GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יונה יהב: הלוואי, והיא לא עשתה שום דבר כדי שאיש קבע אחד יישאר לגור שם.
יונה יהב: זאת אומרת לא רואים את התמונה הכוללת.
יונה יהב: מה שאני מבקש מהוועדה להיות זה הקאטו, אלה שצועקים כל הזמן בדרך 'תראו את התמונה הכוללת', תראו איך אתם מזיזים לשם מקומות עבודה.
יונה יהב: יש הרי תרגיל, יש אמצעי ענק לממשלה, זה לתת אזור פיתוח א' מועדף, אז עושים את זה פוליטיקה במקום לעשות את זה ציוני.
יונה יהב: לא צריך לתת אזור פיתוח א' לכל השנים, אפשר לעשות את זה נקודתי לחמש שנים ולראות מה עושים.
יונה יהב: אני אתן לך רק דוגמה.
יונה יהב: במלחמת לבנון השנייה, כשחצי עיר התרסקה פה אז הממשלה, בראשותו של אולמרט, ואני אומר את זה, נתנה לי אזור פיתוח א' בתיירות.
יונה יהב: אני באתי ואמרתי שאני רוצה לפתח את העיר היפהפייה הזו לתיירות ולהיות מוקד מקצועי של זה.
יונה יהב: אז אני לא מאמין שיש מישהו שקיבל אזור פיתוח א' ויכול להגיד שהוא בונה עכשיו 51 מלונות.
יונה יהב: ידעתי לבצע את זה, ידעתי להוציא את זה לפועל.
יונה יהב: 51 מלונות הופכים את כל הסיפור.
יונה יהב: אז אני פותח בית ספר תיכון עכשיו, פתחנו, למקצועות התיירות.
יונה יהב: אני במשא ומתן עם האוניברסיטה לפתוח פקולטה למקצועות התיירות והמלונאות, כדי שלאדם יהיה אופק.
יונה יהב: ככה צריך לבנות את זה, כשאתה לוקח ילד ואומר לו 'לך אתה, תהיה מחר מנהל בית מלון', שזה בערך כמו מפקד יחידה צבאית גדולה, אני אתן לך בי איי על זה, אני אלמד אותך קודם תיכון, אתה תיבחן בבגרות בזה ואחר כך אני אתן לך בי איי בזה ואתה תהיה לי פה מנהל ותעשה לי את הדברים ולא תלך מפה.
יונה יהב: זאת אומרת צריך לראות את כל המסלול.
יונה יהב: פה בארץ לא רואים את כל המסלול.
יונה יהב: מה שאני מבקש מכם, ועדה, יש פה אנשים מצוינים, כי מי שבא לוועדה הזו אלה אנשים שמאוד מודעים לחומר, זה ומעמד האישה וכל זה, אלה ועדות ייעודיות שאנשים רוצים לעשות פוליטיקה, רוצים לעשות עבודה, ולכן צריך לנצל את האנשים האלה שיצעקו בכל מקום ויגידו בכל מקום.
יונה יהב: למה אני משתגע על האישה הזאת, שהייתה שרת הקליטה?
יונה יהב: כי היא ראתה את זה ככה, אני עבדתי איתה.
יונה יהב: זה נכון שאנחנו נבחרנו לכנסת ביחד באותה סיעה ואנחנו חברים הרבה זמן, אבל ראיתי איך זה עובד.
יונה יהב: זה נכון לעבוד כך.
יונה יהב: אפשר לעשות פה שינוי.
יונה יהב: יש המון אנשים שרוצים לגור בפריפריה, מה רע בפריפריה?
יונה יהב: זה מילה גסה?
טלי פלוסקוב: זה מצוין.
טלי פלוסקוב: אני לא מחליפה את העיר שלי בשום דבר.
טלי פלוסקוב: אבל, יונה, העלית סוגיה.
טלי פלוסקוב: אני פשוט חייבת, אדוני היושב ראש, כי זה כן קשור לעלייה.
טלי פלוסקוב: עכשיו אני יושבת פה והציגו פה שני פרויקטורים לקליטת עלייה ואז נזכרתי כשאני הייתי ראש עיר - - -
<קריאה: 3.5 משרות.
טלי פלוסקוב: ואני נזכרתי, כשאני יצאתי מהרשות בדיוק היה מדובר על פרויקטור ואז שאלתי את מנהלת מחלקת הקליטה אם היא גייסה את הפרויקטור לערד, אז מה היא אומרת לי?
טלי פלוסקוב: לא גייסנו כי לעירייה אין מצ'ינג, שאלתי אותה כמה כסף, היא אומרת '20,000 שקל'.
טלי פלוסקוב: תבינו על מה אנחנו מדברים, עם מה הרשויות מתמודדות.
טלי פלוסקוב: 20,000 שקל אין פרויקטור להביא עולים לעיר.
<יוליה שטראים: אבל אמרתי כל הכבוד לראש העיר, הוא נתן לי הכול, גם שם אותי בתיירות, בגלל שהוא כל כך רוצה לעזור לעולים.
<יוליה שטראים: אני עוזרת להם גם להיקלט.
יונה יהב: זה מקצוע נהדר, מה, זה לא מקצוע נהדר, להיות בתיירות?
טלי פלוסקוב: אני רק אומרת, הרשויות הקטנות האלה בפריפריה, עם מה הן מתמודדות.
