GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ירון יחיאס: אנחנו כארגון לא מאמינים שצריך לשלוח אך ורק לפנימיות, אנחנו גם נותנים מלגות לתלמידים שרוצים להישאר קרוב, קרוב למשפחתם, קרוב לחיק המשפחתי.
<קריאה: איזה מלגות אתם נותנים?
<ירון יחיאס: אלה מלגות לתלמידי תיכון.
<ירון יחיאס: אנחנו נותנים מלגות.
<קריאה: לכמה אתה נותן, איזה שטח, מי יודע עליהם?
<ירון יחיאס: אני אשמח לענות לך, בשמחה.
<ירון יחיאס: קודם כל באתר שלנו יש פירוט על תכנית המלגות שאנחנו נותנים.
<ירון יחיאס: עקב צנעת הפרט אני לא יכול לפרט לך למי אנחנו נותנים - - -
אברהם נגוסה: ירון, יש לי פתרון.
אברהם נגוסה: פה נושא הדיון הוא על התכנית, אם יש לך מה להתייחס על שלוש התכניות שהוצגו, אנא להתייחס, כי אנחנו עכשיו לא מספרים מה - - -
<ירון יחיאס: בוודאי.
<ירון יחיאס: אנחנו התחלנו לעבור כרגע ממסלול כחול ואנחנו רוצים להיות מסלול ירוק.
<ירון יחיאס: אנחנו מאמינים שעצם זה שמתחילים לפעול בתוך משרד החינוך זו הדרך שהיא הדרך הנכונה ואנחנו צריכים להתקדם.
<ירון יחיאס: בנוגע לתכניות להכשרת מורים.
<ירון יחיאס: אנחנו גם מבצעים צעדים אקטיביים והיינו לפני שבועיים בפגישה עם חותם, שזו הייתה פגישה מאוד מאוד עניינית, מאוד חשובה וחשוב אולי שגם אתם תחברו אליהם כדי למצוא את ה - - -
<קריאה: חבל שלא מיידעים אותנו, כי אני עובדת עם חותם.
<ירון יחיאס: אז אנחנו ראינו את התכנית והיא מאוד מאוד טובה.
<ירון יחיאס: יכול להיות שגם שם אולי צריך לעשות איזה שהיא קרן מסוימת כדי לעזור ל - - -
<קריאה: צריך לתאם ולהגיד שבאים.
<ירון יחיאס: לפעמים גם צריך לעשות צעדים אקטיביים.
<ירון יחיאס: תודה רבה לכם.
אברהם נגוסה: מולוגטה נגה.
<מולוגטה נגה: תודה, כבוד יושב ראש ועדת העלייה, נציגי הארגונים, נציגי משרדי הממשלה.
<מולוגטה נגה: עשיתי את דרכי מקרית חיים, באמת אני נמצא בשטח, אני מכיר את העבודה של כל המגשרים החינוכיים והחברתיים שאנחנו עושים.
<מולוגטה נגה: כמו שלפני 21 שנים, משרד החינוך חשב לנכון וגייס את בני הקהילה ואמר להם 'בואו, בלעדיכם', זה בעקבות ההפניה לחינוך המיוחד הגורף והרבה משפחות מאז ועד היום נפגעו מאוד והיום העבודה יותר קשה ולכן אם באים לשנות את הגישה הזאת, לשלב אותנו לא מיטבית, דרך משרד החינוך, דרך משרד הבריאות, למה לא מתייעצים איתנו?
<מולוגטה נגה: כשאתם באים לפרק, את מה שבניתם ביד ימין שלכם באים להרוס ביד שמאל.
<מולוגטה נגה: לא יכול להיות.
<מולוגטה נגה: אני התחנכתי, אני בוגר אוניברסיטת חיפה ועמותת 'פידל', הנה, מיכל תעיד, עשרה חודשים למדנו כ-18-19 מגשרים חינוכיים חברתיים, כל אחד משכמו ומעלה, האמנו בזה, יום ולילה.
<מולוגטה נגה: רק היום, כדי להגיע לוועדה הזאת הקדמתי מפגש שנקבע לי לשבע וחצי כי זה היה חשוב, עד רבע לתשע נשארתי לשם ואז רצתי לפה, כדי להשמיע, אני ועוד 65 מגשרים, שהאמנו בזה.
<מולוגטה נגה: אוניברסיטת חיפה ועמותת 'פידל' יצרו קשר, גייסו אותנו אחד אחד.
<מולוגטה נגה: כל בוגר מגשר חינוך חברתי קיבל 20 נקודות.
<מולוגטה נגה: בעקבות זה אני היום בעל תואר ראשון, 11 שנים ותק במרכז ההיגוי, שנה ב'פידל' ומשרד החינוך בא לזרוק אותנו.
<מולוגטה נגה: יש לי משפחה, אני באתי למדינה הזאת דרך סודן בלי אגורה, בלי בגד, ככה, כמו שבאתי עכשיו, בניתי את הכול פה, התגייסתי לצבא, תרמתי 15 שנים מילואים, כל שנה.
<מולוגטה נגה: יש לי חמישה ילדים.
<מולוגטה נגה: דוד הזכיר קודם, הקיבוצים, שתי הבנות שלי למדו בקיבוץ אפק, כי הארגון, משרד החינוך על ידי מרכז היגוי, נתן להם את ההסעה.
