GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אורלי דהן: כדי שכל השותפים פה, אלה, יהיו ביחד סביב שולחן אחד, שולחן עגול, אנחנו חייבים לייצר פלטפורמה שתאחד בין כולם.
<אורלי דהן: אנחנו רוצים לשמר את התרבות של כל אחד ואחד.
<אורלי דהן: שימו לב, הכול שולחן עגול, כל הזמן תראו שולחנות עגולים, וזו התפיסה שלנו.
<אורלי דהן: שימור תרבות.
<אורלי דהן: שילוב בשוק התעסוקה, וראש העיר, אמרתי לפני כן שעוד מעט יהיו פה שלושה אנשים כדי לספר איך יש לנו סטודנט בטכניון, יש אחד שמתקן בסלולרי, באמת משהו מדהים.
<אורלי דהן: יש לנו פעילות פנאי, הדגש עם ילדים ונוער, למניעת שוטטות.
<אורלי דהן: אנחנו תיכף נדבר על הדברים, גם הדברים הקשים, אנחנו לא באים פה ל - - - אנחנו נדבר על הדברים שמציקים לנו.
<אורלי דהן: פערים בלימודים, ילדים, בני נוער.
<אורלי דהן: נגישות תרבותית לשירותים בעיר, איך קושי של שפה יכול להוות מכשול עיקרי בתקשורת עם אנשים, שזה מאוד חשוב.
<אורלי דהן: אנחנו מקדמים את זה גם.
<אורלי דהן: פיתוח כישרונות ויכולות ייחודיות, מניעת שימוש לרעה באלכוהול ובסמים, לצערנו אנחנו לא שונים פה מהרבה רשויות בארץ.
<אורלי דהן: הנושא הזה הוא כאוב מאוד.
<אורלי דהן: חיזוק שיתוף פעולה בין כל הגורמים הפועלים בעיר.
<אורלי דהן: אני לא זוכרת נושא אחד שיכול לאחד בתוכו כל כך הרבה שותפים כמו נושא הקליטה, מעבר לתכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון.
<אורלי דהן: ניסיתי קצת פחות או יותר לעשות לכם מעט מהשותפים, אם שכחתי מישהו אני אשמה, אבל תסתכלו, כל הדברים שיש פה.
<אורלי דהן: זה המון גופים וכל אחד מביא איתו - - -
<יאיר רביבו: 25 שותפים וכולם פה רוקדים ביחד.
<אורלי דהן: חבל על הזמן, עובדים ביחד.
<יאיר רביבו: זה נראה שאין קשר, אבל כולם עובדים ביחד.
<יאיר רביבו: משטרה, משרד קליטה, מניפה, יחידת הנוער, הכול פה בתיאום.
<אורלי דהן: ושוב אני אומרת, יש מי שנותן יותר, יש פחות, איך אמר ראש העיר לפני כן?
<אורלי דהן: אנחנו לא מתעסקים עם זה, אני רק אומרת שהמטרה היא משותפת וכמו שכתבנו שם במרכז, בעיגול הכי קטן, זה שותפים לעשייה, כיוון שיש פה עשייה בעיר הזאת והיא פה, והיא מתבטאת פה בכל אחד.
<אורלי דהן: זה נכון, כל אחד נותן - - -
<יאיר רביבו: כולל עזרה מדהימה ממגזר עסקי.
<יאיר רביבו: אני אתן רק דוגמה אחת, אי אפשר שלא להזכיר, נורית פוקס שנמצאת איתנו פה, צדיקה גדולה.
<אורלי דהן: כן, חייבים להגיד.
<אורלי דהן: היא צנועה וזו פעילות בהרבה מאוד כסף.
<אורלי דהן: הרבה מאוד.
<אורלי דהן: אנחנו מדברים פה על איך תהליכי העבודה והכול מתנהל.
<אורלי דהן: שום דבר לא מתנהל כמו שכל אחד בא ורוצה לפתח פרויקטים משל עצמו.
<אורלי דהן: יש משנה סדורה איך אנחנו עובדים בעיר הזאת.
<אורלי דהן: קודם כל יש לנו ועדות סטטוטוריות לנושא קליטה.
<אורלי דהן: ארבע פעמים בשנה אנחנו יושבים, מזמינים ארגונים, מזמינים תושבים, מזמינים גם אנשי עדות שונות כיוון שיש לנו ברוך ה', כמו שראש העיר אמר, הרבה מאוד.
<אורלי דהן: הכול מתועד בפרוטוקולים, יש לנו חברת מועצה שאנחנו נותנים לה את כל הפרוטוקולים לכל ישיבה כזאת.
<אורלי דהן: וכמובן שאנשי משרד הקליטה נמצאים פה איתנו בכל הישיבות האלה והם חשובים מאוד, מעלים שם הרבה מאוד דברים.
<אורלי דהן: יש לנו פורום ארגונים בשכונת רמת אשכול.
<אורלי דהן: אנחנו נמצאים פה ויש לנו פורום, למשל פורום של תעסוקה.
<אורלי דהן: יש לנו עכשיו חדש, תעסוקה דווקא במגזר האתיופי, שאנחנו מקדמים פה.
<אורלי דהן: כיוון שהבנו שתעסוקה היא אחד הכלים הבסיסיים כדי להוציא את הבן אדם ממעגל המצוקה והעוני.
<אורלי דהן: כאשר הוא יוצא לעבוד אני יודעת שיש לי פחות או יותר, יכול להיות, בעזרת ה', שיהיה לי פחות משפחה אחת שתהיה תלויה ברווחה.
