GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מירה קידר: ראיתם את קרן מיראז', הצבא כמובן, כי הצבא הם הכוח שמניע ומביא וגם מבחינתנו שיתוף הפעולה לפני תום השירות, על כל שנות השירות של החיילים והחיילות.
<מירה קידר: קרן היסוד, בשנתיים האחרונות נכנסו חזק והם איתנו יד ביד בדבר הזה.
<מירה קידר: קרן גרוס, אמרתי, עובדת עם הוותיקים, לא עם העולים.
<מירה קידר: עמותת 'אח גדול', שהם כאן, כמובן עם היחידה להכוונת חיילים משוחררים, הם מגיעים לתוך המכינות שלנו ונותנים את החלק של הזכויות של חייל משוחרר.
<מירה קידר: מינהל הסטודנטים, עוד פעם, הם נותנים את החלק שלהם בהקשר של זכויות, כל הנושא שעלה פה, העניין של ידע של זכויות ואחר כך תהליך מיצוי הזכויות, וכמובן המשרד לעלייה וקליטה, שאנחנו כרגע חוברים ואני מקווה שב-2016 תבוא מבחינתנו הבשורה ותהיה תכנית, גם עם משרד ממשלתי.
<מירה קידר: ב-5 בדצמבר היה לנו אירוע שהיו בו יותר מ-1,000 בוגרי התכנית.
<מירה קידר: זה פשוט מדהים, יותר מ-1,000 הגיעו, חלקם כבר מלפני שבע שנים ושש שנים, יש פה חלק מהנציגים שאמרו 'מה, חשבתם עלינו אחרי כל כך הרבה שנים?
<מירה קידר: אז אנחנו רוצים להגיד תודה'.
<מירה קידר: אז לאירוע הגיעו תורמים גם מחו"ל, פה זאת משפחה מארגנטינה וכמובן אורח הכבוד שלנו היה חבר הכנסת מייקל אורן, שהוא ראש השדולה.
<מירה קידר: אני עשיתי קווץ' לגבי התכנית הזאת, שהבנתם שהיא מאוד מאוד יקרה ללבנו ואני מציעה שידברו החיילים המשוחררים שמשתתפים בתכנית.
אברהם נגוסה: מחוסר הזמן, אני מוכן לתת לנציג אחד, תחליטו מי ידבר, כי אין לנו מספיק זמן לתת לכולם.
<מירה קידר: יוסף, תדבר, אתה החדש בתהליך.
<יוסף בנדח: כן, אני חדש, אני ממש טרי.
<יוסף בנדח: אני לא בוגר, אני עדיין בתכנית.
<יוסף בנדח: שמי יוסף בנדח, אני בן 24 מלאס וגאס.
<יוסף בנדח: תוך כדי הלימודים שלי במדעי המדינה ולימודי מזרח תיכון באוניברסיטת אריזונה החלטתי לעלות לארץ.
<יוסף בנדח: באותה החלטה בחרתי להתגייס לצה"ל כי זאת התחייבות שלי כיהודי להגן על המדינה היהודית.
<יוסף בנדח: באוגוסט 2013, חודשיים אחרי שסיימתי את התואר הראשון שלי עליתי לארץ דרך תכנית גרעין צבר וגרתי בקיבוץ חולית במועצה אזורית אשכול.
חיים ילין: בבקשה.
<יוסף בנדח: שלושה חודשים לאחר העלייה התגייסתי כלוחם לחטיבת הצנחנים.
<יוסף בנדח: אחרי שנתיים של שירות השתחררתי מהשירות הסדיר בהצלחה ואני ממשיך את השירות שלי במילואים.
<יוסף בנדח: הרבה אנשים לא מבינים שהדבר הכי מאתגר לחייל בודד הוא ההפיכה מחייל בודד לאזרח בודד.
<יוסף בנדח: לחייל בודד אין בית של הורים לחזור אליו עד שימצא עבודה, עבודה עם כסף, בלי כסף אין בית.
<יוסף בנדח: זה ידוע שחיילים לא מרוויחים הרבה כסף במהלך השירות ולכן ביום השחרור אנחנו כחיילים בודדים מתחילים מאפס וכך מתחיל הפרק של לבנות חיים אמיתיים בישראל.
<יוסף בנדח: כחייל בודד משוחרר וכמובן קשיש בגילי הרגשתי שאני חייב להתחיל את הקריירה שלי.
<יוסף בנדח: חיפוש עבודה זה אתגר רציני מאוד.
<יוסף בנדח: בגלל פערי השפה והתרבות, בלי משפחה בארץ, מי היה עוזר לי בכתיבת קורות חיים בשפה זרה?
<יוסף בנדח: ראיונות עבודה ואפילו לעזור לי להחליט מה לעשות בחיים שלי אחרי שאני התנתקתי מהחיים הרגילים לשנתיים.