<מולוגטה נגה: בעצם את ההסעה אנחנו שילמנו, רק את שכר הלימוד.
<מולוגטה נגה: את ההסעה אני שילמתי, כי יש לי אמצעים, לי ולאשתי ברוך ה', אשתי - - - כולנו באנו ובנינו את החיים שלנו פה, אני יש לי חמישה ילדים, ב-31 בשמיני אני כאילו, אני לא יודע, איפה, איפה היחס שלכם.
<מולוגטה נגה: אתם יושבים פה, מציגים לנו תכנית.
<מולוגטה נגה: אני אתן לכם דוגמה אישית, בקרית ים יש מועדון אדמס, נסגר.
<מולוגטה נגה: לפני שנים הפרויקט הלאומי היה מחזיק אותו, אחר כך עמותת - - - בלי להתייעץ, בלי לעשות תהליך סגרו אותו.
<מולוגטה נגה: אתם יודעים מה?
<מולוגטה נגה: אם באמת יש לכם זיכרון טוב, בקרית ים היה רצח, היה אונס, השכונה הזאת שאני מדבר עליה, המועדון שנמצא, תראו אותו, הרבה פעילויות נעשו והיום הרכז, שהוא עובד איתי בשיתוף פעולה, הוא הלך למוצקין, כי בקרית ים זרקו אותו לעזאזל, הוא אומר לי 'מולוגטה', ואני גם רואה את הילדים, 'עבריינות הנוער התחילה שוב', להשתמש בסמים.
<מולוגטה נגה: תרדו לשטח.
<מולוגטה נגה: משרד הבריאות, אני גם מבין קצת במשרד הבריאות, אני גם מנחה בקבוצות עולים.
<מולוגטה נגה: אצל מי נמצא האחוז הגבוה ביותר במחלות כרוניות, סוכרת, יתר לחץ דם, אסטמה וכל אלה?
<מולוגטה נגה: אצל האתיופים.
<מולוגטה נגה: אף אתיופי לא בא למדינה הזאת עם סוכרת.
<מולוגטה נגה: במיוחד אלה שבאו דרך סודן.
<מולוגטה נגה: הכול התחיל לאט לאט.
<מולוגטה נגה: תבואו, נתייעץ.
<מולוגטה נגה: יש פתגם שאומר (באמהרית), אם אנחנו לא נהיה שותפים מלאים, עם כל הכבוד, שילוב זה מעולה, אבל השילוב צריך להיות בצעדים.
<מולוגטה נגה: לפני שסוגרים מרכז היגוי שעבד 21 שנים - - - באמת אני אומר לכם את זה, כל קיץ יש לנו השתלמויות, כל חנוכה ופסח מביאים לנו אנשים מומחים איך להיטיב יותר את העבודה שלנו בגישור.
אברהם נגוסה: נקודה אחרונה.
<מולוגטה נגה: משפט אחד קצר.
<מולוגטה נגה: כשאתם אומרים גישור רק לעולים אתם טועים.
<מולוגטה נגה: ילד אתיופי רב עם הפרנג'י אני המגשר שלו, אמא פרנג'ית מתקשרת אליי בערב, 'תשמע, הבן שלי כך וכך', אני מגשר ביניהם.
<מולוגטה נגה: אז בואו תיקחו אותנו ברצינות, קצת, יש 70 משפחות שהולכות לאבד את ה - - - שלהם.
<קריאה: אגב, זה טעות, עיקר עבודת הגישור היא עם ההורים, לא עם הילדים.
אברהם נגוסה: תודה רבה, מולוגטה.
אברהם נגוסה: יפית טגניה, בבקשה.
<יפית טגניה ימביט: אני מצטרפת לדבריו.
<יפית טגניה ימביט: אני מגשרת חינוכית, שנה רביעית בלימודי חינוך ואני לא מתביישת לעסוק בתחום הגישור כי אני רואה את זה עקרונית כאחת הדרכים להביא שינוי.
<יפית טגניה ימביט: כדי ליצור הבנה והתקדמות צריכים ליצור דיאלוג ושיח בין כל הצדדים.
<יפית טגניה ימביט: מה שאני ממשיכה ומצטרפת לדבריו של מולוגטה, הרי כל מה שאנחנו מדברים וכל מה שאנחנו מעלים, הכול ישתנה על ידי שינוי בתפיסה החינוכית.
<יפית טגניה ימביט: אם אנחנו נעשה בחינוך את השינוי - - - אני רואה את עצמי כ'אנחנו' ולא כאתם, אם אתם תראו אותנו כחלק אינטגרלי בקבלת החלטות, לא להחליט מעלינו ולא לעשות בשבילנו, אלא לקחת אותנו יד ביד כולנו כשותפים מלאים בהחלטות ובעשייה ובקידום, אני מאמינה שיהיה שינוי.
<יפית טגניה ימביט: אבל אם תדברו בשמנו, אם תכתבו אלף ואחת תכניות ולא יהיה הלכה למעשה בשטח ואנחנו לא נהיה חלק אינטגרלי בעשייה ובקבלת ההחלטות שום תכנית עבודה לא תעבוד ולא תעבור לסדר היום.
<יפית טגניה ימביט: אני רואה את הילדים שלי ומחנכת את הילדים שלי כחלק מהחברה, אני לא רואה אותם אחרת.
<יפית טגניה ימביט: אני מאמינה שכל הורה והורה וכל אח או אחות בקרב בקהילה שנוכחים פה רואים את עצמם כחלק ולא אחרת.
