GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עמוס ארבל: נצטרך לחשוב גם עליה איך עושים, כי בנתיב, מי שיודע, האנשים משני הסטטוס צריכים להגיע לנתיב על מנת להתראיין ולקבל את בדיקת הזכאות, שונה היום מהסוכנות היהודית, וצריך לחשוב יצירתי איך אפשר לעשות כדי שהאנשים האלה לא יגיעו לרשות האוכלוסין.
<עמוס ארבל: אני אומר כאן, לצערי הרב, אנחנו לא מטפלים יותר בעולים החדשים, לא במשני הסטטוס ולא באחרים.
<עמוס ארבל: העולה החדש שמגיע לפה, גם אם הוא יקבל תעודת זהות בנתב"ג, לאחר חודש או חודשיים הוא צריך לבוא לשנות כתובת, הוא התחתן, התגרש, לרשום ילד וכן הלאה, כל הפעולות האחרות שחלות גם על אזרחים ישראלים, חלקם הגדול מן הסתם בתחילת דרכם פה בארץ אינם דוברים את השפה.
<עמוס ארבל: יש בעיות קשות בתוך רשות האוכלוסין, כי אין לנו דוברי שפה, בוודאי ובוודאי אם הוא מביא מסמך כזה או אחר שצריך לבצע הליך מרשמי, שצריך לתרגם את אותו מסמך, אז אתה שולח אותו לנוטריון ואתה שולח אותו לעורך דין כדי לתרגם, גם אם הוא מוציא כסף, כי אין לנו את היכולת לקרוא את המסמכים שהאנשים האלה מביאים, ולא כולם באים מארצות הברית.
<עמוס ארבל: אנחנו, גם לטובת הליך שינוי סטטוס, גם לתהליך קליטת העלים, אנחנו נשארים באותם תקנים ובאותם מספרים שמדינת ישראל תקצבה או נתנה לאותו תהליך של קליטת עולים לפני 10 ו-15 שנה.
<עמוס ארבל: 30,000 עולים כאלה, רשות האוכלוסין לא קיבלה אפילו רבע תקן ורבע התקן הזה הוא הרבה יותר קריטי אם אין אותו דובר השפה, לא צרפתים, לא רוסים, לא אף אחד ממדינה אחרת, שיאפשר לטפל טוב יותר בעולים החדשים.
סופה לנדבר: אני צריכה לצאת, אני מבקשת סליחה.
סופה לנדבר: אני רק רוצה לבקש שבישיבה הבאה אנחנו נשמע את ההישגים במשך השנה הזאת של הממשלה הנוכחית.
סופה לנדבר: אתם חיים ממה שהשארנו במשרד העלייה והקליטה ותאמינו שזה כואב לי.
סופה לנדבר: אני צריכה להגיד תודה לסוכנות ותודה למשרד הפנים, אנחנו הקמנו יחידה בשדה התעופה, אנחנו החלטנו בקדנציה הקודמת, עם מאבק ובמימון של משרד העלייה והקליטה של תקנים של משרד הפנים, כדי שעולה אחרי חצי שעה שהוא מגיע למדינת ישראל הוא יקבל תעודת זהות ותעודת עולה וכל המסמכים ובוחר בנק ובוחר קופת חולים.
סופה לנדבר: אני מבקשת ממך, קודם כל, לעשות ישיבה מיוחדת למשני סטטוס, בגלל שיש בעיה, 3 חודשים אנשים לא מסוגלים לשנות את הסטטוס וזו בירוקרטיה קשה ביותר והמשמעות של זה.
סופה לנדבר: דבר שני, אני מבקשת ממך, אדוני היושב ראש, בישיבה הבאה אני רוצה לשמוע, אני מאמינה שגם חברי הכנסת האחרים, מה נעשה במשך השנה הזאת בממשלה הנוכחית בנוסף למה שהשארנו במשרד העלייה והקליטה.
<יהודה שרף: חברת הכנסת לנדבר, שיהיה לך נחת, בפגישה עם רופאים עולים שהייתה לנו לפני שבוע הם שאלו 'איפה האמא שלנו?
<יהודה שרף: ' שאלנו 'מי זו האמא שלכם?' הם ענו, 'שרת הקליטה'.
סופה לנדבר: אני נפגשת איתם, תודה רבה.
מרדכי יוגב: אנחנו קוראים לחברת הכנסת סופה לנדבר ולכולם להצטרף לממשלה, להצטרף לעשייה.
סופה לנדבר: לממשלה הזאת נצטרף בקדנציה הבאה, אבל אני מאמינה שאנחנו נחליף את הממשלה.
מרדכי יוגב: אז זה חוסר אחריות.
אברהם נגוסה: זה לא יקרה, אבל אפשר לחלום.
אברהם נגוסה: בבקשה, מר רפאל וולנר, יושב ראש ארגון הגג של יהודי בלגיה.
<רפאל וורנר: שלום כבוד היושב ראש, כבוד חברי הכנסת.
<רפאל וורנר: אני שומע פה הרבה ביקורת, קודם כל הכרת הטוב.
<רפאל וורנר: למדינת ישראל שקלטה כל כך הרבה עולים במשך כל השנים ועם כל הבעיות ועם כל הקשיים אני חושב שזו המדינה בעולם שמקבלת ככה עולים חדשים.
