GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דוד מהרט: אבל מה שקורה בפועל, שזה לא מה שקורה, מה שקורה זה שהאוכלוסייה של העולים החדשים מגיעים לשכונות המצוקה שבהן האוכלוסייה הוותיקה של בני הקהילה נמצאים.
<דוד מהרט: יש כאלה בני הקהילה שמצבם השתפר והם מוכרים את הבתים לעולים האלה והם יוצאים לשכונות האחרות.
<דוד מהרט: הם מגיעים למקומות האלה ואני חושב שבפועל, אני מתחבר למה שאמר וונדה, כשמדברים על קליטת עלייה צריך לדבר באמת כמו שאומרים עניינית.
<דוד מהרט: אני אומר ככה, כשאני חושב איפה אני רוצה לקלוט את העולים אני צריך לחשוב איפה יקבלו הילדים שלהם את החינוך הכי טוב ואיפה יש מערכת רווחה טובה שיכולה לקלוט את העולים ואיפה יש סיכוי תעסוקה טוב.
<דוד מהרט: שלושת הדברים האלה, בהכללה אני אגיד, לא נמצאים בפריפריה של החברה במדינת ישראל.
<דוד מהרט: זה לא נמצא בדרום וזה לא נמצא בצפון, לכן צריך לתת את הדעת לעניין הזה.
<דוד מהרט: זו נקודה אחת שקשורה למדיניות של דיור.
<שרונה בלוך: הרווחה מצוינת בדרום.
<דוד מהרט: בסדר, אתם לא מסכימים איתי.
<דוד מהרט: חברים, אני גר בקרית גת, אני תושב קרית גת, אני מכיר את מצבם של בני הקהילה ואני רוצה להגיד לך שכשאני רואה ילדים בני הקהילה שנקלטים בראשון לציון למשל, מה עיריית ראשון לציון, לא בתחום הפורמלי בלבד, אלא גם בתחום הבלתי פורמלי, מה היא מציעה להם במתנ"סים, מה היא מציעה לילדים, אני רואה מה תל אביב יכולה להעניק לתושבים ואני רואה את הרשויות המקומיות בדרום, שהן לא יכולות שקל אחד לתת לילד לחוג העשרה.
<דוד מהרט: אתם צריכים לקחת את החוסן הכלכלי של היישוב שקולט את העולים.
<דוד מהרט: אז נכון, זה טוב שיבואו עולים לפריפריה, זה מצוין, אני שמח לראות את בני הקהילה שלי בעיר שאני גר בה, אבל כשאני רואה מה הם מקבלים פה וכשאני מסתובב בכל הארץ ורואה מה הרשויות המבוססות נותנות לטובת העולים, אני חושב שיש פה פער שצריך להתייחס אליו.
<דוד מהרט: במקרה, אדוני היושב ראש, הגיעו לפה בעיקר אנשים מהרשויות שלא קולטים ממש בשנים האחרונות.
<דוד מהרט: בקרית מלאכי אין קליטה בשנים האחרונות, באשדוד אין קליטה בשנים האחרונות, בשדרות אין קליטה, זה בודדים.
<דוד מהרט: הקליטות המסיביות בדיור קבע בשנים האחרונות זה אשקלון, קרית גת, באר שבע, ושלושת היישובים, אני לא רואה את הייצוג שלהם פה.
<דוד מהרט: לא אמרתי שלא הוזמנו.
<דוד מהרט: דבר אחרון, אם אתה מסמן לי, בעניין של התעסוקה.
אברהם נגוסה: אני אגיד לך, אנחנו התחייבנו לסיים בשלוש ולכן יש כמה דוברים, אז - - -
<דוד מהרט: אתה יודע, אבא שלי ז"ל היה אומר - - -
אברהם נגוסה: אתה מאריך עכשיו.
<דוד מהרט: זה משל, אבל זה מסר חשוב שאני רוצה להגיד לך.
<דוד מהרט: כשאצלנו שותים קפה מביאים חלה כזו ואז אומרים שמישהו צריך לחלק עכשיו לכל הסובבים.
<דוד מהרט: יש כאלה שמתחילים בגדול ולקראת הסוף מה שנשאר להם זה פלחים והפלח הולך וקטן וקטן.
<דוד מהרט: מה שקורה אצלך, שבהתחלה נתת פלחים גדולים ולקראת הסוף נשארו פלחים קטנים.
<דוד מהרט: זה מסר שאני חושב שצריך לזכור.
<דוד מהרט: אבל לעניין של תעסוקה אני רוצה להגיד, אני חושב שחשוב - - - יש עולים מחבר העמים שמגיעים לפה, הם מגיעים עם נתוני השכלה מסוימים, אני חושב שיש לא מעט יוזמות שקשורות לפרויקטים בנושא הכשרה לסיפור הזה.
<דוד מהרט: אני חושב שבנושא של בני הקהילה, שהם מגיעים עם רקע השכלתי מסוים, אני לא מרגיש שיש תכניות ראויות, תכניות מתאימות לאנשים שמגיעים לפה בני 25, בני 30, 35, כדי לתת להם משהו שיוכלו - - - אני גר בקרית גת, היום מי שמנקה את רחובות העיר קרית גת זה בעיקר בני הקהילה.
