GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: לכן האם מדינת ישראל צריכה לתת להם את האחריות לארגונים הלא ממשלתיים ולשבת בשקט?
<אלון פרידמן: לא, אבל היא עושה את זה ודרך אגב, היא מתכללת את הדיונים האלה.
<אלון פרידמן: מנכ"ל משרד התפוצות, שישב בוועדה הזאת לא מזמן, הוא זה שסיפר שעכשיו המנהלת שהוקמה בשביל יוזמת ממשלת ישראל והעם היהודי הולכת לכתוב, בוא נגיד את זה בצורה הכי בוטה, את הצ'קים הראשונים שלה בסוף חודש פברואר.
<אלון פרידמן: הצ'קים האלה יילכו לאותם ארגונים שנמצאים בשטח ויש להם את ה - - -
אברהם נגוסה: זה מה שאנחנו ביקשנו, אנחנו ביקשנו - - -
<אלון פרידמן: לא ממציאים מחדש.
<אלון פרידמן: ה - - - שהתכנס במשרד לעניינים אסטרטגיים בסוף חודש פברואר על ידי השר ארדן, הוא מגיע עם תקציב של 100 מיליון שקלים, הוא דיווח על זה כבר בכמה ועדות אחרות וה-100 מיליון שקלים האלה הולכים להגיע לאותם ארגונים שפרוסים היום נכון בשטח ויודעים להשתמש בהם חכם בלי שחייב להיות דגל ישראל בפרונט של הסיפור הזה.
<אלון פרידמן: אנחנו כולנו, המשפחה, יודעים בדיוק מאיפה זה מגיע ואנחנו גם יודעים למי לפנות, אנחנו לא הולכים לחפש את התרומות האלה במקומות אחרים.
<אלון פרידמן: העובדה שממשלת ישראל רואה כנכס אסטרטגי את הצורך להשקיע ולחזק את הקהילות היהודיות, זה הישג משמעותי ואדיר ועל כך תודתנו לממשלה ולחברי הכנסת שעוזרים לחוקק ולדחוף אותה בכיוון הנכון.
<אלון פרידמן: האופן שבו זה מתבצע בשטח צריך להיות זהיר וחכם.
אברהם נגוסה: אוקיי, אנחנו שומעים את ההצעה שלך, אבל אני חושב שזו גם הכוונה של הוועדה וגם חברי הכנסת.
אברהם נגוסה: זו לא הכוונה שדגל ישראל יעמוד וכל קבוצה של סטודנטים בקמפוסים יילכו עם דגל ישראל, זה לא מה שאנחנו אומרים, אנחנו אומרים שצריך תיאום וצריך גם משאבים ומי שצריך לעשות את זה, גם התיאום בפעילות, לדעתי, זה משרדי הממשלה.
<אלון פרידמן: מסכים, אין לי ויכוח.
אברהם נגוסה: אפילו בתוך המשרדים השונים, תפוצות ואסטרטגיה וחוץ, צריכים ליצור איזה שהוא מנגנון של תיאום ביניהם.
אברהם נגוסה: זה הכיוון שלנו.
<אלון פרידמן: אני מסכים עם זה ואני מודה לך על ההבהרה.
אברהם נגוסה: גב' אריאלה קוטלר.
<אריאלה קוטלר: אני באמת יושבת כאן על תקן של אריאלה ולא כאשתו של ארווין קוטלר, שזה יהיה ברור, אני חברה בוועד המנהל החדש של הארגון, של ISGAP.
<אריאלה קוטלר: יש לי שאלה אליך.
<אריאלה קוטלר: הייתי חברה שנים רבות בוועד של הלל אינטרנשיונל ונשיאת הלל במונטריאול ובכל מה שמתרחש בקמפוסים בקנדה.
<אריאלה קוטלר: מהידיעה האישית שלי 5%, 7% מהסטודנטים היהודיים היו מוכנים בכלל.
<אריאלה קוטלר: הם באים להלל כדי להתעסק בתיקון עולם ובענייני הסביבה וצדק חברתי וכו' וכו' וזה מצוין - - -
<אלון פרידמן: ולחזק את זהותם היהודית.
<אלון פרידמן: הם עושים את זה בפריזמה יהודית וזה משמעותי מאוד.
<אריאלה קוטלר: נכון, משמעותי ביותר, אבל רק כ-5% עד 7%, אולי 8% בקמפוסים הטובים יותר היו מוכנים לעמוד בחזית, באמת לעמוד ולהיאבק בהסתה נגד ישראל, דה לגיטימציה וכו'.
<אריאלה קוטלר: אחת הבעיות שאני ראיתי, מניסיון אישי, ואני לא יודעת אם זה השתנה מאז, אנחנו, הסטודנטים שלנו, המנהיגים של הסטודנטים שלנו וגם המנהיגים של הלל אינטרנשיונל ואולי גם הלל מקומי, אינני יודעת, באיזה שהוא מקום האימוץ של הנרטיב של הסכסוך במזרח התיכון, יש אימוץ של הנרטיב הפלסטיני.
<אריאלה קוטלר: הסטודנטים היהודיים באים לתוך המאבק הזה לחלוטין חשופים לנרטיב הזה בלי שום ידע של הקונטקסט ההיסטורי של סכסוך ישראל-ערב.
