GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב אלקין: בכל מקרה, אנחנו כמדינה, מבחינתנו אנחנו נכנסים לתמונה רק כשיש מכתב מהרבנות הראשית אלינו.
זאב אלקין: עד אז אנחנו לא בתמונה.
זאב אלקין: אנחנו לא מעורבים כמדינת ישראל ולא במקרה, בכל התהליך של ההכשרה ברמה המדינתית.
זאב אלקין: אנחנו לא יוזמים אותו, מדינת ישראל לא יוזמת תהליך כזה של הכנה לגיור בהודו.
זאב אלקין: ברגע שהרבנות הראשית פונה אלינו, אומרת יש אנשים שמוכנים ורוצים ואנחנו סומכים את ידינו, אז המדינה נכנסת לתמונה ונערכת.
זאב אלקין: אני חושב שגם הפעם המדינה נערכה די מהר להחלטת הממשלה שהתקבלה ולמרות כל המורכבויות, הצלחנו להעביר את זה יחסית מהר.
זאב אלקין: עכשיו לסוגיה האחרונה ובזה אני אסיים ואני מתנצל שאני צריך לצאת.
זאב אלקין: אני חושב שישנה סוגיה של המעמד המיוחד של קהילת בני מנשה, כקהילה שמגיעה עם הייחודיות שלה ועם הפערים הגדולים שצריך לסגור אותם כאן.
זאב אלקין: זאת בדיוק הסיבה שהעברנו ככה בשקט בשקט את הרחבת הזכויות בין 10 שנים ל-15 שנים בהחלטת הממשלה האחרונה.
זאב אלקין: האם זה נותן את כל המענה?
זאב אלקין: בהחלט יש מקום לשקול מה מהכלים שהמדינה מפעילה לגבי יוצאי אתיופיה, נכון להפעיל גם לגבי בני מנשה.
זאב אלקין: צריך לזה פלטפורמה לדיון הזה, כי קורה כרגע תהליך הפוך.
זאב אלקין: אנחנו כמשרד הקליטה בנושא של יוצאי אתיופיה יוצאים מהטיפול באלה שמעבר ל-15 שנה, כבקשה של הקהילה, ועוד פעם, אברהם מכיר את זה היטב, וזה מועבר למשרדי ממשלה אחרים – למשרד החינוך ולמשרד הרווחה ואחרים.
<חנן זיידרמן: או הרשויות.
זאב אלקין: כן, כמובן גם הרשויות.
זאב אלקין: לכן עשינו צעד ראשון בכיוון הזה בהרחבה מ-10 ל-15.
זאב אלקין: אני חושב שצריך פה ליזום תהליך של חשיבה גם מה קורה מעבר לזה, כולל בסוגיות מסוימות גם את הדור השני.
זאב אלקין: עכשיו, יש פה אתגר למספר משרדי ממשלה.
זאב אלקין: לא בטוח שזה דווקא יושב אצלנו ככתובת ראשית.
זאב אלקין: אני חשוב שחשוב שהנושא הזה יעלה גם פה, יועלה גם בפורומים אחרים.
זאב אלקין: אנחנו מאד נשמח להיות חלק מתהליך הדיון הזה ומהחשיבה הזאת, אבל הם לא יוכלו להיחשב קליינטים של משרד הקליטה גם אחרי 25 שנה.
זאב אלקין: אפילו עם יוצאי אתיופיה אנחנו משנים את זה עכשיו.
אברהם נגוסה: תודה רבה, תודה כבוד השר.
זאב אלקין: וכאמור המנכ"ל פה והוא מטפל בזה באופן אישי, הוא וכל הצוות המקצועי של המשרד.
אברהם נגוסה: כן, אנחנו נמשיך.
זאב אלקין: רק עוד הערה לגבי קריית ארבע, מלאכי, לגבי מה שדיברת על הגל האחרון.
זאב אלקין: בדקתי את זה.
זאב אלקין: לפי מה שאני יודע, עברו 14 משפחות אני לא יודע על 18.
זאב אלקין: מתוך ה-14 משפחות האלה, הרוב המוחלט – 9 משפחות – זה מקרים הומניטאריים.
זאב אלקין: זה או איחוד משפחות או - - -
<מלאכי לוינגר: ומה זה אומר, אדוני השר?
זאב אלקין: שנייה, שנייה.
זאב אלקין: או איחוד משפחות או דברים מהסוג הזה.
זאב אלקין: אגב, יש גם 6 משפחות שזזו הפוך, מקריית ארבע לקהילות החדשות.
זאב אלקין: ולכן, מתוך 14 המשפחות , המשפחות שלכאורה לא היו צריכות לעבור, זה משהו כמו 5.
זאב אלקין: כי ה-9, גם אתה היית אומר כשזה טיפול בהורים או מקרים הומניטאריים של איחוד משפחה, אי אפשר להפריד את זה.
זאב אלקין: אז 5 משפחות הצטרפו, נכון, ולא היו צריכות להצטרף, ו-6 משפחות עזבו.
זאב אלקין: אז לכן מהבחינה הזאת הקושי של קריית ארבע, שאני לא מזלזל בו, הוא לא נובע בגלל גל העלייה האחרון.
זאב אלקין: הוא נובע בעיקר בגלל זה שלמדינה לא היה טיפול נכון ולא היה טיפול הולם גם בזמנו ובמידה מסוימת גם היום, בעולים הוותיקים יותר, ועם הקושי הזה אנחנו מנסים להתמודד באותם הכלים שתיארתי כאן.
