GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דניס אגר: יש להם שאלות רבות, התפקיד שלנו לעזור להם לבחון את אותן שאלות, את המורכבות של המדינה, כך שבסופו של יום גם הם יביאו את ליבם ואת נפשם, את הביקורת שימתחו, את המחמאות שייתנו, גם לעם בישראל וגם לעם היהודי.
<דניס אגר: מטעם הרבנים, מטעם המנהיגות שיושבת לפניכם פה על בימה זו, תודה על ההזדמנות שניתנה לנו, תודה על ההזדמנות לדו שיח, תודה על כך שאפשר לבנות גשרים חזקים ואיתנים איתנו, אנו הנמצאים מחוץ לישראל עם אלה היושבים בישראל, עם הרבנים בישראל ועם כולכם עד אחד.
<דניס אגר: תודה רבה.
אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת נחמן שי.
אברהם נגוסה: אני מזמין את הרב סטיב פוקס, מנכ"ל CCAR.
<סטיבן פוקס: אדוני היושב ראש, גבירותיי ורבותיי, חברים, עמיתים, אני חוזר על המילים של אלה שדיברו קודם לכן וחברי הכנסת, לבטא את מיטב הערכתי לכם, לכולכם, לכל היושבים כאן, שאפשרתם לנו להיות איתכם ולדבר איתכם היום.
<סטיבן פוקס: אנחנו גאים להיות חברים וידידים של ישראל, אבל אני לא ידעתי אם לבכות או לצחוק הבוקר כשראיתי את המאמר ב'הארץ' שהתייחס ליהודים רפורמים שהם חולי נפש.
<סטיבן פוקס: בהתחלה חששתי ולבי כאב ואחר כך בהומור חשבתי על הוריי שהגיעו מאירופה לארצות הברית.
<סטיבן פוקס: אבי נהג לומר לי שהדברים שאנחנו עשינו כצעירים ושאחרים עשו ביסט משיגע, אבל הוא אמר את זה בחיבה, באהבה, וזאת כדי לעודד אותנו להמשיך קדימה.
<סטיבן פוקס: הוא לא אמר את זה כדי להפחית בערכם של הלוקים, הלומדים אחרת, כדי להפחית ממעמדם וערכם של אנשים בחברתנו.
<סטיבן פוקס: לכן התשובה היא כן, אנחנו קצת משיגע, מבחינה מסוימת אנחנו מסתכלים על הרבנים שלנו ועל החברים שלנו ואתם צריכים להיות מעט משיגע כדי ללחום על מה שאתה לוחם ולעמוד איתן יום יום בחברה הזאת ולומר 'אנחנו אוהבים את ישראל ואנחנו דורשים גם שוויון וגם דמוקרטיה וגם חירות'.
<סטיבן פוקס: כן, יש לומר זאת, וכדי לומר זאת אתה צריך להיות קצת משיגע.
<סטיבן פוקס: על כך אנחנו חולקים את האהבה עם אלה שקיבלו את פנינו, בעיקר אלה אשר נמצאים איתנו, הרבנים מצפון אמריקה והעולם כולו, אשר חותרים מדי יום לקרב אנשים ליהדות, שנלחמים מדי יום לקרב אנשים לישראל, ואני אומר, כן, כמה מאיתנו קצת משוגעים, קצת חולי נפש, אבל זה הכוח שאנחנו מזריקים, כי אנחנו למעשה לוחמים על פי האהבה שבתוכנו ושתהפוך לא רק את היהודים בעולם כולו אלא גם את היהודים בישראל ותשנה את החברה למען צדק, למען אחווה בכל מקום.
<סטיבן פוקס: ותודה לכם.
אברהם נגוסה: אני מזמין את חברת הכנסת מיכל בירן לשאת את דבריה.
מיכל בירן: אני מעדיפה לדבר באנגלית, אני לא אוהבת שמתרגמים אותי.
מיכל בירן: אני יהודייה חילונית.
מיכל בירן: כשהייתי בגיל העשרה הייתי מתחכמת, כשאנשים היו שואלים אותי על יהדות הייתי אומרת שיש לי עיניים ירוקות, אבל אם יקראו לי בת לקהילה שיש לה עיניים ירוקות זה לא היה אומר לי שום דבר.
מיכל בירן: אבל אז גדלתי והבנתי שיכולתי להיוולד בכל מקום, אבל אני נולדתי כאן.
מיכל בירן: יכולה הייתה להיות לי היסטוריה אחרת, אבל זאת ההיסטוריה שלי, זה העם שלי, הארץ שלי, ואני גאה מאוד להיות כאן.
מיכל בירן: אני אנסה לדבר על שלושה מן האתגרים העיקריים שאנחנו מתמודדים איתם היום, לדעתי.
מיכל בירן: הדבר רלוונטי לדרך שבה אני מגדירה את עצמי, אני מגדירה את עצמי כיהודייה חילונית, כציונית, כדמוקרטית חברתית וכפרגמטית.
מיכל בירן: אני חלק מהמחנה הציוני, לא אמרתי, בעצם מפלגת העבודה או איך שקוראים לזה.
מיכל בירן: קודם כל הפער החברתי.
מיכל בירן: ישראל נוסדה כחברה צודקת בבית היהודי, תמיד היו אלה שני עמודי התווך.