<רפאל וורנר: המצב באירופה, כמו שאמרנו כבר קודם, הוא הרבה יותר גרוע ממה שאנחנו חושבים.
<רפאל וורנר: אני גר בבלגיה, המחבלים שהיו בפריז הקימו את התשתית בבלגיה, כמה קילומטרים מהבתים שלנו עשו את הפצצות והכינו את הכול והלכו לשם.
<רפאל וורנר: הבעיה בבלגיה היא שהיום בבריסל 1 על 4 תושבים הוא ערבי.
<רפאל וורנר: באנטוורפן אני לא יודע כמה אחוזים, אבל בתוך 20 שנה יהיה להם רוב בעיריית אנטוורפן, וככה גם בבריסל.
<רפאל וורנר: כך שאנחנו מצפים שראשי העיר בתוך 20 שנה יהיו ראשי עיר ערבים.
<רפאל וורנר: כל זמן שהשלטון עוד עומד לימיננו, מה שהמצב הוא כיום, אז אנחנו עוד חצי בסדר, עם כל הפחד ועם כל זה.
<רפאל וורנר: אז קודם כל יש את העולים החדשים שבאים מבחירה, אבל יש הרבה עולים פוטנציאליים שעדיין לא יודעים שהם עולים חדשים ואנחנו צריכים להיערך אליהם.
<רפאל וורנר: בפרשת השבוע לפני שבוע למדנו גם שהיו יהודים במצרים שלא רצו לעלות, למה הייתה מכת חושך?
<רפאל וורנר: כדי שהמצרים לא יראו את היהודים שלא רצו לעלות לארץ.
<רפאל וורנר: היום קוראים לזה הסינדרום של שטוקהולם.
<רפאל וורנר: האנשים האלה, יבוא יום והם יפתחו את העיניים וכולם ירצו להגיע לארץ.
<רפאל וורנר: אנחנו צריכים להיערך לזה.
<רפאל וורנר: ועוד פעם, אני לא פה לבקש תקציבים, מי אני מחוץ לארץ שאני אבקש תקציבים מתושבים ישראלים?
<רפאל וורנר: אני ממש מרגיש טוב שאנשים פה מסביבי אומרים שזה חוב לאומי, כל הכבוד לכם.
<רפאל וורנר: מה שאני רוצה לומר בעיקר זה, כמו שאמרנו, הבירוקרטיה.
<רפאל וורנר: העולים החדשים שבאים לפה, שזה לא תקציב ענק, מה שאנחנו מדברים פה, זה בירוקרטיה, אני מדבר על בירוקרטיה של תעודות.
<רפאל וורנר: אתמול פגשתי מישהו שהוא אנליסט כלכלי שעלה מבלגיה, היה צריך לעשות מבחן בסדר, אבל המבחן צריך להיות בעברית.
<רפאל וורנר: זה לא קל לבלגי שעולה לארץ לעשות מבחן בעברית, אנליסט כלכלי, עם כל הדברים בעברית.
<רפאל וורנר: תדעו לכם שאם הבן הזה היה הולך ללונדון הוא היה מרוויח בתוך חודש 10,000 פאונד לחודש.
<רפאל וורנר: הוא בא לפה ומטרטרים אותו עם מבחנים בעברית.
<רפאל וורנר: יש לו תעודה, תבדקו את התעודה, אם התעודה היא בסדר, יעשה מבחן בעוד שנה, כשיתרגל.
<רפאל וורנר: מה צריך לטרטר אותו?
<רפאל וורנר: אותו דבר עם רופאים ורופאי שיניים וכו' וכו'.
<רפאל וורנר: דיברנו על משרד הפנים.
<רפאל וורנר: אני מברך על מה שהולכים לעשות, אבל אתם יודעים טוב מאוד שזה לא הולך כרגע.
<רפאל וורנר: אני רואה, בעיריית אנטוורפן למשל היום אפשר להזמין תור באינטרנט ובאים בשעה מסוימת ומחליפים את הפספורט, את תעודת הזהות, הרבה דברים אפשר לעשות דרך האינטרנט ואני חושב שבארץ, שהיא בהיי טק היום, בטופ של ההיי טק העולמי, זה עדיין לא קיים כמו שצריך.
<רפאל וורנר: אני מדבר על בנקים.
<רפאל וורנר: בנקים מטרטרים גם את העולים החדשים.
<רפאל וורנר: הרבה יותר ממה שה-OECD מבקש, הרבה יותר מאשר הבנקים בחוץ לארץ מבקשים, מטרטרים אותם בכל מיני ניירת וסחבת והוכחות ועד שמקבלים את הכסף ושולחים את הכסף בחזרה.
<רפאל וורנר: רבותיי, אלה דברים בירוקרטים שאפשר לנהל בלי תקציב או בתקציב קטן.
<רפאל וורנר: הבעיה של שפות באמת, שהאנשים בכל המשרדים, שיידעו קצת את השפות של העולים.
<רפאל וורנר: באים לפה ולא מדברים את השפה, אז מאוד מאוד קשה להבין מה שרוצים.
<רפאל וורנר: לפתוח חשבון גז, לעולה חדש לקח חודשיים עד שהוא פתח חשבון גז.
<רפאל וורנר: למה?
<רפאל וורנר: אני לא יודע.
<רפאל וורנר: אלה דברים בירוקרטים קטנים שלא מבקשים תקציב גדול.