<אריאלה קוטלר: בלי הציוד הזה של הכלים האלמנטאריים, של להבין מאיפה בא הסכסוך, אנחנו מעמידים את הילדים האלה עירומים בפני פרופגנדה מתוחכמת מאוד, מסולפת, שגורמת לסטודנטים שלנו להיעלם ולא לרצות לעמוד בחזית.
<אריאלה קוטלר: איפה הלל ואיפה אנחנו פועלים כדי לתת לילדים האלה, לסטודנטים האלה, וגם לך, יעקב חגואל, לנציגי הדור השלישי ולנציגי ארגוני הנשים שפעלו פעם וכו', את הכלים באמת לעמוד בחזית עם ידע, אינפורמציה מדויקת של הקונטקסט ההיסטורי של הסכסוך.
<אלון פרידמן: אני מבקש מהיושב ראש את הזכות להשיב.
<אלון פרידמן: אני חושב שאת מנתחת את המצב בצורה מדויקת לחלוטין ואני חושב שבדיוק שבגלל שזה המצב, בדיוק בגלל שהנרטיב בקמפוס, וצריך לזכור, הקמפוס מייצג, בארצות הברית בטח ובטח בהרבה מקומות, האקדמיה תמיד מייצגת את המקום היותר ליברלי, עם הדעות היותר רדיקליות, שמאל מתקדם וכו', מקום שבו אין כל כך מקום לאמונה דתית ואת יודעת, מי מאיתנו היום חושב את מה שהוא חשב בגיל 18 כאשר הוא היה חשוף בעיקר לתכנים קמפוסיים?
<אלון פרידמן: אולי חלקנו שהם בני 19 כן, אבל אלה שכבר עברו, יש לנו איזה שהיא רגרסיה למרכז וכך קורה דרך אגב גם עם הקהילה היהודית.
<אלון פרידמן: אני חושב שבדיוק בגלל המצב שאת מתארת רק 5% א 7% מהסטודנטים היהודיים הם אלה שמוכנים לעמוד בחזית ההסברה.
<אלון פרידמן: כדי להגיע לחזית ההסברה ולהילחם נגד אותם מסרים מאוד מאוד ממומנים ושקשה מאוד לצאת פרונטלית נגדם צריך להיות מצויד, צריך להיות מחומש, צריך להיות מחונך משלבים מאוד מאוד מוקדמים.
<אלון פרידמן: ה-average Jew, היהודי, הרייצ'ל או הג'וש, שנמצאים היום בקמפוסים, במקגיל או בקונקורדיה ובמקומות אחרים, לא רק באזור מונטריאול, לא מגיע מצויד.
<אלון פרידמן: גם אם הוא מגיע עם חינוך יהודי מסוים, יש לו קומפורט זו בהיותו יהודי והרבה פעמים הדבר הראשון שירחיק אותו מלרצות להיות אחד מאותם 5% עד 7% הוא האצבע המאשימה כביכול שמופנית אליו מהרבה זוויות, שאומרת, 'אתה יהודי, אז אתה צריך לתמוך בישראל' והוא לא יודע כלום על ישראל ועל מדיניותה, ובטח לא על ממשלתה, ואם לא התחלנו מגיל מוקדם יותר אז יכול להיות שפספסנו אותו.
<אלון פרידמן: אבל אם הוא אומר 'רגע, רבותיי, אם אתם נותנים לי פה אחד פלוס אחד, זאת אומרת אם אני יהודי אז אני מקבל חינם גם את התמיכה שלי בישראל, יכול להיות שאני מוותר גם על האחד הראשון.
<אלון פרידמן: אני לא מצויד כרגע להגן על ישראל, אני לא מבין מספיק, תראו את כל אלה שמתלהבים פה מולי בפורום, אין לי עשירית מהידע שלהם.
<אלון פרידמן: אז אם להיות יהודי זה אומר שאני חייב לתמוך בישראל, כי זה מה שההורים שלי אומרים לי וזה גם מה שממשלת ישראל אומרת לי וזה גם מה שהאויבים שלי, תומכי ה-BDS בקמפוסים אומרים לי בצורה של הפוך על הפוך, you are Jew, you must be supporting Israel, אבל אני לא, ואם זה חייב להיות אחד עם השני, יכול להיות שגם על היהדות שלי אני מעדיף לוותר ואני ארד קצת למחתרת ואני לא אהיה that Jew on campus'.
<אלון פרידמן: ואנחנו מפסידים פה.
<אלון פרידמן: לכן הכלים שהלל נותן לאותם יהודים זה ה- engagementמרמה הרבה יותר בסיסית, אנחנו רוצים שיהיה להם נוח להיכנס להלל ולא לחשוב שאם הם נכנסו אז הם מחר הולכים להיזרק אל האש ולעמוד בקו הראשון של מאבק ב-BDS.
<אלון פרידמן: בואו נפתח את האוהל כמה שיותר רחב, בואו ניתן מקום, לא לנרטיב האנטי ישראלי, חלילה, יש גבולות אדומים לארגון הזה ותומכי BDS או אנטי ציוניים לא ייכנסו, אבל סטודנט שבא לשאול שאלות, אנחנו רוצים שכל סטודנט, יהודי ולא יהודי, ירגיש שהלל זה המקום שלו לשאול את השאלות, כי כשאנחנו נהיה אלה שנותנים את התשובות אנחנו יודעים שאנחנו שומרים עליו אצלנו.