טלי פלוסקוב: זה לא יאומן, בגלל 20,000 שקל אין פרויקט, נו, לא אבסורד?
<יוליה שטראים: לנו אין דברים כאלה.
טלי פלוסקוב: לא, נתתי דוגמה.
אברהם נגוסה: זו דוגמה.
אברהם נגוסה: את כל כך שומרת על ראש העיר.
סופה לנדבר: ראש העיר טוב, אז למה לא לשמור עליו?
יונה יהב: ד"ר נגוסה, אתה קרוב של גבי?
יונה יהב: הוא גם נגוסה.
יונה יהב: למשל הניסיון היוצא דופן של הקשר בינינו לבין קהילת בוסטון, צריך לעשות בעוד מקומות עם עוד קהילות ולעשות להם מצ'ינג, שיבואו ויגידו - - - אנחנו במקרה בהמון נושאים איתם בשותפות, אבל הם מאוד שמו יד על הנושא הזה של שילובים וזה מוצלח מאין כמוהו.
יונה יהב: זאת אומרת צריך להיות יותר יוזמתיים, לא רק לדבר, אלא להיות יותר יוזמתיים.
אברהם נגוסה: תודה, אדוני ראש העיר.
אברהם נגוסה: שמענו כל מיני דברים.
אברהם נגוסה: כל חברי הכנסת שנוכחים פה, כולנו עולים חדשים, היינו עולים חדשים, עולים ותיקים, ואז אנחנו מבינים למה אתה מתכוון ואני מאוד מודה לך.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את נציג משרד העלייה והקליטה, תחליטו מי ידבר.
<משה הראל: משנת 1988 מדינת ישראל לא נותנת דירות לעולים אלא המדיניות של הממשלה, של המדינה, היא שהעולה פונה לאן שהוא מחליט בעצמו.
<משה הראל: ככה נקלטו במדינת ישראל כמעט כל העלייה מחבר העמים בשנות ה-90.
<משה הראל: בצפון, כל הצפון, עברו כ-400,000 עולים, נשארו מעל 300,000.
<משה הראל: אני אומר הצפון, אני אפילו לא לוקח את חדרה במספר הזה, עד קרית שמונה, והעולים התפזרו.
<משה הראל: כל הצוות של אנשי בן גוריון היה מציע לעולים, באותן שנים, להגיע לקרית שמונה או למצפה רמון, ספק אם העולים היו מגיעים.
<משה הראל: העולים מקבלים את סל הקליטה ועל פי מידע שמעמידים לרשותם בוחרים את יעד מגוריהם.
<משה הראל: גם לעולים יוצאי אתיופיה, כידוע משנת 93', אם אני לא טועה, המדינה לא נותנת דיור ציבורי, אלא כולם מקבלים משכנתא ועל פי המשכנתאות בוחרים את עיר מגוריהם.
<משה הראל: כשאנחנו רואים שאזור מסוים גולש במספרים מסוימים אנחנו סוגרים את הרחוב, או לפעמים את העיר בפני עולים, וזה יוצר קשיים גדולים בתוך הקהילה כי יש להם קודמים שהגיעו.
<משה הראל: ניקח לצורך העניין את חיפה, המשפחות ממשיכות להגיע והם רוצים לגור בחיפה ומדינת ישראל לא כי החלטנו לסגור מסיבות של - - - מכל מיני סיבות.
יונה יהב: של פיזור, כמו שצריך.
אברהם נגוסה: חיפה עכשיו אזור א' או מה?
<משה הראל: חיפה כמעט סגורה.
<משה הראל: רק בחריגים ביותר, פה ושם משפחות בודדות, אבל בעיקרון אין משכנתאות.
<משה הראל: את ההלוואות הרגילות הם יכולים לקבל, אף אחד לא יכול למנוע.
<משה הראל: אדוני ראש העיר, קודם כל עיריית חיפה, על כל שלוחותיה, באמת תרתי משמע עיר קולטת עלייה, היא שותפה ו - - -
יונה יהב: אבל היא לא מוכרת על ידי המדינה ככזו, הכול בא מזה שאני מוריד מהחינוך, מוריד מזה, מוריד מזה, בשביל לתת לעולים.
יונה יהב: זה לא הגיוני.
יונה יהב: כשאנחנו יש לנו רק מעולי חמ"ע 70,000, שזה שליש מהתושבים פה.
טלי פלוסקוב: מה זה הגדרה של עיר קולטת עלייה לצורך העניין?
יונה יהב: פעם נתנו לעיר קולטת עלייה מענקים.
טלי פלוסקוב: דווקא אני רוצה לפנות למשרד הקליטה כדי ש - - -
יונה יהב: נתנו מענקים גדולים מאוד ו - - -
יואל רזבוזוב: בשנות ה-50.
טלי פלוסקוב: והיום לא קיים דבר כזה?
יונה יהב: לא, הקפיאו.
יונה יהב: מי שיש לו עיר קולטת עלייה, כבר לא מעניין אם הוא קולט או לא קולט, יש לו את התואר הזה.
יונה יהב: מי שהפך לעיר קולטת עלייה, כמו שאנחנו, לא מקבל.
יונה יהב: תשאלי את השרה.
אברהם נגוסה: בבקשה, הוא באמצע.
<משה הראל: הסיוע התקציבי לעיריית חיפה ולעולים בחיפה, בלי סל קליטה, בשנת 15', שהייתה שנה מורכבת, עמד על כ-11 מיליון שקל, כשמעל 6 מיליון לצורך שילוב העולים בתעסוקה.
