GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלינור ליפורט: התקשרתי למטה ירושלים, הגעתי לשר הפנים ואני אומרת: אני לא מקבלת תשובות.
<אלינור ליפורט: פשוט 'פינג פונג', תחכו, תחכו, תחכו.
<אלינור ליפורט: משפחה בת שלש נפשות, איך יכולה לחיות?
<אלינור ליפורט: כמה היא יכולה לקחת הלוואות וכמה היא יכולה להחזיק?
<אלינור ליפורט: יש לי גם משפחה, עליי גם אמא שלי, שאני מחזיקה אמא חולה.
<אלינור ליפורט: אני לפני שנתיים קברתי את אבא שלי, אני לא חושבת שיש לי עוד כוח להתאמץ להחזיק את המשפחה.
<אלינור ליפורט: אני עומדת מול המשרדים הממשלתיים ואני לא מקבלת שום תשובה.
<אלינור ליפורט: "בטיפול", "בטיפול", כמה זמן בטיפול?
<אלינור ליפורט: למה ב"נתיב" אמרו לי שלושה חודשים?
<אלינור ליפורט: למה אמרו לי ב"נתיב": תעשו פה את העלייה לא משם, כי היה לכם סירוב?
<אלינור ליפורט: למה פתאום מישהו ממטה ירושלים שעונה לי בטלפון אומר: "את אשמה בזה", במה אני אשמה?
<אלינור ליפורט: במה אני אשמה?
<אלינור ליפורט: אני רק מבקשת שיתנו לאחי לעבוד, שהוא יוכל לפרנס את המשפחה, הוא יוכל להשכיר את הבית, הילדה נמצאת בבית ספר, יש קושי לתיירים בבית ספר ישראלי מבחינת השפה, מבחינת הלימוד, מכל בחינה.
<קריאה: באיזו עיר הילדה נמצאת?
<אלינור ליפורט: וילדה מוכשרת, רק שתבינו.
<אלינור ליפורט: ביקשתי ממנה להיכנס לאולפן, שילמתי כסף על לימודי האולפן שלה והיא יחידה בכיתה שקיבלה בכל המבחנים שלה מאה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשמוע עוד מקרה.
אברהם נגוסה: גנאדי סלאב נמצא?
אברהם נגוסה: בבקשה ובקיצור.
<גנאדי סלאב: (מדבר באמהרית)
אברהם נגוסה: (מתרגם את דברי גנאדי סלאב) אני מודה על זה שאני יכולתי להגיע לפה.
אברהם נגוסה: אני רציתי להודות לאנשים האלה שבזכותם אני גר בארץ כבר שנה וחצי.
אברהם נגוסה: אני הגעתי לפה לפני שנה וחצי, ביחד עם משפחתי, עם שלושה ילדים.
אברהם נגוסה: כעשרים שנה אימא שלי כבר גרה בישראל - - - יש לי פה כל מיני קרובי משפחה.
אברהם נגוסה: אני חייב להודות שברחתי מאוקראינה כדי להציל את חיי.
אברהם נגוסה: קיבלתי מכות בגלל שאני יהודי, בגלל שהיה חובש כיפה.
אברהם נגוסה: הבנתי שאני חייב לברוח לארץ מפני שאני חייב להציל את ילדיי מן המצב הזה.
אברהם נגוסה: הגענו ביולי 2014, הגשנו את כל המסמכים למשרד הפנים, רק בנובמבר הוכיחו שאני יהודי - - - שאמא שלי גרה פה והיא יהודייה, ארבעה חודשים אני כל יום זקוק לעזרה רפואית, גידול ברגל, פה בישראל.
אברהם נגוסה: אני חייב ואני זקוק לתרופות כל יום, אין לי אפשרות לקבל אותן, להשיג אותן.
אברהם נגוסה: אני לא יכול לגשת לרופא, אין לי ביטוח רפואי.
אברהם נגוסה: קשה לי.
אברהם נגוסה: מאוד קשה לי.
אברהם נגוסה: אני צריך להודות על זה שיכולתי להביא לפה את הילדים, שהצלתי אותם מן המצב שהייתי בו באוקראינה.
אברהם נגוסה: אני רוצה התייחסות של עמוס לשני המקרים האלה.
<קריאה: אם אימא שלו פה - - -
<עמוס ארבל: אני יכול להתייחס ברמה העקרונית ודיברתי קודם, בעקבות מה שגבירתי העלתה, בסוגיה של סייג שבות, סוגיה של סייג שבות היא סוגיה מאד כבדה ומאוד בעייתית בהקשר של קבלת החלטות נכונות וטובות.
<עמוס ארבל: יש לנו את המשטרה, יש לנו את היועצים המשפטים וכן הלאה ובסוף זו סמכות שר.
<עמוס ארבל: אני לא אמרתי את זה חלילה בצחוק, הקצב של חילופי השרים אצלנו, והמצב העובדתי, כפי שהוא קרה במשרד הפנים, בשנה, בשנתיים האחרונות, אין ספק שהוא מעיב גם על הסוגיה הזו.
<עמוס ארבל: אני מציע שהועדה תקבל את השמות של האנשים, תעבירו אלי מסודר, אם יש לגבירתי עוד שמות נוספים אני אשמח לבדוק אותם ולטפל בהם, אני אף פעם לא אגיד שהכול אצלנו בסדר, אף פעם לא אגיד שהכול מושלם אבל, בטוח שיש נסיבות לעתים, כאלה ואחרות, שבגללן הנושא מתעכב.