<אורלי דהן: זה פחות או יותר.
<אורלי דהן: יש לנו שולחנות עגולים בהרבה מאוד תחומים בשכונה הזאת ואחד התחומים העיקריים כרגע, מה שכרגע אנחנו עוסקים הכי הרבה פה בשכונה הזאת זה בנושא הנוער.
<אורלי דהן: הנוער בשכונה, כיוון שאנחנו יודעים בסופו של דבר שיש הרבה מאוד שוטטות.
<אורלי דהן: יש לנו נקודת משטרה ואנחנו נעזרים במה שמניפה, מה שנורית פוקס, מקודם, דיברה על זה, מה שקידמו פה, זה אחד הדברים היפים ביותר שקיימים ברשות הזאת, אבל שהיינו רוצים להעתיק את זה למקומות נוספים.
<אורלי דהן: אני לא אלאה אתכם, אבל תראו, יש שלושה שקפים, כל אחד רק הפעילות של הבן אדם ומספר הנהנים, שימו לב כמה דברים מתרחשים בשכונה הזאת, לא התיימרתי לדבר על העיר.
<אורלי דהן: אם תעברו, כל אחד ימצא את עצמו שם, בכל התחומים, אם זה ילדים, נוער, קשישים, הכול נמצא פה.
<אורלי דהן: חוץ מפה יש לנו גם בעיר, כל התחום של הקליטה.
<אורלי דהן: תסתכלו, שימוש באלכוהול, שימור תרבות.
<אורלי דהן: אחד הדברים, דווקא בשימור תרבות, אני יושבת ראש הוועדה שיושבת - - - בכל אירוע גדול, למשל יש לנו 35 שנה לציין את קליטת יהדות אתיופיה, אז יש לנו ועדת היגוי, אנחנו מזמינים את כל האנשים ואומרים להם 'מה אתם רוצים לעשות לכבוד האירוע?
<אורלי דהן: ' אני מה זה שמחה שאני בתור עולה ותיקה אני יכולה להגיד לך שפעם ראשונה האירוע המרכזי יתקיים בהיכל התרבות של 35 שנה.
<אורלי דהן: בעיניי זו אמירה, שאנשי העדה יכולים לבוא כמו שווה בין שווים, לבוא להיכל התרבות, לחוג את החוג הזה, עם התלבושות שלהם ועם האוכל שלהם וכל המשמעויות.
<אורלי דהן: זה משהו שמבחינתי הוא אמירה.
<יאיר רביבו: גם ראש העיר רוקד.
<אורלי דהן: איזה שאלה, ראינו את ראש העיר רוקד, חבל על הזמן.
<אורלי דהן: העולים ברמת אשכול.
<אורלי דהן: מיקדתי קצת, כדי שתבינו.
<אורלי דהן: אתם ביקשתם רמת אשכול, זה פחות או יותר איפה אנחנו עומדים.
<יאיר רביבו: קודם כל משפט על השכונה.
<יאיר רביבו: חברי הכנסת, מדובר בשכונה בצפון העיר, זו השכונה שאנחנו נמצאים בה עכשיו, שכונה שנבנתה בשנות ה-80 כשכונת יוקרה.
<יאיר רביבו: על מנת להוציא אנשים מאותם שיכונים ותיקים נבנו פה דירות בסטנדרט יותר מתקדם לאותה תקופה, דירות גדולות יותר, דירות עם חצרות גדולות יותר וכו'.
<יאיר רביבו: השינויים שעברה העיר באפיון הדמוגרפי בשנות ה-90, שבה נבנו ערים חזקות כמו שוהם ומודיעין, גרמו לאיזה שהוא סיבוב.
<יאיר רביבו: זה אומר שהיהודים הוותיקים יותר יצאו מהשכונה, חלקם למרכז העיר, חלקם עזבו את העיר בכלל.
<יאיר רביבו: האופי של השכונה מבחינת המרכיבים נטה לרוב ערבי, נקרא לזה ככה, מבחינת היהודים, האוכלוסייה המרכזית זה יוצאי אתיופיה ויש עוד אוכלוסייה של יוצאי בוכרה ומעט מאוד מה שנקרא כלליים, שהם לא בעדות כאלה ואחרות, אוכלוסייה רגילה שלא קשורה לקהילה יותר סגורה.
<יאיר רביבו: בשלוש השנים האחרונות יש פה חזרה של חבר'ה צעירים שיותר מזוהים עם הכיפות הסרוגות, מה שנקרא הגרעין התורני שבא ללוד, למרכז העיר, שהחליט לבוא ולחזק את רמת אשכול, כמה משפחות היום יש?
<קריאה: 30 סטודנטים.
<יאיר רביבו: 30 משפחות, סטודנטים וכו', אני יכול להגיד שהיום האווירה בשכונה הרבה יותר נעימה.
<יאיר רביבו: אני זוכר פה תקופות שהיה הרבה יותר קשה.
<יאיר רביבו: אני מניח שמבחינת התושבים שגרים פה יש עדיין פערים.
<יאיר רביבו: משפט אחד על המתנ"ס הזה.
<יאיר רביבו: זה מתנ"ס שאני יכול להגיד שזו העבודה הראשונה שלי כנער, הייתי מפעיל הסרטים פה בשנת 92', כנער.
<יאיר רביבו: המתנ"ס, כשיש בעיות בשכונה זה מבטא את עצמו גם במתנ"ס, אוכלוסייה שעוזבת, נחלשות פה הפעילויות, החוגים, במשבר של העירייה נסגר גם המתנ"ס הזה ביחד עם מתנ"ס דנוור שהיו מתנ"סים של הסוכנות היהודית.