<רפאל וורנר: עוד פעם, ואני רוצה לסיים בזה, רבותיי, העולים שבאים ממערב אירופה, זה לא תקציב, זה השקעה.
<רפאל וורנר: אתם צריכים להבין שאלה עולים ברמה מאוד גבוהה.
<רפאל וורנר: אני חס ושלום לא מדבר על עולים אחרים, גם מרוסיה ומכל מקום, אני מדבר על האנשים שאני מכיר, שעושים עלייה או שהולכים לעשות עלייה.
<רפאל וורנר: אלה אנשים עם תעודות, עם חינוך, עם כל מה שאתם רוצים.
<רפאל וורנר: זה באמת יעלה תקציבים, אבל זו השקעה לטווח ארוך וההוכחה היא, איך שמדינת ישראל נראית היום, עם כל העולים שעלו פה מאז הקמת המדינה.
<רפאל וורנר: תודה לכם.
אברהם נגוסה: נציגת משרד הרווחה והשירותים החברתיים.
אברהם נגוסה: הצטרפו אלינו גם חברות הכנסת נורית קורן וחברת הכנסת קסניה סבטלובה.
אברהם נגוסה: בבקשה, דפני מושיוב.
<דפני מושיוב: אני רוצה להודות לך על הדיון.
<דפני מושיוב: אני רוצה לציין שהחלטת הממשלה שעברה בנושא של עולי צרפת, בלגיה ואוקראינה היא החלטה תקדימית שרואה סוף סוף את הנושא של טיפול בעולים כמו כיסא עם ארבע רגליים, הנושא הכלכלי כמובן, הנושא החינוכי, הנושא הבריאותי והנושא הרווחתי.
<דפני מושיוב: אני חושבת שלראשונה משרד הקליטה תכלל כאן את המערכת.
<דפני מושיוב: אנחנו קיבלנו תקציב חד פעמי של 7 מיליון וביקשנו לחלק אותו לשנתיים כי לוקח זמן עד שאנשים מגיעים, מי שצריך כמובן, למערכת הרווחה.
<דפני מושיוב: אנחנו רואים שמגיעים בשנה הראשונה אנשים שהם יותר זקנים ואזרחים ותיקים ואנשים עם מוגבלויות.
<דפני מושיוב: האנשים האלה, דרך אגב, מקבלים שירות אוניברסאלי.
<דפני מושיוב: הבדידות היא אוניברסאלית, גם אדם שיש לו רקע כלכלי מבוסס עדיין קיימת בדידות בקרב הזקנים, וכנ"ל גם לגבי אנשים עם צרכים מיוחדים ואחד הדברים היפים שקרו זה באמת הייתה התארגנות של, אני נותנת תמיד את הדוגמה, קבוצה של משפחות שעלו מצרפת עם ילדים עם צרכים מיוחדים והם פתחו מעון משותף שהקל כמובן על הילדים עם הצרכים המיוחדים שדיברו רק צרפתית.
<דפני מושיוב: הנקודה הנוספת שחשוב לשים עליה דגש היא ביטוח לאומי.
<דפני מושיוב: אנחנו גילינו שיש אמנות בינלאומיות, הן מאוד מאוד חשובות בתהליך הקליטה, גם לאנשים מבוגרים וגם לאנשים עם צרכים מיוחדים וחשוב להוסיף את הביטוח הלאומי לשולחן העגול הזה מפני שלוקח זמן עד שמקבלים את כל האישורים וההכרה שמדינת ישראל נותנת ממילא לאנשים.
<דפני מושיוב: אני רוצה לשבח את שיתוף הפעולה עם הרשויות המקומיות וארגוני העולים.
<דפני מושיוב: אנחנו עובדים היום עם מה שנקרא מודל קליטה יישובי שאנחנו רואים את המקום של אינטייק והאבחון ושער הכניסה למערכת הרווחה עם דוברי שפה כמרכיב מאוד קריטי.
<דפני מושיוב: לארגוני העולים יש חלק מאוד מאוד חשוב בסיוע כאן וגם לרשויות המקומיות כאשר כמובן התקציב הזה איננו מספיק לקליטה ולכלל השירותים הנדרשים.
<דפני מושיוב: הרשויות המקומיות מתגייסות וזה לא מספיק.
<דפני מושיוב: אני רוצה לציין שבשנה השנייה לעלייתם אנחנו רואים את הקשיים הכלכליים של מי שמגיע אלינו, אחרי שהם סיימו להשתמש ולהיעזר בסל הקליטה.
<דפני מושיוב: דבר אחרון שאני רוצה לציין זה המעבר של חלק מהילדים לחינוך החרדי שאיננו מוכר.
<דפני מושיוב: אותם בתי ספר לא תמיד רשומים ומפוקחים על ידי משרד החינוך ולא תמיד משרד החינוך מגיע לאותם המקומות.
<דפני מושיוב: ישבנו בחדרה, הילדים הגיעו לבית הספר ולא נעזרו בכל הרשת החשובה והטובה של משרד החינוך.
<דפני מושיוב: גם לשם צריך לשים לב ולקחת את זה בחשבון.
מרדכי יוגב: אני מתנצל, אני הולך להלוויה של דפנה מאיר, אז רק אני מודה שוב ליושב ראש.