<יפית טגניה ימביט: אבל כדי שנרגיש חלק ושווי ערך בשוויון הזדמנויות צריך לתת לנו, כהורים, לגיטימציה להיות בתפקידים שאנחנו נמצאים בהם.
<יפית טגניה ימביט: לא צריך לדבר, עצם העובדה של השדר של שפת הגוף שאנחנו עוסקים בעבודה שיש לה ערך ואנחנו שליחים באמת לחולל שינוי ולעשות צעד קדימה ולא לחשוב אחרת, אם אנחנו לא נמצא את עצמנו כלגיטימיים במערכת, אז לא לחשוב שהדור הצעיר, תנועות נוער או הילדים, או פעילות כזו או אחרת אלה הם שיעשו את השינוי.
<יפית טגניה ימביט: כשההורים מרגישים כחלק, שווים בין שווים, השינוי מגיע מעצמו, כי השדר עובר לילדים.
<יפית טגניה ימביט: אנחנו נגיד לילדים 'מה פתאום?' אני שומעת במסגרת העבודה שלי המון שימוש בגזענות ואפליה ומבחינתי אני שליחה כדי למגר את הלקסיקון הזה של גזענות ואפליה, אבל אני לא יכוןלה להילחם למגר את התופעה כשהעשייה בשטח היא אחרת.
<יפית טגניה ימביט: אומרים לי 'אם את לא כמו המורה הזאת שמקבלת את כל התנאים, איך את חושבת שאני אאמין לך שאת מדברת על שוויון הזדמנויות?
<יפית טגניה ימביט: איפה את רואה אותי שאני אאמין לך שאני באמת אסיים בית ספר ברמה גבוהה ובציונים טובים ויקבלו אותי במערכת ההשכלה הגבוהה כמו שאני רוצה ואני אצליח בחברה הישראלית?
<יפית טגניה ימביט: ' אני צריכה להוות דוגמה ומודל לילדים שאני עובדת איתם, לא רק לדבר איתם, אלא באמת לחוש את זה ולעשות את זה.
<יפית טגניה ימביט: את זה אתם צריכים לקבל, משרד החינוך, הלכה למעשה.
אברהם נגוסה: זהבה טיספי.
<זהבה טיספי: כן.
<זהבה טיספי: אני רוצה להתייחס בשתי נקודות.
<זהבה טיספי: אני מהקרן לידידות.
<זהבה טיספי: הקרן לידידות מפעילה תכנית שנקראת אזימוט שיש בה גם מרכיב להכנה לשירות צבאי.
<זהבה טיספי: אנחנו גם בקשר עם היחידות הרלוונטיות בתוך הצבא, גם עם - - - וגם עם בן נתן והם מכירים את התכנית.
<זהבה טיספי: אנחנו גם נותנים מלגות לבני נוער שרוצים להשתלב במכינה שנתית או חצי שנתית.
<זהבה טיספי: אני אומרת את זה למשרד החינוך, כי אני אשמח לשתף בידע שיש לנו, אנחנו מריצים את זה שנתיים, אבל אנחנו כבר למדים איפה לשווק, מה לעשות.
<זהבה טיספי: המעטפת ההורית שדובר עליה, שהיא חלק מאוד מאוד מהותי לתוך הדבר הזה.
<זהבה טיספי: וככה בהתייחס למה שאולי רוני אמר, הרעיון הוא לעבוד בצורה משמעותית ואיכותית טרום צבא, שכשמגיעים לצבא אנחנו בעצם אולי מייתרים את התכניות, אבל בו זמנית צריך להבין שצריך לעבוד גם עם מערכות.
<זהבה טיספי: להכין נוער וצעיר או צעירה לשירות צבאי משמעותי אבל הוא פוגש תגובות שהן לא ראויות ואפילו גזעניות בתוך המערכת הצבאית, זה מה שבעצם משתק את הכול ומחזיר את זה ממש אחורה.
<זהבה טיספי: אז אני אשמח אם נוכל אחרי זה גם לשבת ולהחליף פרטים.
<זהבה טיספי: ומעבר לזה, אני אשמח לדעת אם יש איזה שהוא קשר גם בין המשרדים, כי לצורך העניין משרד הבריאות, דיברתם על העובדה שאתם רוצים לראות איך אתם מכניסים למקצועות הרפואה החסרים, רופאים ורפואה בעיסוק וקלינאים וכו', אז איפה מייצרים חשיפה לאותם מקצועות כבר בתוך בית הספר, כי הרי אנחנו יודעים - - -
<קריאה: ביסודי.
<זהבה טיספי: כן, החשיפה חייבת להגיע בתוך בית הספר וביסודי, כי הרי ברור שהחשיפה לאותם מקצועות ריאליים מדעיים וכו' זה מה שמבנה בסוף את הסטודנטים לרפואה.
<זהבה טיספי: הפתרון הוא אולי פתרון, צריך להחזיק אותו בשתי ידיים, גם בטווח המיידי של איך כרגע מייצרים חשיפה למי שהוא בעל פוטנציאל להגיע, אבל גם איך מייצרים את הדור הבא, זאת אומרת אם מכיתה ד'-ה' לא נחשפתי לתפיסות מדעיות וכו' וכו', אז כשאני מגיע לבחירת התואר שלי אני לא בהכרח אפנה לאותם מקצועות מדויקים.