<יאיר רביבו: דנוור, למעשה הסוכנות הוציאה מכרז, זכתה בו עמותת הגרעין התורני והפעילה את דנוור, באיזה שהוא שלב חלקית את שיקגו ואז המתנ"ס עצמו יחסית היה מושבת מפעילות עד שכשנבחרנו ובסמוך קצת לפני, עם מאיר ניצן, החלטנו לחדש את הפעילות פה ולנסות לעשות את הבלתי אפשרי.
<יאיר רביבו: איך כולם נכנסים תחת קורת גג אחת וכולם נהנים מפעילות ואחד לא מפריע לשני ומה שאפשר ביחד ביחד, מה שנפרד נפרד.
<יאיר רביבו: כולם חושבים שדו קיום זה חייב להיות באותו חוג ג'ודו, אתיופי וערבי.
<יאיר רביבו: אבל זה בסדר שיש לו פה פעילות וההוא, יש לו פעילות, זה בסדר שיש מועדון קשישים בשפה כזאת כי זו השפה שלהם ובשפה כזאת.
<יאיר רביבו: אני רוצה להגיד לכולם, אל תחשבו שגזענות זה אם יש דברים שהם נפרדים.
<יאיר רביבו: המבחן הוא ההזדמנות השווה לכולם והמשאבים השווים לכולם, כי זה בסדר שכל אחד יכול לשמר את שפתו, את לשונו ואת תרבותו.
<יאיר רביבו: זה בסדר גמור.
<יאיר רביבו: אף אחד לא ביקש מכולם עכשיו 'חבר'ה, עזבו את העבר שלכם, מהיום כולם מדברים רק עברית'.
<יאיר רביבו: לא, זה בסדר שמי שרוצה לדבר באמהרית ידבר באמהרית, בערבית, ברוסית וכו'.
<יאיר רביבו: יש לנו את מנהלת המתנ"ס שנחשבת לכוכבת עולה בשמי החינוך הבלתי פורמלי בארץ כולה, פאתנן זינאתי, אתם תיכף תשמעו אותה.
<יאיר רביבו: אני חושב שהיא עושה מעל ומעבר את המשימה הלא פשוטה.
<יאיר רביבו: מי שחושב שהכול יפה פה וזה פשוט, יש נערים שמציקים לפעילות ההיא ופתאום שומר - - - זה לא פשוט בכלל, אבל אני חושב שבחלוף שנתיים וחצי אני יכול להגיד שמדובר באחד המרכזים הכי שוקקים שלנו בעיר, יש פה כל הזמן פעילות, יש פה כל הזמן תנועה.
<יאיר רביבו: המקום הפך לסוג של מרכז מבקרים, שכל אחד בא ומתרשם, אז כל פעם פאתנן צריכה לארח פה משלחות, חברי כנסת, גופים שבאים לשמוע את הסיפור הזה, איך חצי שנה המדינה שלנו כולה בתהפוכות ויש מקום שבו אפשר לשבת ולדבר וליהנות ולעשות פעילות.
<יאיר רביבו: כמובן זו תודה לכל השותפים שנמצאים פה בחדר ואחרים שלא הגיעו.
<יאיר רביבו: זה על שכונת רמת אשכול ועל מתנ"ס שיקגו.
<יאיר רביבו: עכשיו, בבקשה, תני את הדגשים מבחינת ההרכב ונתקדם.
<אורלי דהן: מבחינת ההרכב אתם רואים פה שהאוכלוסייה בשכונה יותר מזדקנת.
<אורלי דהן: שימו לב שמ-19 פלוס, כל השכונה, שימו לב כמה אנשים יש לנו בשכונה, יש לנו בערך 250 אנשים.
עודד פורר: כל השכונה זה 250 איש?
<אורלי דהן: לא, יוצאי אתיופיה.
עודד פורר: עולי אתיופיה או יוצאי אתיופיה?
עודד פורר: זאת אומרת זה כולל גם ילידי הארץ?
<אורלי דהן: גם.
<אורלי דהן: יוצאי אתיופיה, לא עולים.
עודד פורר: את לא יודעת להגיד כמה מאלה הם עולים וכמה מתוך אלה - - -
<אורלי דהן: אין לנו כמעט עולים.
<יאיר רביבו: זה הגיוני ש-10% מהאתיופים בעיר הם פה.
<יאיר רביבו: כולל זה שנולד לו פה הבן בארץ, אם הוא ספור, או רק העולים?
אברהם נגוסה: רגע, היא באמצע הצגה.
אברהם נגוסה: היא מציגה, אחרי שהיא תסיים אני אתן זמן לשאלות.
<אורלי דהן: אני מדברת על יוצאי אתיופיה, אין לנו כמעט עולים בעשור האחרון.
<אורלי דהן: אני טועה, מאיר?
<קריאה: זה לא משנה, גם אם מישהו עלה לפני 15 שנה.
<קריאה: כמה הם ילידי הארץ?
<קריאה: הילדים שלו הם ילידי הארץ, אבל הוא עדיין - - -
יואל רזבוזוב: מבחינת אחוזים, 8.8% מסך הכול תושבי העיר.
יואל רזבוזוב: זה 6,000 איש יוצאי העדה.
יואל רזבוזוב: פה בשכונה 250-270.
<קריאה: יש פחות בעיר, יש 4,000 אתיופים.
