GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: אני חושב שהתקדמנו ואני שמח שלמרות כל השמועות שזה לא יהיה באפריל, אנחנו קבענו דיון ומקיימים את זה, אני שמח שקיימנו ואני אופטימי גם לגבי הדבר הזה, שהוא גם יתקדם ואנחנו נקבל את העדכון, גם מהאוצר, גם משמעון.
אברהם נגוסה: אנחנו מברכים על הדיון הזה, ותודה שבאתם.
אברהם נגוסה: אני מברך את כל אחד ואחד מכם שהגעתם.
אברהם נגוסה: זה דיון חשוב.
אברהם נגוסה: התכנסנו היום לדון בנושא "תרומתם וטיפולם של העובדים הסוציאליים בקליטת עולים עם שוני תרבותי – לציון יום העובדים הסוציאליים הבינלאומי בכנסת, שהכנסת מציינת.
אברהם נגוסה: היוזמה לדיון הייתה של השר לשעבר חבר הכנסת מאיר כהן, לשעבר שר הרווחה והשירותים החברתיים ואנחנו מאוד מודים לך שהגעת.
אברהם נגוסה: אני רוצה להגיד לכם כעובד סוציאלי בהכשרתי, שמודע לתרומת העובדים סוציאליים לטיפול באוכלוסייה בכלל ובאוכלוסיית העולים בפרט.
אברהם נגוסה: אני גם מאוד מתרגש לראות את העובדת הסוציאלית ציפי בר, יושבת ראש מחוז ירושלים והסביבה באיגוד העובדים הסוציאליים, כי אחרי שסיימתי את לימודיי באוניברסיטה העברית, אז התחנה הראשונה בה התחלתי לעבוד הייתה אצלה.
אברהם נגוסה: התקבלתי לעבודה ומצאתי בית חם ממש, כך שאת המקצוע, מעבר לפן האקדמי אלא מבחינה פרקטית, למדתי מציפי, גם ממנהלים אחרים ואני מאוד מודה לך, ציפי, לכיוון שאת נתת לי ואני מאוד מודה לך גם על כל השנים שבהן את עושה.
אברהם נגוסה: לנגד עינייך טובת הקליינטים, הפונים.
אברהם נגוסה: אני ראיתי אותך בלשכה איך היית עושה ואיך היית אומרת לנו, ועד היום את ממשיכה להגן, תחנה - - -
<ציפי בר: אני לא ממשיכה היום.
מאיר כהן: היום זה על העובדים.
אברהם נגוסה: כן, כשמגנים על העובדים אז מגנים על הפונים.
אברהם נגוסה: אני מבקש גם להודות לעובדת סוציאלית שרה כהן, מנהלת שירות הרווחה במשרד העלייה והקליטה, שגם אותה אני מכיר הרבה שנים, במסגרת פעילותי בעלייה וקליטה.
אברהם נגוסה: אנחנו כמובן נשמע קודם את השר, האם אתה רוצה להתחיל?
מאיר כהן: כן, כי אני חייב להיות גם בישיבה אחרת.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת מאיר כהן, בבקשה.
מאיר כהן: שלום אדוני, דר' נגוסה, יושב ראש הועדה.
מאיר כהן: חברים, אני רוצה לפתוח בכך שיש איזה רגע מכונן כשמישהו שמייצג את העלייה הוא יושב ראש וועדת עלייה וקליטה והוא דווקא מן הקהילה האתיופית.
מאיר כהן: אנחנו מדינה של עולים, גם אני עולה, הגעתי לארץ בגיל שבע ממרוקו והסוכנות מלווה אותי כל הזמן.
מאיר כהן: הסוכנות היא כמו הרבנות בארץ.
מאיר כהן: היום אנחנו מציינים את יום העובדות והעובדים הסוציאליים בכנסת ישראל וחשבתי שבאמת, זה אחד מהנושאים החשובים ביותר להעלות בדיון הזה, ואני אבקש מכם לרגע להתחבר אליי למה שאני אומר, גם כשר הרווחה, גם כחבר כנסת.
מאיר כהן: אדוני, אנחנו כל יום, כמעט כל יום, מקבלים מכתבים מכל הארץ, עם הריטואל הקבוע שחייבים להתייחס אליו ברצינות, שבא ומספר על הוצאת ילדים מהבית או על תסקירים של פקידי סעד ופקידות סעד, וכמעט כחוט השני העובר בין כל המכתבים האלה, מכתבי התלונה, תמיד בסוף עולה השאלה: מה, הם לא מבינים מאיפה באנו?
מאיר כהן: אני מנסה לחשוב מה היה קורה אם עובדת סוציאלית הייתה נכנסת לכפר של סבא שלי במרוקו ורואה אותי יושב בלי תחתונים על ריצפה.
מאיר כהן: אני משער שהיא הייתה אומרת: זה ילד בסיכון והדוגמה הקטנה הזו יכולה לפעמים להאיר באור חזק, עם פרוז'קטור, על השאלה האם אתם, העובדים סוציאליים, האם בהכשרתכם או תוך כדי עבודתכם, אתם מבינים שצריך להתחיל להתנהג כמו איזה מפתח שבדי?
מאיר כהן: מה זה "כמו מפתח שבדי"?
