GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שושנה בן דור: הדבר הראשון, אם באים לדבר על קליטת העלייה פה ועל שילוב בני הקהילה במיוחד, אז אני חייבת להגיד גם לכל מי שבא משכונת רמת אשכול, יש יוצאי אתיופיה בשכונות אחרות בעיר וגם להם מגיע את הכול, אבל הדבר הנוסף, עם כל התכניות הנהדרות והמושקעות שמדברים עליהן מכל הגורמים פה ברמת אשכול, מה שאני שומעת מהתלמידים ומה ששומעים פה זה המצוקה החברתית.
<שושנה בן דור: אני חושבת שלמצוקה החברתית הזאת לא שמענו.
<שושנה בן דור: אם ילדים מספרים לנו על הפחדים שלהם לעלות ולרדת - - -
<שלום עזרן: את מדברת על רמת אשכול, נכון?
<שושנה בן דור: ברמת אשכול ועל הפחד שלהם לחזור הביתה מאוחר או לצאת מהבית.
<שושנה בן דור: אני חושבת שגם הכאב הזה צריך לקבל את המענה ורואים שעם כל התכניות, ואני מצדיעה לכולן, החלק הזה של המצוקה אינו מקבל את תשומת הלב המגיעה לו.
אברהם נגוסה: זיוה מקונן, אגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה.
<זיוה מקונן: שלום, אדוני היושב ראש, תודה על הביקור.
<זיוה מקונן: אני חושבת שהסוגיה הכי משמעותית זה האנשים המבוגרים האלה שיושבים פה וכדאי מאוד לשאול אותם איך הם מרגישים בשכונה הזאת ואיך הם הגיעו לשכונה הזאת.
<זיוה מקונן: משרד הקליטה, בהסללה שלו, בחוברות האלה שהוא קובע באיזה עיר, באיזה שכונה ובאיזה רחוב אנשים יכולים לקנות הכניס את האנשים האלה לפני 15 שנים לבתים האלה וללוד.
<זיוה מקונן: הם יכולים לבוא ולהגיד איך הם ראו את הדירות, הכניסו אותם לשכונה הזאת.
<זיוה מקונן: השכונה הזאת, שהילדים האלה מספרים על הביטחון האישי שלהם, כי הם חווים יום יום, והאמהות האלה שמרו על הילדים שלהם כדי שלא ייצאו מהבית כי הם פחדו שישפכו עליהם, שיזרקו עליהם, ואפילו אנחנו יודעים שיש בתים שביריות פשוט הכדורים נכנסו וחדרו לקירות.
<זיוה מקונן: זה הביטחון האישי שהם מדברים עליו.
<זיוה מקונן: כשבאנו לסיורים במסגרת העבודה שלנו כאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה ונכנסנו למבנה הזה, והייתי פה שלוש פעמים, הגוף היחיד שפעל והחזיק את הילדים זה היה מניפה, הקבוצה הזאת שהחזיקה את הילדים ונתנה להם סיוע לימודי.
<זיוה מקונן: זה היה כשההורים באים ואומרים 'אנחנו פה עם הילדים כי אחר כך אנחנו לוקחים אותם - - - והם יכולים להיכנס'.
<זיוה מקונן: זה שהילדים האלה מרגישים שהם הופקרו והמבוגרים האלה מרגישים שהופקרו בשכונה הזאת, כי באמת אין להם ביטחון אישי.
<זיוה מקונן: לא רק לשבת וללמוד ובאמת להתקדם ולהגיע לבית ספר כזה או אחר, אנחנו מדברים על ביטחון אישי, שהם לא מרגישים בית, שהם לא מרגישים שהילדים שלהם יכולים לצאת ולשחק בגן השעשועים.
<זיוה מקונן: כשאני נכנסתי הבוקר למבנה הזה התפלאתי, באמת.
<זיוה מקונן: זה לא ייאמן מה שהיה עד לפני שנה וחצי.
<זיוה מקונן: אי אפשר היה להיכנס למבנה, היה רעוע, מוזנח, מי שישב שם ועשה פעילויות עשה, אבל הילדים האלה עלו לקומה השנייה והסתגרו בשני חדרים האלה.
<זיוה מקונן: יש מי שמסליל וקובע איפה לשים את האנשים האלה.
<זיוה מקונן: זה אחת.
<זיוה מקונן: שתיים, כשהרשות המקומית באה ואומרת 'אני עושה' ובאמת הגיע הזמן להגיד, התחלנו לעשות, וזה בסדר להגיד 'התחלנו לעשות עכשיו', זה בסדר להגיד 'התחלנו לראות מה קורה פה', אבל אי אפשר לדבר על 23 תכניות שמופעלות עבור יוצאי אתיופיה בשכונה ולציין רק תכנית אחת כל פעם הלוך וחזור.
<זיוה מקונן: אז למה שהילדים האלה לא ירגישו חוסר אמון בין מה שמוצהר לבין המציאות היומיומית שלהם.
<זיוה מקונן: והגיע הזמן, ואני באמת מעריכה את הוועדה שהגיעה לפה, כדי לראות ולשמוע, ואני חושבת שחשוב שנעשה את הצעדה ברגל כדי לראות איפה האנשים האלה חיים.
<זיוה מקונן: שינוי עירוני צריך להיות וחבל שראש העיר לא נמצא ויושבת ראש ועדת הקליטה גם לא שומעת אותי.
<אלוירה קוליחמן: אני שומעת.