מיכל בירן: הייתה לנו מערכת בריאות טובה, מערכת חינוך מצוינת, הילדים הלכו לצבא וציפינו שהמדינה תהיה אחראית לאזרחים, אבל בעשר השנים האחרונות המדינה נסוגה מן האחריות שלה והתוצאה היא שאנשים צריכים להוסיף משאבים משל עצמם.
מיכל בירן: הכיתות הולכות וגדלות ואז ההורים שולחים את הילדים לבתי ספר פרטיים, ואל תשכחו, לא מדובר פה בארצות הברית.
מיכל בירן: בשעתו כולנו למדנו בבתי ספר ציבוריים, אבל היום, כאשר אתה נכנס לבתי ספר ציבוריים אנשים צריכים לשלוח את הילדים לחוגים וכל מיני דברים כאלה.
מיכל בירן: כנ"ל לגבי מערכת הבריאות.
מיכל בירן: התורים מתארכים ומתארכים ואנשים עושים כל מיני ביטוחים פרטיים, כי הם לא רוצים לקחת סיכון.
מיכל בירן: כאשר אתה רואה את האנשים הממוצעים, הם לא יכולים לחיות ככה, הם עובדים, הם עושים כל מה שהם צריכים לעשות, אבל אי אפשר לרכוש דירה, אי אפשר לתת חינוך לילדים, הם לא מסוגלים לקבל בריאות טובה וזה דבר שבעבורי זה לא יהודי.
מיכל בירן: כיהודייה חילונית עבורי ערבות הדדית ותיקון עולם זה חלק מהיותי יהודייה.
מיכל בירן: והדבר השני, פתרון שתי המדינות, או האתגר לגבי הסכסוך.
מיכל בירן: אני ציונית, אני בעד פתרון שתי המדינות כי אני רוצה לחיות במדינה יהודית ודמוקרטית.
מיכל בירן: כאשר אני פוגשת פלסטינים ואני אומרת להם שלא הייתי רוצה לחיות ברמאללה, לא בגלל הכיבוש הישראלי, אלא בגללם, בגלל חוסר שוויון של נשים, חופש הדיבור, מדינת רווחה, חופש העיתונות.
מיכל בירן: אני רוצה לחיות במדינה יהודית ודמוקרטית, אבל אני לא יכולה לחיות עם העובדה שיש אנשים שחיים כאן שאין להם זכות בחירה ואין להם זכות להגדיר את עצמם ולהיות חלק מהמשחק הדמוקרטי ואני לא יכולה לחיות עם הדבר הזה.
מיכל בירן: מאידך אני רוצה שיהיה כאן רוב יהודי.
מיכל בירן: לכן הפתרון היחיד הוא זה של שתי המדינות.
מיכל בירן: ועם הזמן הדבר הופך להיות סבוך יותר ויותר ואני לא מאמינה שלנתניהו יש מטרה אמיתית לקדם את הדבר הזה.
מיכל בירן: אני חושבת שאתם צריכים לדעת את הדבר הזה, אבל עליכם לדעת גם שיש אנשים רבים מאוד שאכפת להם מהדבר הזה והם מדברים על כך כל הזמן.
מיכל בירן: הייתם צריכים לראות את הפייסבוק יום אחרי הבחירות, אנשים ממש התאבלו.
מיכל בירן: עליכם לדעת שלמרות שהממשלה בישראל לא עשתה את מה שהיא צריכה לעשות לדעתי, יש הרבה מאוד אנשים, רוב הישראלים הם בעד פתרון שתי המדינות, רוב הישראלים רוצים שהסכסוך ייפתר, וזה דבר שחשוב שתדעו.
מיכל בירן: בסופו של דבר האתגר הדמוקרטי.
מיכל בירן: כאשר אני רואה מה שקורה בעולם הפייסבוק של רובי ריבלין, הנשיא, אני דואגת, דואגת לעתיד.
מיכל בירן: הוא בעצם נסיך הימין, אני לא מסכימה איתו בכלום, אבל כאשר הוא עומד בנחישות כנגד הגזענות וכנגד האפליה והוא עושה זאת, הוא עושה זאת בצורה אמיצה מאוד, אתם צריכים לראות מה אנשים כותבים עליו.
מיכל בירן: כשאני רואה את הדברים האלה אני ממש חוששת, אני דואגת ואני יודעת שאנחנו צריכים לטפל בעניין הזה של הגזענות, של האלימות בישראל, שאם לא כן לא נוכל לחיות כאן ולהישאר כאן בבית היהודי ובחברה הצודקת.
מיכל בירן: והדבר האחרון, הייתי רוצה שתדעו שאנחנו רואים אתכם כשותפים, אנחנו חולקים הרבה מן הערכים שאתם חולקים בהם ואני בטוחה שגם האחרים יאמרו כך.
מיכל בירן: המחנה הציוני איננו המקום היחיד, אבל הוא ללא ספק בית ליהדות הרפורמית בישראל.
מיכל בירן: לכן אנחנו מעריכים מאוד את החברות שלכם.
אברהם נגוסה: אני מזמין את גב' ענת הופמן, המרכז הרפורמי לדת ומדינה.
<ענת הופמן: שלום, חברים.
<ענת הופמן: נהדר לדבר איתכם בעברית.
<ענת הופמן: ישראל עוברת שינוי בתחומי דת ומדינה, כי ידענו לחלום.