מאיר כהן: זה להתאים את עצמך ולהבין שיש אמנם דברים משותפים לכולם – כי התעללות היא משותפת לכולם ופגיעה היא משותפת לכולם ואלימות זאת אלימות אצל כולם אבל, בכל זאת, יש ניואנסים שהם תלויי תרבות אז האם, בבואכם לעבוד עם אוכלוסייה של עולים, אתם מכשירים את עצמכם, או מכשירים אתכם, או שאתם מייצרים איזה שיח, שהוא על בסיס של הבנת התרבות והבנת הרקע שממנו באים ובאות המטופלות והמטופלים.
מאיר כהן: וזה, אדוני, הנושא שחשבתי שראוי שאנחנו נדבר עליו.
מאיר כהן: בפגישות שלי עם ראשי בתי הספר לעבודה סוציאלית, הסתבר שבחלק מבתי הספר זה מוטמע בתוך הסילבוס של הלמידה ובחלק מבתי הספר לא, ואמרו לי: מאיר, אנחנו, דווקא בגלל שאנחנו מדינת עולים, אז ההתייחסות צריכה להיות מאוד נורמטיבית כדי לייצר איזה כור היתוך שלנו.
מאיר כהן: כור ההיתוך נכשל בשנות החמישים ושאף אחד לא ינסה לחדש אותו.
מאיר כהן: ארץ קולטת עולים חייבת להיות מיומנת בהכרת התרבות והכרת הרקעים, והדבר הבסיסי, אדוני היושב ראש – השפה.
מאיר כהן: רק לפני שנתיים עבר חוק של טמנו שאטה, חברת הכנסת לשעבר, שצריכים מתורגמנים.
מאיר כהן: כשבאתי לבטוח הלאומי עשרות פעמים מצאתי בוועדות הרפואיות גברת מאתיופיה או גברת מרוסיה, או גברת ממרוקו, שעומדת מול רופא קר ומנוכר, שמדבר שפה אחת והוא שואל אותה, היא לא מבינה את השאלות וכמובן שהתשובות שלה שבורות ומקוטעות ולא ברורות.
מאיר כהן: ועל פי השיח האילם הזה, השיח הכמעט אילם הזה, פוסק הרופא את עתידה.
מאיר כהן: בכדי למנוע מצבים כאלה כמו הוצאת ילדים, הסדרי ראיה כאלה ואחרים, בכדי למנוע או לצמצם את הבעייתיות, אנחנו חייבים לדאוג שכל עובדת ועובד סוציאלי במדינת ישראל, יעבור הכשרה ברב- תרבותיות מול האוכלוסייה שהוא עובד אתה.
מאיר כהן: ושיהיה לכם חג שמח.
מאיר כהן: אני לא רוצה להגיד שאתם עושים עבודת קודש - - -
<צפרא דוויק: אנחנו לא - - -
מאיר כהן: אתם כבר לא רוצים לשמוע, נכון?
מאיר כהן: נמאס כבר, ואמרה משהו יפה תמר זנדברג עכשיו: "כשאומרים למישהו 'אתה עושה עבודת קודש" – ואני מצטט את תמר, צפרא, "זאת אומרת שאתה עושה עבודה ולא משלמים לך".
<קריאה: לא, אתם - - - לחלוטין את הצבור.
<קריאה: עבודת קודש אי אפשר, רק אם נותנים לנו מעשר, כמו לכוהנים, 10% מתקציב המדינה.
אברהם נגוסה: תודה חבר הכנסת מאיר כהן.
אברהם נגוסה: מאוד חשובים הדברים שאמרת לעובדים הסוציאליים.
אברהם נגוסה: אני חושב שעכשיו אני אתן לעובדת סוציאלית ציפי בר, יושבת ראש מחוז ירושלים והסביבה, איגוד העובדים הסוציאליים, בבקשה.
<ציפי בר: שלום, יושבת ראש איגוד העובדים סוציאליים צפרא דוויק נמצאת אתנו.
אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו יושבת ראש איגוד העובדים הסוציאליים הארצי, גברת צפרא דוויק.
<צפרא דוויק: צפרא טבא לכולם.
<ציפי בר: מאחר שצפרא לא שמעה את דברי הפתיחה שלך, אברהם, אז חשוב לי שהיא תדע.
<ציפי בר: תשמע, אני התרגשתי בצורה בלתי רגילה ברגע שראיתי אותך בטלוויזיה בתפקידך וכחבר כנסת.
<ציפי בר: אני זוכרת אותך הרבה שנים אחורה, כשהגעת אלינו ללשכה ואני חושבת שמן הרגע הראשון, היה חיבור מאוד מאוד טוב ואתה היית החוט המגשר, בין הרבה מאוד עולים לבינינו, כפי שתיאר את זה חבר הכנסת מאיר כהן, כמה קשה להבין תרבויות אחרות ושונוּת וכו'.
<ציפי בר: ותראה, פשוט, אין מלים, אני ממש מתרגשת לראות אותך פה, כעובד סוציאלי שאתו הלכנו וכיתתנו רגליים ממקום למקום.
<ציפי בר: דרכך עוד תהיה סוגה בשושנים, כמו שאומרים.
<ציפי בר: תודה רבה לך.
<ציפי בר: אני בטוחה שצפרא תציין את זה, חבר הכנסת מאיר כהן, אתה המארח שלנו, דאגת לכך וכולנו מודים לך מאוד.