<זהבה טיספי: אז אני שואלת, האם יש קשר בין המשרדים, וגם פה, מן הסתם, בהשלכה למשרד הביטחון, איפה יש ראייה קצת מתכללת של הדברים?
<קריאה: אין.
אברהם נגוסה: יש, ונקבל תגובה.
אברהם נגוסה: נשאל אותם.
אברהם נגוסה: הדובר הבא שלנו זה מספין אלמיהו.
<מספין אלמיהו: שלום וברכה.
<מספין אלמיהו: אני איש שטח.
<מספין אלמיהו: אני משתתף הרבה בוועדות ודברים שאני לא רואה אותם בשטח אני בא ושומע דברים כאן, מספרים שלא אומרים לי כלום.
<מספין אלמיהו: בשטח, מי שמבצע בשורה התחתונה זה רשויות מקומיות וברשויות המקומיות כל ההנחיות למיניהן, אם זה חינוך, רווחה, בריאות, לא מגיעים.
<מספין אלמיהו: שם יש שולחנות עגולים שנציגי הקהילה יושבים שם, הם האנשים שיודעים.
<מספין אלמיהו: גם ועדי השכונות שיושבים בשכונות, שהם יודעים, שהם רלוונטיים וגם עמותות וארגונים למיניהם שעובדים בתוך הרשויות המקומיות, הם לוקחים חלק.
<מספין אלמיהו: שם לומדים את העבודה המקצועית, שם לומדים מה כן מצליח, מה לא מצליח.
<מספין אלמיהו: אם אתם לא מדברים עם השטח ואני לא שמעתי חוץ מפרט רווחה כאן שצוין, תכניות שדוברו עליהן, שהוצגו מול הרשויות המקומיות ודנו עם הרשויות המקומיות, פה לא ראיתי.
<מספין אלמיהו: אז מה לעשות?
<מספין אלמיהו: הדברים, לא עושים אותם בשטח.
<מספין אלמיהו: מי שמבצע, בשורה התחתונה, הוא לא משרד החינוך, המטה, אלא הרשות המקומית בשטח.
<מספין אלמיהו: גם פה דובר בנושא של תנועות הנוער, דובר בנושא של הכנה לצה"ל, אני לא רואה פה - - - משרד הביטחון עושה פעילות נפרדת, משרד החינוך עושה פעילות נפרדת, כל ה - - -
<קריאה: זה לא נכון, הכול מתוכלל.
<מספין אלמיהו: הכול מתוכלל, אבל אני איש שטח ואני יודע מהנתונים, מה לעשות, שכל אחד מדבר באוויר.
<מספין אלמיהו: אם אני מסתכל פה, ה-8,000 שדובר, פה מישהו אמר בוא נדבר מה השמות שלהם, הם מאחורי הקלעים.
<מספין אלמיהו: זה אחת.
<מספין אלמיהו: בי"ת, 80% מבני הנוער הם בני עקיבא, מה עם התנועות האחרות שקיימות?
<מספין אלמיהו: כמה אחוזים יש שם?
<מספין אלמיהו: אין.
<מספין אלמיהו: אני יודע את זה מירושלים, אני לא יודע ממקורות אחרים שאתם מדברים.
<מספין אלמיהו: הגופים פה, דובר, כל מרכזי ההיגוי אחרים.
<מספין אלמיהו: החבר'ה האלה הם אנשים שצברו ניסיון, אחר כך כל אחד מביא תכניות, יקבלו תכניות ואחר כך אתם מחפשים את אותם אנשי העדה, לחפש אותם שהם יעסקו בתחומים שאתם מצליחים.
<מספין אלמיהו: לפני רגע אתם מגרשים אותם ואחר כך מחזירים אותם בדלת אחרת כדי לעסוק עוד פעם ולא על תקן.
<מספין אלמיהו: אנחנו צריכים פה לדבר גם על הנושא של ייצוג, אם זה בתחום החינוך והכול, אם אנחנו מדברים על תקן.
<מספין אלמיהו: אם לא תקן, אז לא עשינו שום דבר.
<מספין אלמיהו: עוד פעם אנחנו חוזרים לאותו גלגל.
<מספין אלמיהו: זה חשוב.
<מספין אלמיהו: דבר נוסף שאני רוצה להתייחס אליו, לפני כשבוע דיברתי עם טנא בריאות.
<מספין אלמיהו: טנא בריאות ממתינים לפחות חצי שנה לתקציב.
<מספין אלמיהו: אני מבקש פה, יש לי מועדוני קשישים שאני רוצה לקבל הסבר בנושא של סוכרת, כל מה שהוא הציג, אין להם תקציב.
<מספין אלמיהו: לכן, בואו נדבר, האנשים בשטח.
<מספין אלמיהו: נושא נוסף שחשוב לי לדבר, אנחנו בשנה שעברה עשינו פיילוט בנושא של גיוס ושילוב מורים יוצאי אתיופיה בתוך המערכת.
<מספין אלמיהו: זו אחת התכניות שהעירייה לקחה על עצמה.
<מספין אלמיהו: כשחיפשנו מתוך 180 המורים לפחות 80% בתחום של חינוך מיוחד, תנ"ך ותושב"ע.
<מספין אלמיהו: אם אתם מכשירים את החבר'ה, בואו נעשה היצע מול ביקוש.
