GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אהוד פראוור: אני חושב שאין אחד בחדר שמכיר את הסיפור, שלא יודע שאני זה הפקיד, בסדר, יחד עם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, שדאג לפתיחת השערים והייתי באתיופיה וראיתי.
<אהוד פראוור: ולהגיד הפקידות האטומה, סע לראות, אני חושב שברגע זה זה בסדר להגיד את זה לפקיד, אבל אני לא הבטוח שאני הפקיד הנכון.
<אהוד פראוור: ואני מדבר כאן על עשרות אלפי אנשים שבאו משום שצוות כזה או אחר בראשותי, בלי להקטין חלקם של אחרים, עשה את זה.
<אהוד פראוור: אז קודם כל אני רוצה להעיר את זה, כדי שיהיה ברור שאני בוודאי לא הפקיד שעומד כחומה בצורה נגד.
<אהוד פראוור: שזה יהיה ברור.
<אהוד פראוור: הערה שנייה, דווקא משום שאני מכיר את הדברים, אני חושב שלקבל החלטה להביא ואחר כך נראה, כשברור לנו ואני מקווה שזה ברור לנו, ואני לא מדבר כרגע על ביטוח לאומי, לא חישבתי את זה, לא הצגתי את זה, שזכות היתר הזו של המשכנתאות בוא תבוא והיא הכרחית לקליטה.
<אהוד פראוור: היא הכרחית.
<אהוד פראוור: ביודע ניצור אסון שאני לא רוצה לחשוב עליו, של אנשים ש - - -
דוד אמסלם: למה היא הכרחית דרך אגב?
דוד אמסלם: למה לא לתת להם דיור ציבורי?
<אהוד פראוור: כמעט אין.
דוד אמסלם: אבל תקנה.
דוד אמסלם: אתה תקנה דירות ותיתן לו את זה בשכר דירה של 200 שקלים.
<אהוד פראוור: אדוני, זה לא משנה כרגע איך ומה הטכניקה.
דוד אמסלם: זה חשוב.
<אהוד פראוור: זה לא משנה מה הטכניקה שהיא פותר את הבעיה, כמו התקציב שלה.
<אהוד פראוור: ככה או ככה או ככה, להביא את האנשים האלה, אחרי כל השנים האלה - - -
אברהם נגוסה: זה פשוט לא רלבנטי.
אברהם נגוסה: זה לא רלבנטי.
<אהוד פראוור: זו עמדה אחת, סליחה.
אברהם נגוסה: זה לא רלבנטי לדיון, מצטער.
אברהם נגוסה: לא רלבנטי.
אברהם נגוסה: אתה פשוט ממשיך להפחיד את קובעי המדיניות עם האסטרטגיה שלך וזה מה שאתם עושים.
אברהם נגוסה: קודם כל אני שואל אותך שאלה, מי נתן לכם סמכות להשהות את ביצוע החלטת הממשלה?
אברהם נגוסה: אתם התבקשתם להכין תוכנית כולל תקציב, לממשלה.
אברהם נגוסה: האם הגשתם?
<אהוד פראוור: הממשלה איננה - - -
אברהם נגוסה: רגע, אודי, תן לי.
אברהם נגוסה: האם הגשתם תכנית אלטרנטיבית שכך זה עולה עם המשכנתא, כך זה עולה בלי משכנתא – אתם השרים תחליטו.
אברהם נגוסה: אתם הבאתם את זה?
<אהוד פראוור: השרים אינם כרגע.
אברהם נגוסה: לא, אז פה ה - - -
דוד אמסלם: הם לא חשובים כרגע.
<אהוד פראוור: שנייה רגע - - -
אברהם נגוסה: אז פה העבירה.
אברהם נגוסה: מהשעה אחת אתה מדבר.
אברהם נגוסה: תן לנו.
אברהם נגוסה: תענה לנו.
אברהם נגוסה: מי נתן את הסמכות להשהות ביצוע החלטת הממשלה?
אברהם נגוסה: מי?
אברהם נגוסה: מי נתן לך סמכות?
אברהם נגוסה: מי נתן למנכ"ל ולך להשהות את זה?
<אהוד פראוור: התשובה - - -
אברהם נגוסה: כי בהחלטת הממשלה כתוב שאתם תבואו עם התכנית.
אברהם נגוסה: השרים יחליטו.
אברהם נגוסה: אתה לא באת אם זה 100 מיליארד, אם זה 10 מיליארד, אם זה 200 מיליון.
אברהם נגוסה: אתה לא באת עם תכנית,עם תקציב ושהשרים יכריעו בזה.
אברהם נגוסה: אתה החלטת לבד עם החברים שלך, עשיתם קומבינה.
אברהם נגוסה: עשיתם קומבינות ואני יודע, כי את הכסף צריך לשמור להביא רק מאירופה, מרוסיה, מאמריקה.
אברהם נגוסה: האתיופים – לא צריכים לקחת, לנגוס מהעוגה.
אברהם נגוסה: ולכן אתם עשיתם קומבינות וסגרתם את זה בעצמכם ללא שום סמכות חוקית.
<אהוד פראוור: אני חוזר - - -
אברהם נגוסה: כי אף אחד לא דרש ולא ביקש מכם לחשוב על משכנתאות.
אברהם נגוסה: אתה יודע שעל משכנתא דנים אחרי שלוש שנים.
<אהוד פראוור: מה פתאום.