<משה הראל: גם עכשיו יש לנו פרויקטים לעידוד עלייה ולקליטה בחיפה, יש במרכז קליטה קרית ים קבוצה של רופאים שעושים את האולפן שם וילמדו שם את ההכנות ומיועדים לעבוד בבית חולים רמב"ם.
<משה הראל: תכנית נוספת שפועלת לעידוד עלייה לחיפה זה נהגי משאיות ואוטובוסים, אגד נסע לערים באוקראינה, הציג את התכנית וכולם מיועדים לצפון, מבטיחים להם עבודה בחיפה, בעכו, באזורים בצפון.
<משה הראל: הסיוע התקציבי לעיריית חיפה הוא רחב.
<משה הראל: יוליה היא יושבת ראש צוות ההיגוי עם נציגי המשרד ונציגי קהילה ובונים את התקציב.
<משה הראל: נכון של-2,000 עולים בשנה, זה בערך הקצב בשנים האחרונות, התקציב שהמשרד נותן לא מספיק לכסות והכול עם מצ'ינג, זה 25% הרשות ו-75% המשרד.
<משה הראל: זהו, בגדול.
<משה הראל: הפרויקטורים, חלק מתפקידם, ומשנה הנוכחית, 2016, הם יצטרכו להקצות 10% מהתקציב כדי לנסוע ולשווק את העיר בקהילות באוקראינה ובצרפת ובצפון אמריקה.
<סמדר סטולר: אתה אומר שאין תקציב, אז למה - - -
<משה הראל: אני אומר שצריך עוד.
<משה הראל: בנושא הרווחה, יש כמה תכניות שהמשרד מקיים כאן בחיפה, אבל הוא לא יכול לקיים את הכול.
<יוליה שטראים: סליחה, אני רוצה להגיד, אני כועסת מאוד על אגף הרווחה, אבל זה בינינו, יש לנו לפני שנה, שנת 2015, המון תקציבים שלא עשו את הביצוע.
<יוליה שטראים: אני לא בוועדת היגוי שלכם, אני לא יודעת, או שתזמינו אותנו, אני אעזור לכם גם לבצע את הכסף.
<יוליה שטראים: כן, זה מה שקרה.
אברהם נגוסה: בתורך תציגי את העניין.
<אילנה ברובסקי: אני לא צריכה תור, אני רק לא יודעת - - -
<יוליה שטראים: דיברנו גם עם שרה כהן ממשרד הקליטה ודיברנו גם עם אנשים שלכם.
<משה הראל: יש תכניות רווחה שפועלות.
אברהם נגוסה: אז אתם שותפים בעניין מבחינה כספית?
<משה הראל: כן, 600,000 הסיוע.
אברהם נגוסה: אתה רוצה להוסיף?
<אסף גרטי: אני רק רוצה להגיד, אם אפשר, שיושבים פה הרבה שותפים, כמו שמנהל המחוז אמר וגם ראש העיר, והמציאות של הקליטה היא מאוד מורכבת.
<אסף גרטי: חלק מהעולים מרגישים שהם כבר נקלטו, חלק פחות, הטיפול מול המבוגרים - - - אני מדבר מההיבט של קליטה חברתית.
<יוליה שטראים: לכולם, גם לרוסים, צרפתים.
<אסף גרטי: גם מבחינת שיתוף הפעולה, אני רואה פה את אורלי מהסוכנות היהודית ושי המנכ"ל, שאנחנו כל הזמן באינטראקציות, והפעילים וגבי.
<אסף גרטי: הפעילים, שאני מכיר אותם בפנים, זאת אומרת אלה אנשים שאנחנו כל הזמן באינטראקציות, יושבים בוועדות היגוי, מחליפים דעות, הקליטה פה בחיפה היא באמת, באמת אני רוצה להגיד, זה אחד היישובים, זה בעצם היישוב שהוא הדגל של המחוז, קולט באמת בצורה מאוד מאוד טובה - - -
יונה יהב: מה זה קולט?
יונה יהב: קולט כלום.
יונה יהב: אם בתל אביב קולטים 12,000 עולים ובכל הצפון כולל חיפה אתה קולט 4,000 אז אנחנו צריכים פשוט להתאבד.
<אסף גרטי: אתה מעביר נקודה שהיא - - -
טלי פלוסקוב: מה שאתה אומר, יונה, זה לא רק עולים.
טלי פלוסקוב: עזוב את המדינה, תיקח אותנו מערי פריפריה, כולם כולם רוצים לעבור לכיוון מדינת תל אביב, זה משהו הרבה יותר גדול מאשר הקליטה בעיניי.
טלי פלוסקוב: ברגע שאתה שומר על היחס הזה אתה עוד במצב טוב.
יונה יהב: איזה יחס?
טלי פלוסקוב: שהם 12,000 ואתה 7,000?
יואל רזבוזוב: אתה קלטת הכי הרבה משנות ה-90'.
<אסף גרטי: מחמ"ע גם היום עולים.
יונה יהב: אתה יודע שהעולים זה חבר מביא חבר.
טלי פלוסקוב: אחרי שיהיה לך פה אוויר נקי אז בכלל - - -
<יוליה שטראים: יש לנו אוויר נקי.
אברהם נגוסה: בכנסת, בוועדה, אתה היית חבר כנסת, אם לא ניתן לפי התור אז לא נסיים.