<עמוס ארבל: ואם זה ברמה של מטה, ברמה של החלטות של מטה בירושלים, אז אני הסמכות המקצועית הגבוהה במטה שאני יודע גם לקבל החלטות, ולקבל, לראות מקרים אנושיים שעולים פה ושאינם פה, לקבל עליהם החלטות בסמכויות שלי, על פי חוק, מה שניתן לי, כדי לנסות ולסייע לאנשים כמקרים הומניטריים.
<עמוס ארבל: החבר'ה האלה עזבו הכול ובאו למדינת ישראל בהנחה – ואני רוצה להיות זהיר, שהם זכאי שבות, אז אני צריך לראות איך אנחנו עוזרים להם כזכאי שבות לחיות את חייהם כאן במדינת ישראל, עד שיום אחד יקבלו את מעמד העולה, בגלל אותו סייג או בגלל בעיה כזו או אחרת.
<עמוס ארבל: צריך לראות.
ליה שמטוב: אפשר א/5 לתת להם.
<עמוס ארבל: אני יודע בדיוק מה אפשר ומה אי אפשר, בסדר?
<עמוס ארבל: אז אני רוצה להיות זהיר ואני לא להגיד עכשיו, אני לא מחלק פה מתנות ואני לא בפופוליזם זול.
<עמוס ארבל: בעניין הזה כל מקרה צריך להיבחן לגופו, לא דומה מקרה של רצח למקרה של גניבת רכב ולמקרה שגנב שוקולד מהסופר כשהיה בן שלש.
<אלינור ליפורט: אפשר להגיד משהו?
<עמוס ארבל: כל מקרה לגופו, אחרי שנבדוק אותו.
אברהם נגוסה: אבל יש מקרים קשים, רדפו אותו, נתנו לו מכות.
<עמוס ארבל: למה הוא לא קיבל?
<עמוס ארבל: אני לא יודע להגיד.
אברהם נגוסה: כן אז האם - - -
<עמוס ארבל: הוא לא סיפר למה הוא לא קיבל מעמד עולה.
אברהם נגוסה: אז תשאל אותו למה הוא לא קיבל.
אברהם נגוסה: מה אמרו במשרד הפנים?
<גנאדי סלאב: אף אחד לא הסביר לי, למה לא עונים לי.
<גנאדי סלאב: לא נתנו לי תשובה.
אברהם נגוסה: מאז 2014?
<גנאדי סלאב: מ-2014, יולי.
<גנאדי סלאב: לפני חצי שנה הגשנו את כל המסמכים שביקשו מאתנו, וחצי שנה אחרונה אף אחד לא התייחס למקרה שלנו בכלל.
<גנאדי סלאב: משרד הפנים ביקש ממני תעודת יושר, הגשתי תעודת יושר, כן, היה לי קטע פלילי בעבר אבל זה לא היה משהו רציני, קיבלתי כבר, זה נמחק - - -
<קריאה: אז הנה התשובה.
<גנאדי סלאב: מפני שזה היה לפני עשרים שנה.
<גנאדי סלאב: מסיבה זו אני הבאתי את תעודת היושר שלי ואמרו לי שזייפתי.
<אלינור ליפורט: האם אם אפשר להגיד משהו לגבי ברית המועצות לשעבר בשנות התשעים, מה היה שם?
<אלינור ליפורט: אני חושבת שיש פה אנשים שיודעים בדיוק מה היה שם, הם היו שמים את היהודים בכלא.
<אלינור ליפורט: ואיזה דברים היו.
<אלינור ליפורט: הייתי ילדה בת שש עשרה, הייתי בבית ונכנסו שוטרים הביתה.
<אלינור ליפורט: ואני לא רוצה להגיד לכם מה עבר עליי, כילדה יהודיה, מה עבר באותו זמן.
<אלינור ליפורט: ואמא שלי ידעה שהוא ישר יושב בכלא סתם.
<אלינור ליפורט: ואני רוצה להגיד, שאנחנו מדברים פה על הצלת חיים, על הצלה של יהודים, כל היהודים הצעירים, אם הם עשו ימינה ושמאלה משהו לא - - - אז הם ישבו בכלא בשנות התשעים.
<אלינור ליפורט: כי לא היה משהו אחר.
<אלינור ליפורט: הם רצו אז להראות שזה מי ששולט שם ברוסיה.
<עמוס ארבל: גברת, אני לא נותן לעצמנו ציונים אבל, אנחנו מחבקים כל עולה ואני אומר את זה בגאווה, לא, אל תעשי לי ככה, אני הקשבתי, שניה, עם כל הכבוד, יש הרבה פרוייקטים יפים של "נפש בנפש", יש פרוייקטים עם הסוכנות היהודית, יש תכניות צעירים, יש עוד הרבה מאד דברים יפים שאנחנו עושים.
<עמוס ארבל: כנראה, אני מאוד רוצה להיות זהיר, כנראה שהאנשים האלה שלא קיבלו מעמד עולה במיידי, זו לא סתם התעמרות של רשות האוכלוסין של משרד הפנים, זה לא רוע לב של פקידים, זה לא חוסר רצון, זה לא כי משחקים שש-בש בצהרים, אלא זה כי יש בעיה במסמכים, בזכאות, במידע פלילי וכן הלאה וכן הלאה.