<זיוה מקונן: אני חושבת ששינוי מהותי צריך להיות בביטחון האישי והסביבה הפיזית שאנשים יוכלו להרגיש שזאת העיר שלהם, השכונה שלהם, הם יכולים להיכנס בה ולצאת בה ולתת מענה לכולם.
<זיוה מקונן: לא לאלה בלבד ולא לאלה בלבד אלא לכולם, כדי שגם אלה שמרגישים שהמדינה הזאת לא השקיעה בהם במשך כל החיים שלהם ירגישו ביטחון והם שווים.
<זיוה מקונן: לא רק יוצאי אתיופיה, לא רק אלה, אלא לשנות ו - - -
<אלוירה קוליחמן: אני מסכימה איתך והאמירה שלך היא נכונה.
<אלוירה קוליחמן: לשבת ולדבר על המצב הביטחוני כאן בשכונה.
<אלוירה קוליחמן: אנחנו קצת התבלבלנו ושמנו בעצם את הנושא בוועדת העלייה והקליטה.
<אלוירה קוליחמן: בואו נפריד, יש פעילות של הקליטה ויש את המצב הביטחוני בלוד ובשכונת רמת אשכול בפרט.
<זיוה מקונן: נכון, ויש - - -
<אלוירה קוליחמן: אנחנו פשוט ערבבנו את שני הדברים והתחושה שנוצרה שבעצם משרד העלייה והקליטה לא עושים כלום, זו התחושה שהיא יצרה, ועיריית לוד לא עושה כלום.
<אלוירה קוליחמן: זו התחושה שאני יוצאת איתה.
<אלוירה קוליחמן: אנחנו באים ולוקחים את הנושא של הביטחון האישי כאן בשכונה, זה אני יושבת מול הגורמים המתאימים כדי לפתור את הנושא הזה.
<זיוה מקונן: אני רוצה לסיים במשפט.
<זיוה מקונן: מה שאנחנו אמרנו, העובדה היא שנאמר על ידי הגברת שיש 20 ומשהו תכניות שמופעלות פה במתנ"ס ובסופו של דבר חוזרים ומדברים על תכנית אחת, זה לא הגיוני.
<אלוירה קוליחמן: איזה תכנית?
<זיוה מקונן: אני באה ואומרת, מה שאנחנו מבקשים, לעשות את הסיור ולראות מה המציאות של הילדים האלה והאנשים האלה, ואיך הרשות המקומית שהתחילה לעשות משהו, לפחות בפיזי של המבנה הזה, לוקחת עוד צעד כדי לשנות את המציאות בשכונה הזאת.
<זיוה מקונן: ולבטל, אדוני, את הדבר הזה, כי זה הדבר שמכניס את האנשים האלה לכל השכונות.
<זיוה מקונן: לא יכול להיות שמדינה דמוקרטית, גם כשהיא נותנת את המענקים שלה, תקבע לאנשים את הגורל והעתיד שלהם.
<נחמיה חתוכה: את שוב טועה, מטעה וזו פעם שנייה שאת עושה את זה.
<נחמיה חתוכה: לדעתי אני אדרוש מהוועדה שיבדקו את הטענות שלך, כי את פשוט אומרת דברים לא מדויקים ומטעה את כולם.
<נחמיה חתוכה: אני לא רוצה להתווכח, אני רוצה - - -
<זיוה מקונן: בעובדה, זו יוזמה שלכם, זה המסמך שלכם - - -
<נחמיה חתוכה: המסמך הזה בא, אני מכיר את זה - - -
<זיוה מקונן: העברנו לוועדה, יש פה - - -
<קריאה: המסמך - - - את האנשים למקום מסוים.
<נחמיה חתוכה: בדיוק כדי לייצר אינטגרציה.
<זיוה מקונן: כדי לייצר אינטגרציה?
<זיוה מקונן: לא, אמרתם לא ל - - - הכנסתם אותם ללוד.
<זיוה מקונן: אמרתם - - - והכנסתם אותם לרחוב ג'.
<זיוה מקונן: זה מה שאתם עושים, עובדה.
<נחמיה חתוכה: מה את מדברת?
<נחמיה חתוכה: זה כדי לעשות אינטגרציה ולא לייצר ריכוזים.
<מלכה מנגיסטו: אני יכולה לדבר?
<מלכה מנגיסטו: כמארחת של - - -
<נחמיה חתוכה: ואת פשוט מטעה.
<נחמיה חתוכה: כבוד היושב ראש, אני מבקש שאת הדבר הזה - - - אני שומע אותה כבר פעם שנייה - - -
אברהם נגוסה: אני אלמד את הנושא.
<מלכה מנגיסטו: אני רכזת קהילתית במתנ"ס שיקגו, מטעם עמותת ג'ינדאס.
<מלכה מנגיסטו: אני יושבת במתנ"ס, נותנת מענה.
<מלכה מנגיסטו: אני פשוט חייבת לך הסבר לעניין ההפקרות.
<מלכה מנגיסטו: הרבה דיברו פה על ההפקרות, גם אני איפה שהוא רואה בזה הפקרות.
<מלכה מנגיסטו: אני רמלאית, דרך אגב.
<מלכה מנגיסטו: כן, אנחנו מאוד עטופים שמה.
<מלכה מנגיסטו: ההבדל הגדול שאני רואה בעיר, ואני אדבר בעיר, כי נראה לי שדיברנו יותר מדי על שכונת רמת אשכול, פשוט עמותות לוקחות אחריות על יוצאי אתיופיה, ברוב המקרים.