<יוסף בנדח: לכן קודם כל אני רוצה להודות לתכנית כנפיים שעזרה לי להתכונן לאזרחות גם לפני וגם אחרי השחרור.
<יוסף בנדח: אנשי התכנית עזרו לי לסדר את הפיננסים שלי, להתמצא בתהליכי חיפוש עבודה והרבה תמיכה.
<יוסף בנדח: אני אגיד לכם את האמת, היו מקרים שהייתי ביותר לחץ בחיפוש עבודה ואיך לענות להצעות העבודה ממצבי חירום בצבא.
<יוסף בנדח: בעזרת התכנית הצלחתי למצוא עבודה, יש לי שקט לשנתיים הקרובות בהן התכנית תמשיך לתמוך בי.
<יוסף בנדח: אני בטוח שכל מי שיושב פה מכיר את החלום האמריקאי, אז לעולים החדשים יש את החלום הציוני.
<יוסף בנדח: לדעתי אנחנו העולים החדשים דומים לחלוצים שבנו את המדינה הנפלאה הזאת וזאת גאווה מבחינתנו להמשיך בדרכם.
<יוסף בנדח: הגענו לארץ מארצות רחוקות, עזבנו את הכול בשביל הציונות.
<יוסף בנדח: אני מבטיח לכם שאף על פי שיותר קל לי לעזוב את הארץ בשביל חיים נוחים יותר בארצות הברית אין מצב שאני אעשה כך.
<יוסף בנדח: בגלל החלום הציוני אני משתוקק להישאר כאן בארץ.
<יוסף בנדח: לסיום חשוב לי להדגיש, אל תחשבו לרגע שאנחנו מסכנים שצריכים תרומת כסף, כי זאת לא תרומה, זאת השקעה.
<יוסף בנדח: עזבנו את הכול בשביל החלום, לא רק לשרת את המדינה, אלא גם בשביל להקים כאן חיים.
<יוסף בנדח: תשקיעו בנו ותעזרו לנו לעשות את זה עם תכניות כמו כנפיים וזכויות אחרות לחיילים בודדים משוחררים, אני מבטיח לכם שההשקעה תשתלם, כי אנחנו נהיה מנהיגי העתיד של מדינת ישראל.
<יוסף בנדח: תודה.
אברהם נגוסה: כל הכבוד ויישר כוח.
אברהם נגוסה: עכשיו אנחנו נשמע מ'מנטור לחיים', המנכ"ל איתי קנר.
<איתי קנר: נעים מאוד.
<איתי קנר: אני אספר קצת על העמותה ועל הפעילות שלנו.
<איתי קנר: עמותת 'מנטור לחיים'.
<איתי קנר: המילה שחזרה על עצמה הכי הרבה פעמים כאן זה בדידות, זה בודד.
<איתי קנר: ב-2008, כשהתחלתי להתעסק עם הסיפור הזה, די במקרה כשזיהיתי שיש ואקום בחברה הישראלית בנושא שחייל בודד משתחרר מהצבא והוא בודד, הוא הופך להיות אזרח בודד, התחלתי לפנות לכל מיני גורמים וגופים ולאט לאט דרך הקשרים שלי ודרך דברים שאנחנו יודעים לעשות יצרנו מערך של מנטורים, שכל מנטור מלווה חייל בודד משוחרר שמשתחרר מהצבא.
<איתי קנר: אני לא בא להחליף תכניות אחרות אלא אני בא לספר על הפתרון שהצלחנו ומצליחים לעשות.
<איתי קנר: עד היום אנחנו מלווים למעלה מ-350 חיילים בודדים שמשתחררים מהצבא, מתוכם כמחצית עשו עלייה.
<איתי קנר: אז בנושא של עלייה אצלנו אין אף אחד שירד מהארץ.
<איתי קנר: זאת אומרת הדבר שיותר מכל התכניות, יותר מלימודים, יותר ממגורים, יותר מהכול, זה שיהיה לך כתובת אחת זמינה תמידית, מישהו שיהיה שם שכשקורה משהו, ברמת הבירוקרטיה או ברמת קבלת ההחלטות או ברמת המינוס או ברמת האמרג'נסי, מישהו שם שאני יכול להתקשר אליו ולהגיד 'תגיד לי, מה אני עושה עכשיו?
<איתי קנר: ' כל אחד מאיתנו צריך את זה כאזרח, על אחת כמה וכמה חייל בודד משוחרר שאין לו אף אחד ולפעמים זה פערי תרבות או שהוא עשה עלייה, או, אני מדבר על הארץ ישראלים, שמגיעים ממשפחות מצוקה או נטולי עורף משפחתי.
<איתי קנר: אנחנו תוך חמש שנים הולכים לכסות את כל החיילים הבודדים המשוחררים, זאת אומרת השנה אנחנו הולכים לקלוט למעלה מ-350 חיילים בודדים נוספים.