<עמוס ארבל: לעתים זה ה'אפוסטיל', לעתים חוסר במסמך, הפקידים שלנו לא יכולים לתת מעמד כמו שהבחור מן האוניברסיטה אמר, שהוא חי באולימפוס באקדמיה, שמדינת ישראל צריכה להגיד: הוא יהודי ואחרי זה אנחנו בכלל מתחילים משם, שהוא יהודי.
<עמוס ארבל: לא, לגמרי לא, חובת ההוכחה היא על האדם עצמו, יש חוק במדינת ישראל.
<עמוס ארבל: תשאלו את החוק שיגיד: כל מי שיגיד 'אני יהודי' האם לתת לו זכאות שבות, אין שום בעיה, אין שום בעיה אבל החוק מחייב ואנחנו נזהרים למלא את החוק הזה כהלכתו ומדקדקים הכי למטה.
<עמוס ארבל: כשיש תעשיה של זיוף מסמכים – ורון אמר את זה, כשיש לנו אנשים שיש להם בעיות פליליות, כשיש אנשים שאנחנו יודעים שהם ברחו משם כדי לבוא לכאן כי מחפשים אותם, אנחנו הרי לא צריכים להיות שותפים לעבריינות וכל מיני כאלה דברים, אז אנחנו צריכים להיות מאד זהירים, מאד מאד זהירים וכך זה מתחייב, כי את לא רוצה שניתן מעמד לאנשים שהם לא זכאים, ש"עבדו עלינו", שזייפו, שלא מגיע להם, נכון?
<עמוס ארבל: כאזרחית אני אומר, וזה בסדר.
<עמוס ארבל: מי שאנחנו לא בסדר אתו, אני אומר לכם, יש את העניין של חודשיים שלושה של המתנה, אפשר לקצר את זה כמו שעשינו עם מדינות המערב, ואני מקווה מאוד שנצליח גם עם מדינות חבר העמים אבל, כל מה שמתעכב, אני אומר לכם, מעל שלושה חודשים – ואני בטוח שגם רון יחתום על זה, שיש כאן בעיה ספציפית מיוחדת, שזה מתעכב בגלל סיבה מיוחדת.
<עמוס ארבל: וזה לא אומר שצריך לתת עכשיו לאנשים האלה מעמד.
<עמוס ארבל: יכו להיות שהוא לא זכאי, יכול להיות שאחרי זה יוכח שהדרכון שלו מזויף, מה נעשה אחרי זה?
<עמוס ארבל: האם ניתן לו מעמד עולה ואחרי זה נעסוק בביטול של המעמד עולה?
<עמוס ארבל: זה לא הולך ככה.
<עמוס ארבל: שווה לנו כמדינה, שווה לנו כאזרחים, לחכות עוד חודש, עוד חודשיים, עוד שלושה, עוד חצי שנה ושנהיה בטוחים במה שאנחנו עושים.
<אלינור ליפורט: אין לי בעיה עם זה - - -
<עמוס ארבל: בדיני נפשות אנחנו עוסקים.
<עמוס ארבל: דיני נפשות לאזרח ודיני נפשות למדינה, זה לא one way.
<אלינור ליפורט: אתה צודק וכאזרחית מדינת ישראל אני מסכימה אתך, רק אני רוצה לשאול אותך איך האנשים האלה יכולים לחיות?
<עמוס ארבל: יכלו להיות שלא מגיע להם לחיות כאן.
<עמוס ארבל: יכול להיות שהם לא צריכים להיות כאן, לא מדבר על המקרה שלך, אם הוא זייף מסמך ואחרי זה צריך להוציא אותו, צריך להעיף אותו מכאן, סליחה על הביטוי הקשה הזה, כי הוא רמאי, והוא שיקר והוא זייף מול מדינת ישראל והוא רצה לקבל מעמד עולה במירמה.
<עמוס ארבל: לא את אלה אנחנו רוצים.
<עמוס ארבל: ויש לנו, לצערנו הרב, המון.
<עמוס ארבל: מאות בשנה ש"עובדים עלינו", מזייפים ורוצים להיות כאן.
<עמוס ארבל: מכל המדינות, ולא רק משם, ולא רק מחבר העמים.
<עמוס ארבל: ממדינות דרום אמריקה, מאסיה, מאיפה שאת רק לא רוצה.
<עמוס ארבל: מדינת ישראל היא מקום טוב לחיות בו כנראה.
<עמוס ארבל: לא כנראה, אני אומר את זה בוודאות כאזרח.
<אלינור ליפורט: אנחנו לא מדברים פה על - - -
<עמוס ארבל: אז גבירתי, הזהירות פה מתחייבת.
<עמוס ארבל: זה לא - - - פופוליסטי להגיד - - -
<אלינור ליפורט: אבל פה מדברים - - -
<עמוס ארבל: כל אלה, כן - - -
<אלינור ליפורט: שאימא קרובה - -
<עמוס ארבל: אימא פה וסבתא פה.
<עמוס ארבל: ואם יש לו בעיה פלילית אז צריך לחכות ולראות שעושים את זה נכון.
<אלינור ליפורט: כמה זמן?
<עמוס ארבל: אני לא יודע להגיד לך כמה זמן, בשביל זה יש שר.
<עמוס ארבל: שר צריך להחליט, לא אני.
