החברה הישראלית, כיוון שכשנמצאים פה כל שנה 12,000 צעירים יהודים, שנמצאים בפעילות בישראל, אז גם הם נחשפים לחברה הישראלית והחברה הישראלית נחשפת אליהם ואז נוצר קשר הדדי גם של הציבור הישראלי, שלא תמיד מחוברת ליהדות התפוצות וכן חיבור של יהדות התפוצות.
<אהרון אברמוביץ': עכשיו אני אעביר ללירן, חוויות על מסע.
<אהרון אברמוביץ': לאחר מכן אני אשמח לשמוע אתכם עם שאלות.
<לירן אבישר בן חורין: בוקר טוב.
<לירן אבישר בן חורין: הרבה תודה ליושב הראש שהחליט לקיים את הדיון הזה.
<לירן אבישר בן חורין: אנחנו רוצים לשתף אותך קצת בעשייה, קצת לספר לך על הפרויקט, שתדע ככה במה מדובר, לך ולכל המשתתפים שהגיעו.
<לירן אבישר בן חורין: נמצאת איתנו משתתפת אחד, שתיכף היא תספר לנו.
<לירן אבישר בן חורין: משתתפת מאוקראינה בשם אלינה.
<לירן אבישר בן חורין: יש בתור למעלה עוד שני משתתפים שהם יצטרפו אלינו אני מקווה בדקות הקרובות.
<לירן אבישר בן חורין: אז כמו שהתחילו ותיארו פה, מסע הוא בעצם בית למגוון רחב של תכניות ארוכות בישראל.
<לירן אבישר בן חורין: למה אנחנו אומרים תכניות ארוכות בישראל, אנחנו מבדילים אותן בעצם מסיורים קצרים.
<לירן אבישר בן חורין: אנחנו מדברים על תכניות שבין חודשיים לבין שנה, עשרה חודשים עד שנה.
<לירן אבישר בן חורין: מה הנחת העבודה של מסע שחשוב שנבין אותה - שתקופת חיים משמעותית בישראל, היא מעצבת.
<לירן אבישר בן חורין: היא מאפשרת למשתתפים לחיות פה כמעט כמו מקומיים.
<לירן אבישר בן חורין: היא מאפשרת להם לחיות כמו מקומיים על הטוב, הרע, היפה, המכוער.
<לירן אבישר בן חורין: הם חיים איתנו בתקופה המורכבת הביטחונית הזאת מצד אחד, מצד שני - - -
<דנה גורדון שושני: אין מכוער.
<לירן אבישר בן חורין: אין מכוער, אין.
<לירן אבישר בן חורין: יש מורכב.
<לירן אבישר בן חורין: אין מכוער, יש מורכב.
אברהם נגוסה: יש שיבושי חיים, כמו היום בבוקר, אבל לא עד כדי כך.
<לירן אבישר בן חורין: יש שיבושי חיים.
<לירן אבישר בן חורין: אני רוצה לומר לכם שבסוף התהליך הזה אנחנו רואים צעירים שמפתחים נרטיב עמוק וקשר עמוק לבית הזה וחולקים איתנו את האחריות לבית הזה ואת תחושת שותפות הגורל, וזה מה שתקופת חיים משמעותית, שבה הם מתחברים לחברה הישראלית ולאנשים בישראל, והולכים איתנו לעבודה בבוקר והולכים לאוניברסיטה בערב ועושים הרבה פעילות חינוכית מסביב לפעילות ליבה שלהם.
<לירן אבישר בן חורין: אני אעצור לעוד רגע.
<לירן אבישר בן חורין: זה מה שמאפשר את תקופת החיים המשמעותית הזאת.
<לירן אבישר בן חורין: שלום וברוכה הבאה.
<לירן אבישר בן חורין: זהו, אז חברת הכנסת לנדבר, אני הסברתי מה זה מסע.
<לירן אבישר בן חורין: את מכירה את מסע ויודע למה אנחנו חושבים שתקופת זמן משמעותית ומעצבת בישראל משנה את מהלך החיים גם של הצעירים, גם של העם היהודי וגם של מדינת ישראל.