יונה יהב: מה שאני רואה בטלוויזיה שמדבר זה שמתפרץ.
יואל רזבוזוב: מקבל כותרות.
טלי פלוסקוב: לא בוועדת הקליטה.
<יוליה שטראים: אבל למה דווקא רק עולים חדשים?
<יוליה שטראים: למה הנציגים עולים חדשים?
<יוליה שטראים: אולי גם ישראלים צריכים להיות בוועדה?
טלי פלוסקוב: קודם כל יש חברים גם, אבל הם לא מצאו לנכון להגיע.
טלי פלוסקוב: מוטי יוגב חבר ועדה.
אברהם נגוסה: זה יום ראשון, זה לא קל לאנשים.
אברהם נגוסה: באמת חברי הכנסת - - -
<יוליה שטראים: לא עובדים ביום ראשון, אנחנו למדנו.
אברהם נגוסה: מי שאכפת לו ומי שיכול אז הוא הגיע.
אברהם נגוסה: היא הגיעה מערד, זה הכי דרום.
טלי פלוסקוב: בסדר, שלוש שעות.
אברהם נגוסה: אני מבקש מאסף לסיים, לסכם את זה.
<אסף גרטי: כן, אני חושב שאני נמצא במקום של הקליטה משהו כמו עשר שנים, זה דווקא היה אחד המשרדים היציבים, משרד הקליטה.
<אסף גרטי: כשסופה הייתה שרה לאורך תקופה ארוכה היא לקחה את הנושא הזה בצורה מאוד מאוד רצינית.
<אסף גרטי: אם אני מסתכל, בסופו של יום אפשר תמיד לראות את חצי הכוס הריקה, אבל חצי הכוס המלאה, תראו איזה אנשים יושבים פה.
<אסף גרטי: זאת אומרת אנשים שנקלטו והגיעו לתפקידים מאוד מאוד בכירים.
<אסף גרטי: אם תסתכל לא רק בחיפה, אלא בצפון בכלל, סגני ראשי ערים, אפילו גם ראשי ערים, הגיעו לעמדה בכירה, אלה אנשים שעלו לפני 20 שנה.
<אסף גרטי: זאת אומרת כנראה יש גם דברים טובים בקליטה.
טלי פלוסקוב: אין מדינה כזאת בעולם.
<אסף גרטי: וחיפה ללא ספק אחת הערים שקולטות בצורה מאוד מאוד טובה ובסך הכול העבודה נעשית בצורה מאוד יעילה, בהיבט החברתי.
אברהם נגוסה: נציג משרד החינוך.
<ויקי ניגרי: אני ממשרד החינוך, בממלכתי הדתי.
<ויקי ניגרי: אני בעצם אחראית על כל המחוז ובחיפה אנחנו קולטים עלייה, קלטנו עכשיו עולים מצרפת ובאמת הם מקבלים מענה, יש שעות עולים, יש מועדונית שמקבלים גם ארוחה וגם המשך יום הלימודים, שההורים יוכלו ללמוד באולפן וגם יוכלו לחפש עבודה, שזו סוגיה שמאוד רגישה ומעסיקה את ההורים.
<ויקי ניגרי: הרבה פעמים זאת הסיבה שעולים חוזרים למדינה שלהם, מהמצוקה הזאת, מהדאגה לעניין הכלכלי.
<ויקי ניגרי: אנחנו גם מאוד תומכים בעולים, אנחנו בקשר עם המשפחות ואנחנו עושים מפגשים לעולים, גם עם מערכת החינוך וגם שומרים על קשר בסדנאות בנושאים חינוכיים.
<ויקי ניגרי: זה באמת שיתוף פעולה של המשולש הזה שלהם, עולים, בית ספר והתלמיד, זו עבודה משותפת.
<ויקי ניגרי: יש לנו בחיפה גם את מרכז הקליטה, שהיום יש פחות עולים אמנם, אבל יש לנו - - -
יונה יהב: שאין דבר יותר מטומטם ממה שזה.
יונה יהב: מרכז הקליטה הזה הוא הדבר הכי מטומטם בעולם.
יונה יהב: זה גטו, יצרו גטו.
יונה יהב: זה הרעיון שלנו?
יונה יהב: להביא עולים - - -
אברהם נגוסה: לא - - -
יונה יהב: אני היחידי בחדר הזה שאני התחלתי עם האתיופים בשנת 70', עוד לא הכירו בכם כיהודים, אני כבר הייתי באתיופיה.
יונה יהב: הייתי נשיא הסטודנטים היהודים בעולם ומזה עשיתי את זה.
יונה יהב: לא צריך לספר לי מה זה, אז קראו לכם בכלל פלאשים, אתה זוכר את זה?
יונה יהב: אז לא צריך לספר, יש לי בלב מקום מיוחד לאנשים האלה.
יונה יהב: מקום מיוחד מאוד לאנשים האלה.
יונה יהב: לקחת אותם בבניין, באמצע שכונה שמנוכרת אליהם, שבתי הספר וגני הילדים נמצאים מחוץ לעיר, להסיע אותם לשם.
יונה יהב: איזה מין רעיון זה?
אברהם נגוסה: מה אתה מציע?
יונה יהב: קודם לבטל את מרכז הקליטה הזה, לשים את זה כמו בני אדם.
אברהם נגוסה: איך לקלוט אותם?