<מלכה מנגיסטו: סליחה, אנחנו בניה החורגים של העירייה?
<מלכה מנגיסטו: זה משהו שאני רוצה לשים גם למודעות פה.
<מלכה מנגיסטו: לא יכול להיות שג'ינדאס תבוא ותהיה רכזת קהילתית, מניפה יבואו וייתנו את המועדונית, ואז גם רכז הנוער מטעם עמותת ג'ינדאס.
<מלכה מנגיסטו: זו פשוט ההפקרות הזאת, כאילו מתי - - -
<אורלי דהן: זה מראה לנו למה העמותות ממשיכות לפעול, הבנו את הרעיון.
<מלכה מנגיסטו: לא, זה לא העניין.
<אורלי דהן: תודה רבה, הבנתי עכשיו.
<מלכה מנגיסטו: אורלי, תני לי לסיים את המשפט.
אברהם נגוסה: אם את מגיעה לכנסת לדיון בוועדה, אז תביני, אני אומר לך, זו ועדה, זה ששומעת את כל הצדדים.
אברהם נגוסה: אז בואו תקשיבו גם.
אברהם נגוסה: גם אם זה לא נעים לשמוע אנחנו צריכים לשמוע.
<מלכה מנגיסטו: אני אעשה את זה זריז.
<מלכה מנגיסטו: אני באה מעירייה שכל התכניות עובדות שם, זינוק בעלייה, פאקט.
<מלכה מנגיסטו: היה לי מקרה בגן של הבת שלי, רציתי את פאקט לצורך העניין בגן של הבת שלי, אמרו לי 'לא, סליחה, יש לך שניים וחצי אתיופים', כי אחת מהן הייתה מעורבת, אז לא קיבלנו.
<מלכה מנגיסטו: אלה תכניות ספייס לצורך העניין.
<מלכה מנגיסטו: כל התכניות האלה, אני מאוד מבקשת בקשה, שתבדוק מול הפרויקט הלאומי, מול הג'וינט, איך הן עובדות בעיר ובאיזה מסגרת ובאיזה מעטפת.
<מלכה מנגיסטו: זה לגבי ההפקרות.
<מלכה מנגיסטו: הייתי רוצה שהעירייה תבוא ותגיד לי 'סליחה, עמותה, אולי אני אשים את החלק שלי או אני אהיה זה שנותן את הטון פה', או 'מניפה, אולי אני אתן את הטון פה?' בית ספר רמב"ם, בית ספר לוי אשכול, אני מזמינה אותך לבקר בשני בתי הספר האלה.
<מלכה מנגיסטו: אתה יודע מה?
<מלכה מנגיסטו: אני אמא, הילדים האלה הם בדיוק כמו הילדות שלי, אני מאוד אשמח, יש לי הרבה חברים בלוד, שמדברים על בתי הספר האלה.
<מלכה מנגיסטו: בוא תבדוק את ההסללה של יוצאי אתיופיה בעיר לוד, תשווה אותה לעיר תאומה, רמלה.
<מלכה מנגיסטו: תשווה אותה, אני לא מבקשת יותר מזה, לעיר התאומה רמלה.
<מלכה מנגיסטו: זה אותו חתך אוכלוסייה, אותו חתך של יוצאי אתיופיה.
<מלכה מנגיסטו: זו הבקשה בגדול, שגם כקליטה, שתשוו.
<מלכה מנגיסטו: דין תושבי יוצאי אתיופיה לוד, אני מצפה שהוא יהיה כדין תושבי רמלה.
<מלכה מנגיסטו: אין שום הבדל.
<אלוירה קוליחמן: ההבדל היחידי, אני אגיד לך מה ההבדל היחידי - - -
<מלכה מנגיסטו: אין שום הבדל, גם לא בצרכים.
<מלכה מנגיסטו: את יודעת מה?
<מלכה מנגיסטו: אנחנו יוצאי אתיופיה מפונקים ברמלה.
<מלכה מנגיסטו: איך אני אגיד לך?
<מלכה מנגיסטו: מה אני אגיד לך?
<מלכה מנגיסטו: אנחנו ממש מפונקים.
<אלוירה קוליחמן: אני אגיד לך את ההבדלים, שעיריית לוד התחילה לפעול מבחינתי לפני שנתיים וחצי וברמלה יש ראש עיר במשך 20 שנה, כהונה מתמשכת של ראש עיר ויש לזה מחיר.
<אלוירה קוליחמן: כשהיו פה ועדות קרואות במשך יותר מעשר שנים.
<מלכה מנגיסטו: אוקיי, אז את יודעת מה?
<מלכה מנגיסטו: את צודקת.
<נחמיה חתוכה: אין הבדל בחלוקת ה - - -
<מלכה מנגיסטו: אבל בואו ניקח לצורך העניין את ספייס.
אברהם נגוסה: אני מבקש, תסכמי, עזבי את ההשוואה.
<מלכה מנגיסטו: סליחה רגע, בואי ניקח לצורך העניין את תכנית ספייס, שהיא מדהימה מבחינתי.
<מלכה מנגיסטו: אני אשמח לדעת מה עומד שם, שהרשות שמה לספייס שהיא יכולה להיות עתיד ילדינו.
<מלכה מנגיסטו: בקטנה.