<מספין אלמיהו: בשטח מחפשים מתמטיקה, אנגלית, מורים לאנגלית וכו', בואו נעשה התאמה לזה.
<מספין אלמיהו: אם תכשירו אותם בתושב"ע בבית הספר לא יקבלו, אין צורך במורה לתושב"ע, לא כולם הולכים לבית ספר דתי, צריכים לפזר אותם.
<מספין אלמיהו: לכן צריך להיות היצע מול ביקוש.
אברהם נגוסה: לליאור יש שאלה.
אברהם נגוסה: תשאל את השאלה שלך.
<ליאור אבבה: יש לי שתי שאלות למשרד החינוך ולמשרד הבריאות.
<ליאור אבבה: משרד החינוך הגדול מכשיר מורים יוצאי אתיופיה וממנה מנהלים שלו, ומה קורה?
<ליאור אבבה: הוא מתחנן למנהלים שהוא מינה שיקבלו את יוצאי אתיופיה.
<ליאור אבבה: זה פשוט זלזול באינטליגנציה של האנשים.
<קריאה: זו לא שאלה, ליאור.
<קריאה: אנחנו לא מתחננים.
<קריאה: לא, אמרתם שהוא צריך להסכים.
<ליאור אבבה: זלזול באינטליגנציה.
אברהם נגוסה: רגע, אתם תענו.
אברהם נגוסה: השאלה, אני כהבנתי - - -
<ליאור אבבה: זה פשוט לבוא ולירוק לאנשים בפנים.
<ליאור אבבה: את המנהלים שאת ממנה בעצמך את מתחננת שהם יקבלו את יוצאי אתיופיה, גם מורים וגם ילדים.
<קריאה: אנחנו לא ממנים מנהלים.
<קריאה: אני לא אחראית על מנהלים - - -
<ליאור אבבה: אותו דבר בילדים יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: בואו לא נעשה ויכוח, תשאל, תרשמו ואתם תענו.
<ליאור אבבה: אדוני היושב ראש, אותו דבר בכל מקום בארץ, גם הילדים של יוצאי אתיופיה, הם מתחננים למנהלים שהם ממנים שישימו את הילדים של יוצאי אתיופיה.
<ליאור אבבה: זה משרד החינוך.
<ליאור אבבה: משרד הבריאות, רציתי להגיד לך את זה בטלפון, אבל אני חייב לדבר.
<ליאור אבבה: המון עובדים של בית חולים קפלן, יוצאי אתיופיה, בזמן האחרון הם ממורמרים מאפליה וגזענות.
<ליאור אבבה: הם אומרים לי 'תשמע, ליאור, כל חולה שבא להיבדק בבית חולים קפלן, ישר, לא משנה איזה מחלה יש לו', אם אני פה 30 שנה ואני בא להיבדק בבית חולים קפלן, ישר לוקחים אותי לחדר בידוד.
<ליאור אבבה: בכל מחלקה, ישר יוצאי אתיופיה בא לבית חולים קפלן לחדר בידוד.
<ליאור אבבה: לא משנה מה יש לו, הם בודקים אחר כך שלושה-ארבעה ימים ואחר כך מחזירים אותו למחלקה רגילה.
<ליאור אבבה: פשוט זה מקומם.
<ליאור אבבה: זו גזענות לשמה, אי אפשר לעבור עליה.
<ליאור אבבה: גברתי, באמת.
אברהם נגוסה: הדוברת האחרונה, אורלי גוטמן, המרכז האקדמי מכון לב.
<אורלי גוטמן: תודה רבה.
<אורלי גוטמן: קודם כל סליחה על העברית שלי, אני חושבת שאני העולה הכי חדשה פה, הגעתי לפני שישה חודשים.
<אורלי גוטמן: תודה רבה על ההזדמנות.
<קריאה: ברוכה הבאה.
אברהם נגוסה: אם מותר לי להגיד שמהעיסוק הקודם שלה, שהיא הייתה אחראית בנקוץ' באמריקה, בניו יורק, לעלייתם של אלפי יהודים מאתיופיה לישראל.
אברהם נגוסה: ואחרי שהיא עשתה את זה היא עלתה לארץ כדי לעזור בקליטתם פה בישראל.
אברהם נגוסה: יישר כוח על כל מה שעשית, ואת עושה ותעשי למען הקהילה.
<אורלי גוטמן: זה לא בדיוק נכון, בגלל שאברהם עשה את רוב העבודה.
<אורלי גוטמן: אז שלום, רק להגיד משהו קצר, אני עובדת עכשיו במרכז אקדמי לב, מכון לב, אני לא יודעת אם אתם מכירים, מכירים כולם?
<קריאה: מכירים מה, מחוברים למציאות.
<אורלי גוטמן: מכללה דתית, אקדמית, בין מכללה לאוניברסיטה, יש לנו גם מחקר פה בירושלים, הם מכללה דתית, איפה שלומדים הנדסה וטכנולוגיה.
<אורלי גוטמן: במרכז אקדמי לב יש לנו סטודנטים ובוגרים יוצאי אתיופיה כבר 18 שנה, ו-18 שנה אנחנו עובדים לצמצם את הפערים ואנחנו מצליחים.
<אורלי גוטמן: יש לנו עכשיו 135 סטודנטים יוצאי אתיופיה, שרובם לומדים הנדסה, הנדסת תוכנה, אלקטרוניקה, אלקטרואופטיקה ותקשורת וגם מינהל עסקים.