מרדכי יוגב: יזמנו את הדיון, אין לי ספק שהוא חייב להיות דיון מעקב ואנחנו, אני חושב, מצדנו צריכים להעלות אותו לרמה שהנתונים שהוצגו בפנינו, הנתונים המבורכים, יוצגו גם לכל משרדי הממשלה ולדרוש ישיבת ממשלה/קבינט בעניין ושבישיבת מעקב הבאה יהיה פה גם נציג משרד ראש הממשלה, סמנכ"ל משרד ראש הממשלה שצריך לתכלל את הדבר, כנ"ל אוצר, כנ"ל ביטוח לאומי או גורמים אחרים שנאמרו פה שלא התייצבו כאן, ודרישה מכל המשרדים לקיים את ההיערכות.
מרדכי יוגב: אין ספק שגם השנים הבאות עלינו לטובה, פה ציינו נציגי בלגיה ואחרים, המציאות באירופה תחייב אותנו לגלי עלייה גדולים יותר.
מרדכי יוגב: כפי שנאמר פה על ידי קודמיי, ראוי שתהיה תכנית חירום ממשלתית, עכשיו חירום, אבל בשנת 2017-2018 תכנית הרבה יותר גדולה שנערכת לזה באופן יותר משמעותי יותר ואנחנו נקיים את ישיבות המעקב לפי מה שתחשבו לנכון, עם משרד משרד או עם כולם ביחד, יש ערך לזה ויש ערך לזה, בתדירויות גבוהות יותר.
אברהם נגוסה: ד"ר מיכאל בן סעדון.
<מיכאל בן סעדון: שלום.
<מיכאל בן סעדון: אני מנכ"ל של קעליטה, ארגון גג של עולי צרפת.
<מיכאל בן סעדון: בוקר טוב לכולם.
<מיכאל בן סעדון: אני רוצה לומר לכם שאנחנו עומדים בפני הזדמנות היסטורית ואני חושב שזו שעת המבחן שלנו כחברה וכמדינה.
<מיכאל בן סעדון: צריך להבין שכש-8,000 עולים יהודים עולים מצרפת יש עוד עשרות אלפים שמסתכלים על קליטתם.
<מיכאל בן סעדון: אין עידוד עלייה יותר טוב מקליטה מוצלחת.
<מיכאל בן סעדון: זה הזמן להשקיע בקליטה מוצלחת.
<מיכאל בן סעדון: אני רוצה להצטרף לדברים של ידידי מבלגיה, זאת השקעה.
<מיכאל בן סעדון: כשמשקיעים כמה מאות מיליוני שקלים בקליטה המדינה מקבלת מיליארדי שקלים, כי עלייה זה מנוע צמיחה, זה יזמות, זה יצירת מקומות עבודה וכמובן שזה משהו שהוא ערך עליון שלא ניתן לכמת אותו, שזה ציונות.
<מיכאל בן סעדון: בקעליטה אנחנו כתבנו תכנית, אנחנו חושבים שעם 300 מיליון שקלים בשנה אפשר לעשות מהפכה ולקלוט 50,000 עולים מצרפת בשנים הקרובות.
<מיכאל בן סעדון: מה צריך לעשות?
<מיכאל בן סעדון: אחת, הנושא הבוער לדעתנו זה נושא התעסוקה.
<מיכאל בן סעדון: לצערי אני לא חושב שיש ראייה כוללת היום במשרד הקליטה.
<מיכאל בן סעדון: אנחנו שואלים מה היעדים שלכם מבחינת השמה, שומעים על מרכזים להכוונה בתעסוקה, שואלים על התכנים של המרכזים, לצערי אין שקיפות מספיק גבוהה ולא מקבלים תשובות.
<מיכאל בן סעדון: כתבנו תכנית שצריך לעשות מהפכה בתחום הרישוי, מקצועות הרישוי, תכניות השמה והכשרה.
<מיכאל בן סעדון: זה ניתן, בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה.
<מיכאל בן סעדון: שתיים, בנושא החינוך, התחילה השנה תכנית מאוד חיובית עם משרד החינוך, צריך להטמיע אותה.
<מיכאל בן סעדון: זו תכנית חירום, חינוך זה לא חירום, אז כרגע אנחנו מדברים על שנה של עזרה לעולים חדשים, אנחנו יודעים שחינוך זה מספר שנים וצריך להיערך עכשיו לשנת הלימודים הקרובה.
<מיכאל בן סעדון: לצערי השנה ההיערכות התחילה רק בספטמבר כאשר שנת הלימודים כבר התחילה, אז מעכשיו אנחנו מבקשים להטמיע את התכניות האלה.
<מיכאל בן סעדון: שלוש, נושא הפרויקטורים שהוא מאוד חשוב.
<מיכאל בן סעדון: אני לא יודע אם אתם מכירים את הדמויות האלה, את האנשים האלה שעושים עבודת קודש ברשויות.
<מיכאל בן סעדון: הפרויקטורים, לצערי הרב הם עובדי קבלן.
<מיכאל בן סעדון: אני רוצה לחזור על זה, הם עובדי קבלן, זה אומר שאין להם אבא ארגוני ואמא ארגונית, הם לא עובדים של הרשויות, הם לא עובדים של משרד הקליטה, אין להם כתובת וצריך לדעתי לשנות את הסטטוס שלהם ולחזק אותם מאוד משמעותית.