<אלוירה קוליחמן: כל תכנית שמגיעה ללוד ויש לה מצ'ינג - - -
<מלכה מנגיסטו: ואת זה אני אישית מבקשת ממך, לעשות את ההשוואות מול רמלה, כי זה כן נכון.
<קריאה: זה עצוב מאוד.
<תושב: אני, כתושב לוד שנים רבות, השתתפתי בוועדות, בכל מיני בעיות.
<תושב: אני כבר הרבה זמן בלוד, אני ותיק, ברוכים הבאים, טוב שאני מדבר ו - - -
<יוסי הרוש: אני רק רוצה שתדע שעכשיו כבר עשיתי סיור שם עם כל הילדים ותשאלו אותם בחוץ מה הם אומרים.
<יוסי הרוש: אני אקח אותך אחר כך.
<תושב: אני לא הולך עכשיו לשכונה אחרת.
<תושב: אני כבר הרבה זמן, אפילו תקופה מסוימת הייתי גם יושב ראש ועדת עלייה וקליטה, אני משתתף בוועדות, אתה גם יודע, כשהיה ניצן ישבנו בוועדת העלייה וקליטה.
<תושב: אני לא אומר שאין בעיות, יש בעיות.
<תושב: בעיות לא פותרים בכעס, לא פותרים בכוח, אלא בהידברות.
<תושב: אני מאמין בהידברות.
<תושב: גם בצד השני, אנחנו בעצמנו, יכול להיות שאנחנו גם אשמים, כי אנחנו תלותיים.
<תושב: כל הזמן מבקשים, כל הזמן 'תנו לנו', אבל צריך גם להראות אנחנו בעצמנו שאנחנו מסוגלים לעשות משהו.
<תושב: בזה אני מאמין.
<תושב: דבר שני, ראש העיר כעס.
<תושב: מצד אחד בסדר, מצד אחד לא בסדר.
<תושב: תשמע, יש דברים שמעצבנים, אבל אתה ראש עיר, אתה צריך לשמוע וגם לתת תגובה.
<תושב: לצאת עם כל הפמליה שלו, זה לא מצא חןב עיניי, כתושב אני כועס על הדבר הזה.
<תושב: עוד דבר, הדיון הזה פה היה צריך להיות, לפי דעתי, כלל העיר.
<תושב: מה מדובר ואיך?
<אלוירה קוליחמן: לכלל המגזרים.
<תושב: כן, לכל העיר.
אברהם נגוסה: הנושא הוא כלל העיר, כלל קליטת העלייה בעיר לוד.
אברהם נגוסה: אבל כשאחד מעלה נושא אי אפשר להתעלם.
<תושב: אני לא אמרתי את זה.
<תושב: עכשיו בצד אחד אני הרגשתי שאני שומע שמדובר רק על העדה האתיופית.
<תושב: מה זה, העדה האתיופית הזאת נהיית לשכת עבודה?
<תושב: העדה האתיופית הזאת היא הייתה באמת בשביל משהו?
<תושב: יש בעיות, צריך לשבת לפתור את הבעיות, אבל כל הזמן לדבר על העדה האתיופית וכאלה וכאלה וכאלה, ותיקים, חדשים, מספיק.
<תושב: ריבונו של עולם, אתה גם, אתה יושב ראש, היום אתה הגעת לזה, אני אישית, אנחנו קיבלנו אותך כשהגעת לכאן והגעת להיות חבר כנסת וליושב ראש.
<תושב: תבורך.
<תושב: אנחנו דברים כאלה צריכים לקדם.
<תושב: צריך מכאן והלאה קדימה.
<תושב: אבל כל זמן שמדובר על העדה האתיופית זה לי אישית מפריע לי.
<תושב: דבר שני, אנחנו פה, אנחנו מתנדבים כפעילים, אנחנו היינו פה בשטח הזה, היינו מסתובבים בערב, אחר כך כשהיו לנו בעיות ביקשנו מהמשטרה שגם יעזרו לנו.
<תושב: היינו מסתובבים בערב, היו לנו בעיות קשות, אוקיי, ראש העיר שנתיים וחצי, מנסים, עושים.
<תושב: שכחנו לפני כן כמה שנים לא טובות, הייתה ועדה קרואה, היו לנו בעיות יותר גרועות ולא הייתה לנו אוזן קשבת, אבל גם העירייה, כלפי העירייה, כשהילדים מדברים, הם ילדים, הם צברים, צריך לשמוע אותם, להקשיב להם, אבל ותיקים, אנחנו, שהבאנו את הילדים האלה, שמעתם אותנו?
<תושב: שמעו אותנו?
<תושב: מה יש לנו, איזה דעה יש לנו?
<תושב: תגיד, משרד הקליטה, משקיע הון תועפות, אנחנו יודעים את זה, אבל כשבאים לדבר צריכים להאזין, לפי דעתי.
<תושב: זו פעם שנייה שוועדת העלייה והקליטה בלוד, גם מקודם וגם מעכשיו, זה כמעט אותו דבר.
<תושב: לגבי החינוך, ברוך ה', יש הרבה בעיות.
<תושב: הרבה בעיות, למה?
<תושב: כי הילדים עוברים את ההורים, הילדים מתקדמים וההורים נשארים.
<תושב: מי בעל הבית עכשיו?
<תושב: לא ההורים, הילדים בעלי הבית.
<תושב: אני אישית, הילדים שלי בעלי הבית, 'אבא, תעשה ככה, תעשה ככה', אם אתה לא עושה ככה, להתראות.