<דוד מהרט: אם לאנשים האלה לפני 30 שנה, כשהם נקלטו, לפני 25 שנה, הייתה מדינת ישראל עושה מאמץ ונותנת בידיהם מקצוע תעסוקתי שמאפשר להם לעבוד באופן מכובד במפעל לא היו היום מנקים את ה - - - ואם היום לא נעשה עם בני ה-30, בני ה-20, שמגיעים היום מאתיופיה, מה שיקרה בסופו של דבר, ככל שהזמן יעבור, הם גם ינקו את רחובות הערים.
<דוד מהרט: אני הייתי מציע כיוזמה, אולי באמת צריך, אתה כחבר כנסת, לאלץ את ראשי הרשויות באזור הדרום להתכנס, אולי אפילו כאיזה פורום דרומי, ולהבין בעניין הזה.
אברהם נגוסה: נשמע את נציגת משרד הרווחה.
<דבורה גולדמן גולן: אני חושבת שאני דרומית מאוד גאה, אני גרה במועצה אזורית אשכול על הגבול המצרי ברצועת עזה ושם אחד היישובים היפים, אבשלום, היישוב שלי זה דקל אבשלום.
<דבורה גולדמן גולן: אתם יודעים, דקל אבשלום.
<דבורה גולדמן גולן: אז אני רוצה לא רק מהמקום האישי, אני חושבת שיש מה שנקרא קליטה שהיא גם עלייה.
<דבורה גולדמן גולן: עולים זה לא דבר של עול, זה משאב של תרומה, זה דבר שצריך ללכת ולחפש אותו ולהביא אותו ולתת לו את כל הקדימות ברמה של המשילות.
<דבורה גולדמן גולן: קודם כל שהממשלה תשים את העלייה על סדר העדיפויות, כי הם תרומה.
<דבורה גולדמן גולן: כל עולה, לא משנה מאיפה, זה קודם כל אנשים וקהילה שצריך להתייחס אליהם בשוויון ולהסתכל ולומר שהם תורמים לי לא פחות מאשר אני תורם להם, הם מביאים איתם איכויות והפריה ומאפשרים גם צמיחה כלכלית.
<דבורה גולדמן גולן: הם לא עול, הם עולים שבאמת הופכים להיות משאב אדיר מניע, מכל כיוון.
<דבורה גולדמן גולן: אני חושבת שפה, דווקא הכנס הזה, אם אמרנו שנתמקד, אחת, שזה אליך ואל סופה וכולם, שאתם עושים עבודה נפלאה, אבל אתם צריכים להשתמש בנו כדי להביא את זה חזרה, שהעלייה והעולים, הם צריכים להיות על סדר העדיפות של הממשלה במתן משאבים לבניית אותן תשתיות, תשתיות שזה אומר גם תשתיות שהן במשאב בעין וגם תשתיות אחרות של מדיניות.
<דבורה גולדמן גולן: ואם אנחנו מדברים דרום, צפון, מרכז, אני לא רוצה להתייחס, אבל אני יכולה להגיד שהדרום הוא אוצר אדיר ומדינת ישראל בכלל היא אוצר נפלא.
<דבורה גולדמן גולן: אני מכירה את רוב הארץ, אבל אני מכירה את הדרום מטבע הדברים ואני יכולה לומר שבהחלט פה בסדרי העדיפויות ייצא קול מכאן שאני רואה תרומה אדירה ולכן כממשלה שרואה בעיה, היא צריכה גם לתרגם את זה ברמה המעשית למשאבים ותשתיות לטובת הנקלטים בכל מקום שבו גם ליצור את המקומות.
<דבורה גולדמן גולן: אנחנו צריכים לצאת מהקופסה ולומר שאנחנו צריכים לייצר את התשתיות האלה.
<דבורה גולדמן גולן: זה אומר גם בעניין של מקומות, לייצר בעצם יישובים חדשים, לייצר ביישובים קיימים וכן גם כל תחום התעסוקה.
<דבורה גולדמן גולן: כל נושא התעסוקה עד לפני 20 שנה, כל היישובים, המושבים והקיבוצים קרסו בגלל דבר מסוים.
<דבורה גולדמן גולן: מה שקרה זה שבעצם הייתה התארגנות אדירה והנה תראו איך הדברים האלה פורחים.
<דבורה גולדמן גולן: אז זה ברמת המשילות, צריך להביא את זה ולחשוב איך מחזירים וחוזרים לממשלה.
<דבורה גולדמן גולן: ואתם מבחינתי הנציגים האולטימטיביים הכי הכי הכי, זה ליצור, להמשיך את השיח הזה למקום של לסייע לכם ליצור את התשתיות האלה.
<דבורה גולדמן גולן: הדבר השני שאני חושבת, אני לוקחת את תחום החירום, שבזמנו כשלקחנו ברווחה את מנהיגות החירום, לא היה משרד שהתייחס לנושא החירום והחוסן.
<דבורה גולדמן גולן: אחד הדברים שהובלנו והבאנו, ובין השאר כמי שעבדה בגוש קטיף והקימה את המחלקה, זה עלייה וחירום ונושאים רוחביים.
<דבורה גולדמן גולן: אי אפשר שמשרד אחד יתייחס לפלח.
<דבורה גולדמן גולן: עולה חדש, קהילה חדשה, זה עולם ומלואו, צריך להסתכל עליו בהיבט הוליסטי.