אברהם נגוסה: אתם התבקשתם, אנחנו מדברים על חוק התקציב של השנים 2015-2016.
אברהם נגוסה: אתה יודע שחוק הנומראטור לא מתייחס בכלל לחוק התקציב הזה.
אברהם נגוסה: מדובר על חוק התקציב שאם החוק יישאר לשנים 2017-2018.
אברהם נגוסה: קודם כל זו השיטה של הפקידים לקשור את חברי הכנסת.
אברהם נגוסה: אתם הכנסתם אותו במסגרת של התקציב, חוק התקציב, הכנסתם אותו.
אברהם נגוסה: אגף התקציבים מומחים לעשות את זה, כדי לקשור את חברי הכנסת שלא יחוקקו חוקים ושלא תהיינה החלטות ממשלה.
אברהם נגוסה: לזה אנחנו נדאג, אבל זה לא קשור לנושא הזה בכלל.
<רבקה לויפר: נומראטור לא חל על חקיקה.
אברהם נגוסה: בחוק כתוב שזה לא שייך לשנת 2016.
דוד אמסלם: רק שנייה, דקה.
דוד אמסלם: מר פראוור, אתה יודע מה, אני רוצה לקיים את הדיון.
דוד אמסלם: אתה מציע לי להוביל הצעת חוק פרטית כדי לכפות את זה על הממשלה?
דוד אמסלם: תגיד לי, אני כבר מגיש אותה ממחר.
<אהוד פראוור: אני שומע הרבה שאלות על יחסי כנסת-ממשלה.
<אהוד פראוור: מצד שני, אני מוגדר כפקיד ואני חושב שאני לא האיש שיכול לענות על שאלות ביחסי כנסת-ממשלה, ואני חושב שהצעת החוק הפרטית תיתקל בדיוק באותה - פשוט טכנית - באותה סוגיה.
דוד אמסלם: לא, אני הבנתי שקודם כל - - -
<אהוד פראוור: אבל אני - - -
דוד אמסלם: לא, לא, לא, אני רוצה להסביר.
דוד אמסלם: אני אגיד לך משהו, תראה אודי, אני אגיד לך משהו.
דוד אמסלם: בסוף בסוף אני רוצה באמת לבוא לשורות האחרונות.
דוד אמסלם: תראה עד לאן אני רואה את הדברים.
דוד אמסלם: עזוב עכשיו, אתה באמת מלאה אותי בפרטים טכניים של חוק ככה.
דוד אמסלם: לקחת את הנומראטור, מרחת אותו לאן שאתה רוצה, הרחבת אותו, כיווצת אותו, לקחת אותו לצדדים, לעומק, אף אחד עוד לא מבין מה החוק הזה בכלל, כולל הם עצמם.
דוד אמסלם: אבל אתה כנראה מבין טוב מאד מה החוק.
דוד אמסלם: אתה כבר מרחת אותו לשנים 2017, 2018, 2019, כשאני אומר לך בכלל הוא התקבל, ההחלטה בשנת 2015.
דוד אמסלם: אבל בוא נעזוב.
דוד אמסלם: אנחנו אומרים שבמרכז הקליטה הרי הם ממילא שלוש שנים, אז לכן גם חוק הנומראטור תופס, אז בוודאי לא למשכנתאות שיהיו בשנת 2020.
דוד אמסלם: אנחנו עדיין, תסכים, בשלוש שנים הקרובות, נניח, לשיטתך.
דוד אמסלם: לדעתי אפילו זה שנה, אבל לא חשוב.
דוד אמסלם: יש לך את 2015, 2016 ו-2017, בגלל שדובר על 2015.
דוד אמסלם: אנחנו דנו דרך אגב על תקציב 2015.
דוד אמסלם: זה נכון בסוף השנה, אבל היה מדובר על תקציב 2015 ולדעתי, כשמדובר בשלוש שנים בנומראטור, זה שלוש שנים לא מה שנקרא חצאי שנים.
דוד אמסלם: מתכוונים לשנים עגולות.
דוד אמסלם: אם דנת ב-2015 אז זה תופס 2015, 2016, 2017.
<רבקה לויפר: לא, זה העוקבות.
דוד אמסלם: אז העוקבות, בסדר.
דוד אמסלם: אבל זה התקבל גם לפני חוק התקציב, אמרתי, ולפני הנומראטור וכו' וכו'.
דוד אמסלם: אבל הכנסנו את זה על הדרך, למה זה מתאים.
דוד אמסלם: אני אומר, גם חוק הנומראטור לא תופס לגבי ההחלטה הזאת, בגלל שהיא התקבלה לפני שחוקק החוק ואני לא יודע שחוק הנומראטור מקבל איזה משהו רטרואקטיבי.
דוד אמסלם: הוא התקבל מעכשיו קדימה.
דוד אמסלם: עכשיו אני אומר ברמה העקרונית, ישנה החלטת ממשלה שהתקבלה ועזוב את הפרטים.
דוד אמסלם: זה לא עולה 2 מיליארד, אני אספר לך.
דוד אמסלם: זה 500 משפחות לחודש.
דוד אמסלם: מדינת ישראל קולטת עלייה כמעט 30,000 בשנה.
דוד אמסלם: אין לי מושג מאיפה מביאים את הכסף ל-30,000.
דוד אמסלם: ומה שמטריד את כולם זה ה-500 משפחות האלה בשנה.
דוד אמסלם: לזה אין כסף.