<אורלי גוטמן: יש לנו 40 סטודנטיות שלומדות סיעוד, רוב הסטודנטים שלנו לומדים הנדסה ומצליחים.
<אורלי גוטמן: אחוזי ההשמה שלנו הם 99% של הסטודנטים שלנו יוצאי אתיופיה ו-89% בתחומים שלהם.
<אורלי גוטמן: אז אנחנו מצליחים, אנחנו מודים לכולכם על המלגות שאנחנו מקבלים, אנחנו רוצים להמשיך להצליח ואם אתם מכירים סטודנטים מתאימים, בבקשה תשלחו אותם אלינו, יש לנו גם מכינה ואנחנו עושים את הכול בשביל הסטודנטים יוצאי אתיופיה שלנו.
<אורלי גוטמן: אז בבקשה תשלחו אותם אלינו.
<אורלי גוטמן: יש לנו בעיה קטנה השנה.
<אורלי גוטמן: בעבר קיבלנו תרומות ממקורות פרטיים עבור שיעורי תגבור, השנה אין לנו את זה וקיבלנו ממינהל הסטודנטים רק 15,000 שקל עבור 135 סטודנטים יוצאי אתיופיה לשיעורי תגבור, שיעורים פרטיים ועוד כמה דברים קטנים.
<אורלי גוטמן: זה יוצא משהו כמו 70 שקל לכל סטודנט לאורך כל השנה לשיעורי תגבור.
<אורלי גוטמן: זה באמת בעיה, אנחנו לא נוכל לעמוד באחוזי ההצלחה שלנו עם השמה, אנחנו מפחדים שקודם כל לא נצמצם את הפער ואנחנו מפחדים שהם לא יצליחו לסיים את הלימודים בלי שיעורי תגבור.
<אורלי גוטמן: זה מאוד מאוד חשוב שאנחנו נקבל את העזרה הזאת ושנוכל לעמוד בהצלחה שלנו.
<אורלי גוטמן: תודה.
<קריאה: שכחת להגיד שזה לא מכללה, זה מכון אקדמי, מקביל לאוניברסיטה.
אברהם נגוסה: לפני שאני מסכם את הדיון אני רוצה לתת למשרדי הממשלה כדי להתייחס לשאלות וטענות שעלו.
אברהם נגוסה: קודם כל המשרד המתכלל זה משרד ראש הממשלה, לירית, בבקשה.
<לירית סרפוס: תודה.
<לירית סרפוס: יש חששות וזה מאוד מובן ויש דעות מגוונות וזה מאוד טבעי, ויש דרכים שונות לפתרון.
<לירית סרפוס: אני לפחות יכולה לומר שאת כל הדברים שעלו כאן אנחנו שמענו.
<לירית סרפוס: אנחנו הקשבנו, אנחנו נפגשנו עם האנשים, לא עלה כאן משהו שהוא חדש לנו.
<לירית סרפוס: בסופו של דבר הייתה קבלת החלטות שהתבססה על כמה וכמה אילוצים.
<לירית סרפוס: זה לא אומר שמה שאתם מציעים הוא לא טוב או שהוא לא נכון, זה רק אומר שכששוקלים את זה מול שיקולים נוספים בסופו של דבר התקבלו ההחלטות שהתקבלו ואני מזכירה שמי שקיבל את ההחלטה זה ממשלת ישראל, זאת אומרת ועדת השרים, זה קיבל תוקף של החלטת ממשלה.
<לירית סרפוס: אנחנו היינו בהחלט ערים לחששות שעלו כאן ואנחנו עשינו כמה דברים כדי, אני מקווה, להבטיח שאנחנו לא נהיה עוד ארבע שנים במקום הזה ונהיה באותו מקום.
<לירית סרפוס: אז קודם כל קבענו מדדים, כל משרד קבע מדדים.
<לירית סרפוס: נכון שבחוברת הזאת המדדים הם מדדים ארבע-שנתיים אבל כבר בוועדת השרים משרד החינוך הציג את המדדים השנתיים שלו ואולי מה שיכול לנבוע בסיום הוועדה הזאת, אולי כדאי להזמין את משרד החינוך להצגה נוספת.
<לירית סרפוס: אני חושבת שאולי אפשר להעמיק יותר, זה נושא מאוד מאוד גדול, זה גם משרד עתיר תקציבים, אני חושבת שיכול להיות שכדאי להביא עוד אנשים למעגל השיח הזה מהמשרד.
<לירית סרפוס: שווה, אני חושבת.
<לירית סרפוס: בכל מקרה כל המשרדים מחויבים לקבוע את המדדים שלהם על ציר הזמן.
<לירית סרפוס: בוודאי אנחנו בטח לא נחכה עוד ארבע שנים ואז נסתכל לראות אם אנחנו הגענו.
<לירית סרפוס: אנחנו מחייבים בהחלטת הממשלה, תקראו אותה, תסתכלו, כל משרד חייב לקבוע עד תחילת 2016 את המדדים השנתיים שלו.
<לירית סרפוס: המשרדים מקימים את הוועדות המקצועיות המייעצות, מתוך כוונה, ציינת את זה בתחילת דבריך, הקהילה זה העיניים והאוזניים שלנו במה שקורה בשטח.
<לירית סרפוס: אין לנו עיניים ואוזניים אחרות ולכן מאוד חשוב שהאנשים יהיו משולבים בכל תהליכי העבודה ויביאו את הידע ואת הנתונים.