<מלאכי לוינגר: הנתונים שאמרת רק מחזקים את זה שבסוף ההתמודדות שלנו עם המקרים ההומניטאריים הולכת וגדלה.
<מלאכי לוינגר: ולכן אני אומר, לאור העובדות שהצגת, אני כן מציע, ואני מברך על העלייה הנוספת, שכן תהיה פה בהמשך למה שהשר אמר, ועדה בין משרדית שתבחן את המקרה של קריית ארבע ותראה איך היום - - -
זאב אלקין: זה לא רק מקרה של קריית ארבע, אגב זה של העולים הוותיקים.
<מלאכי לוינגר: של הוותיקים, בסדר.
<מלאכי לוינגר: אבל שתקבע את השם במקביל לכל החלטה אחרת ותבחן מה ניתן לתת מענה.
<מלאכי לוינגר: כי השר, אז יבואו בשנה הקרובה עוד 10 הומניטאריים לקריית ארבע ונתברך בהם, ו-10 שיסתדרו יעברו למקום אחר.
<מלאכי לוינגר: בסוף המשקל פה על קריית ארבע של הוותיקים, ולכן אני חושב ש - - -
זאב אלקין: אגב, מלאכי, בתוך קריית ארבע 80%, בדקתי עכשיו, הם עד 15 שנה בארץ.
זאב אלקין: זאת אומרת שברגע שהרחבנו את זה ל-15 שנה, 80% מבני מנשה שהם עולים, אני לא מדבר על הילדים של הדור שנולד פה, אבל 80% מבני מנשה, מתוך 430 שיש היום בקריית ארבע, שהם עולים, 80% נכנסים פנימה כבר מבחינת הזכאות האישית שלהם.
זאב אלקין: זה מצב חדש.
זאב אלקין: זה לא היה לפני כמה חודשים.
<דניאל בנימין: כבוד השר, אפשר לדבר?
<דניאל בנימין: יש לי שאלה, סליחה.
<דניאל בנימין: קוראים לי דניאל בנימין מניצן ואני מייצג את BMC, עמותה של בני מנשה ובאתי גם מטעם עמישב, שהייתי מתמודד כל הזמן, כל החיים.
<דניאל בנימין: מתוך התשובה שקיבלנו פה אני רוצה לשאול האם ניתן ב-BMC עכשיו, אם היינו מביאים לפה רשימה, שהמדינה או דרך הרבנות מקבלת את זה, אתם תאשרו לעלות, נכון?
<דניאל בנימין: זה מה שהבנתי?
זאב אלקין: מאד פשוט.
זאב אלקין: אם גורם כלשהו, לא משנה מה הוא, יפנה לרבנות הראשית, יקבל מהרבנות הראשית המלצה לעלייה שאנשים מוכנים לגיור ויכולים לעבור גיור באופן מיידי, ואותו גורם אחר כך, על סמך ההמלצה הזאת יפנה לממשלת ישראל ויגיד אנחנו רוצים להרחיב את המכסה שהחלטתם, באותם תנאים אגב, כי לפי ההסכם של הממשלה שבי ישראל נושאת בחלק לא קטן של העלויות, כפי שתיארתי אותן כאן.
זאב אלקין: אז אם יהיה עוד גורם כזה שיידע להגיע לאותם תנאים, הממשלה פועלת באופן שוויוני.
זאב אלקין: היא אף פעם לא נותנת העדפה לגוף X או גוף Y. מה הסיכוי שזה יקרה?
זאב אלקין: אני חושב שקלוש, בהתחשב באיזו מערכת בנויה פה, אבל אם יקרה, מצוין.
<דניאל בנימין: תודה רבה.
<דניאל בנימין: אני מקווה מאד שכל החברה שנמצאים פה משבי ישראל ישמעו את זה, כדי שלא יבלבלו לנו.
<דניאל בנימין: עכשיו תראה למה היום אני קצת עצבני.
<דניאל בנימין: אתמול הייתי בשדרות - - -
<דניאל בנימין: סליחה, אפשר?
<דניאל בנימין: כי אני בן אדם שלא נתתם לו לדבר עכשיו, כי מדברים הרבה עם מי יושב.
<דניאל בנימין: אני 20 שנה פה, סליחה, כבודו, הייתי בשדרות, אני יודע, אני רוצה שהוא ישמע.
<דניאל בנימין: שם 11 משפחות ברחו, ברחו ממש מעכו וכרמיאל ושנה וחצי- - -עם המנהל ב - - -
אברהם נגוסה: רק שנייה, פה מדברים ברשות.
<דניאל בנימין: הילדים ששנה וחצי לא יודעים איך לקרוא ולכתוב עברית וכיתה של בנות שהיו צריכות להיות בכיתה ג' והמנהל הוריד אותם לכיתה א'.
<דניאל בנימין: זה שבי ישראל, ואני מקווה מאד שאתם תתעוררו.
<דניאל בנימין: אני מצטער, אבל זה המצב.
זאב אלקין: קודם כל אם זה קורה זה לא שבי ישראל, כי שבי ישראל לא אחראי על שיבוץ לבתי ספר, לפי מיטב הבנתי.
זאב אלקין: מי שמשבץ לבתי ספר זו מערכת החינוך הישראלית.
זאב אלקין: אז יכול להיות שיש טענות ויש קשיים של קליטה.