דוד אמסלם: להכל יש.
דוד אמסלם: רק ל-500 משפחות אין.
דוד אמסלם: אני לא נכנס כרגע מאיפה הבאתם את ההגדלה לתקציב, אני לא נכנס מאיפה הבאתם את הסיכום בין משרד הביטחון לאוצר לגבי 100 פנסיות וכו'.
דוד אמסלם: כל השכר והכל, שזה במיליארדי שקלים, אז זה אני לא שואל מאיפה.
דוד אמסלם: אבל לבעיית יהדות אתיופיה אין כסף.
דוד אמסלם: ושם אין נומראטור אין כלום.
דוד אמסלם: הכל בסדר.
דוד אמסלם: למרות שקיבלת החלטת היום לגבי שכר, היא תוספת מפה עד באב אל חליל, אבל אתה לא שואל בואו נדון בשנת 2019, איזה תקציב יהיה שם.
דוד אמסלם: לכן אני עצמי עוד לא יודע איך עובד החוק.
דוד אמסלם: תאמין לי, ואמרתי לך, אני בניתי עשרות תקציבים עד היום.
דוד אמסלם: אני עדיין עוד לא מבין לעומק איך זה עובד.
דוד אמסלם: איך זה אמור לעבוד בכלל.
דוד אמסלם: אבל אני בא עכשיו לעניין עצמו.
דוד אמסלם: ישנה החלטת ממשלה.
דוד אמסלם: לפי חישוב שלי, ה-500 משפחות האלה בשנה לא עולות 100 מיליון שקלים.
דוד אמסלם: מה יהיה בעוד שלוש שנים, אלוהים גדול.
דוד אמסלם: מה שיהיה איתי, לא יודע, מה יהיה איתך, הילדים, לא יודע.
דוד אמסלם: אני לא יודע כמה ילודה תהיה במדינת ישראל.
דוד אמסלם: כמה בתי ספר נבנה בעוד 7 שנים.
דוד אמסלם: אין לי מושג.
דוד אמסלם: זה בסדר.
דוד אמסלם: אז לכן אנחנו מסתכלים כרגע על הטווח הקצר, על התקציב הבא.
דוד אמסלם: ואם יהיה צריך לתקצב אותו בחצי מיליארד שקלים בעוד שנתיים, תתקצב.
דוד אמסלם: כמו עוד הרבה דברים שיצופו שאנחנו לא יודעים אותם היום, הם יעלו תוך כדי תנועה.
דוד אמסלם: אם עכשיו בא איזה איום ביטחוני על מדינת ישראל, אז מה?
דוד אמסלם: מדינת ישראל שואלים מאיפה בא הכסף?
דוד אמסלם: תאמין לי, 10 דקות ומוציאים את הכסף, לא ב-100 מיליון, בעשרות מיליארדים.
דוד אמסלם: אז לכן מבחינתי ישנה החלטת ממשלה שאני האמנתי שהיא באה בתום לב.
דוד אמסלם: במובן של תום לב, זה לא שהממשלה ששה לקבל את ההחלטה.
דוד אמסלם: אומר לך שלא.
דוד אמסלם: אתה שואל אותי אם כפינו על הממשלה את ההחלטה?
דוד אמסלם: התשובה היא חיובית, כן.
דוד אמסלם: אבל אני חשבתי שאחרי שמתקבלת ההחלטה נגמרו העניינים.
דוד אמסלם: יש עכשיו פקידות שבאה ומתחילה לבצע את ההחלטה.
דוד אמסלם: אני לא האמנתי שתגיעו לתחכום הזה.
דוד אמסלם: באמת שלא.
דוד אמסלם: לכן בפנינו עומדות שתי אופציות.
דוד אמסלם: אני מאמין שהם יבואו.
דוד אמסלם: תחשוב גם למה לבד.
דוד אמסלם: אני לא צריך לפרט.
דוד אמסלם: הם יבואו, בגלל שאנחנו נחושים שהם יגיעו.
דוד אמסלם: דרך אגב זה המוסר, הצדק והיושר ובכלל, אני חושב שזה מעשה יהודי, ציוני אם הם יעלו למדינת ישראל.
דוד אמסלם: לא צריך לחשוב מהבוקר עד הלילה איך לא מביאים אותם, אלא מהבוקר והלילה צריכים לחשוב איך מביאים אותם.
דוד אמסלם: אז לכן מבחינתי יש שתי אופציות, כמו שאמרתי.
דוד אמסלם: או שאנחנו פועלים במישור הפוליטי שלנו ואז אני מייצר משבר מול הממשלה.
דוד אמסלם: אני לא רוצה ללכת לשם.
דוד אמסלם: או שאני מוביל חקיקה פרטית, שזה יבוא על הממשלה וכידוע לך, זה לא במסגרת היחסים במדינת ישראל.
דוד אמסלם: כשיש חוק אז גם הממשלה כפופה לחוק והיא תצטרך ליישם אותו ביי הוק וביי קוק, ומהר מאד הם ימצאו את הכסף, אבל גם זאת לא דרך.
דוד אמסלם: ואני מבקש ממך לדעתי, קח את מה שאני אומר, תחזור לראש הממשלה, בגלל שבו אני רואה את הכתובת.
דוד אמסלם: תספר לו על הדיון הזה.
דוד אמסלם: אני אעשה דיון בעוד שבוע, נוסף, ושם תבוא ותספר לנו מה ההחלטה הסופית של מנת שאנחנו נדע איך אנחנו מתקדמים מפה וקדימה.