אברהם נגוסה: עוד מעט עכשיו, 9,000 בדרך, מה אתה מציע?
יונה יהב: לקלוט אותם במקומות שרוצים לקלוט אותם.
קסניה סבטלובה: אולי נעשה שם סיור?
אברהם נגוסה: נעשה.
יונה יהב: זה דבר נורא.
יונה יהב: ואיך הסביבה מתייחסת כתוצאה מזה.
אברהם נגוסה: זו נקודה חשובה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך.
יונה יהב: עשו את זה, למה?
יונה יהב: כי מישהו השכיר את זה למרכז הקליטה, שמו והזדכו עליהם.
יונה יהב: מה זה הדבר הזה?
אברהם נגוסה: לא, היה צריך ללמד אותם שם עברית.
יונה יהב: תשאל את הגב' ויקי, שאני רואה אותה היום פעם ראשונה, הם לומדים ברכסים.
<יוליה שטראים: הם לא נשארים פה, הם אחר כך מדורגים - - -
יונה יהב: הנה, בבקשה, תקשיב, ד"ר נגוסה.
יונה יהב: הם גרים אצלי בטופ של הכרמל, בנווה שאנן, ולומדים בטירה, בעיר אחרת.
<ויקי ניגרי: יש חלק שלומדים, יש עכשיו משהו חדש, לפני כמה שנים כשנסגר בית ספר יבנה, שהיו כולו עולים מאתיופיה, מעניין של מי ההחלטה - - -
יונה יהב: לא, לא הייתה החלטה שלי.
יונה יהב: אז היה פיזור של התלמידים, חלק הלכו לנווה שאנן ופיזרנו אותם בקרית שמואל וגם בטירת הכרמל, כדי שלא יהיו אחוזים גבוהים - - -
יונה יהב: אני אגיד לך.
יונה יהב: אני סגרתי את בית הספר, כי אני לא מוכן שהאתיופים יהיו 100% באיזה שהוא בית ספר, ואם לא ראית מהומות אצלנו והפגנות, זה בגלל שפיזרתי את כל יוצאי אתיופיה בכל בתי הספר שיש בעיר.
יונה יהב: פה ארבעה, פה שישה, פה שמונה, ולכן הקליטה היא מעולה.
יונה יהב: ככה אתם גם רוצים את זה, גם הקהילה רוצה.
יונה יהב: מה אני מצאתי כשבאתי להיות ראש עיר?
יונה יהב: מצאתי בית ספר 100% אתיופים.
יונה יהב: מה זה, מצורעים?
יונה יהב: סגרתי אותו במקום.
יונה יהב: היה לי את האומץ ורק אחרי זה גדעון סער, בתור שר חינוך, אמר 'וואלה, זה רעיון נכון' ונתן הנחיה לפזר.
יונה יהב: אם תדבר איתו, הוא יגיד לך שהוא למד את זה ממני ואני מאוד גאה על זה.
יונה יהב: אבל להסיע אותם לעיר אחרת ללמוד?
יונה יהב: זה לא מתאים שם.
יונה יהב: יודעים את זה מראש, את הדברים האלה.
יונה יהב: אז אם אתם רוצים לקלוט אותם בטירה, תקלטו אותם בטירה, אין בעיה.
אברהם נגוסה: יש נקודה באמת משנות ה-80 - - -
יונה יהב: סלח לי שאני כזה היום.
יונה יהב: אני כל כך שמח שבאתם, זו הזדמנות להבהיר כמה דברים ואלה הדברים שצריך לעשות.
יונה יהב: נכון?
יונה יהב: טלי, את היית רוצה שאצלך בעיר יהיה מרכז קליטה שכולם לומדים בבאר שבע?
טלי פלוסקוב: ממש לא.
טלי פלוסקוב: בגלל זה אני לגמרי איתך.
טלי פלוסקוב: אני גם פיזרתי, אגב, בעיר שלי.
אברהם נגוסה: יש עוד נקודה שצריך, אני אשמח מאוד לשמוע את דעתך בעניין.
אברהם נגוסה: בשנות ה-80 ישראל שינתה את כיוון הקליטה משיטת קליטה מקיפה לקליטה ישירה מקיפה לקליטה ישירה, אז היה דיון.
אברהם נגוסה: אני באותו זמן כסטודנט צעיר השתתפתי בכמה דיונים.
אברהם נגוסה: הדיון היה ככה, האם צריך לקלוט את עולי אתיופיה בקליטה ישירה או לא? זו הייתה השאלה.
יונה יהב: מה זה קליטה ישירה?
אברהם נגוסה: קליטה ישירה בלי מרכז קליטה, עולה חדש נוחת בשדה התעופה, מקבל סל קליטה, שוכר דירה באיזה שהיא שכונה, גר עצמאית.
אברהם נגוסה: באותו זמן נבחן בכמה כיוונים, שכיוון שהעולים מגיעים מארץ לא מתקדמת מבחינה מודרנית, אז יהיה לעולים קשה להיות עצמאיים בקליטה ישירה, עדיף לתת להם זמן קצר במרכז קליטה.
יונה יהב: קודם כל אני אומר ככה, אתה צודק.
יונה יהב: מי שבא מאזור שהוא צריך קודם כל להתאים את עצמו להוויה המקומית אז מרכז קליטה זה רעיון נכון.