זאב אלקין: אני גם לא אתפלא, כי המקרה הוא מקרה מורכב.
זאב אלקין: עם כל הקהילות יש לנו בעיות וטענות בתחום הזה של החינוך בין השאר.
זאב אלקין: אגב, הוא גם לא באחריות שלנו לצערי, כן, אבל כל הסיפור של טיפול בילדים עולים הוא באחריות בעיקר של משרד החינוך.
אברהם נגוסה: יש כאן נציגים של משרד החינוך, הם יתייחסו לשאלה.
זאב אלקין: אז הם בוודאי ידברו על זה, אבל זה לא קשור לשבי ישראל.
זאב אלקין: ברגע שהעולה מקבל מעמד עולה, בוודאי בהחלטת הממשלה החדשה, מי שאחראי על הקליטה זה אנחנו, מדינת ישראל.
זאב אלקין: אנחנו זה משרד הקליטה, יש תחומים שזה משרד החינוך, יש משרדי ממשלה אחרים, ואם יש טענות זה אלינו.
מרדכי יוגב: אלף תודה רבה, אני ככה מתפרץ ואומר תודה רבה לשר.
מרדכי יוגב: אנחנו נמשיך את הדברים, נמצא פה המנכ"ל.
מרדכי יוגב: על חלק מהדברים שאמרתם במיליון, יש פה נציגים שהיו מוכנים לשים מצ'ינג כדי שיהיו שני מיליון שקלים.
מרדכי יוגב: גם על הקואליציוני, אז אם אפשר יהיה.
<חנן זיידרמן: ונמשיך לדבר.
זאב אלקין: אנחנו נשמח לכל תוספת לסיוע.
אברהם נגוסה: בסדר גמור, תודה רבה לך אדוני.
אברהם נגוסה: טוב, אז אנחנו נמשיך.
אברהם נגוסה: אני רוצה שיהיה ברור פה, יש את המשרדים הרלבנטיים שאנחנו הזמנו אותם.
אברהם נגוסה: הם יתייחסו לשאלות שיעלו, כמו שהשר התייחס.
אברהם נגוסה: יש את נציגי משרד החינוך, הרווחה, ואני מציע, אני יודע שנציגת הרווחה רוצה לדבר, אבל אני הייתי אומר תחכי ותשמעי.
אברהם נגוסה: את צריכה לצאת?
מרדכי יוגב: אולי נשמע עולה אחד שיש לו מה להגיד לרווחה, או עולה.
אברהם נגוסה: אולי אחד, לפחות נשמע אותה ואז אחר כך תשיבי.
אברהם נגוסה: אם יש לכם משהו בעניין הרווחה, לפני שהיא תלך תעלו את השאלה.
אברהם נגוסה: בבקשה, מה שמך?
<יפה יצקן: קוראים לי יפה יל - - יצקן, הייתי- - - אז כל הזמן אני קוראת לעצמי.
<יפה יצקן: תודה רבה שיזמתם את הוועדה הזו.
<יפה יצקן: באמת הכנתי לי כמה דברים שחשוב מאד שאני אעלה את זה פה, במקום הנכון.
<יפה יצקן: אני עליתי בשנת 1993 וכמו שמיכאל פרוינד אמר, היה גם עמישב וגם של שבי ישראל.
<יפה יצקן: בעיני בסופו של דבר שניהם באותו עניין של בני מנשה, ואז צריך לברך את שני הגופים האלה שמטפלים.
<יפה יצקן: בתור עולה, כבת מנשה, שאני העליתי את כל המשפחה שלי, אנחנו 11 נפשות, ילדים הכוונה.
<יפה יצקן: עלינו במעגל ומעגל ומעגל, כי לא יכולנו לעלות כולנו ביחד.
<יפה יצקן: אז בהתמודדות של היותר מבוגרים והקטנים – יש פער.
<יפה יצקן: והפער החברתי הוא בין ההורים וגם הילדים הקטנים, הפער הוא פער מאד גדול.
<יפה יצקן: וכמו שלוינגר אומר, כן יש פה התייחסות מאד מאד חשובה לסגור את הפער ולתת מענה נכון בחינוך, גם בבית ספר וגם למבוגרים.
<יפה יצקן: שפשוט שיהיה מגשר נכון ושיידעו מה הילד רוצה ובאיזה תרבות הוא גדל ומה העולים רוצים.
<יפה יצקן: אז מה שרשמתי, שפשוט כל משפחה ומשפחה באמת צריכה את הליווי והתמיכה של עובדת סוציאלית ואם אפשר בכלל גם ליווי פסיכולוגי, שילווה אותם ויידע איפה הילד ואיפה ההורים, אבל תוך כדי זה גם לתת ביטחון עצמי, להחזיר את הביטחון העצמי של המבוגרים.
<יפה יצקן: כי הם באים בלי שפה, בלי חברה והם לא יודעים מה קורה בחוץ והם מאבדים אוטומטית את כל הביטחון העצמי שלהם.
<יפה יצקן: אוטומטית.
<יפה יצקן: אני בתור עולה חדשה שעליתי והייתי שלוש שנים, ארבע שנים, גם אני מאבדת את הביטחון העצמי שלי.
<יפה יצקן: אני לא יודעת לאיפה אני פונה ולאיפה אני הולכת.
<יפה יצקן: עוד נושא שמאד מבלבל, שאנחנו כמראה, כולנו נראים לא כמו עולים אחרים, כמו צרפתים וכמו אמריקאים.