<יאיר רביבו: רגע, אני רק מבקש שנחדד, מבחינתי ילד שנולד השנה, בספרים הוא לא נחשב עולה, מבחינתי הוא נחשב יוצא הקהילה האתיופית.
<יאיר רביבו: אני רוצה שיספרו אותו, גם את הילדים.
<קריאה: חלק עזבו ועברו למרכז העיר.
<יאיר רביבו: מה שחשוב לי, כשאומרים 4,000 יוצאי אתיופיה בלוד, האם זה כולל את אלה שנולדו בארץ בשנה, שנתיים, חמש?
<אורלי דהן: כן.
<יאיר רביבו: זה לא רק עולים בהגדרה.
<קריאה: מ-1989 אם אתה סופר עולים יש סדר גודל של 2,700 עולים.
<קריאה: מתוכם ב-15 השנה האחרונות יש משהו כמו 200 ומשהו עולים.
<קריאה: אם אתה סופר גם נולדים בארץ, זה סדר גודל של 4,000.
<יאיר רביבו: בסדר גמור, וילידים.
<קריאה: ואנחנו עדיין סופרים כל בן קהילה, עדיין.
<אורלי דהן: ברשות
<אורלי דהן: כם, הייתי רוצה להציג לכם שני, כתוב פה מקבלי שירותים, אצלנו זה הנהנים שאנחנו רוצים לתת להם הכשרה מקצועית וכל דבר אחר, כדי להציג.
<אורלי דהן: בואו בבקשה.
<אורלי דהן: שיכירו אתכם.
<אורלי דהן: רק להציג בשתי מילים מי אתם, מה אתם.
<אורלי דהן: זה נורא משמעותי מבחינתנו.
<דאוס אדלו: אני גר בלוד כבר 22 שנה, יש לי שני דברים להגיד.
<דאוס אדלו: אחת, תודה רבה על שיתוף הפעולה של מוקד קליטה ושיקום שכונות.
<דאוס אדלו: לקחתי קורס של פרויקט סלולר, היום אני עובד בחברת פרטנר.
<דאוס אדלו: מי שלא יודע פרטנר זה אורנג'.
<אורלי דהן: הוא עושה גם פרסומת.
<יאיר רביבו: זה הצבע של החולצה.
<יאיר רביבו: כל הכבוד.
<דאוס אדלו: שני דברים.
<דאוס אדלו: דבר ראשון, תודה רבה על שיתוף הפעולה הזה בין שניהם, בסופו של דבר רכשתי מקצוע.
<דאוס אדלו: דבר שני, אני רוצה להגיד לגבי עיריית לוד.
<דאוס אדלו: אני לקחתי גם חלק בפרויקט של ליגה בין שכונות בכדורגל.
<דאוס אדלו: היום בלוד אין מגרשי כדורגל, אין מגרשים, חוץ ממגרש אחד שממוקם ברמת אשכול, מגרשים שכונתיים אין, לא קיים בעיר.
<קריאה: יש בגני אביב, אתה מוזמן.
<דאוס אדלו: גני אביב, בוא נגיד שגני אביב מנותקת מהעיר.
<יאיר רביבו: לא, בוא נדייק, יש, אבל צריך עוד.
<יאיר רביבו: יש לפחות עשרה, אז אי אפשר להגיד שאין.
<דאוס אדלו: לא, אני לא מדבר איתך על מגרשים של בתי ספר, אני מדבר על מגרשים שכונתיים.
<יאיר רביבו: לזרוס זה שכונתי.
<דאוס אדלו: חוץ מלזרוס, שגם הוא, אחרי פניות שלנו הזיזו את השערים ואנחנו נאלצנו לעשות שם את הסימון שלא התאים למגרש.
<דאוס אדלו: אנחנו שבאנו עם צבע וסימנו.
<דאוס אדלו: אין מגרשי כדורגל, כשבכל עיר נורמלית בכל 200 מטר יש מגרש שכונתי.
<דאוס אדלו: מפעל הפיס, אין פה שום מגרש כדורגל של מפעל הפיס.
<יאיר רביבו: לא, הוא טועה.
<דאוס אדלו: מפעל הפיס שייך לרמלה, הוא נמצא ליד כלא רמלה.
<דאוס אדלו: ואין לנו מגרשים, אנחנו נאלצים ללכת לשחק בערים שונות, שזה רמלה, העיר הכי קרובה אלינו.
<דאוס אדלו: וואלה, אני מאמין שתטפלו בזה.
<יאיר רביבו: אנחנו נוהגים להצמיד מגרשים לבתי ספר כי התחזוקה היא יותר טובה.
<יאיר רביבו: רק אתמול התעסקתי בעניין הזה, כשמשהו לא מוגדר קשה לתחזק אותו.
<יאיר רביבו: במסגרת הניהול העצמי ובמסגרת השיתוף בין בתי הספר יש לפחות עשרה מגרשים ברחבי העיר, אבל אנחנו להוסיף עוד.
<דאוס אדלו: זה נשמע טוב, אבל ברגע שבית הספר נעול.
<יאיר רביבו: לא, אנחנו נתנו הנחיה.
<יאיר רביבו: גני יער, למשל, איפה שאני גר, יש גם כדורסל וגם כדורגל והוא פתוח.
<יאיר רביבו: ספיר, פתוח.
<יאיר רביבו: לזרוס פתוח.
<דאוס אדלו: שכונת ממשלתי, גדלתי שם, היה מגרש - - -
<יאיר רביבו: ציפורי.
<דאוס אדלו: אני אתן לך דוגמה, היו שני מגרשים, היה את מועדון אורי והיה בתוך שכונת ממשלתי עוד מגרש שהוא היה - - - המגרש הזה נהרס, עד היום לא בנו אותו מחדש.