יונה יהב: אבל לא בכל מקום אתה דוחף מרכז קליטה, אתה צריך לדעת באיזה מקום ובאיזה סביבה אתה דוחף ואתה צריך לדעת שהסביבה מסביב צריכה להיות אוהדת את האנשים שנמצאים שם.
יונה יהב: שיבואו, ידפקו בדלת, יעזרו להם.
יונה יהב: זה הרעיון.
אברהם נגוסה: אני אוסיף לך עוד שאלה, אולי תענה ביחד.
יונה יהב: רגע, אני אגיד לך עוד דבר.
יונה יהב: קליטה ישירה.
יונה יהב: אני חושב שבקליטה ישירה, קודם כל אני טוען שצריך להיות היום מנגנון שכשאני נוסע לפגוש קהילות אני כבר נוסע עם מקומות העבודה.
יונה יהב: בייחוד מהארצות ברמה גבוהה, אני רוצה שאדם יורד בשדה התעופה בן גוריון, הוא יודע איפה הוא יגור והוא יודע איפה הוא הולך לעבוד.
יונה יהב: אחר כך כשהוא יתפתח שירוץ לאן שהוא רוצה, כמו שחברת הכנסת אומרת.
יונה יהב: שלב ראשון צריכה להיות הכוונה, אולי הוא יאהב את זה?
יונה יהב: ואולי תוך כדי זה שהוא יאהב את זה אנחנו נעשה ציונות לשמה?
יונה יהב: אז למשל אם משרד הקליטה היה חורש את מתן, יש לי רבע מיליון מטר מרובע היי טק רמה הכי גבוהה בעולם.
יונה יהב: אם היו הולכים מדלת לדלת והיו רואים איזה מצאי של מקומות עבודה יש ואיתם נוסעים לפריז ואיתם נוסעים ללונדון ואיתם נוסעים לניו יורק ומביאים את הסטרטה הזה של הזה ולהגיד לאדון משה ינקל 'אתה רוצה לעלות?
יונה יהב: יש לך באינטל מקום עבודה, הנה מקום העבודה, זה איש הקשר שלך באינטל' והוא בא לפה וכבר לוקח דירה ועושה את הדברים האלה.
יונה יהב: זה קליטה ישירה.
יונה יהב: לתת ל גם אופציה.
יונה יהב: אם הוא רוצה לראות מסביב, תיכנס למרכז קליטה.
יונה יהב: גם אדם מאנגליה, שייכנס למרכז קליטה, אבל צריך לתת לו את האופציה הזאת, זאת אומרת שתי האופציות.
יונה יהב: או קליטה ישירה או קליטה לא ישירה, מה שאתם קוראים.
יונה יהב: אבל צריך להיות הרבה יותר מתוחכם, אלה אנשים מתוחכמים, יש להם צרכים, זה הכול.
<ויקי ניגרי: אני חושבת שהשאלה היא לא האם מרכז קליטה או מגורי קבע, מה שאנחנו רואים, למשל עם העולים מאתיופיה, לאחר שהיו שנה, שנתיים ושלוש במרכז הקליטה בעצם יש אזורים שנפתחים לרכישה שהם במחירים שיש להם אפשרות להגיע ואלה אזורים שהם מרוכזים, מבודדים.
<ויקי ניגרי: אם אנחנו בחיפה, לפחות כיום, היום יש יותר פיזור, וזה נכון, אנחנו רואים את זה, אבל אם אנחנו מסתכלים על קרית ביאליק, על קרית אתא, נווה חן, להגיד שיש להם אפשרות לרכוש דירה וישר הם במגורי קבע זה יופי, אבל יוצרים שם בעיות מאוד גדולות.
<ויקי ניגרי: יש פה בני שעובד בבתי ספר ובאמת זו בעיה מאוד גדולה.
<ויקי ניגרי: אני לא חושבת שהשאלה היא מאיפה - - -
סופה לנדבר: למה את מתכוונת בבעיה?
<ויקי ניגרי: שיש אזור ש-13 בלוקים למשל גרים עולים מאתיופיה, בשעות אחרי הצהריים מסתובבים - - -
סופה לנדבר: אני רוצה לתקן, לא עולי אתיופיה, יוצאי אתיופיה.
סופה לנדבר: יוצאי רוסיה, יוצאי אתיופיה, יוצאי צרפת.
סופה לנדבר: אני פשוט מתקנת את כולם.
<ויקי ניגרי: אני מדברת על עולים, לא אלה שנולדו בארץ.
סופה לנדבר: הם לא אתיופים, הם לא רוסים, הם יוצאי מדינה מסוימת שהגיעו למדינה מסוימת.
<ויקי ניגרי: לא, אבל אני מדברת על עולים שהגיעו בחמש, שש, שבע, שמונה השנים האחרונות ובעצם התפקיד שלנו הוא רק לאלה שהם עולים.
<ויקי ניגרי: בעצם מי שיוצא אתיופיה, הוא כמו כל אחד, אני עולה בעצמי.
יונה יהב: את מוצ'צ'ו?
<ויקי ניגרי: אני 20 שנה בארץ, למרות שהמבטא - - -
יונה יהב: עד שמוצאים עולה מדרום אמריקה שהוא גם דתי, זה מוזיאלי לגמרי.
אברהם נגוסה: תמשיכי.