<אלון פרידמן: אם נגיד לו 'אתה לא שייך לפה בגלל שאתה שואל שאלות יותר מדי ליברליות', אנחנו נאבד אותו לנצח.
<אלון פרידמן: אנחנו ה-responsible adult on campus.
<אריאלה קוטלר: אלון, אתה צודק, וכך בדיוק צריך הלל לפעול וכך בדיוק הלל פועל.
<אריאלה קוטלר: השאלה היא באיזה אופן ובאיזו מידה ומתי ומי.
<אריאלה קוטלר: אני יכולה לומר לך שאנחנו עשינו קורסים של Israel one on one לסטודנטים במשך כל תקופת היותי שם, אני מדברת על 30 שנה בערך, בחזית הזאת, אפילו יותר, Israel one on one, בואו לסביבה, בואו לצדק חברתי, בואו למה שתבואו בואו, אבל לתת להם את הכלים, אפילו אם הם לא יהיו מעורבים, הם לא יאבדו אחר כך, באיזה שהוא מקום אחר כך כשיש Israel apartheid week בלי להבין מה קורה והם יברחו מזה.
<אריאלה קוטלר: השאלה היא מי באמת נותן לאותם סטודנטים, שאנחנו מביאים בדלת האחורית, העיקר שתהיה זהות יהודית כלשהי, איך אנחנו נותנים להם טיפין טיפין, ואני לא מדברת על הממשלה הזו או ממשלה אחרת, או על פוליטיקה כזו, ימין, שמאל, מרכז וכו', אני לא רוצה את זה, אני רוצה קונטקסט היסטורי של הבנת הסכסוך.
<אריאלה קוטלר: זה לא נעשה, אני יודעת שזה לא נעשה.
<אריאלה קוטלר: פה ושם טיפין, וזה מה שחסר לי.
אברהם נגוסה: מר ארסן אוסטרובסקי, הקונגרס היהודי ישראלי, בבקשה.
<ארסן אוסטרובסקי: (אומר דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי): ברשותכם, אדבר באנגלית, בהשערה שזו השפה של אלה המשתמשים ברשת, לעיתים יותר תכופות.
<ארסן אוסטרובסקי: באוקטובר האחרון, ראש הממשלה נתניהו קרא לגל הטרור האחרון "מפגש בין אוסמה בן לאדן למארק צוקרברג".
<ארסן אוסטרובסקי: לצערנו, האנלוגיה שלו היתה נכונה.
<ארסן אוסטרובסקי: זה אכן מתאר את האיום האסטרטגי החדש העומד בפני מדינת ישראל, כאשר הטרור משתמש היום במדיה החברתית על מנת לעודד אלימות, שנאה, טרור והשראה לביצוע פיגועי טרור.
<ארסן אוסטרובסקי: לפני שהגעתי לכאן היום, הסתכלתי על כמה מהפעילים האלה ברשת.
<ארסן אוסטרובסקי: מאז נובמבר 2015, לפייסבוק יש 1.5 מיליארד משתמשים, לגוגל יש 1.2 מיליארד משתמשים, ליוטיוב מיליארד משתמשים, ולטוויטר יש 320 מיליון משתמשים, הכל גדל על פי אמדן בסיסי.
<ארסן אוסטרובסקי: אולם, אנו יודעים, שמדיה חברתית בלבד לא יכולה להניע את הצעירים לצאת להפיכה, כפי שאנו יודעים.
<ארסן אוסטרובסקי: יחד עם זאת הרבה מהמשתמשים האלה ברשתות "גוגל", "פייסבוק", ו"יוטיוב", ידיהם לא לגמרי "נקיות מדם", הם משתמשים במוצר שלעיתים קרובות הוא משמש ככלי לליבון היצרים והפצת האלימות כלפינו.
<ארסן אוסטרובסקי: ראינו היום הרבה מאוד דוגמאות, של הדברים שאנו מתמודדים איתם על בסיס יומיומי.
<ארסן אוסטרובסקי: בנוסף על מה שכבר הוצג, אנו יודעי שלחמאס יש חשבון טוויטר בשפה האנגלית, שבו ראינו סולמיות (
אברהם נגוסה: עורך דין עזרא בריס, יושב ראש פורום משפט בינלאומי, לשכת עורכי הדין.
<עזרא בריס: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
<עזרא בריס: אני נציג לשכת עורכי הדין ויו"ר ועדת משפט בינלאומי בלשכה.
<עזרא בריס: אנחנו סבורים שיש צורך בפעילות משולבת ואיחוד כוחות של כל הגופים הפועלים בתחום, פעילות משולבת שיש בה מרכיב של מכפיל כוח.
<עזרא בריס: אנחנו נשמח לשתף פעולה עם גופים נוספים ונרתום את מוסדות הלשכה לשם כך.
<עזרא בריס: יש כאן חזית הסברתית וחזית משפטית.
<עזרא בריס: בהקשר הזה אני רוצה לציין בקצרה שלוש נקודות.
<עזרא בריס: אחת, יש ללשכה שיתופי פעולה עם ארגונים מקבילים בעולם, נפעל לנצל קשרים אלה לטובת העניין.
<עזרא בריס: שתיים, אנחנו נפעל לרתום את המומחיות של עורכי הדין בלשכה כדי לפעול בכלים משפטיים נגד גילויי אנטישמיות ברשת בפרט.