<יפה יצקן: אנחנו לא כמותם.
<יפה יצקן: אנחנו בסך הכל נראים האמת, סליחה על הביטוי, כמו עובדים זרים, מסתכלים עלינו ככה, מתייחסים אלינו ככה.
<יפה יצקן: אז מה אם יש לי כיסוי ראש?
<יפה יצקן: אף אחד לא יגיד לי, כשאני פוגשת באיזה שהוא מקום יגידו לי היי, How are you?
<יפה יצקן: מה, זה כבר אומר שמתייחסים אלי לא כיהודיה וזה כאילו עובדת זרה.
<יפה יצקן: אבל יש בזה בהתמודדות וגם של הילדים, ויש פעם שהם צריכים, זה נקרא – רוצה להיות ישראלי, החיקוי להיות ישראלי, שהילדים מתמודדים בגנים וגם בבית ספר, וגם החברה, גם המבוגרים, זה סוג של חיקוי.
<יפה יצקן: אם אני לא יודעת מה ההלכה שלי, למה אני שמה כיסוי ראש, אז כאילו אני רוצה להיות שייכת לדתיים ואז אני שמה.
<יפה יצקן: כאילו שהם לא יבדילו אותי.
<יפה יצקן: זה כאילו סוג של חיקוי, ואם אני יודעת את ההלכה ואני עומדת על זה שאני הולכת, זה אחר.
<יפה יצקן: אז פה אני חושבת שהעם שלנו מאד עדין, החברה - - -
אברהם נגוסה: תסכמי, כדי שנציגת משרד הרווחה שצריכה ללכת לעוד פגישה, אז אנחנו מחזיקים אותה בכוח.
<יפה יצקן: כן.
<יפה יצקן: הרווחה באמת צריכה לתת הרבה יד והרבה מענה בכיוון של הצעירים והצעירים שלא מוצאים את עצמם, איפה שנגיד הם לא יכולים, הרווקים או הרווקות, שהם לא מוצאים בן זוג או בת זוג פה בארץ, הם לא יכולים להתחתן כי זה קשה להם מבחינה מנטלית ומבחינה שהם לא בשלים להיות, אז בדברים כאלה צריך לתת מענה ולקחת אותם ולתת להם כל מיני סדנאות.
<יפה יצקן: בתוך הרווחה אני חושבת שיש הרבה גופים שונים שיכולים לתת, להעצים אותם בהעצמה נפשית ופיזית ומנטאלית ולשים אותם בתוך הישראליות.
<יפה יצקן: יש עוד, אבל זה מה שרציתי להגיד.
<יפה יצקן: בחברה הישראלית יש משהו שאנחנו גם בגלל שאנחנו מעט, לא הרבה אנשים בארץ ואנחנו גם עם מאד עדין, אנחנו מאד עדינים.
<יפה יצקן: עדינים ובדרך כלל לא יודעים אפילו לשאול שאלות ואנחנו מאד מתביישים.
<יפה יצקן: ביישנים, זה אנחנו.
<יפה יצקן: והחברה הישראלית צריכה לעשות עבודה משמעותית ללמידה, מעמיקה, כדי ללמוד מי אנחנו ולפי מי אנחנו – איזה מנטאליות יש לנו ובאיזה כיוון לקחת אותנו.
<יפה יצקן: בכל הדברים הם צריכים ללמוד אותנו עם זה ואז ללוות אותנו ולהעצים אותנו.
אברהם נגוסה: תודה רבה לך ואני מסכים איתך.
אברהם נגוסה: אני מכיר את הדברים האלה, זה כמעט אותו דבר.
אברהם נגוסה: אותו דבר.
אברהם נגוסה: אז אני רוצה לשאול את נציגת משרד הרווחה והשירותים החברתיים, דפני מושיוב, אני רוצה שתתייחסי לעניין שהיא אמרה, בעיקר בתחום שלך.
אברהם נגוסה: ויש גם ותיקים פה – אזהאם אתם מכשירים עובדים סוציאליים שהם יכולים באמת, כמו שהם אומרים, שיש פער גדול.
אברהם נגוסה: אנחנו מכירים את הנושאים האלה.
אברהם נגוסה: האם יש מגשרים, יש עובדים סוציאליים שהם יכולים באמת לקשר את הדור הצעיר עם הדור המבוגר, עם החברה הישראלית?
אברהם נגוסה: האם אתם עושים את זה?
<דפני מושיוב: תודה רבה, אני מתנצלת, פשוט יש לי עוד דיון בהמשך.
<דפני מושיוב: אני רוצה לומר שמשרד הקליטה הוא משרד שנוהג לתכלל תהליכים של קליטה בין משרדית, ולצערי אנחנו לא נכללנו בהחלטת הממשלה בנושא של תחום הרווחה, להבדיל מהחלטת הממשלה שנגעה לעולי צרפת, שם כארץ מערבית, תחום הרווחה נכלל בתקציב החלטת הממשלה.
<דפני מושיוב: זה דבר ראשון.
אברהם נגוסה: רגע, רגע, זה לא מסתדר לי.
אברהם נגוסה: החלטת הממשלה, חביב - - -
<חביב קצב: החלטת הממשלה לא דיברה על קליטה, סליחה.
<חביב קצב: החלטת הממשלה דיברה על ביצוע החלטה להביא 712 אנשים לארץ, שבתוך חודשיים וחצי יסיימו את הליך הגיור ויקבלו תעודת עולה.