<ענת הופמן: אנחנו מתעקשים על הדיאלוג הכי חשוב של חיינו, מה הם הערכים של מדינת ישראל, זה יהיה אתנוצנטרי, גזענות, עליונות, או שוויון, סובלנות ופלורליזם.
<ענת הופמן: יושב איתנו אחד מהחולמים הגדולים של התנועה שלנו, הרב אורי רגב.
<ענת הופמן: על הכתפיים שלך, אורי, אנחנו עומדים בכל אחד מההישגים והעתירות שהצלחנו בהם ואנחנו לא שוכחים.
<ענת הופמן: אבל אורי לא לבד, ישנם דורות של חולמים רפורמים בישראל ובארצות הברית שאנחנו עומדים על הכתפיים שלהם.
<ענת הופמן: החלום יצר רעידת אדמה ואחרי רעידת אדמה ישנו אפטר שוק והאפטר שוק מתבטא באמירות קשות מאוד נגד התנועה שלנו.
<ענת הופמן: אני מראה לכם פוסטר שנמצא עכשיו בשכונות החרדיות, צילמתי את זה ביום שישי, זה נמצא בשמואל הנביא, בסנהדריה, ברמת שלמה, ואני אקרא לכם, זה קשה לתרגם, אז אני אקרא את זה באנגלית.
<ענת הופמן: אני ראיתי הרבה פוסטרים נגד רפורמים בחיי, זה הגרוע מביניהם וזה עכשיו בירושלים, במאות עותקים, בכל השכונות החרדיות.
<ענת הופמן: אני רוצה להזהיר אותנו שאחרי האפטר שוק תיתכן אלימות.
<ענת הופמן: בדרך כלל סוג כזה של הסתה גורר אלימות.
<ענת הופמן: כמו שהייתם איתנו במאבק לקראת הגשמת החלום תהיו איתנו באפשרות הזאת שייתכן אלימות נגד התנועה הרפורמית, נגד פעילי התנועה הרפורמית, נגד נשות הכותל וזה יכול לקרות בקרוב.
<ענת הופמן: אני רוצה להזכיר לנו שההישג ההיסטורי בכותל חשוב מאוד, אני האחרונה שאקטין ממנו, אבל הוא לא יושם.
<ענת הופמן: בעוד שמונה ימים שר הדתות צריך לחתום על התקנות , זה הצעד הראשון שהממשלה עושה בעקבות ההחלטה שלה והשאלה אם בעוד שמונה ימים שר הדתות באמת יחתום על התקנות ויתחיל את הפעולה שתגרום ליישום.
<ענת הופמן: בתור אם לילדים אני יודעת את ההבדל בין 'אמא, אני אדיח את הכלים' לבין הכלי הראשון שנשטף.
<ענת הופמן: כשנסיים היום את הישיבה שלנו בכנסת אנחנו נשיר את שירת התקווה ואני רוצה שתשימו לב במיוחד, כוונה מיוחדת, להיות עם חופשי בארצנו.
<ענת הופמן: תודה.
<ענת הופמן: כל אחד יקבל את הפוסטר הזה לקחת חזרה לאמריקה.
אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו חבר הכנסת מייקל אורן וחברת הכנסת מרב מיכאלי.
אברהם נגוסה: אני מזמין את חבר הכנסת נחמן שי לשאת את דבריו.
נחמן שי: שלום, חברים.
נחמן שי: באמת נדיר לדבר עברית בפורום כזה, זה עושה את החיים שלנו טיפה שונים.
נחמן שי: אני רוצה קודם כל לברך את כולכם על הביקור בישראל ועל המפגש הזה, אני רוצה לברך את הרב ג'ייקובס, ידיד ותיק שלי, את אברהם, את כל הנוכחים פה על הבמה ובעיקר את ידידי, הרב גלעד קריב, שהוא גם חבר במפלגתנו, המחנה הציוני, וגם היה גורם מאוד חשוב בהכנת המצע של המחנה הציוני בבחירות האחרונות.
נחמן שי: אם היו בוחרים לפי המצע היינו צריכים לנצח את הבחירות, הבעיה היא שבחרו לפי סיבות אחרות ולא כל כך הצלחנו.
נחמן שי: אבל המצע שלנו היה הכי טוב, אני מבטיח לכם.
נחמן שי: בכנסת ה-19 ובכנסת ה-20 אני בחרתי להוביל שתי שדולות, אחת שעוסקת ביחסי ישראל-ארצות הברית ואחת שעוסקת בחיזוק הקשר בין ישראל לבין העולם היהודי.
נחמן שי: אני עושה את זה מתוך מחויבות עמוקה ומתוך שכנוע שמדינת ישראל קשורה קשר הדוק ליהדות העולם בכלל וליהדות ארצות הברית בכלל וחייבת הרבה לתפוצות שלה, שוב, במיוחד לזו שבארצות הברית והיא מחויבת לשמור על הקשר ולהדק אותו.
נחמן שי: אנחנו עושים את זה בדרכים שונות, אבל בעיקר בפעילות בכנסת שתכליתה, אני מצטער על הביטוי, לחנך או לידע את חברי הכנסת במשקל העצום שיש ליהדות ארצות הברית, גם על מדינת האם שלהם שהיא ארצות הברית וגם על ישראל.