<יאיר רביבו: יש 20 מטר משם, בציפורי, חדש.
<קריאה: אפילו שני מגרשים חדשים.
אברהם נגוסה: אני מבקש, יש רשות דיבור.
אברהם נגוסה: בוועדת העלייה והקליטה מדברים רק על ידי רשות דיבור, לא כל אחד ככה.
אברהם נגוסה: אני מבקש, מי שרוצה תגובה ניתן לו להגיב, אבל אל תיכנסו בדברים של אחרים.
<יאיר רביבו: זה כמו שלמשל רשמו בפייסבוק ואתה שיתפת, שמתנ"ס שיקגו סגור לאתיופים.
<יאיר רביבו: זה לא נכון.
אברהם נגוסה: לא, קודם כל אני לא שיתפתי.
אברהם נגוסה: אני שואל, מה שכתבו לי.
אברהם נגוסה: אני לא שיתפתי.
<יאיר רביבו: לא, הצעירים שיתפו.
אברהם נגוסה: אז בואו נשמע אותו ונגיע ונברר את זה.
<נתנאל יצחק: שמי נתנאל יצחק, אבא לשלושה ילדים, אני עובד כבר 13 שנה במפעל לעיצוב כלי כסף.
<נתנאל יצחק: השנה התחלתי ללמוד, רציתי להעשיר את עצמי קצת, להתקדם, הלכתי ללמוד מקצוע, אבטחת מידע.
<נתנאל יצחק: עזרו לי ממוקד הקליטה.
<נתנאל יצחק: למרות שזה קשה, כי להחזיק במשפחה ולהתחיל ללמוד זה קצת בעייתי.
<נתנאל יצחק: לגבי העירייה פה, באמת חסר משחקי ילדים.
<נתנאל יצחק: אני לוקח את הילדים שלי מחוץ לעיר למשחקייה או משהו כזה.
<נתנאל יצחק: רוב הפעילות שלי עם הילדים זה מחוץ לעיר, זה לרמלה, לנס ציונה, מודיעין והסביבה.
<נתנאל יצחק: פה חסר משחקי ילדים.
<אורלי דהן: אני רוצה רק לסיים את המצגת.
<יאיר רביבו: תריצי, לא צריך להציג.
<יאיר רביבו: תוך כדי יש תמונות גם של פעילות.
<אורלי דהן: בבקשה.
<אורלי דהן: זהו.
<יאיר רביבו: אפשר להתרשם תוך כדי מתמונות של פעילות, גם ב-9 במאי כמובן, גם בחגים.
<יאיר רביבו: רק לפני, מנהלת המתנ"ס צריכה לעזוב, יש לה פגישה מראש שנקבעה לה עם משרד האוצר על תקצוב גדול למתנ"ס.
<יאיר רביבו: בכמה דקות היא תתייחס טיפה למתנ"ס כי עלו פה טענות חשובות.
<יאיר רביבו: אני רוצה שהיא כן תגיד את העשייה שיש פה במתנ"ס, ברשותכם.
אברהם נגוסה: מנהלת המתנ"ס, בבקשה.
<פאתנן זינאתי: ברוכים הבאים למרכז הערבי-היהודי שיקגו.
<פאתנן זינאתי: חבר הכנסת, ראיתי קצת דברים שנכתבו בפייסבוק ואני יודעת ש - - -
אברהם נגוסה: לא, אני מצטער, אני לא כתבתי.
<יאיר רביבו: לא, שותף.
<יאיר רביבו: היה שיתוף.
אברהם נגוסה: צעירים שלחו לי.
אברהם נגוסה: ואז אני אמרתי שאני בא לברר.
<יאיר רביבו: זה חזק מאוד, אתה לא יודע איך זה עף.
<פאתנן זינאתי: אוקיי.
<פאתנן זינאתי: דבר ראשון, המרכז הערבי-יהודי שנמצא בשכונה, כמו שסיפר ראש העיר, בשנתיים האחרונות פותח את דלתותיו לכלל האוכלוסייה שגרה בשכונה.
<פאתנן זינאתי: יש לי בצוות רכזת קהילה אתיופית שקוראים לה מלכה, שהיא מרכזת את הפעילות של הקהילה האתיופית בשותפות עם העירייה בצורה מלאה ומשותפת.
<פאתנן זינאתי: יש לנו רכזת לקהילה הדתית לאומית שנמצאת גם פה במתנ"ס.
<פאתנן זינאתי: המתנ"ס פתוח, יש לנו מועדון קשישים לקהילה האתיופית, יש מועדונית מניפה שפועלת בשכונה במתנ"ס שנים.
<פאתנן זינאתי: אנחנו מנסים לבנות ביחד שיתוף פעולה מלא ואם יש איזה שהוא שיח ואיזה שהן החלטות שמתקבלות בתוך השכונה, אני חושבת שתושבי השכונה מספיק חזקים כדי שיוכלו לשבת ביחד.
<פאתנן זינאתי: אם יש דברים, שנפתור את זה ביחד.
<פאתנן זינאתי: המתנ"ס הזה הוא של כולם, אף אחד לא נכנס משום דלת ואם יש הסתייגות למה שאני אומרת זה הזמן, אבל אני חושבת שהמתנ"ס הוא של כולם בצורה מאוד מאוד ברורה.
אברהם נגוסה: כמה ילדים יוצאי אתיופיה משתתפים פה במתנ"ס?