דוד אמסלם: זו העמדה שלי בעניין הזה.
דוד אמסלם: אברהם, אתה רוצה להוסיף משהו?
אברהם נגוסה: אני לא ארפה.
אברהם נגוסה: אני רוצה גם, ואולי גם כבוד השופט.
דוד אמסלם: כבוד השופט שמגר, בבקשה.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: אני מוכן לקבל את התיזה שהוצגה כאן, שיש תקציב שנקבע לכל שנה ושנה, אבל השליטה בתקציבים האלה של השנים הבאות, היא בידי הממשלה.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: הממשלה יכולה להחליט ש-300 מיליון או איזה סכום אחר, שנמצאים בתקציב לשנים הקרובות, מופנות למטרה אחרת.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: האם למטרה של מימון העלייה של אנשים, זה בידיה.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: כפי שהיא החליטה כשהיא ישבה על חוק הנומראטור שצריך ליישם את זה, ואני אומר את זה לא בכדי.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: זאת אומרת החוק הזה היה ידוע, זה לא היה איזה סוד.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: איזה חוק בלתי ידוע.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: אין מי שמחוקק, פרט לאנשים שיושבים בבית הזה.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: היה ידוע להם שיש חוק של נומראטור, ולמרות זאת הם החליטו בתאריך מסוים שיש להעלות ארצה קבוצות מהגולה שנמצאת באדיס אבבה או בגונדר.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: לכן, כל הכסף של השנים הקרובות, הוא בשליטת הממשלה.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: היא יכולה להחליט, אם הוקצב כסף לרכבת, לא תהיה רכבת, אלא תהיה עלייה והיו דברים מעולם.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: והדוגמאות שיכולות לכך רבות.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: לכן אני בהחלט מסכים שמה שצריך לעשות היום, אם באמת הסכום הזה דרוש, זה להסתכל עוד פעם בעיניים פקוחות, לראות מה קורה עם הכסף הזה, על מה הוא הוצא ואיך אפשר להטות אותו למסלולים אחרים.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: ואפשר בהחלט להגיד – יש עלייה שאנחנו החלטנו עליה, ככה וככה, והאנשים האמינו בה, ואנשים קיבלו את זה בתום לב ואנשים מחכים שיבצעו את זה.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: בואו נבצע את העלייה הזאת עם האמצעים שיש לנו, לא שיבואו מאיזה כוכב.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: מהכוכב אולי זה יגיע.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: זה תמיד כסף שצריך להגיע מהקצבה תקציבית לקראת השנים הבאות.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: אז שיעבירו את הכסף הזה במקום לרכבת המהירה, לעליית אנשים.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: אפשר לעשות את זה.
<השופט בדימוס מאיר שמגר: לכן זאת העצה שאני נותן.
דוד אמסלם: תודה רבה לכבוד השופט שמגר.
דוד אמסלם: חבר הכנסת אברהם נגוסה, בבקשה.
אברהם נגוסה: אני אומר שאם היה באמת דבר, אם הפקידים היו חושבים בצורה חיובית באמת להעלות אותם, היו לכם כמה אופציות להציע לממשלה.
אברהם נגוסה: הייתם יכולים לבוא ולהגיד ב-2016 בואו נעלה עד סוף השנה 2,000 איש, 500 משפחות, 2,000 נפש, נעלה אותם.
אברהם נגוסה: אנחנו יודעים שהעלייה הזו של 2,000 איש היא לא יותר מ-40 מיליון שקלים במרכזי הקליטה, ואז להמשך של שהשנים 2017-2018, בואו נשים את זה בתקציב של השנים 2017-2018 וזו אלטרנטיבה אחת.
אברהם נגוסה: הייתם יכולים לבוא ולהגיד והממשלה הייתה מאשרת את זה.
אברהם נגוסה: אנשים היו מגיעים במועד כפי שהממשלה קבעה, ובתקציב השנים 2017-2018 אפשר לדון על ההמשך, גם על 2017, 2018 וכן הלאה.
אברהם נגוסה: אבל אין תום לב.
אברהם נגוסה: זאת הבעיה.
אברהם נגוסה: אנשים פשוט לא מסתכלים.
אברהם נגוסה: זו הדרך הכי פשוטה.
אברהם נגוסה: אודי, אני אומר את זה כי אתה עומד בראש הצוות הזה.
אברהם נגוסה: אז אני אין לי משהו נגדך באופן אישי, אבל אתה ראש הצוות.
אברהם נגוסה: אתה והמנכ"ל החלטתם להשהות ללא סמכות, קודם כל.
אברהם נגוסה: ואתה יודע שעל כל ההכנה הסוכנות משלמת.
אברהם נגוסה: שהציבור יידע שהמדינה לא משקיעה אגורה.
אברהם נגוסה: להטיס אותם למדינת ישראל, כרטיס טיסה, המדינה לא משקיעה אגורה.
אברהם נגוסה: הסוכנות וה - - - משלמים.
אברהם נגוסה: מתי המדינה משקיעה?
אברהם נגוסה: אחרי שהם נוחתים בארץ במרכזי קליטה.
אברהם נגוסה: במרכזי קליטה אנחנו יודעים כמה עולה בשנה, כי אנחנו יודעים.