נחמן שי: זה הגשר שאנחנו הולכים עליו הלוך ושוב ביחסים, גשר מוצק, גשר איתן, ואתם הוא הגשר האנושי הזה שעליו בנויים בסופו של דבר יחסי ישראל ארצות הברית.
נחמן שי: לצערי לא כל חברי הכנסת מכירים זאת, לא כולם מבינים זאת, לכן אנחנו, גם באמצעות ביקורים וגם באמצעות מפגשים, והרב ג'ייקובס היה במפגש של השדולה שלנו שבה התקיים דו שיח נדיר בינו לבין נציג של היהדות האורתודוקסית, אבל בדרך כלל הם מסרבים, לצערי, לבוא למפגשים שלנו, לקיים את השיחות האלה.
נחמן שי: יש איזה שהיא הדרה שאתם מכירים אותה היטב ושהיא חלק בלתי נפרד מהמציאות הישראלית וצריך להילחם ולהיאבק בה.
נחמן שי: כשאני קורא על הצהרות של שר התיירות בישראל על יהדות רפורמית בארצות הברית, זה נובע בין היתר מאי הכרה ואי הבנה ואי ידיעה של המשקל, של החשיבות, של התרומה העצומה שאתם תורמים ליחסים בין שתי המדינות.
נחמן שי: זה כואב לי לא רק כאיש פוליטי, אלא כואב לי כיהודי וכישראלי שחושב שההבנה הזו צריכה להיות נחלתו של הבית הזה כולו.
נחמן שי: אני רוצה לומר עוד מילה אחת על הפוליטיקה שלנו.
נחמן שי: אנחנו נמצאים עכשיו במאבק מאוד קשה והוא מאבק על עתידה, על דמותה של מדינת ישראל בעתיד, איזו מדינה תהיה לנו.
נחמן שי: זה לא רק השאלה אם היא תהיה יהודית דמוקרטית, אלא מה נגזר מכך על החיים שלנו בארץ, איזה ערכים יובילו אותנו כחברה, איזה ערכים אנחנו נקנה לילדים שלנו, האם הם יזכו לחינוך רחב, האם יראו לפניהם תמונת עולם כולו, האם יוכלו ללמוד לשקול מה טוב, מה רע, מה נכון או מה לא נכון, או שיובילו אותם בתוך מנהרות, בתוך עולם של חושך, לא ללכת ימינה ולא ללכת שמאלה, שמישהו יחליט בשבילם מה טוב להם ומה רע להם.
נחמן שי: זאת תמצית המאבק שאנחנו נלחמים.
נחמן שי: אנחנו נלחמים על מערכת החינוך בארץ, אנחנו נלחמים על מערכת התרבות בארץ, אנחנו נלחמים על מערכת התקשורת בארץ, אנחנו נלחמים על העולם של הארגונים הלא ממשלתיים, אלה שהממשלה מנסה לחבל בהם ולבלום אותם.
נחמן שי: על זה אנחנו נלחמים בימים האלה.
נחמן שי: לכן המאבק הוא יותר מהשאלה איפה יעבור הגבול ואיך יהיו היחסים בינינו לבין הפלסטינאים, המאבק הוא על הערכים, על המהות, על המוסר של מדינת ישראל, המדינה שההורים שלנו וההורים של ההורים שלנו הקימו והמדינה שאנחנו נעביר לילדים, לנכדים, לנינים, לדורות הבאים של היהודים ושל הישראלים שיחיו פה.
נחמן שי: זה מאבק מאוד קשה והוא מהותי בעיניי.
נחמן שי: אני מאוד מקווה שננצח בו.
נחמן שי: זו לא שאלה מי יהיה בממשלה ומי יהיה בשלטון ומי יהיה ראש הממשלה.
נחמן שי: זה עוזר מאוד, אבל השאלה היא איזו מדינת ישראל תתקיים פה בעשורים הבאים, במאות הבאות.
נחמן שי: זו מהות המאבק, אלה הדברים שאנחנו נלחמים עליהם ושהם בעיניי הכי חשובים, הכי חשובים, שלמענם אני חושב שאני וחבריי נמצאים בבית הזה, בוודאי מהמפלגה שלנו, כדי להילחם יום ולילה על איזו מדינת ישראל תהיה פה בשנים הבאות.
נחמן שי: ולבסוף אני לא יכול שלא להזכיר את הרבנית עדה, שהייתה רבנית של בית הכנסת של אבי ז"ל ושדרכה אני התוודעתי לעולם של הקהילה הרפורמית והייתי בא פעמים רבות לבית הכנסת ושם גם הנצחנו את זכר הוריי.
נחמן שי: ותמיד תמיד זו פינה חמה אצלי.
אברהם נגוסה: תודה, חבר הכנסת נחמן שי.
אברהם נגוסה: אני מזמין את הרב דניאל פרידלנדר, נשיא האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת.
<דניאל פרידלנדר: בוקר טוב.
<דניאל פרידלנדר: חם היום, סוף סוף, אנחנו זקוקים למעט חום, אנחנו זקוקים לתקווה.
<דניאל פרידלנדר: הבחירות שחזינו בהן בארץ ואלה שאנחנו רואים בצפון אמריקה ובצרפת, כל זה לא נותן לנו הרבה תקווה שאידיאלים שוב יזכו בתמיכת הרוב.