<ציפי בר: אנחנו כאן ביום מאוד חגיגי, זה באמת חג לעובדים הסוציאליים, שהכנסת מציינת את היום הזה, יום חג לעובדים הסוציאליים.
<ציפי בר: אנחנו באמת רוצים לשמוע מהעובדים בשטח, על פרויקטים מאוד ייחודים, עם מחשבה יצירתית בלתי רגילה שאתם תשמעו ותבינו על מה מדובר, כאשר באמת, העניין הוא לראות מי אלה העולים שמגיעים אלינו, מאיפה הם מגיעים, להתייחס לשונוּת, להתייחס לתרבות הנפלאה שהם מביאים איתם, ועם זה, בכל זאת, הם צריכים להתאקלם, להתערות ולספוג את מה שיש בארץ, ולהרגיש כחלק, לא להרגיש כקבוצות שלא שייכות אלא באמת ככל האפשר, להטמיע ולאפשר להם להיקלט בארץ בצורה טובה, הולמת, עם המון המון המון המון כבוד אליהם ואל התרבות שהם מגיעים ממנה, אז חברתי שרה, שאנחנו חשבנו על שלושה פרויקטים מאוד מיוחדים, היא תסביר.
מאיר כהן: כחבר כנסת יחיד אחרי היושב ראש, שנמצא כאן – תדברו על הקשיים.
מאיר כהן: אני הגעתי למסקנה שכשמגיעים לכנסת צריכים לדבר על הקשיים כי זו הזדמנות פז.
מאיר כהן: אני יוצא עכשיו, אני וצפרא יוצאים מדיון אצל תמר זנדברג, כשאני יודע שהשאילתא הראשונה שצריכה לשבת על השולחן של שר הבריאות ביום רביעי היא: למה אין את חיזוק הקשר בין משרד הבריאות למשרד הרווחה, כי אמרו החבר'ה שיש רצון טוב והכול בסדר אבל אין קשר ולכן הכול תקוע.
מאיר כהן: ואני רוצה, גם מעבר לשמיעה על הפרוייקטים, לשמוע על הקשיים, שאנחנו, כחברי כנסת, יכולים מיד לתרגם אותם למעשה, כי יש במקום הזה, בכנסת, יש הרבה מאוד כוח אבל אנחנו צריכים להיות מכוונים על ידיכם.
מאיר כהן: אנחנו עובדים אצלכם לטובת העניין.
מאיר כהן: ביום הזה, אנחנו, חברי הכנסת, עובדים אצלכם.
מאיר כהן: תגידו, לצד הסיפורים הטובים, תגידו מה אתם רוצים שאנחנו נעשה.
מאיר כהן: מה הקשיים, איך אנחנו נתמודד אתם.
<צפרא דוויק: שרה, מעבר לזה שאת קשובה, שרה, שרה היא מנהלת השירות הסוציאלי של משרד הקליטה, שאחראים על הקליטה של העולים והשילוב הקהילתי שלהם.
<צפרא דוויק: שרה, האם שמעת את מה שמאיר כהן אמר?
<צפרא דוויק: אני מבינה שאת עסוקה בכך שהמצגת תעלה אבל, מאוד חשוב להדגיש, כי מתוך הכנסת יכולה לצאת קריאה, מתוך השאלות שהכנסת מבררת יכולה לצאת התורה, העשייה.
<צפרא דוויק: מה אנחנו לא מקבלים כדי שנוכל לעזור לאוכלוסייה שאנחנו אמונים ואחראים עליה?
<צפרא דוויק: מאוד חשוב לי להדגיש, כבוד היושב ראש, מאוד חשוב לי להדגיש, שגם ביום חג שלנו אנחנו לא מדברים על עצמנו אלא אנחנו מדברים על העבודה שלנו, על האוכלוסיות שאנחנו מטפלים בהן ולְמה אנחנו זקוקים באמת כדי לעזור להם הרבה יותר טוב ויותר נכון.
<שרה כהן: נדברנו יחד עם האיגוד להשתמש בפלטפורמה של ועדת העלייה והקליטה לטובת הצגת העבודה הנפלאה שנעשית על ידי לא מעט עובדים סוציאליים, שעובדים עם אוכלוסיות עולים שונות, אז חשבנו על המקום של לבוא ולהציג את זה מהמקום של העבודה המקצועית, המשמעותית, החשובה, לפחות להציג את הדברים שאנחנו ביומיום חווים ונתקלים אבל, אני בהחלט מסכימה אתך, שזה כל הזמן נמצא ברקע.
<שרה כהן: ועדת העלייה והקליטה היא בעצם הבית הטבעי שלי, כמנהלת שירות הרווחה במשרד העלייה והקליטה.
<שרה כהן: אני מגיעה לכאן להרבה מאוד דיונים בנושאים שונים, כשבהחלט מרבית הדיונים נסובים סביב העלאת בעיה או סוגיה, ולא תמיד של לבוא ולהציג את העבודה המקצועית שנעשית בתחום.
<שרה כהן: ברמה של פתיח, אתחבר למונח המרכזי שעלה כאן בשיח, שזה הנושא של העבודה רגישת התרבות, או השימוש במה שאנחנו מכנים כְּשִירות תרבותית, ידע תרבותי, מיומנות וכלים תרבותיים, כשאנחנו בעצם מתייחסים לזה כאל התמקצעות.