<פאתנן זינאתי: יש במועדונית מניפה כ-70 ילדים שמגיעים כל יום משעה ארבע.
<אתיה דן: בתור מנכ"לית מניפה אני רק אגיד, קודם כל יישר כוח לפאתנן, אבל יש לנו 180 משתתפים במועדונית.
אברהם נגוסה: היא תסיים ואז אני אתן לך.
<פאתנן זינאתי: לפי הנתונים שאני יודעת, ואולי אני טועה, יש כ-70 ילדים בכיתות א' עד כיתה ו' שמגיעים מדי יום, משעה ארבע אחרי הצהריים עד שבע.
<פאתנן זינאתי: יש גם תכנית לבני נוער, שבמספרם אתיה תדייק.
<פאתנן זינאתי: יש פה מרכז לגיל הרך לקהילה האתיופית, שמטפלת בו טלי ממניפה.
<פאתנן זינאתי: יש פה מועדון קשישים שמתנדבות בו גם שרה וגם נטלי וגם מלכה מפעילה אותו שלוש פעמים בשבוע בבקרים.
<פאתנן זינאתי: יש פה פעילות לנשים מהקהילה האתיופית שנקרא - - - שהן נפגשות פעמיים בשבוע אחרי הצהריים.
<פאתנן זינאתי: היה לפני תקופה בשיתוף עמותת ג'ינדאס לנשים האתיופיות והרווחה שקיבלנו תקציב מהרווחה להפעיל פה אולפן לנשים בשכונה.
<פאתנן זינאתי: יש פה הרבה פעילות שמתקיימת במתנ"ס וכל האנשים השותפים נמצאים פה בשולחן ויכולים להציג את הפעילות בצורה מאוד ענפה.
<פאתנן זינאתי: יש לאן להתקדם הרבה וזו ההזדמנות שלנו לקדם את כולם ביחד.
<יאיר רביבו: תודה.
<אורלי דהן: נציגה אחת.
אברהם נגוסה: בסדר, נציגה אחת תציג.
<ורד-מועדונית: שלום, קוראים לי ורד, אני פה במועדונית.
<ורד-מועדונית: אתם עושים פה דיון, אתם מדברים ואתם אומרים דברים שאומרים פה ומה אנחנו רואים בתכל'ס.
<ורד-מועדונית: מה שאנחנו רואים בתכל'ס זה שהולכים לסגור לנו את המועדונית ומביאים אותנו למקום של שני חדרים וחצי.
<יאיר רביבו: אני לא מכיר את זה.
<קריאה: אני רוצה לדבר.
אברהם נגוסה: רגע, תן לה לדבר.
אברהם נגוסה: אני מצטער, אנחנו באנו לפה לשמוע, גם תושבים וגם העירייה.
אברהם נגוסה: כלומר עובדי העירייה, עובדי המערכת, משרדי הממשלה, נציגים, הזמנו פה לשמוע את כולם.
אברהם נגוסה: לכן אני מבקש, כל מי שרוצה לדבר ניתן לה.
אברהם נגוסה: היא עכשיו עומדת, היא תסיים את דבריה, אתה רוצה להגיב, אני אתן לך.
<יאיר רביבו: בת כמה את?
<ורד-מועדונית: בת 15.
<יאיר רביבו: ואת במועדונית?
<ורד-מועדונית: כן.
<ורד-מועדונית: אני מכיתה א' פה.
<ורד-מועדונית: פאתנן אמרה מ-א' עד ד', אז אני רוצה לתקן, זה מ-א' עד ט' ואני עדיין פה ואני עדיין ממשיכה פה.
<יאיר רביבו: ואיפה את לומדת?
<תלמידה-מועדונית: באולפנת צביה.
<יאיר רביבו: והגברת השנייה גם?
<תלמידה-מועדונית: גם.
<יאיר רביבו: ספרו על ההצלחה של המועדונית מבחינתכם, מה זה עשה לכם בחיים?
<ורד-מועדונית: אני כשעברתי לאולפנה צביה, לא היה לי קל להתקבל לשם, מי שעזר לי להתקבל לשם זו המועדונית.
<ורד-מועדונית: מניפה עזרה לי להתקבל לשם, היא עזרה לי עם הכול שם.
<ורד-מועדונית: ואללה, אני בתור אחת מרמת אשכול, לא היה לי קל להתקבל לבית ספר כזה, כי זה לא בית ספר של עכשיו תבואי ותגידי לא נתנו לי.
<ורד-מועדונית: זה בית ספר גבוה, רמה גבוהה, אני צריכה עזרה.
<ורד-מועדונית: גם במבחן לא היה לי קל, באו ועזרו לי, נתנו לי שיעורי עזר.
<יאיר רביבו: איזה כיתה אתן, ט'?
<יאיר רביבו: ואיך את מרגישה מבחינה לימודית, את מרגישה שהשווית את הרמה לחברות?
<ורד-מועדונית: בטח.
<ורד-מועדונית: המועדונית בעיניי זו דחיפה, זו דחיפה של שיעורי עזר, זו דחיפה של ביטחון עצמי.
<ורד-מועדונית: אמרתי שאני רוצה ללכת לצביה אמרו לי 'ורד, את יכולה, אנחנו נעזור לך במתמטיקה, נעזור לך בכול'.
<תלמידה-מועדונית: אני אישית לא חשבתי שאני אצליח.
<תלמידה-מועדונית: באתי מרמב"ם ואמרתי 'אני לא יודעת, אני לא אצליח'.
<תלמידה-מועדונית: היו המשפחה כמובן, אבל המועדונית, היחידה שבאה 'בואי תנסי, נעזור לך.