<דניאל פרידלנדר: סבי עבר מפינסק ליפו ב-1911 כי הוא רצה לחיות במקום שבו יזכו ערכיו לשוויון עם ערכי האוכלוסייה, כשהרוב התייחס למיעוט בכבוד וערכינו השתקפו בחוקים ובחיי היום יום.
<דניאל פרידלנדר: בארץ ישראל ובצפון אמריקה התברכנו בכך שיש קהילות יהודיות חזקות שהן בטוחות בעצמן.
<דניאל פרידלנדר: אני ניצב כאן בפני חברי הכנסת הבוקר ומייצג את הנציגות של היהדות המתקדמת מ-50 קהילות בעולם כולו ששם לא רק היהודים הם מיעוט, אלא יהודים רפורמים הם בעצם מיעוט בתוך המיעוט היהודי והם עומדים גם כן בפני אותם אתגרים שאחינו כאן בארץ עומדים בפניהם.
<דניאל פרידלנדר: ובקרב הנציגים הבוקר, הרבנים הרפורמים והמנהיגים מצרפת, מאוסטרליה, מאוקראינה, מדרום אמריקה, הם כולם רבנים גאים שנאבקים מדי יום כדי שיוכרו על ידי אחיהם האורתודוקסים בארצם.
<דניאל פרידלנדר: לא רק שהם צריכים להתמודד עם אנטישמיות אלא גם עם אנטישמיות פנימית, יהודית, וזה דבר שאסור שיארע כאן בארץ.
<דניאל פרידלנדר: זה ממש בלתי נסבל גם במקומות אחרים כמובן, אבל עם ישראל חייב להתמודד, חייב לעמוד בציפיות של כלל ישראל, צריך לחיות את זה ואיך שאנו מתייחסים למיעוט בארץ, איך אנו מתייחסים למיעוט בכל מקום, זה למעשה נותן לנו את הערך.
<דניאל פרידלנדר: אנו ניצבים בפני חברי הכנסת היום ואומרים, אנו תקווה להיות שותפים בארץ ישראל ולעמוד בערכים הגבוהים ביותר ולהיות שותפים לכם.
<דניאל פרידלנדר: תודה רבה.
אברהם נגוסה: אני מזמין את חברת הכנסת מרב מיכאלי לשאת את דבריה, בבקשה.
מרב מיכאלי: בוקר טוב.
מרב מיכאלי: תענוג להיות פה, תודה שבאתם, במיוחד בימים אלה, זה לא טריוויאלי.
מרב מיכאלי: אז ממש תענוג לאחר אתכם ואתכן, תודה רבה.
מרב מיכאלי: וכמובן גלעד.
מרב מיכאלי: אני לא רוצה לדבר במונחי מצע על גלעד.
מרב מיכאלי: אני לא יודעת כמה אתם יודעות ויודעים על התרומה האדירה שיש לגלעד קריב בהבנה של ישראליות וישראלים שיהדות היא לא רק מה שאנשים לבושים בשחור אומרים להם.
מרב מיכאלי: זה דרמטי.
מרב מיכאלי: ועוד קומה רדיקלית בהבנה הזאת נעשתה בזכותה של ענת הופמן, כמובן.
מרב מיכאלי: ענת, ההישג העצום שבאמת הוא מדובר במונחים היסטוריים, של מה שטפו טפו טפו עומד לקרות בכותל, זה לא מושלם, לצערי, וצריך להגיד את זה כי יש בצד אחד את ההישג העצום, בצד שני רחבת הכותל שנשארת בית כנסת אורתודוקסי מחמיר, שזה, אני לא רוצה להגיד מילים קשות כמו טרגדיה, אבל מה שהולך לקרות בצד השני הוא נס והנס הזה רשום, בין השאר, על שמך, יקירתי, ועל שם הקבוצה האמיצה, המדהימה, המסורה שלא הניחה כל כך הרבה שנים ולא נכנעה במאבק ולא התקפלה ולא נבהלה ולא נרתעה.
מרב מיכאלי: זה לא דבר קל ערך.
מרב מיכאלי: אז באמת תודה.
מרב מיכאלי: אני גם רוצה להתנצל בפניכם ובפניכן על זה שבבית הזה, שמייצג את הריבונות הישראלית, קוראים לכם בשמות.
מרב מיכאלי: לצערי אנשים שעושים את זה הם אנשים שלא מבינים את היהדות, פשוט לא מבינים את היהדות, וחמור מזה, הם גם לא מבינים מה זה דמוקרטיה.
מרב מיכאלי: הם לא מבינים מה זה דמוקרטיה והם לא מחויבים לדמוקרטיה.
מרב מיכאלי: לא צריך, אגב, ללכת לאנשים אורתודוקסים בשביל זה, אפשר לצטט את גאון הדור, הרבי שלדון אדלסון, שאמר Israel doesn't have to be a democracy, אז לצערי זאת ההשראה והגיבוי.
מרב מיכאלי: לכן אני חוזרת ומציינת כמה אני שמחה שאתן ואתם כאן וכמה אתם באמת השותפות והשותפים שלנו למאבק על מדינת ישראל כמו שכולנו מאמינות ומאמינים שהיא צריכה להיות, כמו שאני רוצה להגיד שאין לי ספק שהיא תהיה בסופו של דבר.