<תושב: היום לפי דעתי, נכון, הנוער שנולד פה הוא שווה זכויות, מהגן עד כיתות י"א-י"ב, אבל אנחנו צריכים עכשיו את ההורים ואת האמהות, מה אנחנו עושים?
<תושב: הם נשארו ללא שפה וללא שום דבר.
<תושב: לזה צריך לדאוג.
<תושב: אני מבקש גם מהוועדה שלכם, תעשו משהו על מנת להרים את ההורים.
<תושב: אם ההורים יתרוממו קצת, אז הילדים לא יעלו עליהם.
<תושב: תודה רבה.
<רון גלבוע: שלום לכולם.
<רון גלבוע: אני מנהל את המחלקה לשירותי קהילה וקליטה של העירייה.
<רון גלבוע: רציתי להגיד שיש לנו הרבה מאוד עשייה מצד אחד, מצד שני, כמו שראית, יש בעיות ויש גם קצת קשיים.
<רון גלבוע: אני רוצה להתמקד בנקודה אחת, נושא של הכשרה מקצועית וקידום של מבוגרים.
<רון גלבוע: אנחנו בעירייה ובמוקד מחפשים אישורי התערבות שאנחנו יכולים להשפיע על המשפחות בצורה מהותית, אקוטית.
<רון גלבוע: לעשות שינוי בחיים של המשפחה.
<רון גלבוע: לפני שנה וחצי קיבלנו 300,000 שקל ממשרד הכלכלה להכשרה מקצועית ליוצאי אתיופיה, שהצינור הכספי היה שיקום שכונות.
<רון גלבוע: בשנה וחצי הזו אנחנו, עיריית לוד, ביחד עם המוקד, הכשרנו מתוך 1,000 מבוגרים של העדה, בדרך של מלגות וקורסים, 400 מבוגרים מתוך ה-1,000.
<רון גלבוע: מבירורים שעשיתי הבנתי שמשרד הכלכלה לא ממשיך יותר בדרך הזו של תקצוב.
<רון גלבוע: אני חושב שזה חשוב ושזה חבל ושזה די טעות, כי אנחנו עשינו בעיר שימוש מאוד מושכל בעניין הזה והצלחנו להגיע בערך ל-400 אנשים, עשינו גם קורסים רציניים, מהותיים, ניהול רשתות, טכנאי מחשבים.
<רון גלבוע: יש לנו אנשים שלומדים בטכניון ובמקומות אחרים.
<רון גלבוע: הסיוע הזה, אני מדגיש, הוא בא ממשרד הכלכלה דרך צינור של שיקום שכונות, הוא כלי מאוד חשוב בעבודה שלנו, בשינוי של יוצאי העדה.
<רון גלבוע: אני רוצה גם לציין, זה לא כל כך עלה כאן, יש עבודה מאוד מסודרת של משרד הקליטה, כל הצוות.
<רון גלבוע: לא תמיד היה קל לעבוד בעיר, היו כאן שנים מאוד קשות ומשרד הקליטה עבד איתנו כתף אל כתף, עד היום, לבצע את הדברים, להעביר תקציבים, להעביר תכניות, ועד היום הם עובדים איתנו בצורה מאוד מסודרת.
<רון גלבוע: הנושא של קידום תעסוקתי, בעיניי הוא אחד הדברים הכי חשובים בקידום של העדה ואשמח אם אפשר יהיה לקדם את זה גם במקומות אחרים.
<חדוה צ'ריסקי: שמי חדוה צ'ריסקי ממשרד חינוך, האגף לחינוך מבוגרים.
<חדוה צ'ריסקי: אני מייצגת את מנהלת האגף, מגי קורן.
<חדוה צ'ריסקי: אני רוצה להמשיך את דבריו של ישעיהו, שדיבר בקשר למבוגרים, וכשאני מדברת על מבוגרים זה מגיל של אחרי צבא.
<חדוה צ'ריסקי: אנחנו עוזרים בהשלמת 12 שנות לימוד וגם באולפנים ללימוד השפה העברית.
<חדוה צ'ריסקי: אני חושבת שחסרה איזה שהיא דמות בעירייה שתרכז את כל הנושא ותביא בפנינו את הצרכים ואנחנו יכולים לעזור.
<חדוה צ'ריסקי: בקרוב ייצא קול קורא לגבי השלמת 12 שנות לימוד.
<חדוה צ'ריסקי: הייתה לנו כבר כיתה אחת כאן שפשוט הלכה לאיבוד, זה היה מזמן, לא הייתה אפשרות להעביר את הכספים, איזה שהוא צינור להעביר את הכספים, וממשרד החינוך הכסף יכול להיכנס רק לרשות.
<חדוה צ'ריסקי: עכשיו אני מקווה שהמצב הותר ואפשר יהיה להגיש לנו קול קורא, כי אני יודעת שיש צרכים בעיר הזאת ש - - - אני בקשר עם נסים לנקרי ואני יודעת שיש כאלה שרוצים להשלים, אז אם תגישו אני אמליץ שתקבלו כיתה, אבל צריך להיות מישהו כאן, איזה שהוא מרכז לחינוך מבוגרים, של כל השכונות, לרבות של יוצאי אתיופיה, שיביא בפנינו את הצרכים האלה.
<חדוה צ'ריסקי: בדרך כלל פונים לרמלה.
<חדוה צ'ריסקי: מה שעשינו גם לגבי האוכלוסייה הערבית, תושבי לוד הגיעו לרמלה וכנ"ל הגיעו לקמפוס השפלה.