ליה שמטוב: ועד לשר איפה זה שוכב?
<עמוס ארבל: זה לא רוע לב של אנשים, תאמיני לי.
אברהם נגוסה: אולי אני אשאל אותך שאלה, כי אתה אמרת שזה גם תלוי באישור של השר.
אברהם נגוסה: כמה בקשות היום ממתינות לאישור השר?
<עמוס ארבל: אני לא יודע להגיד לך, אני לא רוצה סתם לשלוף.
אברהם נגוסה: אין לך את הנתון.
אברהם נגוסה: אז כן, בבקשה.
<קלקדין שבה: שלום לכולם.
<קלקדין שבה: אני קלקדין, עליתי בשנת 98'.
<קלקדין שבה: אחים ואחיות שלי עלו, לא עשו עלייה אבל באו לארץ בתור תיירים.
<קלקדין שבה: אני מבקשת שיקבלו כל הזכויות שלהם כמו שאני קיבלתי.
<קלקדין שבה: אני האחות הגדולה שלהם, שני אחים שלי נמצאים כאן שלש שנים, הם גרים אצלי, אני משפחה, אימא לארבעה ילדים אבל הם חיים אצלי.
<קלקדין שבה: אין להם איפה לעבוד, אין להם איפה להיות אז אני מבקשת ש - - -
אברהם נגוסה: את שמעת אותי קודם כשאמרתי, כי אני שאלתי אותו בשם כולם, כי אני מכיר את הבעיות.
<קלקדין שבה: כן שמעתי אבל לא מספקת אותי התשובה הזאת, כי אין לי לאן לפנות, אין לי כתובת ללכת, אני הולכת למשרד הפנים, אומרים לי: תלכי לשם.
<קלקדין שבה: הם לא נמצאים.
<קלקדין שבה: לא יודעת לאן לגשת, לאן לפנות, אז אני מבקשת להתייחס לזה, לדברים האלה.
<קלקדין שבה: אני, אין לי, אני צריכה לגדל, אני אימא לארבעה ילדים - - -
<עמוס ארבל: את יודעת, אין לי זכות החלטה בממשלה.
אברהם נגוסה: עמוס, אולי גם הוא ישאל כי גם יש לו שאלה ואז ביחד נענה.
<יונתן: השאלה שלי היא פשוטה.
<יונתן: אני סטודנט.
<יונתן: קודם אציג את עצמי.
<יונתן: השם שלי יונתן, בן 27 ואני פה עם אימא שלי.
<יונתן: כעקרון, סבתא שלי, שזאת אימא שלה, נמצאת פה כתיירת וכל האחים שלה, סליחה, כל הילדים שלה, הנכדים שלה, כולם פה בארץ והיא בתהליכים כדי לעלות לארץ.
<יונתן: קודם נתת את התשובה שמחכים לוועדה, שתהיה ועדה, וכרגע יישארו בארץ, לא יצטרכו לחזור לאדיס וכו'.
<יונתן: יש את הבעיה של הענין של בית חולים.
<יונתן: סבתא שלי היא בת שמונים פלוס, היא ממש מבוגרת, היא צריכה טיפול, גם מבחינה נפשית והיא לא מרגישה טוב, היא מבוגרת ממש.
<יונתן: יש את ההוצאות של בית החולים, היא לא מוכרת, זו בעיה מאד רצינית, היא לא מוגדרת, אין לה הגדרה.
אברהם נגוסה: היא לא מוגדרת כאזרחית ולכן - - -
<יונתן: זו בעיה מאוד גדולה וזה כאילו, זה קושי שלפי דעתי הוא לא רק אצלנו, זה כאילו העניין של ההגדרה הוא בעיה, ממש בעיה ורצינו לדעת אם אפשר עד לוועדה, לעשות שיהיה איזה משהו שיהיה, לא יודע, להגדיר את הענין הזה.
<עמוס ארבל: היושב ראש מכיר את העניינים.
<עמוס ארבל: אני עובד מדינה, אני פקיד, אני עובד על פי חוק ועל פי החלטות ממשלה.
<עמוס ארבל: שני הדברים האלה צריכים להיות מאד ברורים ולפי זה לטפל.
<עמוס ארבל: אני לא נותן מתנות, זה לא של אבא שלי וזו לא חנות מכולת, של מתן מעמד לזה ולתת מעמד להוא.
<עמוס ארבל: בזה ייגמר העניין.
<עמוס ארבל: אם היא תהיה זכאית על פי החלטת ממשלה אז ניתן לה.
<עמוס ארבל: אף אחד לא עושה טובות.
<עמוס ארבל: אם הממשלה החליטה.
<עמוס ארבל: אם היא בפנים ועונה על הקריטריונים, היא והאחים של הגברת ועוד הרבה אנשים אחרים.
<עמוס ארבל: יש רשימה, יש קריטריונים, היו פה דיונים ויש דיונים בממשלה, זה יסוכם ובהתאם לכך נפעל.
<עמוס ארבל: אותו כנ"ל לגבי זכאי שבות, חוק השבות אומר:
<עמוס ארבל: אם אתה עומד בקריטריונים האלה אז אתה מקבל מעמד, אם אתה לא עומד אז אתה לא מקבל.
<עמוס ארבל: זה לא לפי צבע עיניים, לא לפי מדינה, לא לפי אף אחד אחר.