<שרה כהן: תהליך התמקצעות מתוך אמירה מאוד ברורה שקיימת שונות בין אוכלוסיות העולים השונות, זאת אומרת שכל קבוצה אוכלוסייה מגיעה מרקעים שונים, מביאה אתה מאפיינים שונים והחשיבות שלנו, גם כקהילה קולטת, גם כאנשי מקצוע ובוודאי בתחום העבודה הסוציאלית, היא להתייחס גם לכלים של הפרופסיה אבל, לעבות אותם עם מיומנויות שקשורות להבנה ולרגישות התרבותית.
<שרה כהן: כדי לשבר את האוזן, לפני למעלה משלושים שנה הייתה כאן ועדה שעסקה בנושא של ילדים ונוער בסיכון ולפני כשמונה שנים, הייתה הוועדה השנייה שהוקמה על ידי ממשלת ישראל, על ידי ראש המשלה דאז אריאל שרון ז"ל, ועסקה בנושא של מצבם של ילדים ונוער במצבי סיכון.
<שרה כהן: היא הראשונה, זו הייתה וועדה שהתייחסה באופן מובנה, כחלק מתהליכי העבודה שלה, לנושא של השונות התרבותית בהתייחסות לקבוצות אוכלוסייה שונות, שנמצאות בתוך מדינת ישראל, ובפעם הראשונה בתוך ועדה פורמאלית, היה פרק מאוד משמעותי שעסק גם בנושא של אוכלוסיות של עולים, חרדים וערבים, והצורך בהתייחסות מותאמת.
<שרה כהן: מאז, התכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון שמה זרקור מחודד על הנושא הזה והשפה שהיום אנחנו משתמשים בה, היא שפה של הצורך בהתאמה ובהתייחסות מותאמת לרקע התרבותי.
<שרה כהן: לא רק למצב שעולה עובר בפרק הזמן הראשון לעלייתו לישראל, אלא גם למקום שבו הוא נמצא אחרי פרקי זמן ולמה שהוא מביא אתו.
<שרה כהן: כשחשבנו איזה פרויקטים נציג היום התלבטנו, מכיוון שבדרך כלל השיח היותר שכיח בשנים האחרונות הוא סביב שתי מסות של אוכלוסייה, שהן בדרך כלל יוצאי חבר המדינות וגם יוצאי אתיופיה, ורצינו לתת היום צוהר ולהאיר עם איזשהו זרקור על קבוצות אוכלוסייה שמגיעות היום למדינת ישראל, שבהחלט גם בשנים האחרונות מספרן ושיעורן מכלל אוכלוסיית העולים עולה, ונעשית אתן עבודה שהיא עבודה מותאמת, עבודה יחודית, שלא תמיד יודעים עליה.
<שרה כהן: ולכן, במחשבה משותפת בחרנו בשלש קבוצות שהיום יהיו כאן, שלש קבוצות של עובדים סוציאליים שיבואו ויציגו מהמקום שלהם את העבודה שנעשית, ואלו בעצם שלושת הקבוצות.
<שרה כהן: הקבוצה הראשונה שנפתח אתה היא "תכנית התערבות רגישת תרבות למניעת שימוש לרעה באלכוהול ובסמים בקרב בני נוער עולים והוריהם" – זו תכנית שאנחנו מבצעים אותה בקרב לא מעט קבוצות מוצא, יחד עם משרד הרווחה ועמותת "אפשר".
<שרה כהן: מה שהיום נציג זה את העבודה שנעשית עם בני נוער והוריהם, שהגיעו מאמריקה הלטינית לישראל, מצי'לי ומקולומביה, לא ממש יודעים עליהם אבל, הקבוצה הזו נמצאת ברמלה, נעשית אתם עבודה וזו עבודה שמותאמת להם ופה, תצגנה את התכנית שלש עובדות סוציאליות, חלי סבג שריג, מאי גמליאל ומרתה.
<שרה כהן: המצגת השנייה או ההתייחסות השנייה תהיה לקבוצה של עולים שהגיעו מצרפת, אתם בוודאי יודעים שהיה 'פיק' מאוד גדול בעלייה מצרפת בשנה שנתיים האחרונות, ואנחנו בהחלט צופים גם גידול של העלייה מצרפת.
<שרה כהן: העלייה הזו הביאה לפתחה של הממשלה צורך בהחלטת ממשלה ייחודית לטובת שיפור ועידוד, גם לשיפור בהטבה של הקליטה שלהם ולצורך כך גם הוקצו תקציבים נוספים שאיפשרו לראשונה, גם בתחום הרווחה, לפתח מודלים של התערבות שמותאמים למקום שהאוכלוסייה נמצאת בו.
<שרה כהן: זאת אומרת, יש לפעמים איזשהם מיתוסים שחלק מהאוכלוסיות שמגיעות גם מארצות רווחה, כולן נמצאות במצב אחר כי הם עשירים, לא מתפתחות בעיות אבל, גם כאן עלה הצורך בהתאמה של מערכת השירותים למקום ולצרכים של האוכלוסייה.
<שרה כהן: את זה יציגו עובדת סוציאלית תמר אלוני ונורית שטרן מנתניה, הן תצגנה את מודל הקליטה העירונית בתחום הרווחה, שפותח בעקבות גל העלייה מצרפת, בעיר שקלטה את המסה - - -
מאיר כהן: איפה?