מרב מיכאלי: ואני רוצה להגיד לכן ולכם, אני יודעת שלראות את ישראל מרחוק זה לפעמים נראה horrific, לצערי גם לחיות בישראל לפעמים זה horrific והרבה פעמים אנחנו נוטות ונוטים להתייאש, כי אנחנו חלשים, כי אנחנו בקלות מתייאשות ומתייאשים, כי אנחנו לא משיחיים, כי אנחנו לא הולכים עם הראש בקיר, כי אנחנו לא הולכים בכוח, כי אנחנו לא הולכים נגד כי אנחנו רוצות ורוצים ללכת בעד ובעד לפעמים יותר קשה, התנועה הזאת היא יותר קשה לפעמים.
מרב מיכאלי: אבל אני רוצה להגיד לכם משהו, המטוטלת תמיד חוזרת, תמיד היא חוזרת, ככה זה באנושיות, ככה זה בפוליטיקה, היא תמיד חוזרת.
מרב מיכאלי: האחריות שלנו היא להיות כאן יציבות ויציבים, בטוחים בעצמנו כשהיא תחזור בפעם הבאה, כי היא תחזור.
מרב מיכאלי: ואתן ואתם שותפות ושותפים שלנו לדבר הזה.
מרב מיכאלי: כמו שאמר חברי נחמן, זה כן משנה מי ראש הממשלה וזה כן משנה מי בשלטון, ומשום שאנחנו במוקדם או במאוחר נהיה בשלטון ובוא נחזיק אצבעות שנצליח לעשות את הדבר הנכון כשנהיה בשלטון - - -
אברהם נגוסה: זה דבר שאני לא מסכים.
מרב מיכאלי: אבל אני מבטיחה לכן ולכם שאנחנו, כמו שהיום אנחנו עושות ועושים את הכי טוב שאנחנו יכולות, אנחנו בטח ובטח נעשה את זה כשהמטוטלת תחזור.
מרב מיכאלי: אז שוב תודה רבה רבה לכם על השותפוּת ועוד מעט.
אברהם נגוסה: אני מזמין את חבר הכנסת מייקל אורן לשאת את דבריו.
מיכאל אורן: בוקר טוב, תודה, כבוד היושב ראש.
מיכאל אורן: כבוד רב לראות את כל החברים פה.
מיכאל אורן: כמה זה מוזר, אני פה נציג כנסת מול רובכם אמריקאים, אבל מה שכיף פה, סוף סוף בבניין הזה יש לי אולם מלא אנשים ששותפים למבטא שלי.
מיכאל אורן: אני לא שומע את המבטא, אומרים שיש לי מבטא, אני חושב שלהם יש מבטא.
מיכאל אורן: נגוסה, יש לך איזה מבטא, לא? מרב בכלל.
מיכאל אורן: וגם שותפים לתפיסת העולם שלי.
מיכאל אורן: זה מה שאולי הכי נוגע ללב.
מיכאל אורן: אתם מכירים את הרקע שלי, איפה שאני גדלתי, בבית כנסת קונסרבטיבי, עליתי לארץ, הצטרפתי לקהילה רפורמית כאן בירושלים, לכן המחויבות שלי לפלורליזם היהודי באה מהבית, גדלתי איתה והבאתי אותה ארצה.
מיכאל אורן: מאז עלייתי לארץ אני פועל להמחישה גם בתפקידים קודמים שלי וגם בתפקיד הנוכחי שלי.
מיכאל אורן: מה פירוש?
מיכאל אורן: בשבילי הציונות כרעיון מושתת על האמונה בקיומו של עם יהודי, מדינת ישראל כמדינת לאום של העם היהודי מושתתת על קיומו של עם יהודי.
מיכאל אורן: בלי עם אין מדינה, בלי עם אין ציונות.
מיכאל אורן: כחלק מתפיסת העולם הזו של קיומו של עם ומדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי אין מצב, לא מתקבל על הדעת מצב כזה שליהודים רפורמים אין נגישות למקווה שנתמכת על ידי מדינת ישראל.
מיכאל אורן: אין מצב.
מיכאל אורן: אין מצב שבן של שגריר מסוים, שמתחתן פה בירושלים על ידי רב רפורמי שמוכר על ידיכם, בנוכחותו של נשיא המדינה, הנשיא פרס, שטקס הנישואין הזה לא מוכר על ידי מדינת ישראל.
מיכאל אורן: אין מצב כזה.
מיכאל אורן: אנחנו מדינת לאום של כל העם היהודי באשר הוא ואיך הוא מחליט לקיים או לא לקיים חלק מיהדותו.
מיכאל אורן: אבל התפיסה הזאת בעיניי היא דו סטרית, הנה החלק אולי היותר קשה של דבריי.
מיכאל אורן: דו סטרית, משום שאם אנחנו חלק מאותו עם, גם העם שיושב מחוץ לארץ, גם העם שמשתייך לתנועה הרפורמית הפרוגרסיבית, צריך להפגין הבנה ותחושה של שייכות לעם שלנו פה.
מיכאל אורן: כפי ששמעתם מדבריה של חברת הכנסת מרב מיכאלי, יש לנו חילוקי דעות מסוימים פה בתוך הבית, אנחנו לא מסתירים אותם, מי שעולה למליאה יכול לשמוע אותם בטונים גבוהים מאוד ומאוד נדיר שאנחנו מגיעים למשהו שהוא קרוב מאוד לקונצנזוס בבניין הזה.