<עזרא בריס: שלוש, סטודנטים למשפטים ופקולטות למשפטים.
<עזרא בריס: אנחנו מבקשים לחבור לגופים סטודנטיאליים בכלל, לרבות אלה שהתייחסו קודם, ולסטודנטים למשפטים בפרט, בארץ ובעולם, כדי לשתף פעולה וגם לתת כלים לטובת המאבק בגילויי אנטישמיות, לרבות גילויי אנטישמיות ברשת.
<עזרא בריס: לסיכום, אנחנו מבקשים להעמיק את המעורבות של לשכת עורכי הדין במלחמה בגילויי האנטישמיות, לרבות המלחמה בגילויי האנטישמיות ברשתות החברתיות תוך שיתוף פעולה עם כל הגופים הנוספים הנמצאים כאן.
<עזרא בריס: אני פונה כאן לגופים המיוצגים כאן ומציע את המעורבות והסיוע שלנו.
אברהם נגוסה: אנחנו מקיימים עוד דיון בנושא אנטישמיות באירופה ב-12:30, אבל לפני זה פרופ' חיים פיארברג, בבקשה.
<חיים פיארברג: צהריים טובים לכולם.
<חיים פיארברג: שמי חיים פיארברג מאוניברסיטת תל אביב, מרכז קנטור.
<חיים פיארברג: למעשה חלק גדול מהמעורבים פה, אנעי מכיר אותם ואנחנו משתפים פעולה כבר שנים רבות בנושא של מלחמה באנטישמיות.
<חיים פיארברג: אני חושב שעידו התחיל את העבודה, אירחנו אותו בתל אביב ואחד הדברים שניסינו אז להציג ואני חושב שעידו מאמץ את זה בצורה כזו או אחרת זה את סוגיית הנרטיב הנגדי, שאתה אמור להילחם, ולצורך העניין גם נציגי הלל עכשיו העלו את הסוגיה הזאת וכמובן אריאלה ומשפחת קוטלר בכלל, שאנחנו משתפים פעולה כל הזמן איתם.
<חיים פיארברג: כשאתה עומד להתמודד עם מכלול נרטיבים, שרובם הגדול הם שקריים, זה מה שמופיע כנגדנו, אבל הם תמיד מתבססים על איזה שהוא נתח מסוים של אמת, אינך יכול לבוא ולהציג אפס מול אחד.
<חיים פיארברג: אתה חייב להיות הרבה יותר מתוחכם וזה מה שאנחנו מנסים להציע כל העת, דהיינו לבצע איזה שהוא נרטיב או מכלול נרטיבים עבור אותם אלה שלוחמים שלמעשה משקלל את כל הנרטיבים האנטי ישראליים או האנטי יהודיים ומעמת אותם עם היסטוריה אובייקטיבית או היסטוריה פוזיטיבית ובא ומציג, 'הנה, קחו כלים, תציגו את כל האמת, לצורך העניין, בקמפוסים'.
<חיים פיארברג: עידו והחברים, ואני חושב שגם ב-IDC עושים היום את הדבר הזה, זו מלחמת קודש, להוריד את התעמולה כנגד, אבל הסיכוי להגיע ל-100% הוא שואף כמעט לאפס והפעולה של הסטודנטים היום היא כמעט חרב פיפיות, כי אין למעשה שום בסיס משפטי עבור אנשי פייסבוק, או עבור אנשי טוויטר, אני לא יודע אם פועלים מול אנשי טוויטר ,אבל בטח אנשי פייסבוק וגוגל, שאנחנו כן עובדים מולם, כמעט ואין בסיס משפטי בשביל לבוא ולהגדיר מה הוא הקריטריון של אנטישמיות לפיו נסלק את הסוגיה.
<חיים פיארברג: זאת אומרת זה עובד הרבה יותר על אינטואיציה של האנשים בשטח.
<חיים פיארברג: על כן זה עלול להיות בסופו של דבר גם חרב פיפיות, כי גם הארגונים שהם אנטי ישראליים עושים את אותה פעולה בדיוק, מנסים להוריד תעמולה חיובית, מזווית הראייה שלנו, בתור תעמולת שנאה.
<חיים פיארברג: לכן אחת הבעיות הגדולות שכולם מכירים ועובדים על זה יד ביד עם משרד החוץ ועם משרד התפוצות ומשרדים אחרים, זו סוגיית החקיקה כנגד אנטישמיות אם בכלל.
<חיים פיארברג: למעשה היה איזה שהוא כלי, שנקרא working definition of anti-Semitism שנעלם בזמן האחרון בצורה כזו או אחרת.
<עידו דניאל: הוא קיים שוב.
<עקיבא תור: הוא לא קיים, אין לו בסיס משפטי אמיתי.
<עידו דניאל: אבל הוא נמצא באתר של הפרלמנט האירופי.
<עקיבא תור: אנחנו יכולים לשכנע את עצמנו שהצלחנו, לא הצלחנו.
<חיים פיארברג: הוא לא נמצא, עידו, אני אסביר לך אחר כך איפה הוא נמצא באמת.
<עידו דניאל: ניסיתי להציל משהו.
<חיים פיארברג: ולכן היום למעשה מתבצעת, וזה גם עבור לשכת עורכי הדין, פעולה יסודית מאוד שמעורבים בה גופים שונים, אני פשוט לא יודע אם אני יכול לחשוף אותם אפילו, אבל מתבצעת היום פעולה באירופה לבצע מחדש, לדחוף מחדש נושא של חקיקה נגד אנטישמיות.