מאיר כהן: באשדוד?
<שרה כהן: בנתניה, שקלטה את המספר הגדול ביותר של העולים מצרפת שהגיעו לישראל.
<שרה כהן: וההצגה השלישית תהיה של קבוצת אוכלוסייה שלא תמיד מכירים אותה, לפעמים אנשים שומעים את שמה, קבוצת עולי "בני מנשה" מהודו.
<שרה כהן: ההתייחסות לאוכלוסייה שאנחנו נדבר עליה, היא לעולים שגרים בקרית ארבע והתהליך המופלא שנעשה אתם, יחד עם עובדת סוציאלית אסתר קולני - - -
מאיר כהן: איפה היא?
<שרה כהן: יושבת שם.
מאיר כהן: נראה לי שביקרתי שם פעם, לא?
מאיר כהן: בגידולים היפהפיים האלה, לא?
<שרה כהן: אז יש כאן בעצם שלש זוויות ראיה יותר חדשות עם אפשרויות להתייחס גם לפיתוחים שהם יותר יצירתיים וחדשנים, ואני מקווה שגם, קודם כל, ההאזנה והלמידה תהיה באמת לכולנו חדשה וכמובן, תציף לנו בהמשך – איך לא, את מה שאנחנו צריכים לעשות ואת הקשיים.
מאיר כהן: בכל זאת, גבירתי, סליחה שאני טיפה אשבית את השמחה, אני עוד שתי דקות הולך ואז תשתחררו מהעול שלי.
<קריאה: אנחנו הולכים להשבית מחר - - -
מאיר כהן: אני שואל, לפני שאתן תמשיכו, 40% מבתי הכלא בצבא מלאים בעולים מבני העדה האתיופית, דור שני.
מאיר כהן: אנחנו, במשרד הרווחה ואני עדיין אומר 'אנחנו', נתקלים בקשיים גדולים מאוד בפנימיות שלנו, עדיין אין איזו מיומנות שהיא ברורה ועדיין אנחנו מחפשים את עצמנו, אז אני שוב חוזר, דווקא ביום כזה כדאי לדבר, להקדיש למה שאת אומרת עשר דקות אבל, רוב הדיון צריך להיות על הקשיים, על איך אנחנו, החברה הישראלית, ואני אומר 'אנחנו' כי אני בתוכם, כשר רווחה, כחבר כנסת, כראש עיר, איך אנחנו לא יכולים לסמן 'וי' ברור של הצלחה, אחרי שלמדנו את כל הנתונים ואנחנו עדיין לא מצליחים להיות פורצי- דרך.
מאיר כהן: מהם הקשיים של העובדים הסוציאליים בתוך הדבר הזה?
מאיר כהן: כי אם אתם לא עושים עבודת קודש כמו שאתם לא רוצים שנגיד אבל, בוודאות, על הכתפיים שלכם יש עומס יותר מכל סקטור אחר במדינת ישראל.
מאיר כהן: הרי אפשר בבית הספר להיתקל בילד עולה מאתיופיה או עולה ממקום אחר ולטפל בו בכלים הדלים שיש לבית הספר ולהגיד לו: שמע, לך הביתה אבל, הוא מגיע הביתה וכל המאמץ הוא על הכתפיים של עובדת המשפחה שמתעסקת אתו, כל המאמץ.
מאיר כהן: והיות ואני מטייל המון בשטח, אני לפעמים פוגש אנשים שאומרים לי בכעס גדול: מאיר, הפקרתם אותנו, הפקרתם אותנו.
מאיר כהן: אתם מקשקשים שם בכנסת, אתם מקשקשים במשרדים שלכם, אבל אנחנו מרגישים מופקרים, כי אף אחד לא הכשיר אותנו כמו שצריך, אף אחד לא נותן לנו כלים כמו שצריך - - -
<קריאה: אין רצף.
מאיר כהן: אין רצף.
מאיר כהן: לכן אני אומר, ראוי שהדיון ילך לכיוונים האלה, באמת כדי שנרגיש, הרי אפשר להזמין אתכם ביום אחר ותתנו שלש מצגות יפות על הפרוייקטים מהסוג הזה אבל, היום הזה צריך להיות יום שבו אנחנו משטחים את הלב שלנו על השולחן ואומרים: לצד ההצלחות מה הקשיים שלנו.
מאיר כהן: זהו, אדוני, תודה ואני צריך ללכת אבל תנסו לכוון את זה, אנחנו נקרא את הפרוטוקול.
אברהם נגוסה: אז יש מישהו שיכול - - -
מאיר כהן: אני מצטער גבירתי, אני לא, אין שום דבר - - -
אברהם נגוסה: נגיע גם לזה אבל, לפני זה - - -
<קריאה: אני שמחה שזה בא ממךָ.
<קריאה: שזו המטרה של יום כזה.
<דנה גורדון שושני: רק תזדהי לפרוטוקול בבקשה.
אברהם נגוסה: האם את רוצה להציג את הבעיות של העובדים הסוציאליים?
<גלית אלון אוחנה: בשביל זה באתי.
אברהם נגוסה: בבקשה, הגידי את שמך לפרוטוקול ואז תשתפי אותנו.
<גלית אלון אוחנה: שמי גלית אלון אוחנה, אני עובדת סוציאלית.