<חדוה צ'ריסקי: אני חושבת שתהיה נגישות כאן בעיר, צריך פה איזה שהוא מרכז עירוני שיטפל בנושא הזה, גם של האוכלוסייה המבוגרת, שרוצים להשלים לימודי שפה.
<חדוה צ'ריסקי: זה יכול להיות מלימודי שפה, השכלת יסוד ועד השלמת 12 שנות לימוד.
<חדוה צ'ריסקי: אני לא יודעת אם המשרד לענייני אזרחים ותיקים, הוא גם יכול לתת מענה לאנשים שרוצים ללמוד, אבל צריך מישהו שירכז את זה.
<חדוה צ'ריסקי: אני תמיד שואלת את מנהלת האולפן האם אפשר לפתוח כיתה בלוד של יוצאי אתיופיה, יש לנו אפילו מורים, אבל אני לא מקבלת - - -
אברהם נגוסה: הזמן שלנו בלחץ.
<חיים אסא: שלום.
<חיים אסא: משפט אחד טלגרפי.
<חיים אסא: לי קוראים חיים אסא, אני מנהל המחלקה לתרבות הדיור בעירייה ואני רוצה להאיר ב-א' על נושא אחד שהוא המצב הפיזי של הבניינים בשכונה.
<חיים אסא: היו בשכונה 44 בניינים במצב איום ונורא.
<חיים אסא: אני חושב שחלק מהקליטה ואיכות החיים של אנשים זה סביבת המגורים שלהם.
<חיים אסא: יושב פה יוסי שם טוב משיקום שכונות, צריך להחזיר את נושא שיקום שכונות לשכונה הזאת במיוחד, זו שכונה מאוד קשה.
<חיים אסא: אנחנו הגשנו מכתב למשרד ראש הממשלה בנושא, אני אתן לכם העתק ואם תהיו שגרירים שלנו במשרד ראש הממשלה בנושא הפיזי אז מאוד נשמח.
<משה ישעיהו: שמי משה ישעיהו, אני בא מעפולה, נפגשנו והזמנו אותך למגדל העמק.
<משה ישעיהו: אני עובד קצת יותר מארבע שנים, מתוך בחירה באתי לפה, אני מאוד מאוד מאמין, אני מאוד מאוד מאמין בעשייה ולא רק בדיבורים, לרדת לשטח, אני פעמיים בשבוע ישן בתוך השכונה.
<משה ישעיהו: אני לא גר פה, אני גר בעפולה.
אברהם נגוסה: הוא מקים פרויקט פה.
<משה ישעיהו: מתוך בחירה, המצב לפני ארבע שנים, ובשנים קודמות בטח המצב היה עוד יותר קשה, ואני חושב שגם העניין הפיזי של הבניינים, של המשפחות, אני פה כמעט בכל שבוע נכנס לפחות לחמישה או שישה בתים, המורכבות מאוד מאוד קשה.
<משה ישעיהו: יחד עם זה אני רואה תקווה גדולה, לפני שבועיים הרשות המקומית כינסה שולחן עגול של כל השותפים, מה שלא היה בתקופה של לפני ארבע שנים, לא היה קיים, לא היה עם מי לדבר, לא היה עם מי להתייעץ, לא היה עם מי להתדיין.
<משה ישעיהו: אין לי ספק שבתוך חצי קדנציה תהיה פה מהפכה.
<משה ישעיהו: צריך להמשיך את המגמה של הידברות בין השותפות ובעיקר בעיקר התושבים.
<משה ישעיהו: החלק הנוסף הוא באמת ירידה לשטח ועשייה.
<משה ישעיהו: חיי היום יום הם נוראיים, גם בתור עובד שנמצא פה.
<משה ישעיהו: הם דורשים המון כוחות נפש בצורה בלתי רגילה.
<משה ישעיהו: הסיטואציות היומיומיות פה, קשה לתאר.
<משה ישעיהו: ליוויתי פה משפחה, חולדות שהסתובבו בתוך בתים, סיטואציות מאוד מאוד קשות.
<משה ישעיהו: אבל הייתי רוצה בסיטואציה שקרתה פה לכוון לאיזה שהוא כיוון של תקווה, תקווה שבעיניי אני חש אותה.
<משה ישעיהו: בארבע השנים הקודמות, בוודאי משפחות של 15 שנה, זו לא הסיטואציה שאנחנו מדברים עליה היום.
<משה ישעיהו: יש גופים שהתווספו, יש רשות מקומית שמתפקדת, יש תודעה של משפחות והורים שיודעים לדבר בשם עצמם.
<משה ישעיהו: אני חושב שזה הכיוון שאני מנסה לסמן אותו לגבי ההמשך ולא לצאת - - -
<קריאה: אתה מדבר על רמת אשכול?
<משה ישעיהו: אני דיברתי אך ורק בשכונת רמת אשכול.
<קריאה: ואתה אומר שביחס למקומות אחרים ולשכונות אחרות אתה רואה פה באמת מצוקה חריגה?
<משה ישעיהו: אני מכיר גם הרבה מקומות אחרים, אני גדלתי במגדל העמק, אני גר בעפולה ובהרבה, זה המקום הכי גרוע מבחינת הנתונים הפיזיים והמורכבות.
אברהם נגוסה: אני צריך לסגור את הדיון.
<מנגיסטו: קודם כל שלום, אני מעריך את הישיבה הזו.