<חביב קצב: כל ההחלטה מתייחסת לתקופה הזאת בלבד ולא מתייחסת לנושא הקליטה.
<דפני מושיוב: מה לעשות, גם כשאחרי חודשיים וחצי שהם מסיימים בכפר חסידים, הם מגיעים לעכו עם צרכים מיוחדים - - -
<חביב קצב: זו לא החלטת ממשלה.
<דפני מושיוב: זה החלטה שהיא נוגעת לחלק ראשון של הגעתם ארצה, ומה לעשות, ישנם ילדים אוטיסטים, ישנם גם אנשים עם צרכים מיוחדים והם נמצאים בארץ וצריכה להיות התייחסות.
<דפני מושיוב: אבל יתרה מזאת, אם ראש מועצת קריית מלאכי - - -
<מלאכי לוינגר: קריית ארבע.
<מלאכי לוינגר: כמעט.
<דפני מושיוב: סליחה, אבל זה קריה.
<דפני מושיוב: דיבר באמת על הצרכים, אנחנו נפגשים יחד עם בית אל.
<דפני מושיוב: קיבלנו דיווחים ממעלות ומעכו על הצרכים המיוחדים, ושוב, רבים מבני המנשה מצליחים ובאמת עושים את תהליך הקליטה בצורה מדהימה, אבל כמו כל עלייה, יש אנשים שזקוקים לסיוע, ואני בכוונה מדגישה את הנושא של יהודי צרפת, כי המדינה הכירה לראשונה, שגם עולים מארצות המערב זקוקים לארבעה מרכיבים מאד חשובים שמשרד הקליטה מתכלל.
<דפני מושיוב: זה הקליטה, זה הרווחה, זה הבריאות והחינוך ואני חושבת שזה יצר איזה שהם סטנדרטים שמאפשרים את מה שאתה היית רוצה, חבר הכנסת, כדי שתהיה שלוביות נאותה, כדי שאנשים יוכלו להרגיש שהמשבר הוא משבר זמני יותר ולא מתמשך ולא הופך להיות קבוע.
<דפני מושיוב: זה דבר אחד.
<דפני מושיוב: הדבר השני לגבי הכשרה.
<דפני מושיוב: דווקא משרד הקליטה הוא היוזם ויצא קורס מדהים להסבת עובדים סוציאליים במכללת אשקלון.
<דפני מושיוב: משרד הקליטה עשה עבודה מדהימה בפנייה לכל המגזרים השונים.
<דפני מושיוב: אני לא בטוחה שהגיעו בני המנשה.
אברהם נגוסה: כמה בני מנשה יש שם?
<דפני מושיוב: לא, אני חושבת שלא הגיעו לצערי, למרות הפנייה.
אברהם נגוסה: אז זו נקודה.
<דפני מושיוב: אבל יש אחת שסיימה, ללא קשר לקורס.
אברהם נגוסה: אני לא הבנתי מה החלטת הממשלה ועל מה את מדברת.
אברהם נגוסה: אני שאלתי את השר קודם, ברגע שהם מקבלים תעודת עולה הם שווים בין שווים כמו עולים אחרים.
אברהם נגוסה: ולכן למה משרד הרווחה צריך החלטת ממשלה לשלב אותם ו - - -
<דפני מושיוב: למה החלטת הממשלה ראתה תקציב תוספתי לעולי צרפת?
<דפני מושיוב: לא, היא נתנה- - -
אברהם נגוסה: רגע, רגע, לא הולכים ככה.
<דפני מושיוב: היא נתנה.
<דפני מושיוב: אם היא נתנה לעולים מהמערב, על אחת כמה וכמה נשאלת השאלה היכן התוספת - - -
אברהם נגוסה: לא, אני מדבר קודם כל מבחינת הזכויות.
<דפני מושיוב: אז הם יקבלו, הם יבואו ויקבלו את מה שמגיע להם בהתאם לתקציב הקיים כמו כל אזרח ואזרח אחר.
<דפני מושיוב: לא כדוברי שפה ולא במערכת מיוחדת.
אברהם נגוסה: אז למה אתם רוצים החלטת ממשלה בנושא?
אברהם נגוסה: את החלטת הממשלה שמענו בכלל בנושא עלייה.
<דפני מושיוב: אני אומרת, אם רוצים אנשים נוספים שהם יתייחסו ספציפית, עם רגישות תרבותית ודוברי שפה, צריך תקציב תוספתי.
אברהם נגוסה: אני רואה לשאול אותך.
אברהם נגוסה: יש תקציב במשרד הרווחה לקליטת עלייה.
<דפני מושיוב: נכון.
אברהם נגוסה: כמה בני מנשה קיבלתם עד עכשיו ואתם עכשיו מבקשים תוספת?
אברהם נגוסה: כמה עד עכשיו קיבלתם?
<דפני מושיוב: אנחנו מדברים על מספרים – הקריה היא ידועה, ראית את האחוז שנמצא במערכת הרווחה.
<דפני מושיוב: בעכו הגיעו 45 משפחות, מעלות – 35 הם ותיקים - --
אברהם נגוסה: אתם עוזרים להם?
<דפני מושיוב: כן, תראה, יש אנשים שבאים.
<דפני מושיוב: אם יש בן אדם שבא ומוגדר כאוטיסט, אז הוא נכנס למערכת.
<דפני מושיוב: אם יש בעיות של אפילפסיה ופיגור, הם נכנסים למערכת.