<גלית אלון אוחנה: ב'שניונת' להתייחס לגבי מה שאמרת על האוניברסיטאות, שהן אמרו ש"אנחנו כור היתוך ואין צורך להתייחס", אני למדתי בתכנית ההסבה באוניברסיטה העברית, שכל הזמן יש שם שיח שמדבר על רגישות תרבותית ובסופו של דבר, כשביקשו מאתנו לספר על זיכרון מהסבתא, אז חוץ ממני ועוד תלמידה יוצאת אתיופיה, כולם סיפרו על הסבתא מפולין.
<גלית אלון אוחנה: זו שאלה אם זה מקרי, זו שאלה אם זה משפיע - - -
מאיר כהן: זה מקרי.
<גלית אלון אוחנה: זו שאלה אם זה מקרי, זו שאלה איך זה משפיע על הפונים שלנו, זו שאלה שצריך - - -
מאיר כהן: אני לא עשיתי פילוח לפי מוצא עובדים סוציאליים אבל הייתי מאוד נזהר, הדור השני - - -
<קריאה: אני מוכרחה להגיד לך שאני מאוד מקנאה בך שיכולת לספר על הסבתא שלך, אנחנו לא יכולות לספר על הסבתות שלנו בכלל, כי הן ניספו.
<גלית אלון אוחנה: לא בשביל זה באתי, אני התפרצתי עם העניין הזה בגלל שאתה דיברת על זה.
<גלית אלון אוחנה: דיברת על הוצאה של ילדים מהבית?
<גלית אלון אוחנה: אני חושבת שצריך לחשוב - - -
מאיר כהן: סליחה שאני מפריע לך, ראוי שזה לא היה נאמר, כי באמת, אנחנו מתעסקים עם דור של ניצולי שואה.
<גלית אלון אוחנה: זה לא העיקר, זה לא העניין.
מאיר כהן: אז בואי נחזור לנושא.
<גלית אלון אוחנה: אני רוצה להתייחס לעיקר, גם לגבי שני דברים שאמרת.
<גלית אלון אוחנה: האחד, מי ממלא את בתי הכלא, אז זה לא רק אתיופים אלא גם דור שלישי של עולים מזרחים, שצריך להתייחס אליהם, שהם עדיין שם וגם להתייחס לנקודה נוספת.
<גלית אלון אוחנה: לגבי הוצאה מן הבית, השאלה היא כמה כלים יש לעובדים סוציאליים בלשכה?
<גלית אלון אוחנה: אני טיפלתי באימא שהיא עובדת עירית ירושלים, עובדת מאוד קשה, משך שנים, לא אימא עצלנית, אם חד הורית בסך הכול לשלושה ילדים והיא זו שהייתה צריכה לחסום את הדלת של אנשים מהוצאה לפועל, כדי שלא ייקחו את הרכוש היחידי שיש להם בבית – המחשב.
<גלית אלון אוחנה: אז איך הילד הזה, המתבגר הזה, בבית, יכול להיות פנוי ללמידה, לניהול של חיים נורמטיביים, כשבעצם הוא צריך להיות בחרדה שההוצאה לפועל לא ידפקו בדלת?
<גלית אלון אוחנה: אז הרבה פעמים מוציאים מהבית שלא בכוונה אבל, המציאות יוצרת כזה מצב שהעוני, בסופו של דבר, מוביל גם להוצאה של ילדים מהבית.
<גלית אלון אוחנה: זו לא המדיניות, אין ספק שזו לא המדיניות אבל, אין כלים לעובדים סוציאליים.
<גלית אלון אוחנה: צריך לדעת את זה.
<גלית אלון אוחנה: העובדת סוציאלית בלשכה אמרה לי: אנחנו בלשכה לא רוצים יותר לפתוח - - -
מאיר כהן: אנחנו מדברים על השונות התרבותית.
מאיר כהן: הקשיים.
מאיר כהן: האם בשונות התרבותית, בהכשרה - - -
<גלית אלון אוחנה: יש קשר.
<גלית אלון אוחנה: יש קשר בין עוני לבין עלייה.
<גלית אלון אוחנה: יש הרבה יותר עולים שהם עניים.
<גלית אלון אוחנה: איך מתייחסים לזה?
<גלית אלון אוחנה: מעבר לפרויקטים מקסימים שעושים, איך מתייחסים לעוני שמגיעים אתו העולים?
<גלית אלון אוחנה: זאת השאלה.
מאיר כהן: נכון.
<גלית אלון אוחנה: ורק - - -
אברהם נגוסה: איפה את עובדת?
<גלית אלון אוחנה: אני שמעתי מעובדת סוציאלית שאמרה שהיא לא רוצה יותר לפתוח תיק של פונים, כשזה על רקע כלכלי ואז אני שואלת: לאן הם אמורים ללכת, אותם אנשים?
אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך, איפה את עובדת, באיזו לשכה או באיזה אזור?
<גלית אלון אוחנה: אני לא עובדת בלשכה.
אברהם נגוסה: אני רוצה להתמקד בעניין של השונות התרבותית ולכן אני שואל את זה, ותתייחסו, האם זו הבעיה גם - - -
<גלית אלון אוחנה: אני אגיד, אני יועצת במרכז הורים ואני יודעת שאוכלוסייה האתיופית, למשל, מטופלת בלשכות ואלינו היא לא מגיעה, באמת מן הקושי הזה.