<ויקי ניגרי: אני חושבת שבאמת החשיבה על זה, ברור שזה לא בידיים שלו, ברגע שהילדים מגיעים אנחנו מקבלים אותם ומנסים לעשות איתם מה שאפשר, אבל צריך לחשוב, ברגע שמפנים, לחשוב שלב לפני, כי אחרי שהם מגיעים 'אוקיי, עכשיו תפתרו את זה', מתנ"סים ובתי ספר שהם לא רק עולים וזה כבר מאוחר מדי.
<ויקי ניגרי: אנחנו עושים מה שאפשר, מנסים לתקן בתוך העיר, בתוך בתי הספר, אבל צריך לחשוב שלב לפני.
<יוליה שטראים: את ממשיכה את הקו של יונה.
סופה לנדבר: אתם במשרד החינוך מכירים את המקרה, שיוליה התחילה לטפל במקרה הזה, אבל הגיעה אלינו תלונה על ילד בן 7 שהתגלתה אלימות בבית הספר, אני אגיד באיזה בית ספר, דרור.
סופה לנדבר: לא מכירים?
סופה לנדבר: אני אתן לך - - -
יונה יהב: דרור זה חינוך מיוחד.
<קריאה: בית ספר רגיל בקרית אליעזר.
אברהם נגוסה: יש אגף מנהל בחינוך מבוגרים, יש לך מה להוסיף או שנעבור?
אברהם נגוסה: אוקיי, אז נעבור לנציג משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
<אילנה ברובסקי: אני נציגת משרד הרווחה.
<אילנה ברובסקי: אני לא הבאתי את כל הנתונים, כי אני מייצגת את מנהל המחוז.
<אילנה ברובסקי: אני גם מוכרחה לומר שבחיפה, מבחינת המשרד שלנו, באמת רוב התכניות שאנחנו מציעים לעירייה, לאגף כאן, לעשות, התכניות מתבצעות ואני חושבת שעל הצד היותר טוב.
<אילנה ברובסקי: אני חושבת שגם חלק מהנציגים שנמצאים כאן עברו את ההכשרות שלנו של מנהיגות קהילתית של הפעילים.
<אילנה ברובסקי: זה חלק מהעשייה, בצד הקהילתי.
<אילנה ברובסקי: זה התחום שלי, של עבודה קהילתית.
<אילנה ברובסקי: התחום השני של הטיפול אני אתן את רשות הדיבור לפיני ולאילנה שהם יציגו קצת את יותר את הנתונים.
<אילנה ברובסקי: בכל מקרה אנחנו עובדים בשני מישורים, מישור אחד זה לראות את הקהילה, לראות את השילוב בתוך הקהילה, לעשות הרבה מאוד פעילויות ומצד שני הטיפול הייחודי האינדיבידואלי בתוך האוכלוסיות עם הצרכים המיוחדים.
<אילנה ברובסקי: דבר אחד שאני כן יכולה לומר מתוך הניסיון שלי והעבודה במשך השנים זה שראינו שתכניות שהיה בהם את המרכיב הזה של הגישור, גם השפה וגם הנושא של ללוות אנשים באופן פיזי לכל מיני מקומות, הנושא הזה עבד מאוד טוב וזה לצערי הולך ונפסק.
<אילנה ברובסקי: עדיין אני רואה שחסר העניין של תרגום, עדיין חסר העניין של מגשרים, גם בחינוך, שקיימים, אבל זה לא מספיק.
<אילנה ברובסקי: גם אצלנו הנושא הזה של עובדים, שהם עובדי סמך מקצועי, מה שאנחנו קוראים עובדי שכונה, זה עדיין צורך שאני מוצאת שהוא די חסר.
<אילנה ברובסקי: וגם תכניות ספציפיות שמדברות על שילוב, שילוב בתוך המתנ"סים, שילוב בתוך הפעילות הקהילתית, שילוב בתוך תכניות שמתקיימות.
<אילנה ברובסקי: זה משהו שאנחנו עושים אותו, אבל התקציבים לפעמים שעומדים לרשותנו, הם לא מספיקים לצורך העניין הזה.
<אילנה ברובסקי: בראייה מחוזית אני יכולה לומר שאני מצטרפת מאוד למה שאמר כאן ראש העיר, יש באמת התחזקות של אוכלוסיות שעוזבות את היישובים לכיוון המרכז, אני רואה את זה, לצערי, בכל הצפון.
טלי פלוסקוב: וגם בדרום.
<אילנה ברובסקי: וגם בדרום, אבל אני עובדת בצפון, אני רואה את זה בחיפה, טבריה, כרמיאל, כל היישובים, יש איזה היא נהירה.
<אסף גרטי: זה לא רק לגבי עולים, זה נכון ל - - -
<אילנה ברובסקי: בדיוק.
טלי פלוסקוב: זה לא בעיה של קליטה, זה בעיה בכלל של תפיסה - - -
<אילנה ברובסקי: זה משהו שאולי לא לדיון כאן, אבל זה בהחלט נושא שהוא כל כך כואב וכל כך מצער, שבאמת צריך להקדיש לזה חשיבה.
<אילנה ברובסקי: הנושא של תעסוקה יכול בהחלט לתמוך ולעצור את העזיבה הזאת.
<אילנה ברובסקי: בנושא של תעסוקה אנחנו מעורבים בעניין של מוקד התעסוקה העירוני, שזה משהו שהמשרד עכשיו נתן לזה הרבה מאוד תקציבים ויש גם את ההשתתפות של משרד הקליטה גם.
יונה יהב: המנכ"ל הקודם.