<דבורה גולדמן גולן: לכן פה מתבקש שגם התשתיות, גם המשאבים, גם להביא את העלייה על סדר העדיפות, לא ממקום של חלש.
<דבורה גולדמן גולן: לא מצא חן בעיניי שבאמת, אם יש לי הזדמנות להשפיע, אז זה גם פה וגם למעלה, העולים הם לא חלשים, כל אחד מאיתנו היום שמאיזה שהיא סיבה קרה, מהמקום שלו, ויגיע לארץ אחרת, הוא בעצם יזדקק לכמה עוגנים.
<מישל טפירו: יש לך ניסיון עם עולים חזקים?
<דבורה גולדמן גולן: לא.
<דבורה גולדמן גולן: הדבר הנוסף, אני חושבת שצריך להיות שילוב, נאמר על ידי כמה אנשים, בעצם משרד אחד מתכלל את כל משרדי הממשלה ומלכד אותם, אבל משרד אחד, זה משרד העלייה והקליטה שמלכד את כולם ועובד בשילוב ידיים והמודלינג הזה יורד לשטח.
<דבורה גולדמן גולן: מהשטח הכתובת הבלעדית זה הרשות וראש הרשות, שהוא האדם, ופה צריך להשקיע ואיתם לעבוד, כמו שמרק אמר, וככה אני חושבת שהולכת ונעשית עבודה בהחלט עם מרק והרבה אחרים, עבודה שעובדת מערכתית, כתפיסה מערכתית, כאומרת שכל ראש רשות, אני רוצה שיבוא אליכם ויגיד 'רוצה אני עולים'.
<דבורה גולדמן גולן: את זה אנחנו צריכים לשנות בשיח, כי עולים חשובים לי, לא רק בגלל מה שנותנים, בגלל שהם תורמים.
אברהם נגוסה: את רוצה?
סופה לנדבר: כן, אני רוצה.
סופה לנדבר: קודם כל אני רוצה לברך אותך, יושב ראש הוועדה, על זה שהגעת לשדרות לכנס.
סופה לנדבר: אני לא חושבת ששדרות זה פריפריה, אני נמצאת כאן לא רחוק, בעיר אשדוד, אני זוכרת בדיוק איך לפני מספר שנים הגעתי והייתי עולה חדשה במרכז קליטה בחדר 15 מטר, כך התחלתי את החיים במדינת ישראל.
סופה לנדבר: אני נולדתי בסנט פטרבורג, העיר הכי ותיקה בעולם, אני חושבת, עיר תרבותית, עם שורשים.
סופה לנדבר: וכאשר הגעתי לעיר אשדוד, חולות משמאל, חולות מימין, ואני תמיד סיפרתי במשרד העלייה והקליטה, כאשר הייתי יוצאת והחברים היו לוקחים אותנו לטיול, הם אומרים 'תסתכלו שמאלה, תסתכלו ימינה', הם הגיעו לפנינו, 'עד כמה שהמדינה יפה'.
סופה לנדבר: אני הייתי מסתכלת שמאלה וימינה, חולות חולות חולות.
סופה לנדבר: היום, כאשר אני אומרת אני אומרת 'תסתכלו קדימה', כמה אפשר לבנות וכמה אפשר לעשות וכמה אפשר לשנות.
סופה לנדבר: עולה חדש שמגיע לפריפריה, יש לו הרבה יותר הזדמנויות, כך אני בטוחה, בגלל שמה שהוא מקבל בעיר קטנה הוא לא יקבל במרכז המדינה.
סופה לנדבר: יכול להיות שהעירייה שם יותר חזקה ויש יותר כסף, אבל לא ייתנו מה שייתנו, יחס אנושי.
סופה לנדבר: עולה חדש חייב יחס אנושי, תמיכה אנושית, להגיד 'אני עברתי ואתה תעבור', 'יהיו קשיים בדרך, נעבור אותם ביחד'.
סופה לנדבר: זה מה שפריפריה יכולה לתת הרבה יותר.
סופה לנדבר: ככה אני בטוחה, ככה אני עשיתי במשך - - -
<מישל טפירו: יחסי האנוש במרכז הם שונים מיחסי אנוש בדרום?
אברהם נגוסה: כן, המרכז - - -
סופה לנדבר: זו הדעה שלי.
<מישל טפירו: אני לא מקבל את זה.
סופה לנדבר: אתה יכול לא לקבל.
סופה לנדבר: אני הגעתי לעיר אשדוד, היא הייתה פריפריה, וכאשר היו אומרים 'אני נשארתי באשדוד' היו אומרים 'אה'.
סופה לנדבר: היום העיר אשדוד עם סיום בנייה של בית חולים, אני יכולה להגיד בזכותי.
סופה לנדבר: אני התעקשתי ואמרתי שיעבירו חוק, העברתי את החוק, אחר כך רצו בחוק למחוק אותו, לסגור אותו, לא נתתי לעשות, הקמתי שדולה, נלחמתי, יש בית חולים.
סופה לנדבר: ורופאים שמגיעים ושכבר הגיעו הגיעו לבית חולים באשדוד, בשנת 2017 יש לנו בית חולים.
סופה לנדבר: זו קליטה מקצועית סופר וזה יגדיל את העיר.
סופה לנדבר: אני לא מסכימה איתך, אני לא רוצה להתווכח, אני אסביר לך מה אני רואה שממשלה חייבת.