<חיים פיארברג: בשביל שהחקיקה הזאת תבוא לידי ביטוי בצורה מסודרת צריך איזה שהוא פרוטוקול אירופאי שיתמשש והפעולה הזו מתבצעת, מדינה אחת כבר הביעה הסכמה להעלות את הנושא הזה, בקרוב מדינה שנייה ושלישית יביעו הסכמה, ואז הדבר הזה הולך ל- European Commissionלנסות לבצע חקיקה.
<חיים פיארברג: ברגע שתהיה חקיקה כזאת, שאני מניח שהיא תאומץ מחדש והיא תהיה על בסיס כנראה ההגדרה הקודמת, בוואריאציות כאלה ואחרות, אפשר יהיה לומר שיש לנו איזה שהוא בסיס משפטי שאנחנו יכולים להילחם עליו.
<חיים פיארברג: כיום, אני אומר לעידו ולאחרים, צריך שני דברים כל עוד אין לנו בסיס משפטי.
<חיים פיארברג: האחד זה לאמץ נרטיבים משוכללים הרבה יותר, כשאנחנו מסווגים בצורה חיובית משהו.
<חיים פיארברג: כי למשל אף אחד מכם לא ימצא היום ספר היסטוריה שיעזור לכם בנושא של נרטיב משקלל או משוקלל.
<חיים פיארברג: מי שרוצה אני יכול לשוחח איתו אחר כך על הדברים האלה.
<חיים פיארברג: הדבר השני הוא להשתמש בצורה מושכלת בהורדת אחרים מן הרשת, כי החבר'ה של פייסבוק יאזנו את הדברים על ידי הורדה של דברים שלנו מהרשת.
<חיים פיארברג: הם עושים את זה כל הזמן, והם במקרה רבים, אני לא יודע אם אתם יודעים, הם בכלל לא מורידים מהרשת, אלא רק מסתירים מישראל את המידע.
<חיים פיארברג: זאת אומרת אתה מנסה להיכנס מישראל ואתה לא רואה יותר את המידע האנטישמי, אבל תנסה להיכנס ב-IP חיצוני אתה תראה את המידע הזה ממשיך להיות קיים.
<חיים פיארברג: זאת אומרת הדברים האלה הרבה יותר מורכבים.
<עקיבא תור: אני מסכים עם חיים לגבי החשיבות של אימוץ הגדרה פורמלית של אנטישמיות וזו באמת משימה של מדיניות החוץ של ישראל ממדרגה ראשונה, וגם הפעילות של עידו, זה מדהים, אבל זה משול קצת לרוקן את הספינה הטובעת ממים עם ספל.
<עקיבא תור: עיקר שיח השטנה בכלל זה בערבית, הטיעון שאנחנו צריכים להשתמש בנרטיב נגדי, זה לא רלוונטי, אין נרטיב נגד הסתה לדקור מישהו בצוואר.
<עקיבא תור: באמת אנחנו חייבים לפעול באמצעים חקיקתיים ורגולטורים כלפי תעשיית האינטרנט, לחייב את התעשייה לקחת אחריות על השנאה שהיא מאפשרת.
<עקיבא תור: אנחנו לא לבד בעניין הזה, מדינות אירופה, זה דווקא אחד הדברים שהם מסכימים איתנו.
<עקיבא תור: אני חושב שזה צריך להיות הכיוון העיקרי, כיוון רגולטורי ולכופף את התעשייה בעניין הזה.
<חיים פיארברג: הגוף שאליו הנרטיב צריך לפנות, כמו שהלל אמר, זה לא אחד מול אחד, אלא זה לצד השלישי, זאת אומרת למאזין התמים שעומד נבוך מול הנרטיבים השונים.
אברהם נגוסה: בבקשה, מר מייקל דיקסון, מנכ"ל ארגון StandwithUs בישראל.
<מייקל דיקסון: תודה רבה.
<מייקל דיקסון: הפעילות שלנו בקמפוסים ובקהילות בכל רחבי העולם, אם אפשר לדבר קצת לא רק על הבעיה אלא גם על התוצאות.
<מייקל דיקסון: יש לנו המון דברים שאנחנו עושים און ליין, הפעילות שלנו ב-15 שפות, יש לנו 105 עוקבים בפייסבוק שרואים את הפוסטים שלנו וברשותך אני רוצה שאמילי שריידר, מנהלת המדיה שלנו, תדבר קצת על הנושא הזה.
<אמילי שריידר: (אומרת דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי): מצטערת, אבל אני אדבר באנגלית, אעשה זאת בקצרה.
<אמילי שריידר: כמו שמייקל אמר, אנחנו פועלים ב-15 שפות, אנחנו מגיעים עד ל- 105 מיליון איש בכל שבוע באנגלית, אנחנו למעשה מגיעים גם למיליון איש בערבית, רובם פלסטינים, ואחד הדברים שאנחנו עובדים עליו לאחרונה הוא פיתוח קבוצות של פעילים ב- 13 או 14 מדינות שונות, שהמטרה שלהם היא המאבק באנטישמיות ובדלגיטימציה של מדינת ישראל, במדיה החברתית, בהרבה שפות ובתחומים רבים, בקמפוס בקהילה וכו'.