אברהם נגוסה: אז אתם יכולים לבוא עם הצעה כזו, להגיד בין 30-40 מיליון שקלים והממשלה הייתה מאשרת ואז היינו עובדים כולנו ביחד לקראת השנים 2017-2018.
אברהם נגוסה: במקום זה – העלות של זה 3 מיליארד שקלים?
אברהם נגוסה: מה?
אברהם נגוסה: מישהו רק אמר את זה.
אברהם נגוסה: איך?
אברהם נגוסה: לא יודעים.
אברהם נגוסה: מישהו אמר את זה.
אברהם נגוסה: ואז חוק נומראטור.
אברהם נגוסה: בואו, נסגור.
אברהם נגוסה: רק הממשלה יכולה.
אברהם נגוסה: אתם פשוט עובדים בניגוד לחוק, כי כהרגלכם אתם מזלזלים בנושא יהודי אתיופיה כמו שזלזלתם שנים.
אברהם נגוסה: זה הכל.
אברהם נגוסה: זה כל העניין.
דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת נגוסה.
מיכאל אורן: טוב, תודה.
מיכאל אורן: כבוד השופט, כבודם של יושבי הראש, אני מזדהה ומעריך את כל הדברים שנאמרו פה.
מיכאל אורן: אני פה מזווית ראייה קצת אחרת, מזווית ראייה בין לאומית, מחוץ לישראל.
מיכאל אורן: אני מאד חושש מפני היווצרות מצב שישראל מתעכבת להעלות 9,000 יוצאי הקהילה האתיופית, ובו בזמן הזכרתי לו באקראי את האפשרות של העלייה המאסיבית מאירופה, כשפתאום מדינת ישראל מצאה מספיק כסף להעלות את יהודי צרפת, בלגיה, גרמניה והיא מתקשה למצוא כסף ל-9,000 יוצאי הקהילה באתיופיה.
מיכאל אורן: זה מצב של איפה ואיפה ואני לא רוצה להשתמש במילה יותר חריפה.
מיכאל אורן: זה המצב.
מיכאל אורן: לא יתכן.
מיכאל אורן: אנחנו עברנו את התקופה הזאת, אדוני.
מיכאל אורן: אתה היסטוריון, אתה מכיר את שנות ה-50 וכל הוויכוח על עלייה איכותית ולא איכותית.
מיכאל אורן: עברנו את זה ואנחנו לא רוצים לחזור על אותן טעויות שעשינו בעבר, וודאי לא בעולם גלובאלי, כאשר מדינת ישראל נמצאת תחת זכוכית מגדלת תקשורתית כל הזמן.
מיכאל אורן: גם החשש, לא חשוב רק ערכית, ככלית וציונית, גם מדינית.
מיכאל אורן: ולכן אני מאד מצטרף לדברים שנאמרו כאן.
דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת מייקל אורן.
דוד אמסלם: הייתי רוצה ברשותך להעביר את רשות הדיבור לשניים ממטה המאבק.
דוד אמסלם: יצחק מולה, בבקשה.
<יצחק מולה: תודה.
<יצחק מולה: שלום לכולם.
<יצחק מולה: תודה על זכות הדיבור.
<יצחק מולה: אתה אומר, אני ככה שומע אותך ובאמת, היה לי איזה משהו להגיד, אבל הרתחת אותי במילה אחת.
<יצחק מולה: אתה נעלב?
<יצחק מולה: יש פה עשרות אנשים שבאו, שהמשפחות שלהם נרקבות בגלל ההמתנה וגם מתים, ואתה נעלב.
<יצחק מולה: אתה לא יודע כמה זה מרתיח.
<יצחק מולה: ושנית על התקציב.
<יצחק מולה: אל תדבר אותנו על תקציב.
<יצחק מולה: אותנו ממש לא מעניין בעיות תקציביות שאתה מנסה לייצר, כי אין בעיות תקציביות.
<יצחק מולה: וכמו שכבר נאמר פה, ידוע טוב מאד על גב מי עושים את כל הכסף הזה.
<יצחק מולה: מה עושים עם הממתינים שם?
<יצחק מולה: כל הסוכנות וכל הפרויקטים וכל התורמים מיהדות אמריקה?
<יצחק מולה: הם נהיו ממש כמו ביצת זהב שמטילה מטבעות של זהב לקופת המדינה.
<יצחק מולה: אתה יושב נינוח ואתה אומר שאתה נעלב?
<יצחק מולה: זה באמת מרתיח ומתנשא מאד.
<יצחק מולה: ועל אותו פעיל שלנו, סואהב אל אלמו, אתה יודע איפה הוא נמצא עכשיו?
<יצחק מולה: הוא לא בצבא, הוא לא באיזה מבצע מטורף מעבר לגדר.
<יצחק מולה: הוא נמצא עכשיו, שבוע שעבר הוא קיבל טלפון ואמרו לו שאח שלו נפטר.
<יצחק מולה: אז יום שישי הוא טס להלוויה שלו, ולפני חודשיים, עם החלטת הממשלה, הוא כל כך היה נרגש והוא טס לספר להם, ואתם יושבים ומדברים על תקציב.
<יצחק מולה: אתה לא יודע איך אתה נראה מבחוץ.
<יצחק מולה: אני מסתכל עליך ואתה רק רוצה לייצר את הדחייה הזאת.
<יצחק מולה: אתה לא אומר חברה', בואו נעשה ככה, הגשתי תכנית.
<יצחק מולה: אתה הרי עומד בראש ועדת המנכ"לים.