<יונתן: סליחה, זה לא ענין של מעמד, זה ענין של "עד אז".
אברהם נגוסה: רגע, לא, "עד אז" הוא לא הפתרון, הוא לא הכתובת.
אברהם נגוסה: אני אומר לך, מה שהוא נתן, סביר מאוד, אנחנו נדע איך לעשות את העניין, בסדר?
אברהם נגוסה: אני אדבר אתכם.
אברהם נגוסה: לא, לא, אין לי זמן כי הנושא הוא אותו נושא.
אברהם נגוסה: אני אמרתי קודם, גם באמהרית וגם בעברית, זה אותו הדבר.
אברהם נגוסה: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי זה ואני מאוד מודה לכולם שבאתם והבאתם את הנושאים.
אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לך הגברת ליה שמטוב, חברת הכנסת לשעבר ולכל המשתתפים, תודה רבה לכם, תודה.
אברהם נגוסה: בוקר טוב לכולם ולאורחינו הנכבדים, נשיא הקונגרס היהודי הרוסי, מר יורי קנר, ונשיא ועידת רבני אירופה, הרב פנחס גולדשמידט.
אברהם נגוסה: אנחנו מברכים אתכם ותודה שהגעתם, ברוכים הבאים.
אברהם נגוסה: אנחנו היום דנים במצבן של הקהילות היהודיות באירופה והצפי לעלייתן.
אברהם נגוסה: יש לנו היום תרגום סימולטני מרוסית לעברית ולהיפך.
אברהם נגוסה: הוועדה בראשותי כבר קיימה ישיבות אחדות בנושא התגברות האנטישמיות והדה לגיטימציה של מדינת ישראל ובמקביל דנה בהיערכות המשרדים והרשויות המקומיות לקליטת עלייה.
אברהם נגוסה: אין ספק שהוועדה בראשותי הפכה לוועדה אסטרטגית בתחום שהוא במהותה של המדינה היהודית.
אברהם נגוסה: קליטת העלייה, זה הדבר המרכזי במדינת ישראל כמדינה יהודית.
אברהם נגוסה: לאור האנטישמיות הגואה באירופה בכלל ובצרפת בפרט הסתיימה שנת 2015 בשיא כל הזמנים של כ-8,000 עולים מצרפת.
אברהם נגוסה: בשנה זו עלו גם רבים מאוקראינה ומבלגיה.
אברהם נגוסה: קיבלנו הערכות מהסוכנות היהודית והמשרד לעלייה וקליטה, לפיהן צפויים לעלות בשנת 2016 עולים 7,000 מרוסיה, מבלרוס והמדינות הבלטיות וכ-7,400 עולים מאוקראינה וממולדביה.
אברהם נגוסה: הצפי לעלייה בשנה הקרובה מצרפת עומד על כ-10,000 עולים.
אברהם נגוסה: כמו כן גם ממשלת ישראל קיבלה החלטה לפני חודשיים וחצי להעלות גם 9,000 יהודים מאתיופיה.
אברהם נגוסה: אני אבקש מאורחינו הנכבדים לשמוע מה קורה בקהילותיהם וכיצד הם צופים שהמצב ישפיע על היקף העלייה לישראל.
אברהם נגוסה: היום יוצג בפנינו דוח האנטישמיות לשנת 2015 שהוכן לאחרונה על ידי משרד התפוצות.
אברהם נגוסה: אנחנו קודם כל נשמע מהאורחים הנכבדים שלנו, מנשיא הקונגרס היהודי הרוסי, מר יורי קנר, בבקשה.
<יורי קנר: בוקר טוב, כבוד הנוכחים.
<יורי קנר: אני שמח לברך אתכם, כפי שאמר יושב ראש הוועדה, לפני כשנה אנחנו נמצאנו במצב מוזר משהו, מצד אחד היה זרם חזק והתגברות האנטישמיות, היו שיחות ודיונים על התגברות האנטישמיות ברוסיה, מצד שני אנחנו נתקלנו שוב בהודעות אחרות על כך שמצבם של יהודי רוסיה טוב יותר מכפי שהיה אי פעם.
<יורי קנר: לכן לפני כשנה, קצת פחות, אנחנו התחלנו לעבוד על מחקר, לחקור את האנטישמיות ברוסיה.
<יורי קנר: הזמנו את המחקר הזה מאחד המכונים הסוציולוגיים המכובדים והעצמאיים והבלתי תלויים.
<יורי קנר: אנחנו קיבלנו דוח מקדמי ואני מקווה שממש בימים הקרובים אנחנו נקבל את הדוח הסופי, אנחנו נפרסם אותו ונשלח אותו גם לכם.
<יורי קנר: מה קובע הדוח?
<יורי קנר: אכן רמת האנטישמיות ברוסיה היא נמוכה והיא אף בירידה מתמדת.
<יורי קנר: במקביל לכך רמת האנטישמיות נמדדת על ידי ADL, הליגה נגד השמצה, והרמה ירדה - - - עם זאת מה אומרים הסוציולוגים?
<יורי קנר: האפשרות לעלייה ספונטנית באנטישמיות על אף שרמת האנטישמיות נמוכה מאוד, הסיכון הגדול ביותר הוא בהשבה של האנטישמיות ברמה המדינית, זאת אומרת פרובוקציות שיכולה לעשות רק המדינה בשימוש באמצעים שעומדים לרשותה, למשל התקשורת ומערכות אחרות.