אברהם נגוסה: מר עופר דהן, מנהל המחלקה לעלייה, קליטה ותפקידים מיוחדים בקרן הידידות.
<עופר דהן: תודה רבה על רשות הדיבור.
<עופר דהן: הקרן לידידות בשנה החולפת עסקה בעיקר בפעילות עלייה באזור אוקראינה ובפיתוח של מודלים לקליטה חדשה פה בישראל, הכול בשיתוף פעולה מלא עם משרד הקליטה.
<עופר דהן: בשנה הקרובה, שנת 2016, אנחנו מתכוונים לחזק את הקשר עם הרשויות המקומיות ומשרדי הממשלה בכל הנוגע לקליטת העולים, להשקיע בכך משאבים, ככל יכולתה של הקרן, וכמובן להרחיב את פעילות הקרן לעלייה גם למדינות נוספות.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו נציגים של הרשויות המקומיות.
אברהם נגוסה: מר אמיר דור, מנהל רשות הקליטה בעיריית תל אביב-יפו.
<אמיר דור: אני אעשה את זה בקצרה, כי בטח הזמן די קצר, לא נלאה אתכם.
<אמיר דור: סך הכול בשנת 2015 בתל אביב-יפו נקלטו כ-4,000 עולים, מה שהופך אותנו לעיר המובילה בארץ בקליטת עלייה ועל כך אנחנו מאוד גאים.
<אמיר דור: בשיתוף משרד העלייה והקליטה אנחנו מפעילים היום שישה פרויקטורים לעידוד עלייה, חמישה לפי שפות, שבעצם נותנים את כל המענה הראשוני לעולים, ויש לנו גם פרויקטורית לקהילה הצעירה, מה שמאפשר בעצם לתת מענה בשפה שלהם ולהנגיש להם את כל השירותים.
<אמיר דור: יש לנו גם מגוון תכניות בתחומי התעסוקה, בתחומי החברה והתרבות.
<אמיר דור: חשוב לציין גם את כל שיתופי הפעולה עם המגזר השלישי, שזה מאוד רלוונטי, עם גבהים, קעליטה וכל הארגונים הרלוונטיים.
<אמיר דור: נקודה אחרונה, הקמנו גם פורום של מנהלי רשויות הקליטה במרכז השלטון המקומי, ועל כך באמת תודה למרכז השלטון המקומי, ששם בעצם נוכל לייצג יותר טוב את כל רשויות הקליטה בשלטון המקומי מול משרדי הממשלה.
<אמיר דור: נוכל גם להעביר אינפורמציה ומידע אחד לשני.
<אמיר דור: תודה.
אברהם נגוסה: ברת הכנסת נורית קורן, בבקשה.
נורית קורן: בוקר טוב לכולם ותמיד אני שמחה שיש כל כך הרבה אנשים מסביב לשולחן שעושים עבודה נהדרת וצריך להגיד להם כל הכבוד, כי באמת המדינה לא יכולה לפעול כמו שאתם פועלים וזה מאוד מבורך, מה שאתם עושים, אבל אנחנו צריכים לחזק אתכם.
נורית קורן: אני כיושבת ראש השדולה לעולים דוברי צרפתית מודעת לכל הבעיות של העלייה הצרפתית.
נורית קורן: אני רוצה לבקש, יש כאן שלטון מקומי, בירושלים עשו פרויקט נהדר, צרפתים עולים שכבר שולטים בשפה מסייעים לעולים החדשים בתוך כל הפרוצדורה בעיריות.
נורית קורן: הייתי מבקשת ששאר העיריות ייקחו את הדוגמה הזאת וייקחו את האנשים האלה שמוכנים להתנדב ולסייע.
נורית קורן: אלה אנשים בגמלאות, אנשים שבאמת רוצים לעזור לעולים החדשים.
נורית קורן: זה פרויקט מצוין.
נורית קורן: הכול מתחיל בזה שעולה חייב לשלוט בשפה העברית.
נורית קורן: יש לנו בעיה במדינה, שאם לא מדברים עברית קשה מאוד.
נורית קורן: אני מוכנה לקחת על עצמי את הנושא של הבנקים ולכתוב מכתב לבנקים שבאמת יהיה נציג שיהיה דובר צרפתית כדי לסייע.
נורית קורן: אם אתה אומר שגם בחברות הגז, אני אוציא גם לחברות הגז מכתב.
נורית קורן: כל הדברים האלה, צריך גם לנקז אותם למייל שלי כדי שאני אוכל לפעול.
נורית קורן: ברגע שאני יודעת נקודתית על נושאים מסוימים אני פועלת.
נורית קורן: כמו למשל, מול לשכת עורכי הדין, עורכי דין שבאו עם תואר והיו צריכים לעבור את המבחן, אז סייענו להם ולשכת עורכי הדין פתחו מחלקה של דוברי צרפתית והם סייעו לתלמידים ובאמת יש תלמידים שעברו גם הפעם, כשהמבחן מאוד קשה.
נורית קורן: יש מקצועות שצריך לעבור אותם, אין מה לעשות, זה חוק וצריך לשנות את החוק.
נורית קורן: מיכאל יודע, הוא היה איתי בוועדת הרווחה בשבוע שעבר, יחד עם היושב ראש אלי אלאלוף אנחנו עובדים לתקן את החוקים של רופאים, רופאי שיניים, על מנת שנוכל לסייע בתעסוקה.