<יצחק מולה: יש פרוטוקולים, יש ועדה מפקחת מה אתם עושים, אולי איזה ישיבת קרואסונים שבאתם לאכול וללכת ולא איכפת לכם בכלל.
<יצחק מולה: אותנו זה לא מעניין בכלל.
<יצחק מולה: ממחר יחלו הפגנות, לאט לאט נתקדם, נעשה אותן במשרדי ראש הממשלה וגם נעשה את זה פרטנית מולך ומול הגורמים הרלבנטיים.
<יצחק מולה: אנחנו לא יכולים לסבול.
<יצחק מולה: אתה חייב להבין שזה חיי אדם, וכל המתנה וכל דחייה, האנשים שם מתים.
<יצחק מולה: ואתם מדברים איתי על תקציב שמה תקציב.
<יצחק מולה: הרי על הגב שלהם אתם עושים מיליארדים.
<יצחק מולה: מיליארדים.
דוד אמסלם: תודה יצחק.
דוד אמסלם: חן נמצאת פה?
דוד אמסלם: קודם כל אני רק רוצה לומר דבר לגבי יצחק.
דוד אמסלם: הוא בסוף השליח.
דוד אמסלם: לא צריך להרוג אותו יותר מדי.
דוד אמסלם: הוא פקיד, הוא עושה את העבודה שלו ואת מה שהוא יודע לעשות.
אברהם נגוסה: הפקידות.
אברהם נגוסה: הפקידים אלה שנותנים לנו לסבול, לא השרים.
<חן אסממאו: קודם כל תודה.
<חן אסממאו: באמת, לגבי מה שיצחק אמר, זה לא מעניין אותי מי השליח.
<חן אסממאו: זה לא מעניין אותי מי עושה את זה.
<חן אסממאו: זה לא מעניין אותי התקציב הזה וזה לא מעניין אותי שום דבר.
<חן אסממאו: סבתא שלי נרקבת שם.
<חן אסממאו: זה מה שיש לי להגיד.
<חן אסממאו: אתה רוצה להתקשר אליה ולהגיד לה שהיא לא עולה בגלל שאתם החלטתם?
<חן אסממאו: בגלל שאין תקציב?
<חן אסממאו: זה נשמע לך הגיוני?
<חן אסממאו: באמת, זה נשמע לך הגיוני?
<חן אסממאו: סבתא שלי בת 85.
<חן אסממאו: 85.
<חן אסממאו: מה יש לה לעשות במדינה הזאת?
<חן אסממאו: היא רק מתפללת ומחכה לעלות לפה.
<חן אסממאו: למה אתם עושים לנו באמת את העוול הזה.
<חן אסממאו: אני באמת לא מבינה.
<חן אסממאו: כאילו, אתה עוד אדיש.
<חן אסממאו: אתה אדיש.
<חן אסממאו: אתה רואה איך הם מדברים אליך, אתה שומע אותנו.
<חן אסממאו: שלוש שנים, שלוש שנים אנחנו במעקב.
<חן אסממאו: שלוש שנים אנחנו חופרים לכם שהמשפחות שלנו יגיעו ויתאחדו כבר.
<חן אסממאו: שלוש שנים.
<חן אסממאו: זה נראה לך פשוט שזה שלוש שנים?
<חן אסממאו: אני בצבא.
<חן אסממאו: אני בסך הכל חיילת.
<חן אסממאו: אני ילדה בת 21.
<חן אסממאו: אני אמורה והילחם נגד המדינה שלי שאני כל כך אוהבת, שאני כל כך מעריכה, שאני כל כך נלחמת ואני עושה צבא.
<חן אסממאו: צבא.
<חן אסממאו: אתה בגילך, בתקופה שהיית בצבא היית בא ועושה את הדברים האלה בשביל המשפחה שלך, לא?
<חן אסממאו: כי אתה לא רוצה לראות את אמא שלך בוכה ואתה לא רוצה לראות את האחים הקטנים שלך מתפללים – איפה, סבתא, איפה סבא, איפה אח שלי, איפה אמא שלי ואין להם את זה.
<חן אסממאו: אין להם.
<חן אסממאו: אין להם גם ממי לבקש, כי המדינה פה כל כך אטומה.
<חן אסממאו: אנשים כמוך הביאו החלטה כזאת שעכשיו מנעה מסבתא שלי לעלות לפה ומשאר החיילים פה.
<חן אסממאו: החלטות כאלה.
<חן אסממאו: החלטות כאלה כל כך טיפשיות.
<חן אסממאו: מצטערת.
<חן אסממאו: לא תרצה לקבל, תרצה לקבל, אתה תקבל את זה.
<חן אסממאו: תודה רבה.
דוד אמסלם: תודה חן.
דוד אמסלם: אני מבין את סערת הרגשות.
<חן אסממאו: לא, זה כל כך מעצבן, כי זה באמת לא בסדר.
<חן אסממאו: זה לא בסדר.
דוד אמסלם: טוב, רבותי, עוד מישהו רוצה להתבטא בנושא?
<חן אסממאו: אפשר להישרף מזה.
דוד אמסלם: ברמה של הפקידים?
דוד אמסלם: אברהם, אתה רוצה לומר עוד משהו לפני שאני מסכם?
<גבי גניש: אני רוצה ברשותך.
דוד אמסלם: אתה פקיד?
<גבי גניש: אני לא פקיד, אבל אם אפשר להתבטא בנושא.