אברהם נגוסה: אולי זה יכול להיות בעניין המצגת, נראה את הקשיים.
<שרה כהן: אני מבקשת, כיוון שאנחנו בכל אופן פנינו לאנשים ואנחנו ביקשנו שיכינו את הדברים, אז בכל אופן הייתי רוצה שניצמד למתווה של הדיון, כי יש כאן משהו מבחינתי, שברגע שאנשים מתכוננים אז הכיוון האחר הולך למשהו שהוא מבחינתי לא קשור לשיח שמתקיים כאן.
<שרה כהן: אנחנו בדרך כלל מדברים על צרות ועל קשיים אז בואו תתנו לנו גם את פרק הזמן הקצר כדי לדבר על דברים יפים שנעשים, מתוך מקום של שיקוף הידע והמקצועיות של העובדים הסוציאליים.
<שרה כהן: יהיה לנו מספיק זמן לדבר גם על הקשיים, מה גם שלא נפתור אותם בוועדה הזו.
<ציפי בר: ברשותך, אני אוסיף רק משפט, בוועדה לקידום מעמד האישה, שכנראה מתחילה תיכף, באמת מדברים על כל הקשיים שעובדים סוציאליים נתקלים בהם.
<ציפי בר: פשוט נשמע שם את חבר הכנסת מאיר, שם יש התייחסות מאוד רצינית לקשיים מולם עומדים העובדים הסוציאליים, אבל זה יום חג ולא הבאנו לכאן את כל הבעיות ואת כל הצרות, כי אנחנו רוצים לשמוח עם העבודה והעשייה הנפלאה שאנחנו עושים.
אברהם נגוסה: בואו, אני חושב שהבקשה שלו פה, הפנייה שלו, היא להעלות את הקשיים של העובדים סוציאליים כמו שהם בתחום עבודתם בתחום הספציפי בקליטת עליה, זה מה שהוא מתכוון, אז בואי, נשמע קודם כל, יכול להיות שבמהלך ההצגה כשאנחנו נסתכל, יכול להיות שיעלו שאלות, כשנגיע גם אל העובדים סוציאליים, אז אני מציע שקודם כל נשמע מגברת חלי סבג שריג, מאמריקה הלטינית, לגבי העולים מאמריקה הלטינית והוריהם.
<חלי סבג סריג: שלום לכולם.
<חלי סבג סריג: קוראים לי חלי כפי שנאמר, ובאתי לספר לכם על פרויקט מאוד ייחודי שנקרא "מתבגרים בעליה".
<חלי סבג סריג: אני עובדת בפרויקט הזה כבר מעל שנה ואני עובדת סוציאלית כבר עשר שנים.
<חלי סבג סריג: אני מאוד מסכימה עם זה שמדובר ביום חג ומדובר בפרויקט מאוד ייחודי ומרגש, שאני שמחה שניתנו לו הבמה והמקום, כדי להראות משהו מתוכו.
<חלי סבג סריג: "מתבגרים בעליה" זו תכנית שמדברת על איזושהי מניעה.
<חלי סבג סריג: אנחנו בעצם יוצאים מנקודת הנחה שכל משבר ההגירה גורם לבני נוער ללכת לכל מיני התנהגויות סיכון למיניהן, בחלקן הן סמים, אלכוהול וכל מיני חומרי פסיכו אקטיביים והתנהגויות סיכון שונות.
<חלי סבג סריג: לתכנית הזו יש פן מאוד ייחודי, שהיא משלבת – לעומת להרבה פרויקטים שלקחתי בהם חלק במהלך חיי המקצועיים, יש בה שילוב שנמצא גם בשטח בין בני הנוער עצמם לבין ההורים שלהם.
<חלי סבג סריג: אנחנו בעצם יוצרים מפגשים משותפים להורים ולנערים, ומפגשים נפרדים להורים בנפרד ולנערים בנפרד, וזה משהו שהוא, מן הניסיון המקצועי שלי, לא קורה בכל מסגרת.
<חלי סבג סריג: זה מאוד קשה ליצור את הבמה המשותפת הזו בדרך כלל, וזה משהו שהוא מאוד ייחודי ומקסים.
<חלי סבג סריג: אנחנו יוצרים איזושהי קבוצה אינטימית שמאפשרת לבני נוער פלטפורמה ומקום להיפגש ולדבר על הקשיים, בצורה אותנטית ובצורה כנה, במקום בטוח ומכיל שהם יכולים להביא אליו את עצמם.
<חלי סבג סריג: המטרות של התכנית שלנו הן הפחתת התנהגויות סיכון שעליהן כבר דיברתי ואמרתי, לפתח מודעות בקרב בני הנוער למיקוד שליטה פנימי, למקום שבו הם לוקחים אחריות על הבחירות שלהם, שהם מבינים מה הסיכונים שנובעים מתוך הבחירות שלהם, לחזק את היכולת ההורית – עכשיו אני מדברת לרגע על השילוב של ההורים בתכנית, אז המטרה היא באמת לחזק את היכולת ההורית של ההורים בהבניית גבולות, בנורמות התנהגות, בתקשורת בין שני הצדדים, לחזק את הקשר בין ההורים לנערים עצמם, לחזק את הזהות האישית של הנערים ולייצר מודעות להשפעות של החומרים שדיברתי עליהם קודם, כי אנחנו מבינים שהדבר הזה קיים בגיל הזה, בעיקר בקרב העולים, שם יש אפילו קצת יותר מהעניין הזה.