<איתי קנר: יש לי רשימה של 350 מנטורים שבמהלך החודשים הקרובים עוברים הדרכות, הכשרות, גיוס וכו'.
<איתי קנר: כולם אצלנו מנהלים דרג ביניים ומעלה, כולם אצלנו עוברים ראיונות אישיים.
<איתי קנר: הנושא של המנטורים זה משהו שהוא מקצועי, זו תכנית המנטורים, אני חושב הכי מקצועית שאני מכיר בארץ.
חיים ילין: שאלה, איך אתה מאתר אותם ואיך הם יודעים לפנות אליך?
<איתי קנר: את החיילים הבודדים?
חיים ילין: את אלה שהשתחררו.
<איתי קנר: כל העמותות, שחלקן יושבות פה, כל העמותות המובילות בנושא של חיילים בודדים בזמן השירות מעבירות אלינו שמות, כמו 'נפש בנפש', כמו 'אח גדול'.
<איתי קנר: 'אח גדול' בעצם זה מיזם של חיילים בודדים שמלווים חיילים בודדים בזמן השירות.
<איתי קנר: אנחנו מלווים את 'האחים הגדולים'.
<איתי קנר: החיילים הבודדים, אחרי השחרור, אנחנו מלווים אותם, לכל אחד מהם יש מנטור, יש לנו עשרות כאלה ובהזדמנות אני מזמין את כולם לשמוע מה שקורה שם.
<איתי קנר: מעבר לכל ההכשרות וההדרכות והמנטורינג המקצועי שיש לכל חייל בודד משוחרר יש לנו גם רשימת אנשי מקצוע, עורכי דין, רואי חשבון וכו', שברגע שיש משהו, מישהו צריך משהו, אם זה חוזה דירה, בנקים, כל הדברים האלה, יש לנו אנשי מקצוע שמלווים את העמותה.
<איתי קנר: אגב, כל העמותה הזאת לא מתוקצבת, כולה זה מערך של מתנדבים, עד היום.
<איתי קנר: אני מאמין שכשנגדל כבר השנה אנחנו נצטרך יותר מהסיפור הזה.
אברהם נגוסה: אני שואל אותך שאלה, כמי שיש לו קשר יומיומי עם החיילים המשוחררים הבודדים, מה אתה מציע למשרדי הממשלה שיושבים פה כדי להתמודד עם המצב?
<איתי קנר: מצד אחד יש את הנושא שכמו שאמרתי, מה שאנחנו עושים, זה לתת תמיכה בנושא שלכל חייל בודד שמשתחרר מהצבא, יש לו מישהו אחד בוגר שהגיע להישגים, רול מודל שיעזור לו.
<איתי קנר: זה אחת, זה מה שאנחנו יודעים לעשות ונעשה.
<איתי קנר: מעבר לכך צריכה להיות פה איזה תכנית של שלוש שנים לפחות, כי להגיע לעצמאות כלכלית, כשאני מדבר על עצמאות כלכלית אני לא מדבר על פרוספריטי, אני מדבר על זה שצעיר צריך לדעת להצליח לעמוד על הרגליים שלו בזכות עצמו, ללא תמיכות.
<איתי קנר: הדברים הכי חשובים, אחת, זה דיור, זה קורת גג, זה צרכים בסיסיים, שתיים זה דמי קיום, זה מזון, ושלוש זה נושא של לימודים.
<איתי קנר: לימודים, לא בהכרח לימודים אקדמאיים, אלא גם לימודים מקצועיים.
<איתי קנר: היום יש מקצועות יוצאים מן הכלל טובים, שהם העתיד, אגב, בנושא של אינטרנט ובנושא של - - - שיילכו וילמדו מקצוע.
<איתי קנר: תוך חצי שנה, תוך שנה הוא רוכש מקצוע, הוא משתלב בעבודה שנותנת לו יותר מ-4,000-5,000 שקל והוא מתחיל לעמוד על הרגליים.
<איתי קנר: מבחינתנו המנטורינג הוא חמש שנים.
<איתי קנר: חמש שנים ברמת הדיווח לעמותה, אבל מה שקורה אחרי זה, אני באופן אישי, ככה זה התחיל, מלווה שני חיילים בודדים, אחד ואחת, שניהם הגיעו ממשפחות מצוקה, הם לא עשו עלייה, אף אחד מהמשפחה שלהם לא היה אקדמאי לפני כן, אחת היום היא אחרי קונברס, היא כבר בחברת סטרט אפ, היא מתחתנת בעוד חודשיים, בחורה בת 28.
<איתי קנר: המנטורינג מבחינתי עדיין לא הפסיק, כי היא לא ראתה מודל של משפחה תקינה שהיא הולכת להקים.