<גבי גניש: שמי גבי גניש, אני יושב ראש המינהל של נווה יעקב.
<גבי גניש: אני מכיר שנים רבות את אברהם נגוסה, גם כמה הוא עושה למען העלייה.
<גבי גניש: יש לנו קרוב ל-180 משפחות בנווה יעקב, דודי, וכל יום אני שומע כבר שנים מתי אפשר לאחד את המשפחות האלה, מתי יראו את הילדים שלהם, מתי יפגשו את המשפחות, את האימהות, את הסבתות.
<גבי גניש: כל יום שחולף עוד מישהו הולך לעולמו ולצערי גם לא מזמן היו חיילים שהתגייסו ונהרגו בקרב או בכל מיני מקומות אחרים.
<גבי גניש: קיבלנו אותם יפה.
<גבי גניש: עשינו להם את הכבוד שצריך, לוויה וכו', ובאמת באו לבקר ובאו לנחם, אבל אני חושב ששלוש שנים של געגועים, באיזה שהוא מקום צריך להגיע הזמן ולהבין, לעשות חושבים ולהגיד – מתי כבר נאחד את המשפחות עם הילדים שלהם, שעושים צבא ומשרתים את המדינה בנאמנות כזאת, באמת, שאי אפשר לתאר.
<גבי גניש: אני מוריד את הכובע בפני הקהילה האתיופית.
<גבי גניש: יישר כוח.
<גבי גניש: אני מקווה בעזרת השם שהדבר הזה יבוא על פתרונו בהקדם.
<גבי גניש: תודה רבה.
דוד אמסלם: תודה רבה גבי.
דוד אמסלם: טוב, רבותי, אני רוצה לסכם את הדיון ברשותכם.
דוד אמסלם: קודם כל אני רק אומר גם לפקידות שיושבת כאן, בסופו של דבר אתם השליחים.
דוד אמסלם: אתם מעבירים את זה הלאה, לכן התסכול לפעמים יוצא על האנשים, שאיך אמר לי פעם הבוס שלי – מרביצים לילד שבא לבית הספר.
דוד אמסלם: זה שלא בא, אז לא מרביצים לו.
דוד אמסלם: אז יכול להיות שהיו צריכים פה לשבת ואני הזמנתי את מנכ"ל משרד ראש הממשלה באופן אישי, בגלל שחשבתי שהוא הבן אדם שצריך לשבת כאן ולתת תשובה.
דוד אמסלם: ואני אגיד לכם יותר מזה, אם הייתי יכול הייתי מזמין את ראש הממשלה, בגלל שהוא הכתובת.
דוד אמסלם: אבל כרגע, אודי פה.
דוד אמסלם: אז אתה מקבל את החבטות ואין ברירה בעניין הזה, רק תעביר את זה הלאה.
דוד אמסלם: זה מה שחשוב לנו.
דוד אמסלם: תראה, אני מתחבר באמת למהות של הדברים שנאמרו כאן.
דוד אמסלם: מעולם מדינת ישראל, מעולם, לא עסקה בעלייה בזווית התקציב.
דוד אמסלם: אף פעם.
דוד אמסלם: מאז שאני מכיר את עצמי.
דוד אמסלם: אני צבר, נולדתי בארץ, אני מכיר את כל גלי העלייה שהיו מאחרי מלחמת ששת הימים ועד היום, ואני חושב שמדינת ישראל, אחת הפעולות הכי הרואיות שהיא עשתה, הכי מכובדות, שכל העולם הצדיע לה, זה שהיא קלטה עלייה, קלטה את היהודים בלי קשר לאם יש לנו או אין לנו.
דוד אמסלם: מדינת ישראל היא מדינה של כמעט רוב האזרחים שנמצאים פה, אנשים שבאו מהגלות.
דוד אמסלם: אין פה הרבה אזרחים שאני מכיר שהם כבר דור שלישי, רביעי, או חמישי שנולדו בארץ.
דוד אמסלם: מדינת ישראל היא מדינה של כלל היהודים בעולם, כולל יהודי אתיופיה.
<חן אסממאו: היא של כולם בלי יהודי אתיופיה.
דוד אמסלם: שנייה, תני לי רק להמשיך.
דוד אמסלם: בסדר, שמענו את זה, בסדר.
דוד אמסלם: אני רוצה לסכם.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, מדינת ישראל עד היום הצטיינה בדבר הזה וטוב שעשתה ככה, וכמו שאמרתי זה התפקיד שלה.
דוד אמסלם: התפקיד של המדינה זה לדואג לקלוט כל יהודי שרוצה לבוא בשעריה.
דוד אמסלם: ולכן אני אומר, אני מעולם לא נתקלתי בנושא של עלייה, כולל בגלי העלייה הגדולים שהיו מברית המועצות.
דוד אמסלם: אריק שרון אז היה השר שקיבל את ההחלטות, אני חושב שהוא היה שר השיכון או שר התשתיות, אני כבר לא זוכר.
דוד אמסלם: הביאו בהחלטה מושכלת וידועה מראש, הביאו לארץ, ייצרו גם אלפי יחידות קרוואנים שהם ידעו שלמצב זמני, לשנתיים שלוש, לא בניין.
דוד אמסלם: בגלל שידעו שגל העלייה מגיע צריך לשכן אותם.