<דפני מושיוב: אם יש בעיות של קשישים הם נכנסים, אם יש תסמונת דאון הם נכנסים לתוך המערכות הרווחתיות, בדומה לכל אזרח ואזרח.
אברהם נגוסה: אז למה צריך?
<דפני מושיוב: מפני שאנחנו מדברים, אתה לפני כמה דקות ביקשת התייחסות לתהליך ההתערבות ובניית תהליך טיפולי ב - - -
אברהם נגוסה: זו צריכה להיות החלטה מיוחדת?
<דפני מושיוב: תשמע, אני אומרת אם לעולי צרפת הבינו שצריך תוספת כי אין עובדים סוציאליים דוברי צרפתית, לא היו, אז כנראה שאולי כדאי לחשוב גם על עולי בני המנשה.
אברהם נגוסה: ואתם הגשתם בקשה?
אברהם נגוסה: יש לנו בבני המנשה מועמדים, 20 שמועמדים להיות עובדים סוציאליים ואנחנו צריכים להכשיר אותם?
<דפני מושיוב: לא.
<דפני מושיוב: אני חושבת- - -
אברהם נגוסה: חסר לנו תקציב.
אברהם נגוסה: האם אתם יכולים לתת לנו – האם אתם ביקשתם?
<דפני מושיוב: לעובדים סוציאליים?
אברהם נגוסה: לא, אני שאלתי אותך כמה אתם הכשרתם.
<דפני מושיוב: יצא מכתב אל השר שביקש שיבדוק את הנושא מול הממשלה.
אברהם נגוסה: ביקשתם?
<דפני מושיוב: כן, יצא מכתב בעקבות ההגעה המתוכננת.
אברהם נגוסה: וכמובן אין תגובה.
אברהם נגוסה: או קיבלתם 50%?
<דפני מושיוב: המכתב יצא.
<דפני מושיוב: אנחנו כפקידים שלחנו את זה ללשכת השר להמשך טיפול.
<דפני מושיוב: אבל אני מדבר כאן על תפיסה וסטנדרטים שחשוב שיילקחו בחשבון ואני אומרת שוב, צורת העבודה שתוכללה על ידי משרד הקליטה לגבי עולי צרפת, היא דגם מאד טוב וחשוב.
מרדכי יוגב: אני מוכרח לומר, כמו שאמרת, ארבע רגליים מרכזיות – רווחה, חינוך, בריאות ותעסוקה, וכשאנחנו נמשיך פה בדיונים עם יושב הראש על היערכות לקליטת כל גלי העלייה, פה אנחנו עוסקים קונקרטית ואני סבור גם שבקונקרטיזציה הזאת נכון לקבל את כל מה שיהודי אתיופיה מקבלים, להשליך על יהדות בני מנשה.
מרדכי יוגב: וביתר, בהרחבה, אנחנו נעסוק בזה בשבועות הקרובים ממש ובישיבותמעקב.
מרדכי יוגב: אמרתי לחברי, חבר הכנסת אברהם נגוסה, שהוא זכה שבכהונה שלו הוועדה שלו לפי דעתי הופכת לוועדה אסטרטגית.
מרדכי יוגב: לא האחרונה בקומה הנמוכה בחדר הממ"ד, אלא באמת ועדה אסטרטגית, שכל מי שנמצא פה נמצא בתוך המאמץ הזה של לזכות ש-32 יהפכו ל-40,000 ושנזכה כולנו להיות שותפים מכל הארגונים לקלוט הכי טוב שאפשר.
אברהם נגוסה: בבקשה, בקיצור.
<שי אלון: שי אלון, ראש המועצה של בית אל.
<שי אלון: אז קודם כל תודה רבה לכל האנשים המופלאים שנמצאים פה בחדר.
<שי אלון: אז זה ציונות של מדינת ישראל, שכולם פה שותפים בשביל להשלים את מה שהמדינה לא עושה.
<שי אלון: ואני רוצה להתייחס למה שהמדינה צריכה לעשות, בסדר?
<שי אלון: ברשותכם.
<שי אלון: ההתמקדות שלי תהיה בעולים הותיקים.
<שי אלון: דיברנו על שני חלקים בשיח הזה, הוותיקים מול החדשים.
<שי אלון: אני אומר עוד היגד: מדינה שקולטת אנשים שלא יכולה לתת להם מענה, יש פה סימן שאלה לגבי הקליטה.
<שי אלון: מדינה שלא מסוגלת לקלוט, אז שלא תקלוט.
<שי אלון: זו עמדתי בנושא הזה.
<חנן זיידרמן: מדינה שלא יכולה ל - - - אז זה גם מצביע על משהו.
<שי אלון: שנייה, שנייה.
<שי אלון: דבר שני, יש לנו את הזכות שיש לנו יושב ראש ועדה, אברהם אבינו, שהוא נמצא פה, נגוסה.
<שי אלון: שהוא מבין את כל השיח שמתקיים פה, בניגוד להרבה ועדות כאלה או אחרות שהן לא מבינות על מה מדובר.
<שי אלון: פה הוא מבין בדיוק את כל התהליכים, הוא עבר, הוא חווה את כולם אחד לאחד.
<שי אלון: העולים מבני מנשה, בשונה מכולם, זה קהילה מדהימה שאין להם פה.
<שי אלון: יש להם הרבה פיות של הרבה הרבה אנשים, אבל בסוף הם לא יודעים להפוך שולחנות ובמדינה הזאת, מי שלא הופך שולחן – לא קורה כלום.