נורית קורן: אבל, אדוני היושב ראש, כמו חבר הכנסת מוטי יוגב, מאוד חשוב באמת לצאת בקריאה לממשלה להכין תכנית.
נורית קורן: אנחנו באמת רוצים לקלוט את כל העולים, כי אנחנו רואים שהמצב רק הולך ומחמיר.
נורית קורן: אנחנו מדינה שיודעת לחיות בטרור, אבל שאר המדינות לא יודעות ואנחנו לא רוצים שאנשים ייפגעו ולכן אני אצטרף למכתב הזה בשמחה.
אברהם נגוסה: בהחלט את צודקת, המטרה שאנחנו מקיימים את הדיון פה היא לשמוע ואז אנחנו הולכים לממשלה עם נתונים, עם כיוון.
אברהם נגוסה: זו הכוונה.
נורית קורן: אז אני אשמח לחתום על המסמך.
נורית קורן: תודה לכולם.
אברהם נגוסה: אמרת ירושלים, אז נשמע את נציג ירושלים, מר פיני, מנהל רשות הקליטה בעיריית ירושלים.
<פיני גליקביץ: אולי ניתן למחזיקת תיק הקליטה, הגב' מרינה קונצביה, לפתוח,
<מרינה קונצביה: שלום, בוקר טוב, אני רוצה להצטרף לכל מה שנאמר פה.
<מרינה קונצביה: הכול נכון, יש לנו בירוקרטיה ובירושלים אני הצטרפתי לרשות הקליטה והעלייה כמחזיקת תיק עלייה וקליטה וחברת מועצת העיר לפני כשנתיים וחצי והתחלתי במאבק על תקציב, שזה היה עד היום, ואני רוצה להגיד כמה מילים באופטימיות, כי אנחנו היום קיבלנו בשורות טובות, סוף סוף יש לנו תקציב.
<מרינה קונצביה: אבל בטוח שזה לא מספיק לנו, אנחנו צריכים עוד יותר, יש לנו המון בעיות.
<מרינה קונצביה: אנחנו יודעים, ירושלים היא עיר הבירה ובאים לפה אנשים יצירתיים ועם פרויקטים יצירתיים ולא מספיק לנו בהחלט.
<מרינה קונצביה: גם תקנים וגם אפשרויות וגם תקציב חסר לנו עדיין.
<מרינה קונצביה: אני רוצה להגיד עוד מילה אחת על בירוקרטיה, שאני יודעת שאנשים שבאים עכשיו, אני גם מוסקבאית ואני הייתי גם שליחת עלייה בסנט פטרבורג לפני כ-10 שנים ומה שאני רוצה, העבודה שעושים עכשיו בעיר שלנו, בהחלט, בדיוק מה שאמר מר שרף, אלה שליחים, זה לא רק רכזי קליטה ופרויקטורים, אלה אנשים שהם שליחים, שהם באמת נותנים את כל הלב ואת כל האפשרויות וכל היחס שלהם לעזור לאנשים שבאים.
<מרינה קונצביה: הבירוקרטיה, דבר אחד, אני מאוד מאוד מצטערת שלא באו לכאן נציגים של משרד החוץ.
<מרינה קונצביה: מה שקורה עכשיו, בערים הגדולות ברוסיה, 3 חודשים - - -
אברהם נגוסה: הזמנו אותם והם לא הגיעו.
<מרינה קונצביה: 3 חודשים, אני פשוט רוצה להגיד על עוד בעיה אחת גדולה, שאנשים לא יכולים להגיע אפילו לקונסוליות כדי להוכיח את היהדות שלהם, בדיוק מה שאתה אמרת, נציג האוכלוסין שלנו.
<מרינה קונצביה: 3 חודשים הם מחכים לעלייה, איפה עידוד העלייה יכול להיות כשאנשים פשוט מאוכזבים וכבר לא רוצים לעלות אם הם יודעים שככה מתנהלת מדינת ישראל.
<מרינה קונצביה: אני רוצה להגיד עוד דבר אחד.
<מרינה קונצביה: נמצאים פה אנשים שאני עובדת איתם, זה צוות מקצועי מעולה ונהדר ויישר כוח לנו ואנחנו נמשיך ואני מקווה שעם הנימה האופטימית הזאת, שקיבלנו סוף סוף את התקציב, אחרי מאבקים עם שר האוצר, ואנחנו נמשיך לחזק את העבודה שלנו.
<מרינה קונצביה: תודה.
אברהם נגוסה: פיני, אם אתה רוצה להוסיף אז אחרי חברת הכנסת קסניה סבטלובה.
קסניה סבטלובה: שלום רב, חברים יקרים.
קסניה סבטלובה: אני גם רוצה לברך את כולם, גם על זה שהתכנסנו פה לדון בנושא כל כך חשוב, כמו עלייה.
קסניה סבטלובה: יש פה הרבה עולים מסביב לשולחן, קיבוץ גלויות אמיתי ובאמת זה משהו שנותן תקווה, כי זה המשך קיומה של מדינת ישראל, ההמשך של העלייה, ההגעה של העלייה וגם קליטתה.
קסניה סבטלובה: אני תמיד אומרת, ואנחנו מסכימים פה עם כבוד היושב ראש, שהעלייה נמשכת יום אחד, במקרים אחד זה שבועות או חודשים, אבל הקליטה נמשכת לפעמים כל החיים.