<אילנה ברובסקי: נכון, המנכ"ל הקודם נתן באמת - - -
יונה יהב: הוא למד את זה פה ומאוד התלהב.
<אילנה ברובסקי: ועכשיו הנושא של מרכזי תעסוקה עירוניים, הוא הופך להיות מודל גם בערים אחרות ויש כאן גם שותפויות, כמו שאמרנו, גם עם משרד הקליטה וגם עם גורמים אחרים בכל הנושא הזה ויש גם את הנושא של קליטת עולים בתוך המוקד העירוני.
<פיני ווגמן: אני רוצה לומר משהו במספרים גדולים.
<פיני ווגמן: העיר חיפה היא עיר קולטת עלייה בגדול.
<פיני ווגמן: העולים בחיפה מהווים כמעט 23% מתושבי העיר, 63,000-64,000 עולים, עברו את העיר 120,000 עולים, אבל נשארו בה כ-63,000.
<פיני ווגמן: 62,110.
<יוליה שטראים: פיני, זה לא כולל את ה-2,800.
<פיני ווגמן: אני מדבר עד 2015, הנתונים שנמצאים כאן.
<פיני ווגמן: מה שאני מנסה להגיד, שבכלל שאלה מי זה עולה חדש.
<פיני ווגמן: אם אנחנו מדברים על שנות ה-90, אנחנו בשירותי הרווחה מתייחסים לתקצובי השירותים לאוכלוסיות השונות, כל תקציב שיש לוותיקים יש תקציב לעולים, זה משנות ה-90.
<פיני ווגמן: זאת אומרת עדיין מתייחסים לעולים החדשים מהעלייה של שנות ה-90, שחלק גדול מהם הם חברי הכנסת שנמצאים פה.
<פיני ווגמן: אני חושב שאחת ההצלחות שלנו בקליטת העלייה זה בעצם שרוב העולים נקלטו בצורה מוצלחת בעיר ובתעסוקה ובמסגרות חינוך ובתפקידים מאוד מגוונים בעיר הזו.
<פיני ווגמן: הדבר השני, יש אוכלוסיות שלא כל כך מצליחות להיקלט והן נשארות בטיפול שירותי הרווחה.
<פיני ווגמן: מה היום האחוז של עולים שאנחנו מגדירים כעולים?
<פיני ווגמן: 25% מהמשפחות שמטופלות בשירותי הרווחה הן משפחות עולים.
<יוליה שטראים: רובם קשישים.
<פיני ווגמן: נכון, רובם קשישים.
<פיני ווגמן: צריך לדבר על מספרים, כשאני מדבר על מספרים - - -
סופה לנדבר: אתה מדבר על 25% שפתחו תיק?
<פיני ווגמן: כן, יש להם תיקים של אוכלוסיות מטופלות.
<פיני ווגמן: זה אומר 3,894 משפחות מטופלות, מתוכם 1,831 מה שנקרא משפחות צעירות עד גיל זקנה ויש לנו 2,063 משפחות שהם קשישים.
<פיני ווגמן: רוב האוכלוסייה הקשישה לא צברה זכויות, אין להם פנסיות, הם חיים מקצבאות הביטוח הלאומי, הם מתבגרים, אוכלוסיות שבאמת נזקקות לשירותים ואנחנו לאוכלוסייה המבוגרת נותנים הרבה מאוד שירותים.
<פיני ווגמן: כשאני מסתכל על התקציב אני שומע משרד הקליטה ורווחה, אני רוצה להגיד ש-70 מיליון שקל מתוך התקציב ניתן לעולים חדשים דרך שירותי הרווחה בעיריית חיפה.
<פיני ווגמן: התקציב שלנו 275 מיליון שקל, מתוך זה רבע מוקדש לאוכלוסיית העולים.
<פיני ווגמן: מתוך האוכלוסייה של העובדים הסוציאליים עיקר תשומת הלב ניתן לקבוצות העולים, גם מחבר העמים וגם מאתיופיה.
<פיני ווגמן: אז אוכלוסיית הקשישים היא אוכלוסייה מאוד גדולה שנזקקת ומקבלת את השירותים.
<פיני ווגמן: כלומר אנחנו נותנים מגוון מאוד גדול של שירותים.
טלי פלוסקוב: אני רוצה להגיד לך משפט, אני חושבת שלאנשים האלה מגיע, הם הגיעו למדינה הזאת לפני 20-25 שנה - - -
<פיני ווגמן: מסכים.
<פיני ווגמן: אז מה עושים?
טלי פלוסקוב: לא, אני אומרת, הם הגיעו למדינה הזאת עם ההשכלה ועם הכול, למדינה - - -
<פיני ווגמן: אני אומר, אני בעד.
<פיני ווגמן: הם משולבים במועדוני גמלאים, הם משולבים במרכזי יום לקשיש, יש מערך מאוד גדול של תכניות תומכות לקשיש, מערכות מצוקה ועוד.
<פיני ווגמן: אנחנו מפעילים מאות מתנדבים כרשתות חברתיות לתמיכה בקשישים עולים ולא שאין בעיות, לא שלא היה לנו מקרה מאוד קשה פה, ששני קשישים נמצאו בביתם מתים בלי שידענו עליהם.
<פיני ווגמן: לא ידענו עליהם כי הם בודדו את עצמם והאישה לא רצתה קשר.
<פיני ווגמן: אף אחד לא ידע עליהם כלום, אז גם אנחנו לא ידענו.