<לירית סרפוס: הדבר הנוסף זה צוות היישום והבקרה אחרי התכנית, שאנחנו מקימים במשרד אצלנו.
<לירית סרפוס: אני ממש מבטיחה לכם שאנחנו משתדלים לעשות את זה הכי מהר שאפשר במסגרות הבירוקרטיה.
<לירית סרפוס: אני מקווה שתוך שישה שבועות אנחנו כבר נהיה במצב שנתחיל לבחור את האנשים והם ייכנסו לעבודה.
<לירית סרפוס: אני יכולה להבין שאנחנו מסתכלים לאחור ואנחנו אומרים על איזה שהיא תכנית שהיא תכנית לא טובה, הרבה יותר קשה לי לקבל את זה שאנחנו עוד לא התחלנו, עוד לא יצאנו לדרך ואנחנו כבר אומרים שזה לא טוב.
<לירית סרפוס: אז יש לי בקשה, תנו צ'אנס.
<לירית סרפוס: אנחנו הולכים כאן לתהליך שהוא באמת מחייב שיתוף פעולה של כולם והתגייסות של הקהילה והתגייסות של הממשלה.
<לירית סרפוס: חובת ההוכחה היא עלינו, היא על הממשלה, חד משמעית, בסופו של דבר יבואו וישאלו אותנו מה קרה בצמצום הפערים שדיברתם עליהם, מה קרה במצוינות ובמנהיגות.
<לירית סרפוס: אני מסכימה שבוודאי ובוודאי יש לנו הרבה מאוד עבודה לעשות עם החברה הישראלית, בוודאי, אנחנו נעשה אותה, אבל חייבים חייבים חייבים לצאת לדרך מתוך אמונה שיהיה יותר טוב.
אברהם נגוסה: היו טענות של כמה הדוברים בעניין המגשרים.
אברהם נגוסה: את יכולה להתייחס?
אברהם נגוסה: כי עכשיו אני חושב שהכדור הולך למגרש של משרד ראש הממשלה.
<לירית סרפוס: בנושא המגשרים הנושא הוא של משרד החינוך לגמרי, אבל אני כן אגיד שבכמה וכמה הזדמנויות אנחנו שמענו ממשרד החינוך נכונות לקלוט את מי שיש לו תעודת הוראה בתוך המשרד.
<לירית סרפוס: אנחנו גם הצענו בפגישות שהיינו לעשות את התהליך הזה, להתחיל לראות איך עושים את המהלך הזה של מי שאין לו תעודת הוראה, שתהיה לו, מפני שברור שלמגשרים יש ערך מאוד מאוד גדול וידע מאוד גדול ובסך הכול העבודה שנעשתה היא עבודה נהדרת ומצוינת.
<לירית סרפוס: אז אני מציעה, במקום לתאר את המציאות הקשה, בואו נראה איך יוצרים תהליך שמאפשר לפתור אותה.
<דוד מהרט: אני חייב לענות לה.
אברהם נגוסה: לא, דוד, אני לא אפתח את הדיון עוד פעם.
אברהם נגוסה: עלו טענות, שאלנו אותה שאלה, אם יש לך שאלה תדבר איתה בסוף בנפרד.
<מיכל אברה סמואל: מה עם הראייה הרוחבית?
אברהם נגוסה: זה ברור, זה משרד ראש הממשלה - - -
<מיכל אברה סמואל: אז איך זה שהם לא מדברים את אותה - - -
אברהם נגוסה: הם מדברים, אני אסביר.
אברהם נגוסה: היום מי שמתכלל את כל התכניות האלה, שמונה או שבע תכניות, יהיו גם עוד, מי שמתכלל זה משרד ראש הממשלה.
<מיכל אברה סמואל: אני לא מדברת על התכלול, אני לא מדברת על מי שמתכלל, אני מדברת על אופן של גישה וראייה.
<מיכל אברה סמואל: האם מסתכלים על כל התכניות בצורה כזו ואז כל משרד עושה את שלו, או שישנן סוגיות שמבינים שהן סוגיות רוחביות ולכן, אגב הדוגמה שניתנה כאן, אם רוצים את הרופאים של מחר חייבים להתחיל בחינוך, אם רוצים שירות צבאי משמעותי זה חייב - - -
אברהם נגוסה: לירית, אנחנו חרגנו מהזמן, אני רוצה שנקבל את ההתייחסות ממשרדי הממשלה לטענות שעלו.
אברהם נגוסה: הם הולכים לענות עכשיו.
אברהם נגוסה: לירית קודם תשלים.
<לירית סרפוס: יכול להיות שיש עוד מה לעשות, יכול להיות שהדברים עדיין לא מושלמים, כן יש חיבורים בין המשרדים.
<לירית סרפוס: הם התחילו לא דווקא בשולחנות עגולים, אבל בשולחנות העגולים יכולנו לראות שהם קורים.
<לירית סרפוס: אני ודאי מסכימה שהדברים הם רצף והם לא איזה שהיא הסתכלות כזאת, אז אנחנו נסתכל על זה.
אברהם נגוסה: דוד, שאלה, בקיצור.
<דוד מהרט: השאלה שרציתי לשאול והיא שאלה נכונה גם לגבי כל המשרדים.
<דוד מהרט: דובר על נציגים שיהיו מבני הקהילה ולא מהקהילה.