קסניה סבטלובה: אין פה תאריך יעד מתי מסתיימת הקליטה של העולים.
קסניה סבטלובה: בהקשר הזה אני הייתי רוצה להגיד שיש מספר דברים שהם לא ברמה מוניציפאלית, אלא ברמה של הכנסת, שאנחנו בהחלט יכולים לעשות כדי להקל על העולים את ההתאקלמות ואת קליטתם.
קסניה סבטלובה: למשל כמו העניין של הטבות המס לעולים.
קסניה סבטלובה: כרגע, אנחנו יודעים, זה נמשך רק 5 שנים, ואת הטבות המס אנחנו תרגמנו לערך כספי אז אנחנו מקבלים סכום מגוחך של 18 עד 36 שקלים שהעולים מקבלים בסופו של דבר בתלוש המשכורת שלהם.
קסניה סבטלובה: אני אומרת שהתהליך של העלייה, וכולנו עברנו את זה, הוא תהליך קשה, הוא תהליך טראומטי, הוא תהליך של באמת עקירה ממקום וניסיון להתחבר פה גם לשורשים וגם למצב, לחברה, אז בגלל זה אני חושבת שעלינו, כמדינת ישראל, באמת לפעול למען הקלות נוספות לציבור העולים, גם אם זה קשור באישור של דיפלומות שאנשים מביאים מחוץ לארץ וביטול של הבירוקרטיה, האיומה, שכרגע מפריעה לאנשים וגורמת להם לייאוש כל כך גדול שאני מכירה גם משפחות, גם רוסיות וגם צרפתיות, שבתהליך הזה של אשרור הדיפלומות הם חזרו למקום מוצאם, כי הם פשוט לא יכולים לסבול את העניין הזה, שכבר 5, 6, 7 שנים הם בתהליך ואומרים להם 'בסדר' ועוד נייר ועוד נייר ועוד זה ועוד זה.
קסניה סבטלובה: אז אנחנו בהחלט פה עובדים ביחד עם כבוד היושב ראש כדי להקל על העניין הזה.
קסניה סבטלובה: ועוד פעם, אני לא יכולה להדגיש מספיק, אנחנו נמצאים במדינה שיוקר המחיה הוא רק כל הזמן עולה.
קסניה סבטלובה: כל בן אדם שהוא עולה גם מרגיש את זה היטב בכיס שלו או שלה, יחסית למקום מוצאם, גם הרבה מאוד פעמים, אז במקרה של הטבות מס אני חושבת שאנחנו יכולים לייעד לזה מפגש נפרד כדי לחשוב כיצד אנחנו יכולים לתרגם את ההטבה שבזמנו הייתה משמעותית, אבל עכשיו הידרדרה לסכום של 18 שקלים.
קסניה סבטלובה: פעם היה את השיר הזה, 'ולנו יש פלאפל', אז עכשיו 18 שקלים לא מספיק אפילו כדי לרכוש מנה של פלאפל וזה מצב בלתי מתקבל על הדעת.
אברהם נגוסה: תודה, חברת הכנסת סבטלובה.
אברהם נגוסה: פיני, אתה רוצה להוסיף בקיצור, או מה שנציגת העירייה אמרה מספיק?
<פיני גליקביץ: ממש מילה אחת.
<פיני גליקביץ: רק להגיד, הדיון כאן מדבר על הרבה מאוד דברים ולפעמים יש הרבה מאוד משאבים, אבל הסנכרון והתיאום לא מספיק קיים וכאן אני רואה הרבה פעמים את המקום של הרשות המקומית והייתי רוצה, אם אפשר, לחזק את המקום הזה כמה שיותר.
<פיני גליקביץ: אני רואה מתוך העשייה בירושלים שיש הרבה מאוד משאבים וארגונים ופעילויות וכו' ולפעמים הצורך הוא פשוט לתאם את כולם לעבודה משותפת ונשמח לעשות את המפגש לגבי הרשויות המקומיות.
אברהם נגוסה: גב' אליסה זלוטקוב, מנהלת מחלקת קליטה עירונית בעיריית באר שבע.
<שלומי נומה: אני אגיד בקצרה.
<שלומי נומה: בוקר טוב לכולם, לי קוראים שלומי נומה, אני ראש מינהל חינוך, פנאי, קהילה וקליטה בבאר שבע.
<שלומי נומה: באר שבע קלטה ב-4 השנים האחרונות כ-5,000 עולים, גם מאתיופיה, גם מדרום אמריקה, גם מאוקראינה, מעט מצרפת.
<שלומי נומה: מערך הקליטה, מעבר לצוות שיש במחלקת הקליטה העירונית, נקלטו כחמישה פרויקטורים, שאגב עושים עבודת קודש, כל אחד על פי השפה שהוא מלווה, וזה במימון משרד הקליטה.
<שלומי נומה: הקושי הגדול שאנחנו מרגישים כרשות זה שתקציבי הפעולה כמעט ולא קיימים ונושא התעסוקה.
<שלומי נומה: זאת אומרת הרבה מאוד עולים מגיעים לעיר, מגיעים לאזור הדרום וגם לבאר שבע ולא מוצאים את מקום העבודה שלהם, בעיקר במדינות המערביות.