<לירן אבישר בן חורין: אני רוצה להראות לכם את המאסה של השיחה, כשאנחנו מדברים על מסע.
<לירן אבישר בן חורין: מסע השנה מביאה 13,000 צעירים לחוות חוויות ארוכות בישראל.
<לירן אבישר בן חורין: כ-1,000 מהם בקיץ הזה בפעם הראשונה יהיו בתכניות קצרות יותר, של חודשיים, כל השאר באים לבין ארבעה חודשים לשנה, כשהם באים או לתכניות אקדמאיות, ממש ללימודים, אם קרדיטים אקדמאיים, או לתכניות פיתוח קריירה, ביניהן זה תכניות של אינטרנצ'יפ, פרויקט של התמחויות במשק הישראלי, בממשלה הישראלית.
<לירן אבישר בן חורין: אחרים באים לתכניות מנהיגות למיניהן; ואחרים לתכניות התנדבות.
<לירן אבישר בן חורין: זה אומר שהם עובדים בבתי ספר, מלמדים שם אנגלית, זה אומר שהם עובדים עם קהילות יותר מורכבות בכל מיני אזורים בארץ, בעיקר בפריפריה.
<לירן אבישר בן חורין: זה חלק מהעשייה.
<לירן אבישר בן חורין: פה מה שאתם רואים זה את שלושת המעגלים שעליהם יושבת התפיסה החינוכית של תקופה ארוכה בישראל.
<לירן אבישר בן חורין: לאחד אנחנו קוראים – Live it like a local – תחיה כמקומי, וזה החיבור לישראל כמו מקומי – תרגיש בבית.
<לירן אבישר בן חורין: המעגל השני מדבר על לגלות את העם.
<לירן אבישר בן חורין: תחשוב שיש צעירים שבאים מברית המועצות לדוגמא, שלא יצא להם להיתקל בצעירים יהודים ממקומות אחרים בעולם, ופתאום אתה מושיב בחדר אחד יהודי מברית המועצות, מישראל, מארצות הברית, מאמריקה הלטינית ויש איזו שהיא תובנה על מה הופך אותנו לעם אחד סביב השולחן הזה.
<לירן אבישר בן חורין: תובנה שהרבה פעמים נופלת בפעם הראשונה במפגש הבין עמי הזה.
<לירן אבישר בן חורין: יש הרבה תהליכים של צמיחה והתפתחות אישית שבמהלכם אנחנו מאמינים שמעוצבים הזהות והחיבור והקשר גם בשיח היהודי וגם בקשר לישראל.
<לירן אבישר בן חורין: את מטרות מסע נראה לי ציינו פה.
<לירן אבישר בן חורין: אני רק אומר לכם שחלק מהמטרות שאנחנו שמים לנגד עינינו זה פיתוח הדור הבא של המנהיגות של העם היהודי אם יש לנו פה 13,000 צעירים בשנה, אנחנו רואים לעצמנו אחריות ומחויבות לבחור לפחות 5% מהם שאנחנו מזהים אצלם כישורי מנהיגות בולטים, לאמן אותם, לתת להם כלים חדשים ולשלוח אותם חזרה כגשר לקהילות שלהם, בשביל להבטיח את עתיד העם היהודי עם צעירים מוכשרים ומחוברים למדינת ישראל.
<לירן אבישר בן חורין: אני רוצה לחלוק איתכם כמה מילים על האימפקט של מסע, כמו שאנחנו רואים אותו במחקרים.
<לירן אבישר בן חורין: מה זה בעצם עושה לשתי השאלות שמאד מטרידות אותנו.
<לירן אבישר בן חורין: שאלה אחת שמעסיקה אותנו היא בעצם שמעל 80% במחקר אחרון שעשו בשנת 2010, מעל 80% מצעירי צפון אמריקה אמרו – שאלו אותם את השאלה אם להיות יהודי זה חשוב בעולם הערכים שלהם.