<איתי קנר: היום אנחנו מתעסקים יותר בדבר הזה לאור זה שיש לה כבר משכורת ויש לה חבר.
<איתי קנר: בחור השני, שמגיע ממשפחה של זנות וסחר בסמים, יש לו היום רישיון לראיית חשבון, הוא מתנדב בעמותה, הוא בוועדת ביקורת והוא מחזיר חזרה.
<איתי קנר: הוזמן לכאן חייל בודד משוחרר שעובר את התכנית שלנו במשך שנה בלבד, מי שמלווה אותו זה מנהל סניף של בנק יהב.
<איתי קנר: אגב, כל השותפים העסקיים שלנו וכל המנהלים זה בנק יהב, בנק הפועלים, שטראוס, זה מנהלים גדולים שכל אחד מהם מלווה.
<איתי קנר: אז אני אשמח שהוא בכמה מילים יספר על החוויה שלו.
אברהם נגוסה: יש לנו חוסר זמן ממש.
אברהם נגוסה: אני חושב שגם יש ארגונים שרוצים לדבר.
אברהם נגוסה: אז, ברשותך, אם יהיה לנו זמן ניתן לך בסוף, אבל יש אנשים שגם עושים פעילות ורוצים להיכנס ולעזור.
אברהם נגוסה: אם הם נכנסים הם גם רוצים לעדכן אותנו במה הם עושים.
אברהם נגוסה: נציגת קרן ידידות, גב' לינור אלקיים.
<לינור אלקיים: שלום, מכובדיי.
<לינור אלקיים: שמי לינור אלקיים, מנהלת תכנית אסטרטגיות בקרן לידידות ואחראית על התחום של חירום וביטחון.
<לינור אלקיים: אנחנו פועלים בשיתוף הדוק עם רמ"ח פרט שיושב כאן, בכל ההיבט של סיוע לחיילים הנזקקים והחיילים הבודדים במהלך השירות שלהם.
<לינור אלקיים: לאחר השירות אנחנו פועלים במספר צירים ובכמה וכמה רשויות, אבל החיילים הבודדים המשוחררים שנמצאים בסיכון גבוה, אין הגדרה כזאת של צעירים בסיכון גבוה, זה איזה שהוא מינוח פנימי שלנו ברמת הסמנטיקה, זה אומר נוער שיושב, או צעירים שיושבים על הברזלים חסרי אונים ולא יודעים לאיפה לפנות.
<לינור אלקיים: אנחנו מאתרים אותם באמצעות שוטטות במתחמי עוני, אנחנו מאתרים אותם מפה לאוזן ואנחנו מאתרים אותם בפארקים או ברכבים פרטיים.
<לינור אלקיים: הם נמצאים בשוליים - - -
אברהם נגוסה: תתמקדי בנושא הדיון.
<לינור אלקיים: זה נושא הדיון.
אברהם נגוסה: אני יודע שאתם עושים הרבה, אבל תתמקדי בנושא.
<לינור אלקיים: זה נושא הדיון, חבר הכנסת נגוסה.
<לינור אלקיים: הקרן בעצם באה לפעול במשבר חיים נוכחי, במעון, מזון ומלבוש.
<לינור אלקיים: זה בא לידי ביטוי בתווים לדברים הללו, או בסיוע בשכר דירה.
<לינור אלקיים: אנחנו עושים את זה לכל החיילים המשוחררים הבודדים ומרביתם הם גם עולים.
<לינור אלקיים: המענה נבחן ברמת ה-tailor made, כשאומרים חייל בודד משוחרר עולה לדמותנו חייל שמגיע מלאס וגאס והוא ציוני, אבל יש גם חיילים שמגיעים מהמגזר החרדי, למשל, מחו"ל, דוברים אפילו יידיש ובקושי מבינים את השפה העברית.
<לינור אלקיים: יש כל כך הרבה מצבי קיצון בעולם הזה, של חיילים בודדים משוחררים עולים חדשים, שבוחרים להישאר בארץ ואין ספק שצריך להצדיע להם על כל מה שהם עשו ועוד יעשו במדינה הזאת, ושם הקרן נכנסת, במצבי הקיצון.
<לינור אלקיים: אלה מצבים נקודתיים מאוד, בודדים, מינוריים, תודה לאל, ולשם אנחנו נכנסים.
<לינור אלקיים: אנחנו דווקא נמצאים שם כי אנחנו רואים במיפוי שעשינו את השוק, מה שנקרא, רווי בפעילות פילנתרופית בעיקר.
אברהם נגוסה: את יכולה לנקוב במספר, לכמה אתם עוזרים?
<לינור אלקיים: בשנת 2015 57 צעירים קיבלו ליווי אישי, זה השקעה של מעל כמעט 100,000 שקלים בשנה הזאת, שבאה לידי ביטוי בעיקר בשכר דירה לאורך זמן, בסיוע משפטי.