<שלומי נומה: הרבה מאוד רופאים שהגיעו בפרויקט מדהים של רופאים שהגיעו לבאר שבע, לא כולם הצליחו למצוא מקום תעסוקה.
<שלומי נומה: זאת אומרת יש מקום אולי להכריח את קופות החולים ואת בתי החולים, אם אנחנו רוצים לעשות גם איזה שהיא פריסה של אוכלוסייה חזקה, שהיא אוכלוסיית הרופאים בנגב ובגליל, לתת תקנים לרופאים בנגב ובגליל שימומנו על ידי איזה משרד שרק רוצים כדי שהאוכלוסיות החזקות האלה יישארו בפריפריה, בדרום ובצפון.
אברהם נגוסה: גב' רות דיין מדר, ראש מינהל חברה במרכז השלטון המקומי.
<רות דיין מדר: אנחנו מברכים על הדיון.
<רות דיין מדר: באופן די ברור כולם עובדים עם השלטון המקומי, עם הרשויות המקומיות, הכול מתנקז לשם.
<רות דיין מדר: אנחנו ביקשנו ממשרד הקליטה שני דברים.
<רות דיין מדר: שיהיה סל קליטה אחיד.
<רות דיין מדר: מה שקורה היום זה שכל עלייה שעולה מקבלת תנאים שונים, זכויות שונות או היעדר זכויות שונות והמצב יוצר בלבול.
<רות דיין מדר: לפעמים ילד שעלה באותו יום, אחד יכול לקבל כרטיס לפסטיבל, כי הוא עלה מאוקראינה ויש איזה שהוא תקציב ממשלתי לנושא הזה, וילד שעלה ממקום אחר באותו יום לא זכאי לקבל את אותם תנאים ואותן זכויות כי הוא לא היה חלק מהחלטת הממשלה באותו שבוע.
<רות דיין מדר: אז הבקשה שלנו קודם כל שיהיה סל אחיד, כל עולה הוא עולה ולא משנה מאיפה הוא בא, הוא זכאי לזכויות ואנחנו רוצים לתמרץ את העולים.
<רות דיין מדר: דבר שני, הבקשה שלנו ממשרד הקליטה וממשרדי הממשלה השונים, ואנחנו רואים את זה חזק מאוד בתכנית של דרך חדשה, זה לאפשר לרשויות המקומיות להגיד מה הם הצרכים האמיתיים.
<רות דיין מדר: לא לענות לקול קורא ממשרדי הממשלה שאומרים, 'זה מה שאתם צריכים, אם אתם רוצים בואו תגישו בקשה', אלא הפוך, שרשות מקומית, של תל אביב, של ראשון, של חיפה, של ירושלים, שהם מכירים את העולים שלהם, שיודעים מה הצרכים, בחינוך, ברווחה, בתעסוקה ובבריאות, שיגידו 'זה מה שאנחנו צריכים', הרשות המקומית תתקצב, משרדי הממשלה יתקצבו וככה גם נוכל לעבוד בצורה אפקטיבית ובאמת לראות שמשפחות מקבלות את המענים, מתחזקות ונקלטות באופן ראוי ברשויות המקומיות.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך, אחרי הפגישה הזו אני הולך לוועדת השרים, אז אני רוצה להבין, המטרה פה זה שמשרדי הממשלה, הם מקבלים את התקציב, אם זה חינוך, אם זה רווחה ואם זה בריאות, ואז בתקווה שזה יגיע לרשויות המקומיות.
<רות דיין מדר: נכון.
אברהם נגוסה: אז איך את אומרת שזה צריך להיות להיפך?
<רות דיין מדר: הפוך, צריכה להיות תכנית רב שנתית ברשות המקומית - - -
אברהם נגוסה: המשרד לא מתאם איתכם, כשהוא מכין את התכנית?
<רות דיין מדר: זה צריך לבוא הפוך.
<רות דיין מדר: הרשות המקומית צריכה להכין תכנית רב שנתית, 5 שנתית, מה הם הצרכים שלה, באיזה קשיים היא רוצה לטפל, באיזה אתגרים היא רוצה לטפל, להגיש את זה למשרדי הממשלה, שמשרדי הממשלה יאשרו, יתקצבו, בשיתוף פעולה עם הרשויות המקומיות ויפעלו.
אברהם נגוסה: אז התכנית החדשה לא נעשתה בצורה כזאת.
<רות דיין מדר: התכנית החדשה הולכת בכיוון הזה, היא נעשתה בשיתוף פעולה יותר נכון, יותר לכיוון הזה, לא מספיק.
אברהם נגוסה: אני רוצה לדעת, האם היה שיתוף פעולה?
אברהם נגוסה: האם משרד החינוך בא לשטח, לרשויות המקומיות, ואסף נתונים, התייעץ איתכם וגיבש את התכנית או לא?
<רות דיין מדר: בתכנית היה נציג של השלטון המקומי, היו ועדות שישבו שם נציגים של השלטון המקומי, אבל בסופו של יום לא פנו לרשות רשות ואמרו לה 'מה הצרכים שלך?'
<קריאה: אין התייעצויות.
<רות דיין מדר: גם אם יש התייעצות, אבל לא דומה ירושלים עם העולים שלה לחיפה.
<רות דיין מדר: לכל אחד יש מאפיינים שונים, גילאים שונים, דורות שונים והצרכים הם שונים.