סופה לנדבר: לא הורדת מסים ולא הטבות במסים, ממשלה חייבת לטפח תשתיות, פה לבנות בית חולים, שם מפעל, כאן עוד משהו, אוניברסיטה, קולג'.
סופה לנדבר: זה שייתן את התשתית.
סופה לנדבר: בלי תשתית אני חושבת שכל הורדת מסים והטבות זה גורנישט באידיש, שום דבר, כלום.
<מישל טפירו: פה זה מסים, זה - - -
סופה לנדבר: אנשים צריכים לדעת לבנות את העתיד של מדינת ישראל, הם צריכים להיות שותפים.
סופה לנדבר: וכדי להיות שותפים הם צריכים מהממשלה הזאת לקבל תכל'ס, תשתיות.
סופה לנדבר: עכשיו תסתכל, אדוני היושב ראש, אני לצערי לא הצלחתי היום, אחרי שהגעתי בשלוש הביתה, להגיע בתשע לירושלים והייתי חייבת ללון בבית, אבל אני אומרת לך, הורדת חסמים זה אחד הדברים שאני אישרתי במשרד העלייה והקליטה ואני מבקשת ממך, לא פעם אחת בשבועיים, כל חודש נעשה ישיבה, נזמין את כל הגורמים, קליטת עלייה, כמו שאת אמרת ובצדק, זה לא עניין רק של משרד העלייה והקליטה או הסוכנות היהודית, קליטת עלייה זה עניין לאומי וככה המדינה צריכה להתייחס.
סופה לנדבר: כשיצאתי מהמשרד הפרויקט האחרון שאישרתי זה הורדת חסמים בקליטה של עולים מצרפת ואוקראינה בפרט, קליטה מיוחדת.
סופה לנדבר: אמרתי לראש הממשלה ואני ציפיתי בפרויקט הכלכלי הזה, בתקציב הכלכלי, שיהיה משהו, פתיחה להמשך.
סופה לנדבר: אני אמרתי שעולים צריכים לקבל אחרת, ואוצ'רים והלוואה, במשרד העלייה והקליטה יודעים בדיוק איך בנינו את פרויקט הקליטה של עולים מצרפת ומאוקראינה.
סופה לנדבר: אני דורשת מממשלת ישראל, כדי לפתוח את השערים של מדינת ישראל אנחנו צריכים לתת את זה, לא רק לאלה שמגיעים מצרפת או מאוקראינה, אנחנו חייבים לתת את זה לכל עולה, מאיפה שהוא מגיע.
סופה לנדבר: אני אסיים ואני אגיד לך, בגלל זה הורדת חסמים.
סופה לנדבר: אני רואה שמה שאישרתי ככה נשאר, על הנייר, שום דבר לא זז שם.
סופה לנדבר: אני קיבלתי דיווח מהמנכ"ל שעכשיו הוא חבר כנסת, עודד פורר, ואני מאוד מאוד לא מרוצה, ובשפה אחרת, אני כועסת.
אברהם נגוסה: הוא מאוד תרם לדיון, הניסיון שלו.
סופה לנדבר: בסדר, אנחנו נראה מה קרה.
סופה לנדבר: אני קיבלתי דיווח ומאוד לא מרוצה.
סופה לנדבר: אבל לא כביקורת, אני חושבת שהממשלה הזאת חצי שנה כבר ממשלה והיא חייבת להתחיל לפעול ולשנות ולחזק ולעשות.
סופה לנדבר: כל חודש להגיד 'אנחנו רק חצי שנה' זה לא יספק את אף אחד ואנחנו נעשה עוד ועידה בשדרות ועוד במקום אחר ואנחנו נגיד שזה נשאר באותו מקום.
סופה לנדבר: זה שהפרויקט של רופאים כאן ואחיות ועוד פרויקטים בדרום, זה אנחנו אישרנו במשרד העלייה והקליטה.
סופה לנדבר: אירוס מנהלת פרויקט של יזמות, אני ממליצה להזמין אותה, תגידי מה נעשה, כמה עסקים נפתחו, כמה עסקים נפתחו פה בדרום וכמה בכלל עולים מתקדמים.
סופה לנדבר: משרד העלייה והקליטה, אני השארתי אותו וחשבתי שכך זה צריך להיות ובגלל זה אני אומרת, יש לנו משאבים לעשות עידוד עלייה.
סופה לנדבר: כל הערים כאן בדרום, יחד עם משרד העלייה והקליטה יכולים בעצם לתת פוש לעידוד עלייה, להביא אותם לכאן, להביא לאן שהם צריכים להגיע, לשווק, כל עיר יכולה לשווק את עצמה ולתת את העזרה לאנשים ואני חושבת שאחרי שנים הם יגידו שטוב שהם בחרו את המקומות האלה.
סופה לנדבר: אני לא רוצה להתווכח על הממשלה, אנחנו די מספיק עושים את זה בתוך ה - - - אני מאוד לא מרוצה, ולב אמר את זה נכון, פנסיה, לאיזה פנסיה מגיע עולה חדש.
סופה לנדבר: אנחנו לא נכנסנו לממשלה בגלל שאני חושבת שהיו יכולים להיות כמה מיליארדים כדי לתת לאנשים שעבדו 20 ו-25 שנה כאן במדינת ישראל, לצאת לפנסיה בכבוד.