<מנגיסטו: אני מנגיסטו, תושב באזור, אני כבר 15 שנה פה.
<מנגיסטו: קודם כל בהתחלה רוצה לציין את מה שהיה, ראש העיר - - - לא כמו שהיה עכשיו בסדר, יש שינוי, אבל מחכים לעוד שינוי, לשנות.
<מנגיסטו: הילדים שלנו, לא היה להם את המתנ"ס הזה לפני שלוש-ארבע שנים - - - חדרים.
<מנגיסטו: אפילו מבקשים עוד חדר, 70 ילדים, יש שני חדרים.
<מנגיסטו: איפה אפשר לשים?
<מנגיסטו: רצינו עוד חדרים.
<מנגיסטו: אז במקום להגדיל לנו את החדרים, להוציא אותנו, לשים אותנו בחוץ?
<מנגיסטו: זה ממש לא נכון.
<יוסי הרוש: מנגיסטו היקר, אתה לא - - -
<קריאה: הוא אמר פי שניים, אמרתם.
<מנגיסטו: יוסי, אני פה, אחד מהילדים שלי בא לפה, גם אני רוצה - - -
<יוסי הרוש: אנחנו נסיים פה ונעשה סיור.
אברהם נגוסה: כן, בסדר, נעשה סיור.
<מנגיסטו: חוץ מזה יש מה שמפריע לי פה תמיד.
<מנגיסטו: רק יוצאי אתיופיה, זה מפריע לי.
<מנגיסטו: יהודים, זה הכול.
<מנגיסטו: ניקח אותו יהודים, זהו.
<מנגיסטו: תושבים יהודים באזור.
<מנגיסטו: לא להכליל אותם, תושב אתיופי, עולי אתיופיה, יש כמה פה ש - - - הילדים שדיברו קודם, הם נולדו פה כבר, הם לא רוצים לשמוע.
<מנגיסטו: זה ממש, כמה שאפשר לשנות את הדבר הזה, תודה רבה.
אברהם נגוסה: אני מבקש סליחה מראש מכל מי שרצה לדבר ולא נתנו לו, כי אנחנו מוגבלים בזמן.
אברהם נגוסה: אנחנו יוצאים לסיור עכשיו ולכן אני נאלץ לסכם את הדיון.
אברהם נגוסה: אני מתנצל מראש ממי שלא נתתי, תבינו את המצב.
אברהם נגוסה: קודם כל אני מאוד מודה לראש העיר וגם לצוות פה על הפעילות, על העבודה, בכלל, בקליטת עולים בלוד.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים יותר, זו הדרישה והבקשה והפנייה של התושבים וגם אנחנו אומרים שצריך לעשות עוד יותר.
אברהם נגוסה: אני בטוח שראש העיר והצוות המקצועי וכולם שומעים את הפניות האלה, את הקולות האלה והקולות האלה נועדו רק לקדם ולא לפגוע באף אחד.
אברהם נגוסה: זה לא עניין אישי, זה פשוט עניין של לקדם את העולים, גם עולים וגם ילדי העולים, שנולדו בארץ.
אברהם נגוסה: לכן זה חשוב מאוד להתמקד ולהמשיך בעבודה הטובה שאתם עושים.
אברהם נגוסה: אני גם רוצה לברך את העמותות השונות שעושות עבודה פה בשיתוף פעולה וזה מאוד חשוב שבמדינה דמוקרטית, תפקידן של העמותות הוא לסגור או לבוא ולעשות השלמה, להשלים, לא להחליף את רשות העיר או משרדי הממשלה, אלא הם באים פה להשלים.
אברהם נגוסה: לכן העבודה שלהם מבורכת, תמשיכו, ואני מברך.
אברהם נגוסה: הדבר השלישי, עלה פה חזק עניין הביטחון האישי של התושבים פה, העולים, ההורים מאוד מאוד מודאגים באשר לילדיהם.
אברהם נגוסה: אני לא אחזור עכשיו, אם אפשר לתקן אני אשמח לתקן, זה יכול להיות קצת קשה, אבל אני חושב שפה ביטחון הפנים והעירייה ביחד, והוועדה תפנה גם לשר לבטחון פנים בשיתוף פעולה עם העירייה, שידגישו פה את הפעילות על מנת לחזק את הביטחון העצמי של התושבים פה ברמת אשכול.
אברהם נגוסה: הדבר הרביעי, הוועדה מאמינה בהידברות, לכן אני פונה לאדוני סגן ראש העיר, הבנות האלה דווקא באו עם גישה חיובית ואמרו 'המועדון הזה עשה לנו טוב, קידם אותנו, אנחנו רוצים שימשיך לקדם אותנו, ולכן אנא, אל תוציאו אותנו'.
אברהם נגוסה: לכן אני אומר, תעשו כל דבר בהידברות.
אברהם נגוסה: אם זה לא מקובל עליהם, אם זה לא טוב, אני חושב שרצונם של התושבים בא בראש ובראשונה.
אברהם נגוסה: לכן הוועדה מבקשת לבחון את ההחלטה מחדש ברמה של הידברות עם אותם נערים ולא להוציא אותם מהמתנ"ס.
אברהם נגוסה: נקודה חמישית שאני רוצה לציין פה, אנחנו מסכמים שהעניין של שיקום שכונות, כבודו העלה את הנושא, בעניין שיקום השכונות הוועדה תפנה בכתב לשר השיכון וגם למשרד ראש הממשלה.