<אמילי שריידר: ראינו הצלחה ממשית לך, לפני מספר חודשים, כאשר "אייר פרנס" הורידה את ישראל מהמפה, דבר שפורסם בהרחבה גם בתקשורת הישראלית.
<אמילי שריידר: קראנו לפעילים שלנו, אשר פנו לאייר פרנס באמצעות המדיה החברתית, ראינו בכך הצלחה גדולה כאשר הגיעה התנצלות מאייר פרנס שהועברה דרך המדיה החברתית, בתוך 48 שעות.
<אמילי שריידר: לפני מספר ימים, פעיל אנטי ישראלי, השחית מוצרים ישראלים, בבית מרקחת CVS בארה"ב, כאשר הוא מאשים את ישראל באפרטהייד.
<אמילי שריידר: אנו קראנו לאחד הפעילים שלנו אשר דיווח על כך ל- CVS, אשר פנתה אלינו תוך 48 שעות, שוב דרך כל המדיה החברתית.
<אמילי שריידר: כך שאנו רואים בכך כדבר מאוד חשוב וקריטי, במאבק נגד הדלגיטימציה של ישראל במדיה החברתית.
<אמילי שריידר: דבר נוסף שחשוב להזכיר ואני לא חושבת שזה הוזכר כאן היום, שלא רק ב"פייסבוק" וב"טוויטר" יש תחומים המתמקדים במדיה החברתית לצורך דלגיטימציה של ישראל, ראינו הרבה ב" read it", ראינו הרבה ב- "tumbler", וראינו הרבה ב "ויקיפדיה", שבדרך כלל ללא שום התייחסות מצד פעילים פרו ישראלים, ואני חושבת שחשוב שאנו נעסוק ואף נכשיר צעירים שיעסקו אף הם בתחומים האלה, מאחר ואין שם את הצד הפרו ישראלי.
אברהם נגוסה: ליליה שלי, הכול מתחיל בחינוך, בבקשה, בקיצור.
<ליליה שלי: אני רוצה להתייחס כאן לנושא של האנטישמיות במדינות של מזרח אירופה ובמיוחד במדינות ברית המועצות לשעבר.
<ליליה שלי: אני מדברת כאן לא כמישהי ששמעה על אנטישמיות אלא כמי שחוותה את זה על בשרה מגיל קטן, החל מהצחוקים בבית הספר משם המשפחה שלי ושם האבא שלי, פסח, וכלה בפגיעה בקבלה לאוניברסיטה ואחרי שכבר התקבלתי והתחלתי ללמוד, אז על השולחן שלי היה כתוב 'הרוג יהודים, הצל את אמא רוסיה'.
<ליליה שלי: כמו שחברת הכנסת קסניה סבטלובה אמרה כאן, האנטישמיות זה לא מהיום ולא מאתמול, זה משהו שקיים מאז ומעולם וכנראה שמשהו אנחנו לא עושים בסדר ולא עושים מספיק כדי להילחם בזה.
<ליליה שלי: דובר פה רבות גם על הרשתות כמו טוויטר וכמו פייסבוק ויוטיוב, אבל אף אחד לא התייחס לרשתות שקיימות במגזר הרוסי, כמו נטלסניקי, כמו אוף קונטקטי, אלה רשתות מקבילות לרשות הפייסבוק.
<ליליה שלי: אם בפייסבוק ניתן להגיש תלונה על תוכן אנטישמי, ברשתות ההן לא ניתן להגיש שום תלונה וזה פשוט בממדים עצומים, מה שקורה שם.
<ליליה שלי: כשאני נכנסת, אם אני נגיד אפרסם איזה שהוא תוכן שקשור לישראל או שיר בעברית, לא משנה מה, מיד יהיו המון תגובות אנטישמיות ונכון להיום אין דרך להילחם בזה.
<ליליה שלי: אני חושבת שבנוסף לכל התעמולה של BDS ושל הפלסטינים והקונפליקט הפלסטיני-ישראלי צריך גם לא להזניח את התחום הזה.
אברהם נגוסה: ד"ר מלה תבורי.
<מלה תבורי: תודה, אדוני היושב ראש.
<מלה תבורי: אני מייצגת את ארגון ISGAP, המכון לחקר אנטישמיות ופעילות.
<מלה תבורי: לאור היקף הבעיה של האינטרנט ברשת ניסינו לעצב תרומה ייחודית, למדנו מעידו דניאל ומהחברים האחרים, ואנחנו ברחבי קמפוסים בארצות הברית ובאירופה מפעילים תכניות לסימפוזיונים, ללמד מורים ופרופסורים באוניברסיטאות כיצד להכיר את הנרטיב, את הצד, הישראלי ומכשירים סטודנטים ב-14 שפות בארצות הברית בתיאום עם הגורמים שכבר עושים את זה, על מנת גם להוריד, אבל גם לענות בצורה מושכלת בתהום הזה של הבעייתיות שאף אחד בנפרד לא יכול למצוא לה בפתרון, אלא ביחד כל אחד יתרום את חלקו.
<מלה תבורי: תודה רבה, אדוני יושב הראש.
אברהם נגוסה: אני מסכם את החלק הראשון של הדיון בנושא אנטישמיות ודה לגיטימציה ברשתות החברתיות.