סופה לנדבר: בגלל זה אני אומרת לך, יש מה לעשות, הדרום מוכן לקלוט, ממשיכים לקלוט ואנחנו כוועדה וכחברי כנסת נעשה הכול כדי לתמוך, לתת, לבנות.
סופה לנדבר: גם פרויקט בנייה על קרקע חומה, אנחנו המשרד היחידי שהתחלנו לבנות.
סופה לנדבר: אני רוצה שאתה באחת הוועדות תזמין את כל הגורמים, יש שם אישורים לאשדוד ויש לעוד כמה ערים, לא נפרט, 4,000 יחידות דיור, איפה התחילו?
סופה לנדבר: אתה יודע שבכפר סבא עוד לא סיימו, במשך שלושה חודשים משרד העלייה והקליטה לא אכלס את האנשים שמחפשים דיור.
סופה לנדבר: זו פשוט קטסטרופה, שלושה חודשים לא יכולים לאכלס בניין כשהוא כבר עומד באמצע כפר סבא?
סופה לנדבר: זה גרוע ביותר.
סופה לנדבר: בגלל זה אני אומרת לך, אנחנו ממשיכים, אנחנו מוכנים ואנחנו גם נבקר, בגלל שהממשלה היא כבר לא חדשה.
סופה לנדבר: היא כבר עברה 100 ימים ועוד 100 ימים ועכשיו היא צריכה לבוא ולהגיד מה אנחנו עושים בעידוד עלייה ואיך אנחנו מורידים את החסמים ואיך אנחנו מאכלסים אנשים בנגב וגליל ואיזה פרויקטים לרופאים ולאן הם נכנסים ואיך אנחנו מלווים אותה, באיזה פרויקטים של תעסוקה ולדרוש.
סופה לנדבר: אני זוכרת סביב השולחן העגול יוצאי אתיופיה, עודד פורר שם את זה, היה יחד איתכם, ואני רוצה להגיד לך, אדוני היושב ראש, כל יוצאי אתיופיה, בלי יוצא מן הכלל, אמרו, 'אנחנו כבר לא עולים, אנחנו לא שייכים למשרד העלייה והקליטה, תשחררו אותנו', אמרתי, חובה של מדינת ישראל להעביר אותם מהידיים של משרד העלייה והקליטה למשרדים אחרים, אבל אני, כחברת כנסת, כשרה לשעבר, אני מצפה שזה שאנחנו שחררנו אותם זה טוב ומצוין אבל איך, יגידו לנו המשרדים איך הם קולטים, מה הם עושים ואיך הם ממשיכים להכניס את מה שאנחנו עשינו ואיך הם מלווים אותם בכניסה לאותם משרדים והם פותחים שערים כדי שירגישו 'אנחנו ישראלים'.
<מישל טפירו: סליחה רגע, והממשלה - - -
<מישל טפירו: יש פה תכנית מעולה של נציבות שירות המדינה לקידום שילוב יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית.
<מישל טפירו: במשרד ראש הממשלה.
<מישל טפירו: בכלל יש הרבה שמטפלים מטפלים, כמו שאני רואה - - -
אברהם נגוסה: טלהון, נציג עיריית אופקים.
<טלהון ימהרן: אני גם אקצר.
<טלהון ימהרן: הרוב כבר דיברו.
סופה לנדבר: אני פשוט מצטערת, אני צריכה לזוז.
אברהם נגוסה: את מפסידה את אירוס.
סופה לנדבר: אירוס תיתן, אחרי אני אצא יהיה יותר נוח להגיד - - -
<אירוס הומינר: לא, להיפך.
<אירוס הומינר: במקרה הזה צריך להגיד שבחו של אדם בפניו.
סופה לנדבר: אני יודעת שאני עשיתי משהו במשרד העלייה והקליטה והשארתי משרד שהלוואי שימשיך להתקדם גם בקדנציה ה - - -
<אירוס הומינר: עשית דברים מדהימים.
<טלהון ימהרן: אני מאופקים.
<טלהון ימהרן: רוב הדברים נאמרו כך שאני גם אקצר.
<טלהון ימהרן: אני חושב שאחת מהבעיות שאני רואה גם בתור מי שמהקהילה האתיופית וגם עובד עיריית אופקים, יש את הנושא של אי התאמה בכלל, גם מבחינת ההכשרה המקצועית.
<טלהון ימהרן: לא כל מפעל נמצא בכל מקום, יש מפעלים מסוימים שנמצאים במקום מסוים, זה לא מתאים שאתה מכשיר בן אדם שהוא באופקים למפעל שנמצא בקרית גת או באיזה שהוא מקום, זה לא אומר שהבן אדם הזה - - - ובסוף הוא נשאר בלי תעסוקה.
<טלהון ימהרן: הוא לא יכול לחיות מהנייר.
<טלהון ימהרן: אז זה פשוט אי התאמה בנושא של תעסוקה, שלדעתי צריך לבדוק קודם כל את האזור, מה יש באזור ולפי זה צריך להכשיר מבחינת תעסוקה.
<טלהון ימהרן: יש בעיה מבחינת משרד הקליטה בחלוקה התקציבית של הקליטה בכלל.
<טלהון ימהרן: שם מחולק לא לפי הצרכים, אלא לפי כמות.