אברהם נגוסה: אני לא יודע מי האחראי במשרד ראש הממשלה, בדרך כלל עניין השיקום מרוכז במשרד השיכון והבינוי.
אברהם נגוסה: נברר את זה לפי המכתב שכתבת ואנחנו נפנה שיהיה פה גם עניין של שיקום שכונות.
אברהם נגוסה: הוועדה, כמו בערים אחרות, אנחנו מאוכזבים מעניין ביצוע החלטת ועדת השרים והתכנית הממשלתית לשילובם המיטבי של יוצאי אתיופיה, לא רואים אותה בשטח.
אברהם נגוסה: זו אחת המטרות שלי, גם לבדוק את העניין, אם זה ירד לשטח, אם הכסף הגיע, אם התכניות כבר פועלות.
אברהם נגוסה: לצערי הרב בדקתי באור יהודה, לא קיים, בדקתי באשדוד, לא קיים, הנה פה גם בדקתי ולא קיים.
<זיוה מקונן: גם תכנית אמי"ר, בשבוע שעבר גייסו חיילים יוצאי אתיופיה בנפרד.
<זיוה מקונן: למרות שהתקבלה החלטה כזאת, העלו באוטובוסים נפרדים ופתחו תכנית חדשה.
אברהם נגוסה: אני מודע לזה והוועדה תכתוב מכתב לשרים הרלוונטיים בנושא הזה ונביא את מחאתנו שעד עכשיו מאוקטובר היא לא יצאה לפועל, לא התחילו לבצע את התכנית, אפילו לא התחילו להתארגן ברמה המקומית.
אברהם נגוסה: יכול להיות שברמה הארצית מתארגנים, אבל מה שווה אם זה לא מגיע לרמה המקומית בשטח?
אברהם נגוסה: אלה הנקודות שאני וחבריי פה מסכמים, חבל שאדוני ראש העיר יצא.
אברהם נגוסה: הוא קיבל אותנו מאוד יפה, היה טוב אם היה מסיים, אבל אני מרגיש בעניין שבכל זאת יש לנו שיתוף פעולה, אנחנו נמשיך לעבוד ביחד והוועדה תעקוב אחרי כל המסקנות שעכשיו קיבלנו פה לגבי יישומן פה בשטח.
אברהם נגוסה: לכולם אני מאוד מודה על השתתפות
אברהם נגוסה: כם ועל סבלנות
אברהם נגוסה: כם, תודה רבה לכם.
אברהם נגוסה: צהרים טובים לכולם, שלום לָךְ, צהרים טובים, אנחנו מתחילים היום את הדיון בנושא רק"ע.
אברהם נגוסה: אנחנו לא נחזור על דיונים שהיו לנו והדיון היום מיועד לתאגיד החדש – איך אתם נערכים ואיך אתם מתארגנים?
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע הכול, האם אתם צריכים עזרה מאתנו או לא?
אברהם נגוסה: יכול להיות שאתם לא צריכים אבל חשוב לנו לדעת.
אברהם נגוסה: גם לנציגי הארגונים וגם לנציגי העולים חשוב לדעת וזו המטרה של הפגישה, לשמוע, להתעדכן, מה הולך להיות מיום 1 באפריל 2016.
קסניה סבטלובה: אם הולך להיות.
אברהם נגוסה: בואו נשמע, אני לא רוצה לנבא, אני מדבר על מה שפורמאלי.
אברהם נגוסה: מי יתחיל?
אברהם נגוסה: קודם כל חברותיי, חברות הכנסת, חברת הכנסת קסניה סבטלובה, חברת הכנסת טלי פלוסקוב ויצאה כרגע חברת הכנסת סופה לנדבר.
אברהם נגוסה: אני חושב שנתחיל, האם אתן רוצות להתחיל?
טלי פלוסקוב: אני דווקא חושבת שכדאי לנו לדבר אחרי שנקבל את העדכון ונשמע מה קורה.
טלי פלוסקוב: גם על המעבר.
אברהם נגוסה: אני שומר את סדר הדברים של הפרוטוקול.
טלי פלוסקוב: תודה אדוני היושב ראש, תודה.
קסניה סבטלובה: מודים לך ואתה היושב ראש.
טלי פלוסקוב: ומעריכים את זה.
טלי פלוסקוב: האם המיקרופונים עובדים?
אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת סופה לנדבר.
<שמעון אלקבץ: אני אתייחס רק במשפט אחד לגבי משהו אקטואלי, כי אנחנו יצאנו מהישיבה הקודמת של הוועדה עם בקשה מהאוצר, להקצות את אותם 30,000 שקלים, ואני יכול להגיד שאנחנו כבר עושים בהם שימוש, מזה כחודש.
<שמעון אלקבץ: אנחנו צירפנו אחד עשר נותני שירותים ל-server root הבא, חמישה הצטרפו לשידורים בשפה הרוסית, אחד לשידורים בשפה האמהרית ועוד חמישה לשידורים בשפות השונות –אחת עשרה שפות נוספות.
<שמעון אלקבץ: בהחלט תוספת כוח מאוד מאוד משמעותית, בשים לב למצוקה שאנחנו נמצאים בה.
<שמעון אלקבץ: זה כן נתן איזשהו אוויר לנשימה.
<שמעון אלקבץ: אני כבר רואה שאלכס גבה בשני ס"מ - - -
<אלכסנדר מדבין: מבחינה מקצועית - - -
קסניה סבטלובה: אני חושבת שהוא לא ישן בלילות.