<שי אלון: לא קורה כלום.
<שי אלון: ולצערי, נראה לי שמה שייצא מהדיון הזה, לפי דעתי, עוד דיון יפה מאד ואני מקווה שאני אופתע.
<שי אלון: מאד מאד מקווה.
<שי אלון: עוד חצי שנה נבדוק אם יקרה פה משהו.
<שי אלון: לפי דעתי כלום.
מרדכי יוגב: שי, ראש מועצת בית אל, אנחנו כבר רושמים - - -
<שי אלון: בסדר, שנייה.
<שי אלון: מצוין.
מרדכי יוגב: דיון מעקב עוד שלושה חודשים, לא יותר מזה.
<שי אלון: דבר נוסף, אני רוצה לסבר את האוזן.
<שי אלון: בית אל, אפרופו כסף, משרד הקליטה נותן 13,000 שקלים.
<שי אלון: אני רוצה לשמוע את כולכם פה מה הייתם מציעים לראש מועצה לעשות עם 13,000 שקלים עם 250 מקהילת בני המנשה המדהימים האלה.
<שי אלון: איך מחלקים את זה?
<שי אלון: זה המון כסף, אני לא יודע מה לעשות עם זה.
<שי אלון: אני לא יודע מה לעשות עם הדבר הזה.
<שי אלון: מדברים פה על מיליון שקלים שהולכים בחד פעמי, אני לא יודע איך הוא הולך להתפזר פה.
<שי אלון: אני לא יודע כמה הוא יגיע בסוף שייכנס לתוך המשפך.
<שי אלון: אני לא חושב שיגיע הרבה כסף וזה לא יכול להיות שינוי, לא עשינו כלום בדבר הזה.
<שי אלון: כלומר, במילים אחרות מה שאני אומר זה שעד שאנחנו לא נהפוך שולחן, קרי יורדים מעזריאלי, כולנו ביחד, יורדים מעזריאלי כלהקהילה, חוסמת את הכביש, לא יקרה פה כלום במדינה, אני אומר לכם.
<שי אלון: לא מייקל, לא הרב חנוך, כולם, לא יקרה פה כלום.
<שי אלון: מדינת ישראל צריכה לקחת אחריות.
<שי אלון: יש פה אנשים שנמצאים 20 שנים פה במדינה, ביישוב שלי, מדהימים.
<שי אלון: הם חיים באותה צורה בדיוק כמו שהם באו, הם נחתו.
<שי אלון: הם נראים פה ככה אחרי 20 שנה, קחו את אותן תמונות.
<שי אלון: אבא שלי עלה ממרוקו בגיל שנה, בסדר?
<שי אלון: אני מתערב איתכם שהמרוקאים לא היו נותנים לזה לקרות.
<שי אלון: אין, ממזמן היו הופכים פה את הכל.
<שי אלון: אנחנו פה יושבים, כייף, פחיות, עניינים, סבבה, הכל טוב.
<שי אלון: זה לא יקרה פה כלום.
<שי אלון: לא יקרה פה כלום אם אנחנו לא נהפוך פה שולחן.
<שי אלון: מצגת יפה של קריית ארבע, אני יכול אחת לאחת אותה תמונה כמו אצלנו.
<שי אלון: החברה, יש שם את אותם קשיים.
<שי אלון: הם מגיעים לבית הספר, הם מגיעים למעון עם קושי.
<שי אלון: ההורים לא יודעים לדבר, הם מתביישים.
<שי אלון: אני מת על האנשים האלה, אני נמצא בכל האירועים האלה.
<שי אלון: מת על האנשים האלה.
<שי אלון: עושה את הכל בכוחות עצמי, אבל עד מתי אני שואל?
<שי אלון: עד מתי?
<שי אלון: אנחנו עושים את המקסימום, אבל מגבלות הכוח, אנחנו יודעים שיש פה מגבלות הכוח.
<שי אלון: ולכן ההצעה האופרטיבית שלי היא שצריכה להיות פה החלטת ממשלה, קודם כל להשוות את זה לקהילת האתיופים ובקטע הזה אני מצדיע להם.
<שי אלון: מגיע להם שאפו.
<שי אלון: חברה, מגיע להם.
<שי אלון: מסתכלים עליהם במדינת ישראל, ומדינת ישראל זו מדינה גזענית, בסדר?
<שי אלון: אוקיי?
<שי אלון: מסתכלים עליהם כמו עובדים זרים, זאת הגדרה עדינה.
<שי אלון: דרך אגב, הגדרה עדינה.
<שי אלון: מדינת ישראל היא מדינה גזענית, הם לא אוהבים את השונה, הם אוהבים רק את המוכר וכו'.
<שי אלון: ולכן אנחנו צריכים להפוך שולחנות ביחד עם אברהם אבינו, כמו שאמרתי פה, יושב ראש הוועדה, אנחנו נהפוך.
<שי אלון: מה שהוא עושה עם דודי זה רק תרגיל מספר אחת לראש הממשלה.
<שי אלון: צריך להיעדר מהישיבות.
<שי אלון: והאדם המקסים הזה שנקרא מוטי יוגב, שזימן את כולם, אז הוא נתן לו את הבמה להגיד את הדברים האלה.
<שי אלון: אז האירוע הזה מוקלט, תזכרו, ואנחנו צריכים לעשות פה, מלאכי שמעת?
<שי אלון: תלמד מראש מועצה צעיר, בסדר?