<תלמידה-מועדונית: תנסי'.
<תלמידה-מועדונית: נתנו לי חוברות עבודה לבית, באו אנשים לבית שלי - - -
<יאיר רביבו: גם באנגלית וגם במתמטיקה?
<תלמידה-מועדונית: הכול, הכול.
<תלמידה-מועדונית: ככה זה גם עכשיו, 'את רוצה משהו?
<תלמידה-מועדונית: בואי נעזור לך'.
<ורד-מועדונית: רק תבקשי.
<תלמידה-מועדונית: את לא עושה את זה לבד, יש איתך אנשים מאחורה.
<יאיר רביבו: מה שמעתם?
<יאיר רביבו: אני לא מכיר.
<ורד-מועדונית: לפני שבוע או שבועיים אמרו לנו 'תקשיבו, בואו נשב, סוגרים לכם את המועדונית'.
<ורד-מועדונית: לא סוגרים, מעבירים אתכם - - -
<קריאה: לא, ורד.
אברהם נגוסה: למה אתם נכנסים?
אברהם נגוסה: את רשומה, גברת.
<ורד-מועדונית: אם אני טועה, מעבירים אתכם למעון, שני חדרים וחצי.
<ורד-מועדונית: אנחנו לא קצת ילדים, זה לא שאנחנו חמישה, שישה, רק הגדולים, זה מ-א' עד ט', יש ילדים שצריכים שולחנות, יש מורות - - -
<קריאה: הכול נכון, זו דוגמה שלנו, זה דבר מבורך, תסיימי ואנחנו נסביר.
<ורד-מועדונית: מורות מגיעות, וגם צריכים מקום נקי.
<ורד-מועדונית: אתם נכנסים לכנסת, אתם לא תיכנסו עכשיו למקום קטן ומצומצם.
<ורד-מועדונית: בשבילנו המועדונית זה הכנסת, אנחנו רוצים להגיע למקום מסודר.
<ורד-מועדונית: אנחנו רוצים להגיע למקום שאפשר לשבת ולדבר, לא להסתובב ולדבר איתה ככה, זה לא נעים.
<ורד-מועדונית: אז כשאומרים לנו 'מעבירים אתכם - - -
<יאיר רביבו: כמה פעמים בשבוע את מגיעה?
<ורד-מועדונית: מראשון עד חמישי.
<תלמידה-מועדונית: כל יום.
<ורד-מועדונית: ויש פה ילדים שנהנים ויש פעילויות.
<ורד-מועדונית: אתם אומרים פעילויות, בלי לפגוע, הפעילויות היחידות שאני מקבלת זה ממניפה.
<ורד-מועדונית: זה הדבר היחיד שאני מקבלת.
<ורד-מועדונית: לא מתאים לי, ואני בטוחה שגם לא מתאים למנהלים, שיעבירו אותנו למקום קטן.
<ורד-מועדונית: אתה פה בשבילנו.
אברהם נגוסה: יש המנהלת - - -
<קריאה: אני אדבר לפניה ונראה לי שאני - - -
אברהם נגוסה: בסדר, אז תחכה.
<קריאה: שלום וברכה.
אברהם נגוסה: לא, הם עוד לא סיימו.
אברהם נגוסה: אני לא נתתי לך.
<ורד-מועדונית: אתה כראש עיר ואתה ראש עיר נהדר, בשנתיים שעבדת, אתה עבדת בצורה מדהימה, כן, הכפיים, אתה משהו מדהים, אבל לוקח אותנו ממקום כל כך נעים בשבילנו, הבית שלנו, אוקיי?
<ורד-מועדונית: למקום כל כך קטן.
<ורד-מועדונית: אתה זה שאמור להרים אותנו, לקחת אותנו למבנה עוד יותר גדול, לשפץ לנו.
<ורד-מועדונית: אני, אני לא רוצה לבכות, אני מרגישה שאתה מפקיר אותנו, כי הכול פה כבר - - -
<יאיר רביבו: יש פה עוד בנות שרוצות לדבר?
אברהם נגוסה: תקצרו, יש עוד דוברים.
<תלמידה-מועדונית: אתם מעבירים אותנו מקום, לא הבנתי את הקטע שהמקום עצמו, תעבירו אותנו מקום, אבל אתם לא יודעים מה בנינו במקום הזה.
<תלמידה-מועדונית: מה האופי שבניתי, ברצפה הזאת מה האופי שבניתי פה.
<תלמידה-מועדונית: אחים שלי, אמא שלי, דודים שלי שהם עכשיו נשואים עם ילדים, כל אלה, אני ממשיכה את הדור שלהם, אחותי הקטנה ממשיכה את הדור שלי והבת של אחותי תמשיך את הדור שלה.
<תלמידה-מועדונית: אין, אין - - - אני לא יודעת, אתם באים ועושים משהו בלי להבין אותנו.
<תלמידה-מועדונית: אתם עושים משהו מאחורי הגב שלנו בלי להבין מה בנינו פה.
<תלמידה-מועדונית: מה האופי שלנו פה.
<תלמידה-מועדונית: תעבירו אותנו מקום, בסדר - - -
אברהם נגוסה: אני רוצה התייחסות שלכם לפרוטוקול, תזדהו בשם ותפקיד, יש פרוטוקול.
אברהם נגוסה: הם מתארים הצלחה, דבר טוב, אז אומרים למה אתם לוקחים לנו?
אברהם נגוסה: אני רוצה שתתייחסו.