<קריאה: זה 100,000 לאחד או כולם ביחד?
<לינור אלקיים: לא, כולם ביחד.
<לינור אלקיים: אבל, שוב, אני מבקשת להביא את אוכלוסיית הקצה הזאת גם ברמת התודעה.
<לינור אלקיים: לאו דווקא שתכנית הוליסטית אחת יכולה להתאים לכולם ואין כאן העתק-הדבק.
אברהם נגוסה: בבקשה, גם בקיצור, נציגת עמותת הלל, עידית.
<עידית פיק: אנחנו מלווים יוצאים בשאלה מהמגזר החרדי.
<עידית פיק: יש דווקא, אולי להפתעת חלקכם, הרבה חיילים בצה"ל שהם גם יוצאים בשאלה.
<עידית פיק: כאן יש עניין שאולי הוא גם רחב יותר מהשאלה הספציפית הזאת, אבל הסטטוס הרשמי של היוצאים בשאלה היום, גם הודות לפעילות היפה שנעשתה בצה"ל, הוא חסר עורף משפחתי.
<עידית פיק: בעצם הזכויות שהם מקבלים לאחר השחרור הן הרבה יותר מצומצמות ביחס לחיילים בודדים ופה הקול שאני רציתי להשמיע הוא את קולם של היוצאים בשאלה שהיום יוצאים מהשירות הצבאי ויוצאים לשום דבר בעצם.
<עידית פיק: במהלך השירות הסטטוס הזה נותן להם הרבה, חסרי עורף משפחתי, אבל בתום השירות הם נופלים לאיזה ואקום.
<עידית פיק: עמותת הלל נותנת סיוע שחלק מהעמותות פה נותנות סיוע חופף בתחומים אחרים, גם פעילות חברתית תרבותית, גם ליווי פרטני, ייעוץ בהשכלה ותעסוקה, מערך מלגות מאוד מאוד גדול, אבל המענה של המדינה בהכרח נחוץ כאן כהשלמה למה שאנחנו נותנים.
<עידית פיק: אנחנו עמותה קטנה, עם כמה מאות מתנדבים, אבל הצורך קיים גם בקהלים אחרים.
<עידית פיק: אז מה שאני אומרת, רק לסכם, המיקוד פה הוא מטבע הדברים על עולים, תודה על האכסניה שהסכימה לקבל אותנו בדיון הזה, אבל בכל זאת בהקשר של החייל שלא נמצא בקשר עם משפחתו, אין הבדל גדול אם המשפחה נמצאת בלוס אנג'לס או המשפחה נמצאת בבני ברק.
<עידית פיק: מה גם שהרבה פעמים הנתק אפילו רב יותר, של משפחה שנמצאת בבני ברק, שגם מתנכרת, מאשר משפחה תומכת בלוס אנג'לס.
אברהם נגוסה: גם בקיצור, גמליאל גוטשל.
<גמליאל גוטשל: שלום.
<גמליאל גוטשל: אני מ-CNEF, זו עמותה שמטפלת בצעירים מצרפת.
<גמליאל גוטשל: יש לי כמה נקודות.
<גמליאל גוטשל: אני מעריך הרבה את כל העמותות שמטפלים בחיים בודדים במשך השירות ואחרי השחרור.
<גמליאל גוטשל: אני רציתי להעלות שני נושאים ממש רגישים.
<גמליאל גוטשל: כל הנושא של הליווי לפני הגיוס ולפני השירות, כי יש ממש חסר מידע בשפות.
<גמליאל גוטשל: מי שמגיע לצו ראשון לא יודע בכלל מה מצפים ממנו.
<גמליאל גוטשל: אחד מהדברים, אני רוצה להתרכז במה שאנחנו דורשים, לפי השטח, בפניות שאנחנו מקבלים דרך מרכז המידע שלנו, שיהיה בליווי בשפות לפני הגיוס כדי שהם יגיעו מוכנים לצו הראשון, שהם יוכלו לענות, מה זה היחידה, מה זה צו ראשון.
<גמליאל גוטשל: פה כל התרבות זה בדם של הישראלים, מה זה צו ראשון, יש לי בן דוד שעושה את זה.
אברהם נגוסה: לא, תתמקד לאחר השחרור, זה נושא הדיון.
אברהם נגוסה: נדון בזה בזמן אחר.
<גמליאל גוטשל: הדבר השני זה אחרי הגיוס, כל הנושא של חיילים לא בודדים, כי יש נערים שעלו לארץ עם משפחה והם עלו בגיל 13-14 והם לא ביקשו כלום ויש ממש פער תרבותי גדול מאוד.
<גמליאל גוטשל: אני לא יודע מספרים ויש הרבה נשירה במשך השירות ודיכאון פסיכולוגי לנערים האלה.