<יורי קנר: האפשרות להתפתחות עניינים שכזאת היא מאוד לא גדולה, אבל אם אנחנו נראה סממנים כאלה תהיה תגובה ואנחנו ראינו אירועים כאלה ברוסיה, אנחנו ראינו אירועי תעמולה שהיו מופנים נגד אפילו לא מיעוטים אתניים, אלא חלקים של אוכלוסיות רוסיה ותושבים אחרים ובאמת היה לכך הד אצל האוכלוסייה המקומית.
<יורי קנר: אירועי אנטישמיות שנתקלנו בהם בשנים האחרונות, יש מקרה אחד של אנטישמיות שהיה קשור לאלימות, לפני שנתיים בדצמבר הוכה תלמיד ישיבת תורת חיים במחוז מוסקבה ולא נמצאו החוליגנים שהכו אותו.
<יורי קנר: אני נפגשתי איתו ודיברתי איתו ולפי התיאור ככל הנראה באמת היה מדובר באירוע אנטישמי.
<יורי קנר: אירועי האנטישמיות הגדולים ביותר והמשמעותיים ביותר מופיעים בתקשורת הרוסית ודווקא בתקשורת ההמונים, כמו למשל ערוצים ממשלתיים גדולים, זה קיים.
<יורי קנר: בתוך רוסיה יש קבוצה גדולה ומשפיעה שמנסה מפעם לפעם לערער את המצב ולהופיע עם סיסמאות אנטישמיות, אבל איך זה עובד ברוסיה?
<יורי קנר: הם מנסים את מזלם, הם מגיעים איכשהו לערוצים הממשלתיים, הם בודקים את האפשרות הזאת, מנטרים את הקרקע, אנחנו מנטרים את המצב, אנחנו יוצאים כנגד, הם ככל הנראה מקבלים מכה על היד איפה שהוא מלמעלה וזה מסתיים מיד.
<יורי קנר: לכן זה לא מתפתח אבל מעת לעת יש ניסיונות כאלה שמתבצעים.
<יורי קנר: מעת לעת יש גינויים ויש אף עונשים עבור אנטישמים במחוזות שהם יוצאים למשל לתקשורת המחוזית ולאינטרנט עם הודעות וקריאות אנטישמיות.
<יורי קנר: אם כן מה כן קיים ומה צריך כדי להבין את מצב האנטישמיות ברוסיה?
<יורי קנר: הדבר הפשוט ביותר זה להשוות את המצב לאירועים שמוכרים ומובנים, מה שאנחנו רואים ובמה דנים במערב אירופה ומה שאנחנו רואים ברוסיה.
<יורי קנר: במערב אירופה מדובר בפעולות טרור המופנות כלפי היהודים, בדרך כלל מתבצעים על ידי מוסלמים שהיגרו למערב אירופה.
<יורי קנר: ברוסיה היחסים בין הקהילה היהודית והמוסלמים אלה יחסים בדרך כלל שונים בתכלית, זאת אומרת באופן מסורתי האזורים המוסלמיים ברוסיה, כמו טטרסטן ובשקיריה הם הסובלניים ביותר והטובים ביותר עבור הקהילות היהודיות שמתפתחות שם בצורה הטובה ביותר.
<יורי קנר: בקווקז המצב גרוע מעט יותר, אך זה קשור פחות לאנטישמיות, אם כי אנחנו חקרנו את המצב בדגסטן ובינתיים לא קיבלנו את הדוח.
<יורי קנר: זה המחקר האחרון שביצענו, אבל המצב שם קשור למצב הכללי הקשה בדגסטן, בצ'צ'ניה ובאינגושטיה.
<יורי קנר: הקהילות ברפובליקת קווקז עדיין אלה קהילות גדולות, הקהילה הגדולה ביותר, המסורתית, היהודית מחוץ למוסקבה וסנט פטרבורג נמצאת בקווקז, בעיר פיאטיגורסק, ולמה אני אומר זאת?
<יורי קנר: כי שם 8,000-10,000 יהודים חיים, רובם הם שומרי מסורת, יהודים הרריים שהגיעו מרפובליקות אחרות של צפון קווקז, הם הגיעו למחוז הזה ונמצאים שם.
<יורי קנר: יש קבוצה גדולה של יהודים מסורתיים וזה מעניין מאוד היה לצפות בכך, הדבר לא גורר אנטישמיות במקום.
<יורי קנר: מה אנחנו רואים במזרח אירופה?
<יורי קנר: במזרח אירופה אנחנו רואים אירועים של ניאונאציזם, ראינו את זה בהונגריה וביוון.
<יורי קנר: ברוסיה, כשאנחנו מדברים על כך שמנסים להגיע לתקשורת הרוסית, זה קיים ברוסיה, הלאומנות הרוסית צועדת לצד האנטישמיות.
<יורי קנר: היום אלה קולות שמנמיכים אותה, אבל כן אפשר לחשוב שעם שינוי המצב ברוסיה המצב הזה יכול להשתנות ולצאת לעולם.
<יורי קנר: ברוסיה גם מתקיימת אנטישמיות עממית, אם אפשר לכנותה כך.
<יורי קנר: אותה האנטישמיות שאחראית למילה פוגרום שנכנסה לשפות כל העולם.