<טלהון ימהרן: אם יש 100 עולי אתיופיה ו-2,000 מחבר העמים, אז לפי האחוז.
<טלהון ימהרן: אתה מקבל 10,000 שקל ושאר הכסף הולך לכמות הגדולה.
<טלהון ימהרן: אני לוקח את אופקים, שהקהילה באופקים היא לא גדולה, בסך הכול כ-600 נפשות, מתוך זה יש את הנושא של העולים ויש גם צברים, אז מבחינת העלייה, במשרד הקליטה הם מוגדרים כ-300 ומשהו עולים, מתוך קרוב ל-6,000 עולים.
<טלהון ימהרן: ברגע שאתה מחלק את התקציב לפי הכמות אנחנו מקבלים חמישית או אפילו לפעמים פחות.
אברהם נגוסה: אתה מדבר על החלוקה של הרשות?
<טלהון ימהרן: לא, זה ממשרד הקליטה, זה מלמעלה, זה מדיניות.
<טלהון ימהרן: זה מה שאומרים, לדעתי, שזו מדיניות של משרד הקליטה, משם מחלקים לפי אחוז העולים והעולים פשוט פה - - - אז הם לא מחלקים לפי הצרכים, אלא זה לפי כמות העולים.
<נטלי גרנד: זו החלטה של הרשות.
<טלהון ימהרן: אני לא חושב שזה הרשות.
<טלהון ימהרן: אם זה הרשות, אז - - - לדעתי, גם אם זה של הרשות וגם של משרד הקליטה ברמה הארצית, לדעתי החלוקה התקציבית צריכה להיות לפי הצרכים ולא לפי כמות העולים, כי הצרכים של הקהילה האתיופית הם יותר מאשר הצרכים של העולים האחרים, שגם מבחינת הגופים שתומכים גם בקהילות האחרות, אז יש גם יותר חזקים מאשר הקהילה האתיופית.
<טלהון ימהרן: בנושא של שיתוף הפעולה, זה נאמר כאן, אני חושב שהרשויות צריכות להיות חלק בלתי נפרד ממשרד הקליטה ושם הנציגים של הקהילה.
<טלהון ימהרן: בסופו של דבר הרשות מתמודדת עם העולים, לא משרד הקליטה בירושלים, אלא הרשות באופקים מתמודדת עם העולים.
אברהם נגוסה: אנחנו נוותר על אירוס היום.
אברהם נגוסה: אני חושב שאם את רוצה להגיב למה שהוא אמר, תגיבי, כי אנחנו חרגנו - - -
<שפרה קירשנבאום: אני רק רוצה להגיד, זה תגובה לזה ובכלל.
<שפרה קירשנבאום: משרד הקליטה, יש לו קריטריונים על כמות העולים, אבל באיזה שהוא שלב, זה לא עלה כאן ממש, אבל אני חושבת שזה באמת לדיון, איפה הרשויות באיזה שהוא שלב, כמה זמן אנשים יהיו עולים ואיפה הרשויות אומרות, אנחנו נותנים תקציב, 75% משרד הקליטה, 25% הרשות.
<שפרה קירשנבאום: רוב התכניות אנחנו עובדים עם בסביבות 40 מועצות אזוריות ורשויות, גדולות, חלשות, קטנות, חזקות, הכול, ירושלים, באר שבע, אשדוד וגם בני עיש.
<שפרה קירשנבאום: בסופו של דבר גם הרשויות נשארות עם ה-25% שלהן ובעצם רואות את המפגש הזה באותה ועדת היגוי לטובת האוכלוסיות האלה כמפגש היא מחויבת כלפיו.
<שפרה קירשנבאום: פה צריך להצמיח איזה שהוא שיח לדיון ואולי גם משאבים שבעצם אומרים לרשות, מלמדים את הרשות לעבוד עם האוכלוסיות שלהן ולפתח את התכניות שהן מעבר לאותה אוכלוסיית עולים.
<שפרה קירשנבאום: השיח הזה של 15 שנה הוא מאוד צודק והגון, אבל כמו שהשרה, בשבילי היא עדיין השרה, כמו שחברת הכנסת אמרה, מישהו צריך לקחת את זה הלאה, אפילו סביב השולחן הזה.
<שפרה קירשנבאום: הפנייה היא, 'תיתנו לנו עוד, מה יהיה?
<שפרה קירשנבאום: ' בכל מקום, בקרית מלאכי, באופקים, הם תושבים ותיקים של היישוב הזה, תושבים ותיקים, לא חדשים, של היישוב הזה.
אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לכל האנשים שהשתתפתם ובאמת שיתפתם אותנו בצורך לשיתוף פעולה, בצורך לבניית תשתית לקליטת עלייה והצורך לעבוד ביחד ולקדם את העולים.
אברהם נגוסה: אני אחד האנשים שאומרים שצריך לקלוט דווקא את העולים באזורים שלא מה שנקרא מרכז, כי כך אנחנו יכולים לפתח את המדינה וגם את האנשים.
אברהם נגוסה: אנחנו נקיים דיון גם בעניין חלוקת תקציבים לרשויות המקומיות, והעניין כמו שאתה אמרת, האם זה מחולק לפי הצרכים או לפי האחוזים של העולים.