אברהם נגוסה: אני שוב קורא לכל הגורמים, ממשלתיים ולא ממשלתיים, שפועלים בנושא לשלב ידיים ולעבוד בשיתוף פעולה ובתיאום.
אברהם נגוסה: אני מבין את ההצעה של מר אלון פרידמן, מארגון הלל, אני רואה את זה כאסטרטגיה איך לפעול, אבל ברמה העקרונית, לדעתי, ממשלת ישראל היא זו שצריכה להוביל את המאבק הזה יחד עם הארגונים הבינלאומיים.
אברהם נגוסה: האסטרטגיה איך לפעול, האם בפרונט, האם בצל, זו אסטרטגיה שאנחנו יכולים לקיים עליה דיון ואפשר לקבוע את זה.
אברהם נגוסה: אני חושב שאני מסכים איתך מבחינה אסטרטגית, אבל מבחינת הובלה, גם מבחינת משאבים וגם חקיקה, המדינה צריכה להיות בהובלה.
אברהם נגוסה: בנוסח הזה, בקרוב, כמו שהתחלתי בקדנציה הראשונה, כשהזמנו את השגרירים של אותן מדינות שיש אירועים אנטישמיים, להזמין את השגרירים פה, המנהיגים היהודיים פה, כמו שעשינו בהתחלה ואני רוצה להתמקד גם שם בתחום החקיקה באותן מדינות והסנקציות נגד האנטישמים.
אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך בדיונים האלה וכולנו נשלב ידיים כדי להילחם ולהתמודד ולעבור גם את המציאות הזו.
אברהם נגוסה: טוב לכם פה בישראל?
<תלמיד/ה: כן, זה טוב מאוד.
<תלמיד/ה: יש שמש.
<נועה ויצ'נר: תנו להם.
<נועה ויצ'נר: אני מציעה לכם, בואו נשמע אותם, כי באמת יש להם מה להגיד.
<תלמיד: ופה נגמר בית ספר באחת וחצי או ב-12:50 - - -
<נועה ויצ'נר: לא, ב-12:00 אף פעם לא נגמר פה.
<קריאה: הוא אמר 12:50.
<תלמיד: ובפריז זה בחמש וחצי.
<תלמיד: ובפריז אין אולפן.
<נועה ויצ'נר: אבל אתם למדתם עברית בפריז?
<תלמיד/ה: כן.
<תלמיד/ה: קצת.
<נועה ויצ'נר: כשבאתם לפה אתם ידעתם לקרוא?
<נועה ויצ'נר: העולים שבאים מצרפת יודעים קרוא וכתוב.
<נועה ויצ'נר: אין הבנת הנקרא, רק קרוא וכתוב.
<יהודית: שי, את רוצה להגיד משהו?
<יהודית: היא מקנדה.
<תלמיד/ה: אני לא אוהבת שאם אנחנו מדברים צרפתית אנחנו לוקחים את הכסף שלנו ואנחנו לשים באולפן.
<יהודית: נכון, כי אם אנחנו מדברים בצרפתית מה אנחנו עושים?
<יהודית: שקל למה?
<תלמיד/ה: לצדקה.
<נועה ויצ'נר: יהודית, הן רוצות להגיד.
<נועה ויצ'נר: את רוצה להגיד מה אתם עושים פה?
<נועה ויצ'נר: מאיפה באתם?
<תלמידה: אני מלוס אנג'לס, מארצות הברית.
<נועה ויצ'נר: באיזה בית ספר למדתם שם?
<תלמידה: הלל.
<נועה ויצ'נר: ואיפה את למדת?
<תלמידה: קנדה.
<נועה ויצ'נר: וכשבאת לפה את ידעת עברית?
<תלמידה: קצת.
<תלמידה: אני יודעת הרבה, כי בלוס אנג'לס יש שיעורים וגם יש 40 דקות שמדברים רק בעברית בבית הספר והמורים הם - - -
<נועה ויצ'נר: ישראלים?
<תלמידה: לא, הם הולכים לבית הספר לא באנגלית.
<נועה ויצ'נר: רק לדבר בעברית 40 דקות בשבוע.
<תלמידה: אני לא מדברת הרבה עברית, כי בית הספר שלי - - -
<יהודית: הם למדו רק כמה דברים, קצת, רק חומש.
<נועה ויצ'נר: את שפת הקודש בעיקר, אבל לא עברית מדוברת.
<נועה ויצ'נר: ואתם חושבים, כמוה, שצריך לעשות רק שתלמדו באולפן, או שזה טוב שאתם לומדים גם בכיתה וגם באולפן?
<תלמיד/ה: גם בכיתה.
<נועה ויצ'נר: גם בכיתה, למה?
<תלמיד/ה: כי באולפן הם אומרים מה זה באנגלית, אבל בכיתה זה רק עברית - - -
<נועה ויצ'נר: רק עברית ואין ברירה, חייבים ללמוד.
<תלמיד/ה: ואת יכולה במחברת, מילים שאת לא מבינה, לקחת את זה לאולפן והם - - -
<נועה ויצ'נר: ובבית אתם מדברים עם אבא ואמא עברית או צרפתית ואנגלית?
<תלמיד/ה: אנגלית.
<נועה ויצ'נר: מי מדבר בבית גם עברית?
<תלמיד/ה: אני קצת עברית.
<נועה ויצ'נר: מי מלמד את אבא ואמא עברית?