<גמליאל גוטשל: זה כל התהליך במשך הגיוס ואין להם זכויות בכלל לקבל, כי הם לא בודדים.
<גמליאל גוטשל: עולים הם לא רק בודדים, יש אוכלוסייה שצריך להתמקד בזה.
<גמליאל גוטשל: הם נופלים בין הכיסאות, זה ממש גיל רגיש מאוד וצריך לטפל בו, לגבי הליווי, לגבי הזכויות, כמו חיילים בודדים.
<גמליאל גוטשל: לגבי השירות, לגבי ההארכה של זמן השירות.
<גמליאל גוטשל: הם הורידו את זה אחרי גיל 22 והעלו את זה לבחורות בגיל 20 ו-21 שהיו פטורות, עכשיו הן חייבות לשרת עוד שנה.
<גמליאל גוטשל: אז זה לא מעודד אותם לעלות וזה גם חסם.
<גמליאל גוטשל: זה נושא שאפשר להאריך, אבל אני עוצר פה וממש צריך לחשוב על האוכלוסייה שהם לא זכאים.
<גמליאל גוטשל: זו נקודה חשובה.
אברהם נגוסה: אני מצטער שיש לנו - - -
<דמיטרי בולט: אולי משפט אחד בכל זאת?
אברהם נגוסה: משפט אחד בבקשה.
<דמיטרי בולט: קודם כל תודה.
<דמיטרי בולט: שמי דימה בולט, אני במשפט אחד אגיד גם על המסלול שלי, אולי אני הנציג של אותם עשרות אלפי עולים.
<דמיטרי בולט: אני עליתי דרך פרויקט סלע של הסוכנות היהודית, שירתי כחייל בודד בחטיבת גולני, בסוף איכשהו התגלגלתי, הייתי מ"פ, מלגאי קרן הישג והיום אני בהתנדבות משמש כמנכ"ל עמותת 'אח גדול' למען חיילים בודדים.
<דמיטרי בולט: במשפט אחד על העמותה.
<דמיטרי בולט: זו עמותה שכל המתנדבים שבתוכה, מעל 200 מתנדבים, הם כולם חיילים בודדים לשעבר.
<דמיטרי בולט: אנחנו הבנו היטב, כחיילים בודדים, שהצבא יודע לתת גרביים, אוכל, מגורים, אבל אין אחרי זה דמות לחיקוי, דמות הישגית, אז כך שכל המתנדבים בעמותה עוברים - - - אני אומר כזה דבר, אם אתה גדל בסביבה שכולם מתעסקים בפשע, בגניבות, אז כנראה שאתה תהיה כזה, אבל אם אתה נמצא בסביבה שהערכים המרכזיים זה מדינה, זה מנהיגות, זה הישגיות, אז כנראה שאתה גם תהיה כזה.
<דמיטרי בולט: זו הקהילה הגדולה מאוד של חיילים בודדים שמלווים במהלך השירות.
<דמיטרי בולט: אנחנו בשיתוף פעולה גם עם 'מנטור לחיים', שרוב המתנדבים שלנו נמצאים שם, עם כנפיים, שאנחנו כל הזמן מגיעים.
<דמיטרי בולט: זאת אומרת אני חושב שהסיפור הרבה יותר פשוט, החבר'ה שעלו לארץ הם גם ככה עברו איזה שהוא תהליך, הם התבגרו.
<דמיטרי בולט: בחור בגיל 18 שעלה לארץ דרך פרויקט נעל"ה, סלע וכן הלאה, הוא יותר בוגר, אז אחרי שירות אנחנו מדברים - - - הרוב גם איכשהו מסתדרים.
<דמיטרי בולט: נכון, יש קשיים, אבל הבגרות שלהם מאפשרת להם להסתדר, אבל אנחנו מאבדים כל הזמן את אלה שנופלים בין הכיסאות, אלה שפחות מעורבים, אלה שפחות יודעים את המידע, אלה שפחות היו שם.
<דמיטרי בולט: אני חושב שאם כל הפורום המכובד הזה, אם היינו מוצאים זמן, לא בכנסת, אלא במקום אחר, לשבת ביחד, להוריד את האגו, לשבת ביחד ולדבר, אנחנו כל כך הרבה דברים יכולים לפתור, בכלל בלי כסף, בלי שום דבר, בעזרת הליווי, בעזרת שיתוף הפעולה.
<דמיטרי בולט: זה דבר שהוא מבורך, חייב מישהו לקחת את זה - - -
חיים ילין: אני חייב להגיד לך שכנראה מה שאתה מצפה, ואני בן אדם אופטימי, אבל יש סיכוי שהשלום עם השכנים יגיע לפני.
אברהם נגוסה: בואו נסכם את הדיון.