דוד אמסלם: כשההורים שלי הגיעו לארץ אז לא היו דברים כאלה, אז שמו להם אוהלים, אבל בוודאי ובוודאי המדינה לקחה אחריות וקלטה אותם, ורק אמרה להם רק שנייה, תישארו במרוקו או בתוניס או בעיראק, למה אין לנו כסף השנה, יש לנו חוק נומראטור, תחכו שם עד שנסדיר את העניין.
דוד אמסלם: זה לא קרה ואני מקווה מאד ואני גם בטוח שזאת לא כוונת המשורר בחוק הנומראטור.
דוד אמסלם: אני חושב שנכון יעשו הפקידים שיתחילו להתאים את המחשבה לשם, בגלל שאני באמת מאמין שבסופו של דבר הפקידות מניעה את העסק אחורה, לא קדימה.
דוד אמסלם: הפקידות מניעה את מקבלי ההחלטות.
דוד אמסלם: איך אמרתי?
דוד אמסלם: אם אתה שם לראש הממשלה בורקס, הוא אוכל בורקס.
דוד אמסלם: אם אתה שם לא תפוחי אדמה, הוא אוכל תפוחי אדמה.
דוד אמסלם: הוא לא יודע מה יש בסל.
דוד אמסלם: הפקיד שם לו שם.
דוד אמסלם: אז לכן אני אומר, במובן הזה אני חושב שלשם בעצם אנחנו צריכים ללכת ואני מזדהה עם כל מילה.
דוד אמסלם: אני אפילו קצת נעלב, לא קצת, הרבה, כיהודי כישראלי, שמדינת ישראל בכלל מסתכלת מהפריזמה של הכסף, כשמדובר בעלייה.
דוד אמסלם: היא יכולה לדבר על הפריזמה של הכסף בהרבה היבטים, כמו שאמר השופט שמגר – האם לסלול את הרכבת שנתיים, שלוש, חמש; האם לעשות רכבת לאילת.
דוד אמסלם: כשמדובר בחיי אדם ובעלייה – בדרך כלל הכסף, או תמיד הכסף לא היווה גורם.
דוד אמסלם: דרך אגב, מדינת ישראל עשתה עוד כמה החלטות שלא קשורות ליהודים.
דוד אמסלם: היא קיבלה החלטה להקים בית חולים לפצועים הסורים, וטוב שעשתה כך.
דוד אמסלם: בכל רעידת אדמה אני מסתכל ואני גאה כישראלי.
דוד אמסלם: מדינת ישראל מוציאה מטוסים לעולם ורצה ומהר.
דוד אמסלם: ככה צריך לעשות.
דוד אמסלם: כשמדובר ביהדות אתיופיה – יש לנו חוק נומראטור.
דוד אמסלם: לכן המשוואה הזאת חייבת להיפסק.
דוד אמסלם: היא לא הגיונית ועדיף שלא נגיד אותה.
דוד אמסלם: דרך אגב, נגיד אותה בדברים אחרים, לא קשור לעלייה.
דוד אמסלם: בהכל נגיד אותה.
דוד אמסלם: לא קשור לעלייה.
דוד אמסלם: לכן אני רוצה לסכם את הדיון בזה, בקטע האופרטיבי.
דוד אמסלם: אני אכנס את הוועדה בעוד שבוע, כמו שאמרתי קודם.
דוד אמסלם: אני אבקש ממך, אודי, תשב עם ראש הממשלה בגלל שזו החלטה שלו.
דוד אמסלם: תגיד לנו מה היא עמדתכם, ולפי זה אני אדע איך מתקדמים.
דוד אמסלם: בגלל שכמו שאמרתי, יש לנו שני צירים – או לייצר את המשבר, דבר שאני לא רוצה.
דוד אמסלם: אני איש ליכוד.
דוד אמסלם: ראש הממשלה במפלגה שלי, בממשלה שלי, אבל יש דברים שהם מעבר למפלגה.
דוד אמסלם: או שאנחנו נוביל את החוק, ותאמין לי, אם אני מגיש אותו כהצעת חוק פרטית הוא עובר בכנסת בשתי דקות, על הממשלה, וזה יבוא השנה גם.
דוד אמסלם: כמובן שהממשלה תהיה מחויבת לחוק ומי שלא מציית לחוק, אז יש גם סנקציות אחרות.
דוד אמסלם: אני לא רוצה ללכת לכיוונים האלה.
דוד אמסלם: אלה האופציות שעומדות מבחינתנו על השולחן כשמדובר ביהדות אתיופיה, ואני אומר לך, הם יבואו השנה.
דוד אמסלם: יתחילו לבוא השנה, עם הנומראטור, בלי הנומראטור.
דוד אמסלם: לכן אני אומר, בואו תתכווננו לשם ותייצרו לנו איזו שהיא החלטה אופרטיבית בעוד שבוע, כדי להסביר לנו איך בעצם אנחנו מתחילים לעמוד בהחלטת הממשלה, כפי שהממשלה קיבלה את ההחלטה.
דוד אמסלם: אני אומר לך אודי, אני קצת מבין היום, לא האמנתי לפני תחילת הדיון, שהחלטת הממשלה כנראה הייתה מן סוג ישראבלוף, כדי שאנחנו נצביע על התקציב.
דוד אמסלם: היא גם נכנסה לרזולוציה של לוחות זמנים.
דוד אמסלם: אמר השופט – חוק הנומראטור – לא קמנו בבוקר פתאום הופתענו שהוא קיים על השולחן.