<חלי סבג סריג: המבנה של התכנית הוא עשרים וחמישה מפגשים בסך הכול של הנחיה, יש לנו ששה מפגשי הכנה, שבהם המנחות עושות ראיונות אישיים ומגיעות לבתים של הנערים עצמם ונפגשות ועושות שיחה וראיון כזה.
<חלי סבג סריג: יש עשרים וחמישה מפגשים שמחולקים: שבעה עשר לבני הנוער עצמם, הנחיה רק לבני הנוער, חמישה מפגשים רק להורים ועוד שלושה מפגשים שהם משותפים להורים לנערים גם יחד.
<חלי סבג סריג: זה המבנה של התכנית.
<חלי סבג סריג: בתוך הפעילות – שזה גם אחד הדברים שהוא מאוד מיוחד ומקסים לראות, אנחנו יוצאים לכל מיני פעילויות, אנחנו מוציאים את הנערים, תיכף הבנות פה, שמנחות את הכיתה בפועל, ואני מרכזת אותן, הבנות המנחות יספרו, והן אלה שיוצאות איתם לכל מיני מקומות מעניינים ביחד, תיכף ניכנס לזה.
<חלי סבג סריג: יש עוד דבר שקורה והוא שאנחנו מפגישים אותם עם בחור 'נקי', לספר להם סיפור כזה, מישהו שמספר את הסיפור שלו ומפגש עם מודל הצלחה, שאני אומרת שמרתה היא אחת המנחות בתכנית והיא לדעתי אחת ממודלי ההצלחה, אתם תיכף תשמעו אותה מדברת, אני ממהרת כדי להשאיר להן זמן.
<חלי סבג סריג: יש לנו ועדות היגוי, גם עירוניות על התכנית וגם ועדות היגוי ארציות, שדנות בדיוק על מה שאמרנו, על הקשיים ועל דברים שיכולים להצליח יותר ומה פחות, וכל שנה מכניסים אוכלוסייה חדשה.
<חלי סבג סריג: כשפתאום יש צורך בתחום אחד יותר אז מכניסים אוכלוסיות חדשות לתכנית.
<חלי סבג סריג: בשנת 2015 היו לנו עשרים ותשע קבוצות בארץ, מצפון עד דרום, זה ממש נמצא בכל מיני מקומות, לאורך ולרוחב הארץ.
<חלי סבג סריג: עשרים קבוצות מתוך הקבוצות ממומנות על ידי משרד הקליטה, תשע קבוצות נוספות במימון משרד הרווחה, וכאן אני מדברת על השנה החולפת.
<חלי סבג סריג: חשוב לציין עוד דבר ייחודי – וזה המשפט האחרון שאני אגיד, שמי שמנחה את הקבוצה זו הנחיה - - - של עובד סוציאלי מתחום התמחויות ומישהו שהוא בן העדה, שמדבר את השפה.
<חלי סבג סריג: אני מתכבדת להעביר את רשות הדיבור למנחות היקרות שלנו.
<מאי גמליאל יהוד: שלום לכולם.
<מאי גמליאל יהוד: אני מאוד מתרגשת להיות כאן, כעובדת סוציאלית ובכלל, כאן, כשהכנסת מארחת אותי.
<מאי גמליאל יהוד: שמי מאי גמליאל, אני עובדת סוציאלית במרכז לטיפול בהתמכרויות ברמלה.
<מאי גמליאל יהוד: אני עובדת עם נוער כבר כמה שנים, שלש, ארבע שנים, רק עם נוער וצעירים, זו האהבה שלי מאז ומתמיד.
<מאי גמליאל יהוד: אני מנחה - - - עם מרתה קסטרו, היא פסיכולוגית במקצועה, היא בעצם מגשרת קהילת האמל"טים בעיר, היא איש הקשר לכל הדברים הרלבנטיים.
<מאי גמליאל יהוד: המדריכה שעבדה - - - חשוב לציין.
<מאי גמליאל יהוד: הקבוצה שלנו התחילה בחודש נובמבר 2015 והסתיימה ממש עכשיו, בימים האחרונים.
<מאי גמליאל יהוד: הקבוצה כללה חמישה עשר בני נוער, שמונה נערות ושבעה נערים, עולי אמריקה הלטינית, כולם תלמידי שכבות י'- י"ב באותו בית הספר, אוכלוסייה יחסית הומוגנית מבחינת המאפיינים שלה.
<מאי גמליאל יהוד: לגבי ארצות המוצא, יש לנו שמונה נערים שעלו מפרו, יש לנו ששה שהם מקולומביה ואחד מוונצואלה.
<מאי גמליאל יהוד: חשוב לציין, כי כשאנחנו מסתכלים על העולים האלה אז אנחנו שואלים מהיכן הם מגיעים, מהם המאפיינים המיוחדים של ארצות המוצא.
<מאי גמליאל יהוד: לגבי ארצות המוצא שלהם, מדובר בכפרים מאוד בסיסיים ודלים ברמת המשאבים, הטכנולוגיה, וזה אומר שהשינוי עבורם הוא מאוד משמעותי, כשהם עולים לכאן, ארצה, מבחינת השכלה, מבחינת רווחה כלכלית.