<יורי קנר: כששואלים אותי אם טוב אצלנו, אני אומר 'כן, הכול טוב אצלנו, אבל המילה פוגרום עדיין קיימת בכל שפות העולם ללא תרגום'.
<יורי קנר: כמו ספוטניק, אגב.
<יורי קנר: רוסיה גם אחראית למילה ספוטניק שנכנסה לשפות העולם וגם למילה פוגרום.
<יורי קנר: את האנטישמיות הזו קל להצית, אם תתקיים תעמולה רצינית.
<יורי קנר: מה שמעניין, ודאי יהיה לכם מעניין לשמוע, זו לא הייתה מטרתנו אבל הסוציולוגים כללו בשאלונים סעיפים, הם שאלו אם ההורים או הסבים והסבתות יהודיים ואם יש עוד קרובי משפחה יהודיים.
<יורי קנר: הופתענו מאוד מהתוצאות ואני חושב שאני אפתיע גם אתכם, במוסקבה אנחנו שאלנו 500 איש ומדובר במבחר אקראי, לא שאלנו אנשים בבתי כנסת, לא במרכזים יהודיים ולא באוניברסיטאות, אלא זה היה מדגם אקראי ומדובר בעצם במחקר איכותי, אז שאלנו 500 איש, יש לנו כ-14 מיליון תושבים במוסקבה, לכ-3% מהתושבים היו הורים או סבים/סבתות יהודיים.
<יורי קנר: אם אנחנו מנסים להשליך זאת לתושבי רוסיה אנחנו נקבל 350,000-400,000 צאצאים ליהודים בדור הראשון או השני.
<יורי קנר: פרט לכך הייתה שאלה ששאלה לגבי קרובי משפחה יהודים נוספים.
<יורי קנר: במוסקבה 8% מהנשאלים ציינו שיש להם קרובי משפחה אחרים יהודים, זאת אומרת סבא רבא, סבתא רבתא, בני זוג, קרובים של בני זוג, גיסים וכך הלאה, קשרים דרך נישואים.
<יורי קנר: אנחנו רואים שרק במוסקבה יש 11% של תושבים, יותר ממיליון בני אדם, שקשורים בדרך זו או אחרת לעם היהודי.
<יורי קנר: ברוסיה מדובר ב-2% בממוצע.
<יורי קנר: ייתכן שהמדגם שם היה מייצג פחות, ל-4% יש קרובים יהודיים.
<יורי קנר: אם אנחנו נבדוק את ההרכב הלאומי של רוסיה אנחנו נראה קבוצה די משמעותית, די גדולה, של אנשים שקשורה לעם היהודי.
<יורי קנר: אני לא יודע באיזה עוד מילה אפשר להשתמש כאן, אבל מדובר בקבוצה גדולה שקשורה לעם היהודי.
<יורי קנר: מה הייחודיות של רוסיה?
<יורי קנר: אני נולדתי באוקראינה ואני מתאר לעצמי את המצב באוקראינה כדי טוב, אז ברוסיה, בשונה ממדינות אחרות, היהודים השתלבו באינטליגנציה, בבני ההשכלה הרוסית, והמיזוג הזה מתקיים במשך כמה דורות.
<יורי קנר: במה נתקלתי?
<יורי קנר: יש לי מכר טוב, אדם די מוכר ברוסיה, הוא בעל שם משפחה יהודי, אני ואחרים סברנו שהוא יהודי.
<יורי קנר: אגב, יש לו אזרחות ישראלית אבל הוא ממשיך לעבוד במוסקבה.
<יורי קנר: הם החליטו להתייעץ איתי, מה הבעיה?
<יורי קנר: אני מכיר את אשתו, אשתו יהודייה ובנם חושב לעלות ארצה.
<יורי קנר: מה הבעיה?
<יורי קנר: זה בן מנישואים קודמים והוא עצמו יהודי דור שלישי, למרות שכולם מסביב סבורים שהוא יהודי.
<יורי קנר: הוא אדם מוכר ברוסיה, יש לו שם משפחה יהודי, בנו מזדהה כיהודי ורוצה לעלות, אבל לפי החוק הקיים נכון להיום הוא לא זכאי לעלות לארץ.
<יורי קנר: אני חושב שהבעיה הזאת יכולה להתעורר כאן.
<יורי קנר: מה שמעניין זה שיש להם גם בת משותפת והיא כן יהודייה על פי ההלכה, כי היא מהנישואים האלה, אבל היא לא מזדהה כיהודייה והיא עזבה לארצות הברית ולומדת שם.
<יורי קנר: הילד הזה דווקא כן רוצה לעלות ארצה וזה כנראה הגורל היהודי הסבוך.
<יורי קנר: עוד דבר מעניין שאני רוצה להגיד כאן.
<יורי קנר: כבר אמרתי פעם, אני נתקל בחוסר הבנה ולעתים קרובות זה גם גורר פגיעה מצד המקצוענים העובדים בתחום הזה.
<יורי קנר: המצב היום הוא כזה שהמוסדות הישראליים העוסקים בעלייה בעצם בודקים את היהדות באופן אידיאולוגי, בצורה דומה שבה נאמר לרבנים להתייחס לגויים שרוצים לעבור גיור, זאת אומרת מגרשים אותם שלוש פעמים לפני שמאשרים להם.
<יורי קנר: דהיינו היחס הוא לא לגייס אנשים, לא לקרוא להם.