מיכאל אורן: במהלך הקיץ האחרון הגענו למשהו מאוד נדיר, קונצנזוס סביב הנושא של הסכם הגרעין האירני, שהדבר מהווה סכנה למדינה הזאת.
מיכאל אורן: הבית הזה, לפחות המפלגות היהודיות, באו אליכם ואמרנו 'הנה, הדבר הזה מסכן את ילדינו ונכדינו' ולא תמיד זכינו לאוזן קשבת, כמו שצריך, כמו תחושה שנובעת מתחושה של עם אחד.
מיכאל אורן: חשוב לציין שגם כשיש חילוקי דעות בנושא של חוק העמותות, שמעתם על חוק העמותות?
מיכאל אורן: אבל אין לנו חילוקי דעות, לפחות בקרב המפלגות היהודיות, לגבי הבעיה שנובעת מכך שיש מדינות אירופאיות שתומכות בעמותות שלא רק מתנגדות למדיניות של ממשלת ישראל הנבחרת, אלא יש כאלה שמתנגדות לקיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
מיכאל אורן: כשאנחנו באים אליכם עם בעיה כזאת אנחנו מצפים גם לתחושה של עם.
מיכאל אורן: אני מאוד מחויב, כמי ששמע במשך שנים, יחד עם כמה מכם, על מה צריך על מנת להשיג את ההסכם הזה סביב האזור לתפילה בכותל הדרומי.
מיכאל אורן: אני מחויב ליישום ההסכם הזה.
מיכאל אורן: לא ייתכן, אני אומר את זה כחלק מהעם היהודי, אני פונה אליכם גם, להפגין באופן הדדי אותה תחושה של שייכות, של אחדות, של אחווה, כי אין לנו מדינת ישראל אחרת, אין לנו עם אחר, אנחנו שייכים לעם אחד.
אברהם נגוסה: אני מזמין את חבר הכנסת זוהיר בהלול, בבקשה.
זוהיר בהלול: שלום לכם.
זוהיר בהלול: התבקשתי לקצר למרות שהשפה הערבית היא שפה ארוכה שיש לה התחלה, אבל אין לה סוף.
זוהיר בהלול: הייתה חברת כנסת, ישנה, אבל היא אמרה לפני כמה ימים שאין מדינת פלסטין בגלל העובדה שערבים לא יכולים לבטא את הפ"א, אז אני חושש לדבר על peace, שמא ה-peace יתברר כביס.
מיכאל אורן: הם רפורמים.
זוהיר בהלול: עבדכם הנאמן החליט, אני החלטתי לחבור לפוליטיקה דווקא דרך מפלגה שגם הגדירה את עצמה כמחנה ציוני והיא כמובן גם מפלגה יהודית.
זוהיר בהלול: כלומר אני, הערבי, נמצא במפלגה שהיא גם יהודית אבל גם ציונית ואני אומר לכם, באמת ביושר ובאומץ, לכם מגיעה מדינה, מגיעה לכם מדינת לאום, אתם סבלתם גם באלפיים שנות גולה ואתם שילמתם את המחיר הגבוה ביותר בהיסטוריה המודרנית ולעם היהודי מגיעה מדינה.
זוהיר בהלול: אבל באותה נשימה, לפני שמישהו יפצח במחיאות כפיים, באותה מידה לעם הפלסטיני, העם הפלסטיני ראוי למדינתו.
זוהיר בהלול: אני אפילו לא רוצה להתווכח עם שום הגדרה שהטיף אליה, די בצדק מבחינתו, ידידי מר אורן, שיש לי כמובן רק הערכה אליו, על ההגדרות של המדינה.
זוהיר בהלול: יש לנו כמובן ויכוח, אבל עכשיו אני לא רוצה להתווכח, אני רק אומר שמעבר לעובדה שהעם הפלסטיני ראוי למדינתו, אבל גם לעם הפלסטיני יש שכול ויש דמעות ויש כאב ויש טרגדיות.
זוהיר בהלול: לא יכול להיות שנאמר בפרהסיה, מנהיגי המדינה, שאותה אני מכבד, ואני הרי אמרתי כבר, אתם ראויים למדינתכם, להגדרה עצמית, שכל מה שחפץ לו העם היהודי במסגרת הצדק, לא הפואטי, אלא הצדק הערכי, אבל איך אפשר לומר שליהודים יש שכול ולפלסטינים אין שכול?
זוהיר בהלול: זה מייסר אותי, זה גודע את הגידים שלי, זה פוגע בנימים שלי וזה גורם לי להתפתל פעם אחר פעם.
זוהיר בהלול: אינכם מבינים איך עבר עליי הלילה הזה.
זוהיר בהלול: ברגע שמנהיגי המדינה היהודית, שראויה להגדרה עצמית ולבית לאומי, היא יכולה גם להתנער מזכותו של הפלסטיני אבל גם להכחיש את כאבו, את כאבה של אם פלסטינית שמאבדת את בנה, לא יכול להיות.