אברהם נגוסה: קודם כל אני מתנצל בפני כל מי שרצה לדבר ולא נתנו, כי הזמן שלנו מוגבל, אבל אני גם מודה לכל האנשים שהשתתפתם בפגישה פה.
אברהם נגוסה: זה היה דיון מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: הסיכום של הדיון.
אברהם נגוסה: אני, כיושב ראש של ועדת העלייה והקליטה, בשם חבריי חברי הכנסת, קורא למשרדי הביטחון, העלייה והקליטה והסוכנות היהודית, לחזור לכאן בעוד חודש ימים ולדווח על תכנית משותפת ומתוקצבת לתמיכה - - -
<יהודה שרף: מתוקצבת, אני לא יודע, אבל משותפת.
אברהם נגוסה: משותפת ומתוקצבת לתמיכה מיידית בחיילים עולים בודדים שמשתחררים.
אברהם נגוסה: על התכנית לכלול דמי קיום, דיור ולימודים.
אברהם נגוסה: אני מבקש להוריד את האגו, כמו שהוא אמר, לשבת ביחד וליצור גוף שמתכלל את העניין.
אברהם נגוסה: יהודה, אתה אמרת, משותפת אבל התקציב.
אברהם נגוסה: בלי תקציב, משותפת לא תהיה.
חיים ילין: יהודה, גם אם אין תבוא - - - יהודה, גם אם יש פער תביא אותו לפה.
חיים ילין: כי אם אנחנו נדע שהכול טוב ואין פער אז שום דבר - - -
<יהודה שרף: מכובדים, מתוקצבת כן, אמרתי, לא בהכרח יהיה כסף.
אברהם נגוסה: זה אנחנו - - -
<יהודה שרף: אנחנו מרמים את עצמנו.
<יהודה שרף: אגב, אנחנו כבר הזמנו ונזמין עוד פעם את כולם אלינו, אנחנו מוכנים לארח את כולם, רק שיבואו.
אברהם נגוסה: זה הסיכום.
<יהודה שרף: הייתי בסרט הזה.
סופה לנדבר: אם יהודה אומר אז הוא יודע מה הוא אומר.
חיים ילין: יהודה, אני שואל עכשיו, עכשיו כל הגופים פה, ניהולית, עזוב פוליטית, למי יש את הסמכות?
סופה לנדבר: הנה.
חיים ילין: לא, זה לא עובד ככה.
<יהודה שרף: אנחנו ניקח קודם כל אחריות ואחרי זה נראה למי נעביר את השרביט, בסדר?
אברהם נגוסה: אנחנו נתנו להם חודש ימים.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לקבל לפני הפגרה.
סופה לנדבר: אתה יכול אפילו לקבוע תאריך, מפני שלפני הפגרה נשאר לנו חודש ימים.
<יהודה שרף: מירה תתאם, היא תיקח את הכתובות של כולם, תזמין את כולם, מהבחור הזה, 'נפש בנפש', משרד הביטחון ועד אלינו, אנחנו נזמין את כולם.
אברהם נגוסה: תודה רבה, אני סיכמתי את הדיון וסוגר את הדיון.
אברהם נגוסה: אנחנו נתחיל, נא לשבת.
אברהם נגוסה: אתי חברי הוועדה, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, חברת הכנסת סופה לנדבר וחברת הכנסת טלי פלוסקוב.
אברהם נגוסה: אנחנו נתחיל, שלום לכולם.
אברהם נגוסה: התכנסנו היום לדון בנושא "השקת ספר הזיכרונות של פליטי השואה בתרגומו לעברית".
אברהם נגוסה: אני מאד מברך על הוצאתו של ספר הזיכרונות של פליטי השואה בתרגומו לעברית.
אברהם נגוסה: אני מבין שזהו אוסף של זיכרונות וחוויות קשות, של כמאה אלף יהודים מברית המועצות לשעבר, שנאלצו בתקופת השואה, לעזוב את ביתם ואת כל רכושם ולברוח מאות אלפי קילומטרים מזרחה, מחשש להשמדה על ידי הצורר הנאצי.
אברהם נגוסה: פרק זה של ההיסטוריה של העם היהודי לא זכה עד כה לסיקור במערכת הלימודים בישראל.
אברהם נגוסה: אנחנו מקווים שהוצאת ספר זה בעברית, תביא את המידע והמורשת של כמאה אלף יהודים מברית המועצות לשעבר, בתקופת השואה, לידיעת הדורות הבאים.
אברהם נגוסה: ברשותכם, אני מבקש להעיר הערה.
אברהם נגוסה: ללשכתי הגיעה פנייה מעמותת פליטי ומפוני השואה, נגד קיומו של הדיון היום.
אברהם נגוסה: אני מבקש להבהיר, שאני לא נכנס לעימותים פנימיים בין הארגונים.
אברהם נגוסה: אין זה ענין של הוועדה.