אברהם נגוסה: בגלל זה אנחנו נקיים דיון בכנסת ואם צריך גם אולי באחת הערים פה באזור, נקיים את הדיון בצורה יותר - - - היום אנחנו מוגבלים מבחינת הזמן - - -
<מישל טפירו: באחוזים, קרית מלאכי היא הראשונה בקליטת יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: אז אנחנו אולי נעשה את הדיון בקרית מלאכי.
אברהם נגוסה: אתה תארח אותנו.
<מישל טפירו: בבקשה.
אברהם נגוסה: שלום, אני מצטער על האיחור, קיבלתי את סגנית שרת-החוץ של גרמניה אז התעכבנו שם בפגישה ואני מצטער שחיכיתם.
אברהם נגוסה: אנחנו נתחיל את הדיון.
אברהם נגוסה: קודם כל אני מאוד מודה לכם, הגעתם.
אברהם נגוסה: לגבי מטרת הדיון היום, לאחרונה הועדה ביקרה במרכז ער"ן בתל אביב, מרכז שנותן שרות חשוב להציל חיים, בעיקר של העולים החדשים שהגיעו מארבע כנפות תבל למדינת ישראל ונתקלים בבעיות חברתיות, בכל מיני מקרים, אם זה בצבא, אם זה בתיכון, אם זה במקום עבודה, אם זה ביחסים בין בני הזוג או שכנים, שנתקלים בהם ואז הם מתקשרים אל ער"ן ומקבלים סיוע ועזרה שאנחנו יודעים שהצילו אלפי חיים במדינת ישראל, והם יסבירו ויפרטו יותר.
אברהם נגוסה: הועדה התרשמה, מאוד מעריכה את העבודה של המרכז וגם הייתה חשופה למצוקה של המרכז.
אברהם נגוסה: מצד אחד, יש הרבה פניות ומצד שני, אין מספיק מענה בגלל שהמרכז נתקל בחוסר תקציב ואז אמרנו: אם יש מרכז כזה, כל כך חשוב, שנותן שירות ומציל חיים, איך משרדי הממשלה לא תומכים בזה?
אברהם נגוסה: משרדי הממשלה – משרד הבריאות ומשרד הקליטה או משרדים אחרים.
אברהם נגוסה: בעיקר, כיוון שאנחנו מדברים על העניין של מצבי לחץ, אני חושב שהמשרד היותר רלבנטי הוא משרד הבריאות וגם, בגלל שאנחנו מדברים גם על עולים חדשים אז גם משרד הקליטה רלבנטי לדעתי.
אברהם נגוסה: אנחנו תיכף נשמע את כל עמדות המשרדים השונים אבל, חשוב היה לי ולחבריי בוועדה לקבוע דיון מקצועי, דיון שבו אנחנו רוצים להבין איך אנחנו יכולים לעזור למרכז הזה כדי להציל חיים.
אברהם נגוסה: חשוב לי לציין, שלפי מה שאנחנו הבנו במרכז, לא רק שהם גם יכולים לתת שירות ונותנים שירות, בתוך מדינת ישראל אלא גם בארץ המוצא נותנים שירות ולכן, אנחנו רוצים לבדוק את האפשרות של שיתוף פעולה ושילוב ידיים על מנת לקדם את המטרה.
אברהם נגוסה: אני מודה לכם שבאתם.
אברהם נגוסה: צריך גם תקציב, זה מאוד חשוב, בלי תקציב אי אפשר.
אברהם נגוסה: יש להם הרבה מתנדבים שם בשפות שונות ולכן, מאוד חשוב לנו לשמוע על כך.
אברהם נגוסה: קודם כל אני נותן למנכ"ל המרכז שיפרט לנו מה הם עושים, איפה הבעיה ולאחר מכן, אני רוצה שמשרדי הממשלה יתייחסו.
דוד קורן: תודה רבה אברהם.
אברהם נגוסה: שם ותפקיד.
דוד קורן: דוד קורן, אני המנכ"ל של ער"ן.
דוד קורן: אני מברך על היוזמה וריגשתם אותנו בביקור שלכם אצלנו, תודה על ההזדמנות.
דוד קורן: אני מברך גם את המשרדים שנמצאים פה.
דוד קורן: ער"ן פועלת בעצם 45 שנה והפכנו לגוף שנותן את הידע שלו היום גם ברחבי העולם, מתוך הכרה שהמודל שלנו – גם בתמיכה נפשית וגם בהצלת נפשות, הוא גם מקצועי וגם נחוץ.
דוד קורן: יש ארגונים כמו שלנו למעשה, כמעט בכל המדינות, אני יכול לבשר לכם וזה משמח לשמוע שבערב הסעודית מקימים בימים אלה את הארגון המקביל לנו, מדינה שלא חסרה בה בעיה תקציבית אבל, נעבור לער"ן.
דוד קורן: אנחנו בשנה החולפת נתנו מענה ל-170,000 פונים במצוקה, שמתוכם סדר גודל של 5,000 פניות היו פניות שהיה בהן תוכן אובדני – ואני מדגיש, תוכן, ומשהו כמו 700 איש, שזה בממוצע שני אנשים ליום, שפיזית, הצלנו מאובדנות.
דוד קורן: כשאני אומר "הצלנו מאובדנות" אז זה אומר שאלה אנשים שהיו בתוך תהליך או לקראת הסיום שלו, של מהלך אובדני ונשארו בחיים.