זוהיר בהלול: אני חושב שדווקא מרבנים רפורמיים, והיה לי הכבוד, גבירותיי ורבותיי, להכיר במהלך מסע הבחירות המרתק שלי אחד מהאנשים הכי מעניינים שפגשתי בחיי, הרב הרפורמי הרב גלעד קריב, אני אומר זאת ומצטמרר, היה לי העונג וגם הכבוד הערכי לחבור לאישיות כל כך ערכית, כל כך אנושית, כל כך חוברת גם לנרטיב של האחר, תוך כדי אי התעלמות מהנרטיב של ערכים אוניברסאליים שאנחנו כל כך משוועים להם באזור שותת דם, באזור מלא שכול, והאיש הזה לימד אותי פרקים, באופן בלתי ישיר, מה היא רבנות רפורמית.
אברהם נגוסה: אנחנו חרגנו מהזמן.
זוהיר בהלול: שהיהודים יחליטו, הערבי חייב לקצר או להאריך?
זוהיר בהלול: מה?
זוהיר בהלול: אני מודה לכם, תודה רבה.
אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת יאיר לפיד מ'יש עתיד'.
אברהם נגוסה: אני נותן לך עכשיו ואני אסכם אחר כך.
יאיר לפיד: שלום לכולם, נהדר להיות פה, תודה שאתם מארחים אותנו.
יאיר לפיד: לפני 72 שנה בגטו בבודפשט סבתי קראה לאבי, הם היו במרתף, יש להניח רבע מגודל האולם הזה, 600 יהודים, וסבתי קראה לאבי ואמרה לו 'אולי אתה לא תזכור את הדבר הזה, אבל היום זה בר המצווה שלך.
יאיר לפיד: אבא שלך לא יבוא כי הוא כבר נפטר במאוטהאוזן ואני לא יכולה לאפות עוגה, אבל יש משהו אחד שאני יכולה לעשות'.
יאיר לפיד: תוך כדי השואה היה לה בקבוק קטן של בושם שאנל 5 והיא שברה אותו על הרצפה והיא אמרה 'לפחות זה לא יסריח בזמן יום ההולדת של הבן'.
יאיר לפיד: אף אחד לא שאל את עצמו לאיזה זרם של יהדות הייתה קשורה הבר מצווה הזאת.
יאיר לפיד: הפלורליזם היהודי, אין פירושו שיש סוגים שונים של יהודים, אין דבר כזה יהדות שונה.
יאיר לפיד: פירוש הדבר שישנן דרכים שונות שאנחנו יכולים לגלות ולחקור בנשמותינו ולהיות חלק מהמסע המופלא הזה שנקרא להיות יהודי, להיות חופשי, לשאול עצמנו שאלות, לגלות, לחקור, לחשוב ולשאול.
יאיר לפיד: לא ייתכן ולא נאפשר לדבר הזה שהדמוקרטיה היחידה בעולם ששם לא יהיה חופש דת ליהודים תהיה דווקא ישראל.
יאיר לפיד: לא ייתכן.
יאיר לפיד: לכן אני והמפלגה שלי, אנחנו נמצאים כאן עבורכם.
יאיר לפיד: הייתה לי שיחה ארוכה עם הרב ג'ייקובס שלשום, כל מה שדרוש, כל מה שאתם תרצו נעשה יחד איתכם.
יאיר לפיד: אנחנו חלק מכם, אנחנו מברכים אתכם, מודים לכם ותודה שבאתם.
אברהם נגוסה: כפי שאמרתי בפתיחה, אני אומר שמטרת הדיון היום בוועדה היא לחזק אתכם ובאמצעות
אברהם נגוסה: כם את השותפות בין מדינת ישראל לבין התפוצות וכן לחזק את המדינה היהודית והדמוקרטית, שכל יהודי שנמצא, אם הוא נמצא בניו יורק, או במוסקבה, או באדיס אבבה, או בלונדון, ירגיש שמדינת ישראל היא הבית שלו והיא המדינה שלו.
אברהם נגוסה: בדיון יוצא מן הכלל השתתפו חברי כנסת מרוב הסיעות בכנסת, מהליכוד, מהמחנה הציוני, מ'כולנו', מ'יש עתיד', מהרשימה המשותפת, ממרצ, בסך הכול 15 חברי כנסת השתתפו.
אברהם נגוסה: מאז שאני יושב ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, זה מספר שיא של השתתפות.
אברהם נגוסה: אני מבקש להודות לכם, שוב, על הגעתכם לכנסת ישראל.
אברהם נגוסה: הוועדה בראשותי תמשיך לפעול לחיזוק הקשר בין יהדות התפוצות לבין המדינה היהודית והדמוקרטית מדינת ישראל.
אברהם נגוסה: במסגרת תפקידי או במסגרת התפקיד של הוועדה, כמפקחת על פעילות הממשלה, נפעל לעקוב אחרי יישום הבטחות שניתנו על ידי ראשי המדינות.
אברהם נגוסה: זאת כחלק של הפלורליזם היהודי הנוגע לדמותה וערכיה של מדינת ישראל.
אברהם נגוסה: אני שוב רוצה להודות לכם, לכל המשתתפים, תודה שהגעתם, אני סוגר את הדיון.
אברהם נגוסה: נשיר את התקווה.
אברהם נגוסה: (התקווה).
אברהם נגוסה: צהריים טובים לכולם, ברוכים הבאים לוועדת העלייה והקליטה והתפוצות.
אברהם נגוסה: אנחנו מקבלים בברכה את ראש העיר נתניה, גב' מרים פיירברג, גם מנכ"ל העירייה וחברי מועצת העיר, ג'ורג', הממונה על העלייה והקליטה וגם אחרים.