<דוד מהרט: האם יש איזה קריטריון מי הם האנשים האלה שהולכים לשבת שם, כדי לוודא שבאמת מדובר באנשים אובייקטיביים שמסתכלים על כלל האינטרס של הקהילה ולא אנשים שמנסים לדחוף את התכניות שלהם במסגרת הזו.
<דוד מהרט: איך מונעים ניגוד עניינים.
אברהם נגוסה: אני מצטרף גם לשאלה הזו, כי זו הדאגה בקהילה.
אברהם נגוסה: בעבר כל התכניות שהוכנו, אז היו אנשים שנלקחו על ידי המשרדים, כביכול נציגי הקהילה, אז אני אומר שלא נבחרו, ולכן היום גם החשש שאותם אנשים דוחפים את עצמם להיות גם שם בוועדות ובכל מיני משרדים וגם בצוות הפיקוח.
אברהם נגוסה: אני אומר את זה, אני שם על השולחן.
אברהם נגוסה: זה מה שהולך בקהילה, הדאגה, הפחד שלהם.
<קריאה: לא חשש, זה אמיתי.
אברהם נגוסה: לכן אני רוצה, לירית, שגם את תשימי לב לשאלה הזו וגם ממשרדי הממשלה, אני רוצה שיגיבו.
אברהם נגוסה: משרד החינוך, בבקשה.
<דורית בר חי: אני רוצה להתייחס לנושא ההכנה לצה"ל ולומר שכל נושא ההכנה לצה"ל הוא שיתוף פעולה בין משרד החינוך, משרד הביטחון וצה"ל ולכן כל התכנית היא תכנית כוללת, אנחנו בשיתוף פעולה מלא ורציף ונושא יוצאי אתיופיה הוא במרכז התכניות שלנו, קודם כל.
<דורית בר חי: הדבר השני, כן, הכנה לצה"ל היא הפלטפורמה לא רק ליוצאי אתיופיה אלא לכל בני הנוער להשתלב טוב יותר ונכון יותר בתוך השירות בצה"ל.
<דורית בר חי: אני רוצה לגלות לכם סוד, שיש בעיה של אי שרידות בשירות, לא רק של יוצאי אתיופיה אלא של בני הנוער בכלל היום שהנושא של חוסן אישי וקבלת מסגרת וכללים וחוקים היא בעיה כוללת של בני הנוער, ולא רק של יוצאי אתיופיה.
<קריאה: אבל בשלב הזה אנחנו מדברים על עולי אתיופיה.
<דורית בר חי: אנחנו עוסקים בזה ואנחנו ממוקדים בנושאים האלה.
<דורית בר חי: הכנה לצה"ל היא קריטית לשילוב טוב ונכון יותר כדי לא להגיע למקומות אחרים.
<דורית בר חי: הדבר הנוסף, ליווי בתוך השירות, אתה צודק, זה לא נושא שאנחנו באופן אישי עוסקים בו, אבל אנחנו כן לוקחים עליו ומכינות אופק, שהן מכינות לפריפריה גיאוגרפית וחברתית, חלק מהמטרה והייעוד שלהם הוא לעסוק בליווי בני הנוער בתוך השירות, לתת אוזן קשבת, כמו גם תכנית זינוק בעלייה שכן, חלק מהמטרות שלה זה ליווי בתוך השירות - - -
<קריאה: זינוק לא עושה - - -
<דורית בר חי: רגע, אני מוכנה לענות לכול.
<דורית בר חי: אני אומרת שזו מטרה ואנחנו רואים בזה חלק מהתפקיד שלנו, למרות שזה לא התפקיד שלנו במהותו, זה באמת צה"ל צריך לטפל ולא אנחנו.
<דורית בר חי: נושא נוסף שעלה, תנועות הנוער.
<דורית בר חי: אני רוצה לומר שכשאני אומרת תנועות נוער אני מתייחסת לכיתה ד' עד י"ב והמספר שנתנו הוא לאחר מפקד תנועות הנוער שלקח את כל תנועות הנוער בכלל ובני הנוער וילדי יוצאי אתיופיה, זה מספרים מעודכנים מהמפקד האחרון.
<דורית בר חי: זאת אומרת אם רוצים שמות ומספרים וכו' אפשר לתת גם את הדבר הזה היום, בסוף המפקד.
<דורית בר חי: על זה נשאלנו כאן פעמיים.
<דורית בר חי: נושא של הורים, אני יכולה לומר שגם כאן סדנאות להורים בנושא של הכנה לצה"ל זה חלק מתכנית הכנה לצה"ל.
<דורית בר חי: ברור לנו שאם ההורים לא ילוו את הילדים לקראת השירות בצה"ל הילדים לא יוכלו להתגייס כמו שצריך ואולי גם שם יכולים לפתור בעיות, מה שקראתם סוציאליות.
<דורית בר חי: זה נכון שהבעיה הסוציאלית היא מרכיב חשוב בסיפור הזה וחלק מהמטרה של ההכנה לצה"ל היא עם צה"ל לנסות לאתר את הקשיים לפני הגיוס כדי לתת להם פתרון או מענה לפני השירות, כך שיקל עליהם בתוך השירות לעסוק בנושאים שלהם ולא להגיע לקשיים.
<קריאה: אני הייתי מציע לך, ב-23 יישובים שיש ועדות ברמת ראש העיר, אני לא רואה אתכם שם בדיונים כאלה שמקיימים.