<שי אלון: תלמד מה צריך לעשות.
<שי אלון: תודה רבה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עולה חדש.
<מלאכי לוינגר: אדוני יושב הראש, אני רק רוצה להגיד מילה אחת בהמשך למה ששי אמר.
אברהם נגוסה: אתם צריכים לתת לעולים לדבר.
<מלאכי לוינגר: משפט אחד.
אברהם נגוסה: אם ראשי המועצות מסיימים את כל הדיבורים, אז מה נשאר לעולים?
אברהם נגוסה: בבקשה, משפט אחד.
<מלאכי לוינגר: אני חושב ואני אומר לחבר הכנסת יוגב וליושב ראש הוועדה, אני גם דיברתי עכשיו עם השר.
<מלאכי לוינגר: אם לא תהיה החלטת ממשלה ששני הדברים הולכים ביחד, לא יהיה שום פתרון ושי צודק, ואני אומר את זה גם למייקל.
<מלאכי לוינגר: אם לא יהיה פתרון ביחד, אני בעד להעלות ולהביא משפחות, אבל אם זה לא ילך רק ביחד, שמישהו נותן מענה מלא מלא לאלה שבארץ, אני חושב שיש לעצור ולחכות שזה יקרה.
<מיכאל פרוינד: אני לא זה שמנסח את החלטות הממשלה.
<מלאכי לוינגר: אבל אתה זה שמוביל אותה ואני רוצה שתוביל את זה למסלול הזה.
אברהם נגוסה: כל אחד כמובן לפי עמדתו.
אברהם נגוסה: אני נתתי לרב שמעון ואתה תדבר אחריו.
אברהם נגוסה: אז הרב שמעון, בבקשה.
<שמעון גנגטה: תודה.
<שמעון גנגטה: אני מקווה שכולם שומעים אותי.
<שמעון גנגטה: תודה לכל היושבים פה, כל האנשים החשובים.
<שמעון גנגטה: אני עולה חדש.
<שמעון גנגטה: אני פה בארץ יותר מ-20 שנה.
<שמעון גנגטה: הבעיה שמה שמדאיג אותי ומה שעושה לי עצוב, שלא תמיד מה שמציגים על השולחן זה התמונה האמיתית בשטח.
<שמעון גנגטה: כי פה מדברים יפה, דברים טובים, אבל באמת האנשים שגרים בשטח יודעים מה הולך בתוך הקהילה.
<שמעון גנגטה: תמיד כשמציגים את זה מול השרים וחברי הכנסת, תמיד עושים את זה בציפוי ממש יפה, זהב, כדי שזה ייראה.
<שמעון גנגטה: הם אמנם עושים מצוינת, אבל עובדה שזה לא עוזר.
<שמעון גנגטה: אני יכול להגיד לכם באופן אישי שיש פה כל כך הרבה בעיות שצריך טיפול שורש מעל השטח.
<שמעון גנגטה: כמו שמלאכי אמר, זה לא מספיק שמביאים אותנו לארץ, אנשים תמימים שלא יודעים את התהליך ולא יודעים את הדרך של המדינה, כמו ששי אומר, אנחנו אנשים, עם ביישנים שלא הולכים להפוך את השולחן.
<שמעון גנגטה: אנחנו מקבלים מה שנותנים לנו ולצערנו לפעמים בגלל שאנחנו לא עושים רעש, אנחנו נופלים בין הכיסאות, מה שנקרא, ולא מתייחסים אלינו כשחשובים מספיק או מספיק בכמויות כדי לעשות רושם, אבל זה לא נכון.
<שמעון גנגטה: אם מעלים אותנו, צריכים גם טיפול אחרי זה, מה שנקרא טיפול מעקב, טיפול לראות מה קורה איתם, איך המצב שלהם, איפה הם נמצאים מבחינת החינוך, מבחינת המוטיבציה, מבחינת האינטגרציה והיום זה לא קיים בכלל.
<שמעון גנגטה: לא קיים.
<שמעון גנגטה: אנחנו סגורים בתוך הקהילה, למה?
<שמעון גנגטה: כי כמו שמלאכי אומר, בגלל שאין מספיק אינטגרציה, אין להם את השפה, אז מעדיפים להישאר באותה קהילה ואז אף פעם לא יוצאים מהמסלול של הפעולות שלהם בתוך הקהילה וזה גורם לזה שאנשים מסתכלים עלינו כאילו שאנחנו לא שייכים להם, כמו שרוב האנשים ונוצר מצב מאד מאדלא פשוט.
<שמעון גנגטה: בעייתי מאד.
<שמעון גנגטה: יש את הרגשת הנחיתות בצד אחד, כמו כל העולים, ויש את הביישנות שלנו ויש את החיסרון של השפה וכל זה מצטבר ומביא למצב שאפילו מי שהיה לו תואר בהודו, היום הוא עובד בניקיון, כי אין לו מצב.
<שמעון גנגטה: אין לו ברירה.
<שמעון גנגטה: אין לו את השפה, אין לו מספיק ביטחון עצמי כדי להצהיר על עצמו, אז מה שנשאר לו זה לעבוד בניקיון, שלא צריך לדבר.
<שמעון גנגטה: הוא יודע מה הוא צריך לעשות, אחראי בית ספר נחמד, הוא הולך לבית הספר, הוא מנקה שעות כדי לפרנס את המשפחה שלו.
<שמעון גנגטה: זו בעיה אחת.