<תלמיד/ה: אני.
<נועה ויצ'נר: ואבא ואמא הולכים לאולפן?
<תלמידים: כן.
<תלמידים: לא.
<נועה ויצ'נר: לא?
<נועה ויצ'נר: למה?
<תלמיד/ה: אמא ואבא שלי נולדו פה.
<תלמיד/ה: אבא שלי ללמוד אולפן - - -
<נועה ויצ'נר: שאלה אחרונה, מי מהילדים הוא עולה ומי מהילדים תייר?
<נועה ויצ'נר: יש פה תייר?
<נועה ויצ'נר: מי שתייר ירים את היד.
<תלמיד/ה: מה זה תייר?
<נועה ויצ'נר: תודה רבה לכם.
<נועה ויצ'נר: אתם מקסימים.
<נועה ויצ'נר: (בישיבה)
אברהם נגוסה: תודה שאתם מקבלים אותנו פה באווירה מאוד חמה ואנחנו מאוד מודים לכם.
אברהם נגוסה: אנחנו פה, ועדת העלייה והקליטה.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת יואל רזבוזוב נאלץ לעזוב מוקדם.
אברהם נגוסה: נמצאת פה דנה גורדון שושני, מנהלת הוועדה, יגאל אמיתי, דובר הוועדה, וציפי גלעדי, ראש תחום פרלמנטרי, ואורי פארדניק היועץ הפרלמנטרי שלי, וגם ישמבל קפלה, יועץ פרלמנטרי.
אברהם נגוסה: יצחק הילדסהיימר עיתונאי ונתן רפאל, מהפרוטוקול.
אברהם נגוסה: יש כאן גם נציגים ממשרדי הממשלה, ממשרד הקליטה, דגנית, מנהלת תחום קליטה בקהילה במחוז תל אביב, מרינה שוורץ, סגנית מנהלת מרחב נתניה והשרון.
אברהם נגוסה: איתנו גם נמצא סגן ראש העיר, מר חיים גולדמן, וגם נפתלי דרעי, ממועצת תנועות הנוער, ונמצא פה גם אריאל שוסטרמן שליט, חבר ועדת העלייה והקליטה בעירייה.
אברהם נגוסה: יש גם אורחים אחרים, סליחה שאני לא מציין את השמות ואנחנו כולנו שמחים להיות פה.
אברהם נגוסה: ועדת העלייה והקליטה, בנוסף לפעילות שאנחנו עושים בתוך הכנסת, אנחנו גם יוצאים בימי ראשון וחמישי לשטח לפגוש את העולים וגם את הקולטים את העולים.
אברהם נגוסה: אני כעולה ותיק מאוד מאוד מתרגש לראות את האינטראקציה בין הקולטים והנקלטים וגם אנחנו מתרשמים איך העולים הוותיקים משקיעים בקליטת העולים החדשים.
אברהם נגוסה: זה מאוד מרגש, מה שראינו בפגישה הקודמת, בארגון תלפד.
אברהם נגוסה: מה שראינו זה עבודה טובה.
אברהם נגוסה: אנחנו גם עכשיו התרשמנו מהפעילות של תנועת הנוער בני עקיבא בבית הספר הזה.
אברהם נגוסה: אני נותן את הבמה לך.
<דוד שמחון: תודה רבה.
<דוד שמחון: אז אנחנו קודם כל מודים מאוד מאוד לנועה על האירוח.
<דוד שמחון: האמת שרצינו שהדיון של הוועדה יתקיים בשעות של תנועת נוער וגם במקום של תנועת נוער, אבל השעות ואילוצי הוועדה גרמו לכך שאנחנו נפגשים כאן וזכינו לראות את העבודה היפה, גם של בית הספר וגם את הממשק של תנועת הנוער.
<דוד שמחון: אני אבקש קודם כל שדני יפתח ואחרי זה אני אבקש מנועה לספר קצת על בית הספר.
<דני הירשברג: אל"ף, אני מודה לכל הנוכחים שמצאו את הזמן להתפנות ולהקשיב ולשמוע.
<דני הירשברג: תנועת בני עקיבא עסוקה בקליטת עלייה במשך הרבה מאוד שנים ובעצם לאורך שנות קיומה זה כמעט בשר מבשרנו.
<דני הירשברג: לפני כארבע שנים איתרנו את הצורך לעסוק גם בקליטת העלייה של צרפת והארצות האנגלוסקסיות, אמריקה, קנדה, אנגליה, מתוך הבנה שגילינו שהילדים האלה במקום שבו הם צריכים להיות, בבתי הספר, הם מקבלים מענה מצוין, ואני חושב שבית הספר פה, ואני כבר פעם שלישית פה בכיתת האולפן, מקבל מענה יוצא מן הכלל שמכניס אותם להיות כמעט הייתי אומר צברים לכל דבר, עם מעטפת מדהימה.
<דני הירשברג: הייתי פה גם בקורס מנהלים של משרד החינוך, אז נכנסנו לתכנית האישית שיש לכל תלמיד והליווי והמענה הנפלאים, אבל במקביל גילינו שהמקום, שהוא מקום וולונטרי, של אחרי הצהריים, שבו לא חייבים ואין מישהו שיוצר את התהליך המובנה הזה של ההגעה של החניך אלינו, שם אנחנו מאבדים אותם והחברה הישראלית מאבדת אותם.