<יורי קנר: אתם מבינים אותי, נכון?
<יורי קנר: מה הרב צריך לעשות כשגוי בא אליו ומבקש להצטרף לעם היהודי?
<יורי קנר: לגרש אותו שלוש פעמים, זאת המערכת שעובדת גם היום.
<יורי קנר: יש ארגון שנקרא נתיב, ואני לא מבקר אותו, כמובן הם עושים את עבודתם, אבל עד כה קיימת מערכת של ברית המועצות לשעבר, כאשר בכל העולם יהודי הוא בן אדם שהוא משולב, שהוא חי עם הקהילה היהודית, ברוסיה יהודי הוא בן אדם שהפקיד של נתיב רואה בו יהודי.
<יורי קנר: אני לא אומר שזה גרוע, אני אומר שהדבר הגרוע הוא שהיום אין דרך שבה כאשר זה יעבור איזה שהוא תהליך של - - - כלומר המצב של היום ישתנה כאשר הפקיד של נתיב הוא שקובע לעומת המצב העולמי כאשר הקהילה קובעת מי הוא יהודי ומי הוא לא יהודי.
<יורי קנר: זה חלק מאוד חשוב, מכיוון שיש חלק גדול מאוד, קבוצה גדולה מאוד של יהודים ממוצא יהודי שהם כמעט ולא שותפים, לא משתתפים, מסיבות כאלה או אחרות בחיים היהודיים.
<יורי קנר: עוד אחת הסיבות, אני לא אומר שזאת הסיבה העיקרית, אבל אחת הסיבות היא הסיבה שאני ציינתי, שלאנשים יש את הדעה הקדומה, שלא הם הבעלים של גורלם, לא הם קובעים בשביל עצמם אם הם חלק מהעם היהודי או לא, אלא מי שצריך לעשות את זה הוא פקיד שאמור לעבור על המסמכים.
<יורי קנר: אז שוב אני רוצה להפנות לתשומת לבכם, אני לא מבקר את המצב שקיים היום, אני רק מציין ואני מדבר על כך שהיום אין את מפת הדרכים שאמורה להביא לכך שברוסיה וגם במדינות אחרות בברית המועצות לשעבר תהיה שיטה שתהיה קיימת, כמו בשאר מדינות העולם, שיש קהילה יהודית שהיא זו שצריכה לקבוע מי הוא חלק מהעם היהודי ומי הוא לא.
<יורי קנר: זאת דעתי, זו תפיסתי ואני משוכנע בכך.
<יורי קנר: תודה רבה.
אברהם נגוסה: תודה רבה לנשיא הקונגרס היהודי הרוסי, מר יורי קנר.
אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו חברת הכנסת ושרת הקליטה לשעבר, סופה לנדבר, וחברת הכנסת קסניה סבטלובה.
אברהם נגוסה: יש לנו אורחים מכובדים ונמצא פה גם נשיא ועידת רבני אירופה, הרב פנחס גולדשמידט.
אברהם נגוסה: בבקשה, כבוד הרב.
<פנחס גולדשמידט: תודה, כבוד היושב, תודה על ההזמנה היום לכנסת, זה כבוד גדול בשבילנו, בשביל ידידי הטוב, מר יורי קנר, יו"ר הקונגרס היהודי הרוסי, וגם בשבילי.
<פנחס גולדשמידט: זאת לא הפעם הראשונה שאני נמצא פה.
<פנחס גולדשמידט: חברת הכנסת סופה לנדבר וקסניה סבטלוב, טוב גם לראות אתכם והרבה חברים וידידים משנים רבות של עבודה ביחד לעלייה וקליטה כאן בישראל של עליית יהדות ברית המועצות שמהווה באמת חלק היסטורי של העלייה למדינת ישראל.
<פנחס גולדשמידט: תרשו לי קודם כל להתחיל מאנקדוטה ששמעתי פעם משגריר ישראל במוסקבה, מר נתון מרון, שאמר לי, על סמך הדברים שאמר מר יורי קנר, שמישהו הגיע לשגרירות כדי לעלות ושאלו אותו האם הוא יהודי, הוא אמר לא, האם יש לו איזה קשר משפחתי עם העם היהודי?
<פנחס גולדשמידט: הוא אמר 'כן, כן, הסבא שלי השתתף בפוגרום'.
<פנחס גולדשמידט: ורק כדי גם לענות לדברים שאמר יורי קנר, באמת בכל הנושא הזה של גיור, שאנחנו עוסקים בו במוסקבה במשך שנים רבות וגם הנושא ההלכתי שכשגר בא להתגייר בית הדין צריך להתחיל להשפיע על האדם לא להתגייר, אנחנו מנסים להשפיע על האדם ואנחנו יודעים את זה מהסיפור של נעמי, רות ועורפה, אבל אני צריך להסביר שבית הדין שלנו, כבר שנים רבות אנחנו נהגנו כך כשזה נוגע רק למי שמגיע מהרחוב, זאת אומרת אדם שאין לו שום קשר משפחתי ליהדות, אנחנו באמת צריכים לברר ולשאול מה פתאום האדם הזה רוצה להצטרף לעם היהודי.
<פנחס גולדשמידט: אם מגיע מישהו שהוא בן לאב יהודי או נכד לסבא יהודי ואומר שהוא רוצה להצטרף לעם ישראל אין כאן דין דחייה ואנחנו לא דוחים.