דוד קורן: אנחנו כמובן לא יכולים לתת אחר כך את המשך הטיפול אבל בעניין הזה אנחנו עומדים בקשר עם רשויות אחרות שהן כמובן משרד הבריאות וגם הרווחה, כך שבעצם אנחנו מהווים זרוע תומכת לשירות במצבי הקצה בנושא של אובדנות.
דוד קורן: השירות שלנו היום ניתן בעברית, בערבית, ברוסית וכשאני אומר ערבית ורוסית אז צריך לדעת, אנחנו פה מדברים על עולים, מספר המתנדבים שלנו שהם דוברי רוסית מאוד מאוד קטן ולכן, רוב הפונים שיגיעו לקו שלנו, שזה 1201, ישמעו שם "לרוסית הֲקֵש" ואני לא זוכר את המספר, נדמה לי שלש, ברוב המקרים, אחרי המתנה קצרה הם יגיעו לדובר עברית, כי המערכת תתן את האופציה שאם אין דובר רוסית על הקו – וזה מה שקורה ברוב המקרים, הפונה יגיע לדובר עברית ואם השיחה מתנהלת בעברית אז היא מתנהלת, אם היא לא יכולה להתנהל אז אנחנו נקח ממנו את המספר ונחזור אליו, מה שכמובן אינו שירות סביר.
דוד קורן: היום חסרים לנו סדר גודל של חמש מאות מתנדבים, כשאני מדבר גם על האינטרנט וגם על הטלפון וכמובן, כדי להחזיר עטרה ליושנה, כדי להרים את השירות הזה מחדש לעולים, וכשאנחנו מדברים היום על עולים אם זה מברית המועצות לשעבר, אם זה מאתיופיה, אם זה היום מצרפת, אז עולים לא מפסיקים להיות עולים אחרי חמש שנים, ובחדר הזה יודעים את זה.
דוד קורן: היכולת שלנו לתת את השירות הזה מבחינת הידע היא קיימת, אבל בלי תקציב אנחנו לא יכולים לעשות את זה.
דוד קורן: אני יכול להגיד שאת השנה החולפת סיימנו בגירעון, גם כך אנחנו ארגון שמתקשה ביומיום, סיימנו אותה בגירעון, אנחנו נמצאים מול משרד הבריאות במהלך מאד מאד מתקדם של ניסיון למצוא הסדר תקציבי שיותר הולם את הפעילות שלנו, אני רוצה להאמין שאנחנו מתקדמים, כשזה יקרה אז אני אשמח לבשר לכם.
דוד קורן: השירות שלנו, גם לחיילים, יש לנו קו מיוחד וגם שם המצוקה העיקרית שלנו היא תקציבית.
דוד קורן: חיילים נמצאים אבל זה לא הנושא פה, למרות שחיילים עולים נמצאים כמובן בסיכון נוסף.
דוד קורן: אנחנו בעניין הזה שוב, עובדים עם הצבא ולא כגוף שפועל בחלל, ואנחנו יודעים בדיוק אילו פניות להעביר למי, כדי שהמשך הטיפול – שבעניין הזה הוא חשוב – יתבצע.
דוד קורן: ברשותך, יש פה המצגת, אתם כבר ראיתם אבל אולי, - - -
<שירי דניאלס: אני אציג רק חלקים קטנים ממנה.
דוד קורן: שירי, שהיא דר' שירי דניאל, שהיא המנהלת המקצועית שלנו, - - -
אברהם נגוסה: אמנם אנחנו ראינו אבל חשוב לי שמשרדי הממשלה יראו את זה.
דוד קורן: אתה מנהל את הישיבה.
אברהם נגוסה: ולכן, אל תתחשב בכך שאנחנו ראינו, תציגו את זה כאילו שאף אחד לא ראה את זה.
<שירי דניאלס: ודאי.
דוד קורן: אולי מילה אחרונה, אברהם, התיסכול שלנו בכל הנושא של אובדנות הוא, שאנחנו יודעים שבן אדם שמתקשר אלינו – ומתקשרים אלינו רבים, לא יתאבד, זה פשוט נתון שהוא בדוק, והסיבה שהעולים לא מתקשרים במצבים האלה היא משני חלקים, האחד, בגלל העובדה שהם לא יודעים על השירות – כי הם לא גדלו פה ואנחנו כבר לא מפרסמים את השירות כי אין לנו את התקציב, ובקצה השני, שחסרים לנו את דוברי השפות אבל, איך אומרים, אלה שני קצוות של אותו מקל.
אברהם נגוסה: מצד אחד מי שידע והוא פנה החיים שלו ניצלו באותו יום, אבל הבעיה היא שאין מודעות כי אתם לא יכולים לפרסם כי אין תקציב.
אברהם נגוסה: הדבר השני, גם מי שמודע והוא מגיע, לא מקבל את המענה בגלל חוסר בדוברי השפות.
אברהם נגוסה: או.
אברהם נגוסה: קיי.
אברהם נגוסה: , אלה הנקודות שרציתי שיהיו ברורות.
<שירי דניאלס: אז אנחנו רואים קודם כל, חדשות לבקרים, נתונים מאוד ברורים, לפיהם עולים הם קבוצת סיכון, ששליש מן המתאבדים הם עולים, שהעלייה קשורה להרבה מאוד התנהגויות מְסַכּנוֹת וביניהן אובדנות.