<אתיה דן: שמי אתיה דן, אני מנכ"לית של עמותת מניפה שמפעילה מרכז לפעילות לקהילה פה בשכונה ברמת אשכול.
<אתיה דן: אני רוצה להבהיר לבנות הנפלאות האלה, המדהימות האלה, משהו מאוד פשוט.
<אתיה דן: הולכים לשדרג לנו את המקום, הולכים לשפץ לנו את המקום ואנחנו נקבל מקום יפה.
<תלמידה-מועדונית: אבל זה לא השיפוץ.
<אתיה דן: אני רוצה להתייחס למה שאמרתן ולומר שההצלחה הגדולה, ואני פונה לאמהות, לצוות, של העדה עצמה, ואני חושבת שההישג הגדול שלנו זה עצם המחאה.
<אתיה דן: ההישג הגדול שלי זה שאומרים לי 'אנחנו מנהלים את העניינים שלנו, תקשיבו לנו'.
<אתיה דן: יש ועד הורים, יש ועד קהילה, יש צוות שהעדה בוחרת - - -
<קריאה: אתיה, מאיפה הפער הזה בין החניכים שלנו לבין מה - - -
<אתיה דן: אני אגיד משהו.
<אתיה דן: אני חושבת שיש פה בעירייה אנשים נהדרים שקיבלו עירייה כושלת - - -
<יאיר רביבו: שלא מפקירים.
אברהם נגוסה: היא - - - היא שיבחה אותך דווקא.
<אתיה דן: יש פה תהליך ארוך לתקן עוולות של שנים והם עושים את זה, ואני חושבת שיש פה אנשים שלא ישנים לילות, אהרון שמלווה את השכונה הזאת, יוסי שנמצא פה יום יום לראות שהכול קורה וצוות עירייה שלם בראשות ראש העיר.
<אתיה דן: אני רוצה להגיד לכם משהו, הדבר שאתן אומרות, ורד, אתן אומרות פה דבר נהדר, אתן אומרות שאתן לוקחות אחריות על החיים שלכם ואנחנו רק עוזרים לכם ואני אומרת את זה גם למבוגרים, אתם צריכים להוביל אותנו ולא אנחנו אתכם, וההישג הגדול שלי, שיהיה ועד של העדה שינהל אותנו, שיגיד מה אתם רוצים וזה מה שנעשה.
<אתיה דן: אנחנו חנות מכולת לשרת את הקהילה, את העדה, וזו המטרה של מניפה, המטרה זה ההורים, לא הילדים.
<אתיה דן: המטרה שההורים ייקחו אחריות ואנחנו רק נעזור.
<אתיה דן: תודה רבה.
<קריאה: לא ענית.
<יוסי הרוש: שלום.
<יוסי הרוש: קוראים לי יוסי הרוש, אני סגן ראש העיר ואני קיבלתי את ההחלטה להעביר אתכם מקום.
אברהם נגוסה: תסביר למה קיבלת את ההחלטה.
<יוסי הרוש: אני אסביר לך.
<יוסי הרוש: לפני כחודש וחצי מנהלת יחידת הנוער של עיריית לוד, קוראים לה חלי שובע, ישבה עם הנוער לשיחה.
<יוסי הרוש: היא הוציאה את כל המדריכים, היא הוציאה את כל האנשים וישבה נטו עם הנוער, עם הנוער האתיופי.
<יוסי הרוש: היא ישבה איתם, היא יצאה מהפגישה והתקשרה אליי ואמרה לי 'תשמע, יוסי, חבל לך על הזמן, אני לא ישנה כל הלילה, אני בדמעות', אמרתי לך 'אני מגיע'.
<יוסי הרוש: הגעתי אמרתי לה 'מה קרה?' היא אמרה לי 'תשמע, ישבתי עם הנוער, רוב הנוער אמר לי 'אנחנו מפחדים בלילה להגיע למתנ"ס, אין לנו נקודה חמה, אנחנו רוצים עצמאות'.
<יוסי הרוש: '.
<יוסי הרוש: עשינו סיבוב במתנ"ס, לקחנו את כל החלק הדרומי של המתנ"ס, עם כניסה נפרדת, מקום פי שניים יותר גדול מהמקום הקיים שהם נמצאים בו, לקחנו על עצמנו לעשות את כל השיפוץ לפי מה שהנוער רוצה, לעשות להם בית קפה, שתי חצרות נפרדות, לעשות להם פינת ישיבה, זולה, בחוץ, שכל נער אתיופי בשכונה הזאת יגיע בערב, תהיה לו פינת ישיבה, עם מתקנים, עם ספה, והוא יוכל בבטחה להיות כל יום עד אחת עשרה בלילה וללכת הביתה בסבבה.
<יוסי הרוש: אני מזמין את כולם עכשיו לסייר במקום, זה נמצא בתוך המתנ"ס, זה בצד שמאל, זה בקומת קרקע.
<יוסי הרוש: פה, במתנ"ס.
<יאיר רביבו: פה, הם קיבלו חדר גדול יותר.
<יוסי הרוש: אני רק רוצה לסיים.
<יוסי הרוש: זה נמצא פה בקומת קרקע.
<יאיר רביבו: פשוט ברגש שלהם הם רוצים להישאר פה, אבל זה יותר טוב, הם ביקשו את זה.
<יוסי הרוש: זה פי שניים מקום מהקיים.
<יוסי הרוש: אני אגיד לך למה זה כואב לי, כי אנחנו עושים את המקסימום שהנוער הזה ייהנה.
<יוסי הרוש: אתה יודע כואב לי הלב?