אברהם נגוסה: להיפך, אנחנו מברכים על כל פעולה של תיעוד, הנצחה, שימור והפצה, של סיפורים של הנִספים בשואה, כמו גם של ניצולי השואה ופליטי השואה באשר הם.
אברהם נגוסה: כל סיפור שיסופר לדורות הבאים הוא מבורך, אז אנא מכם, שִמרו את הוויכוחים הפנימיים למקומות אחרים ואני רוצה שקודם, חברי הכנסת שרוצים להתייחס אז חברי הכנסת יתייחסו, לאחר מכן יש את רשימת הדוברים ואני אתן.
אברהם נגוסה: קודם כל חבר הכנסת יואל רזבוזוב.
יואל רזבוזוב: תודה רבה כבוד היו"ר, על הדיון החשוב הזה.
יואל רזבוזוב: יש כאן הוצאה לאור של ספר בשפה העברית, ספר חשוב, ואני כמובן עוקב אחרי התהליך הרבה זמן, זה ממש כמו לידה, כך אנחנו קוראים לזה, תודות לחברים שלנו פה, לאלכסנדר ברמן, שהוא עורך, שרנופולסקי ויש עוד הרבה אנשים שקשורים אל הספר הזה, וגם מפתיע אותי לשמוע שיש ארגונים שמנסים ויש מחלוקות, ובאמת, כל הכבוד לך על שאתה לא נכנס לוויכוחים הפנימיים.
יואל רזבוזוב: אתם יודעים, לפני שנתיים היינו עם הכנסת באוושוויץ, לכל חבר כנסת היתה דקה וכל אחד יכול היה להגיד משהו לפני ממשלת פולין וכל האורחים שהיו שם.
יואל רזבוזוב: כל חבר כנסת קם ואמר זיכרונות של ניצולי שואה, של המשפחה, של השכנים וכל סיפור שידעו.
יואל רזבוזוב: אני קמתי ואמרתי, שאני, באמת, בתור דור צעיר של המדינה, אני גם לא רוצה להיכנס לענין הזה, בדיוק כמו שאתה לא נכנסת: מי סבל יותר, מי סבל פחות, לדעתי, באמת היתה טרגדיה נוראית אבל, יש עוד קבוצה, קבוצה שקוראים להם פליטי שואה, אלה שברחו מן הבתים, אלה שסבלו והם רבים והם לא מוּכָּרִים, הם לא מוּכָּרִים ולא מוּכָּרִים.
יואל רזבוזוב: ואני גם אלחם עבור הקבוצה הזו וכבר בקדנציה הקודמת היתה תכנית גדולה של פליטי שואה מיליארד ₪ ושם הוכרה אותה קבוצה של פליטי השואה וקיבלו בחינם מענק, פעם ראשונה 3,600 ₪ שהיה אמור אתמול כבר להיכנס לחשבון.
יואל רזבוזוב: ואני חושב שאנחנו כאן כמדינה, היכרנו, וזה שאנחנו עושים דיון היום בנושא הזה מראה שאנחנו מכירים בטרגדיה שפליטי שואה עברו, ואני תמיד עם המשפט הזה, עוד פעם, בתור דור צעיר של המדינה אומר: מי שלא זוכר את העבר לא יהיה לו עתיד.
יואל רזבוזוב: אז אני באמת מצדיע לאותם אנשים, היום הם חיים, מתקשים –זו מילה עדינה.
יואל רזבוזוב: אני מבקר אותם בבתים, קשה להם, ואנחנו צריכים לתמוך בהם כמה שיותר ועוד פעם, עצם העובדה שאנחנו פה היום ועושים את ההשקה של הספר החשוב הזה, חשוב מאד שכמה שיותר אנשים יקראו אותו ויידעו על הסיפורים, ידעו על הזוועות שאנשים עברו, אז אני מאמין שגם יידעו להתייחס אל אותה קבוצה בכבוד רב יותר.
אברהם נגוסה: לא ציינתי ואני צריך לציין, כי חברת הכנסת טלי פלוסקוב דיברה אתי ודחפה את קיום הדיון הזה שמתקיים היום אז אני אשמח אם יש לך התייחסות.
טלי פלוסקוב: תודה רבה אדוני היו"ר, כמובן, תודה.
טלי פלוסקוב: ההחלטה שלך היתה מאד מהירה, כשאמרתי שיש פה ספר, פעם ראשונה ספר בשפה העברית, ובעיניי זה מאד מאד חשוב שהציבור באמת יידע ויכיר את מה שהאנשים האלה עברו.
טלי פלוסקוב: ואני מדברת באמת, גם על ניצולי שואה ואני מדברת על פליטי שואה ואני מדברת על כל האנשים שעברו את המלחמה הנוראה הזו, ובעיניי הספר הוא רק ההתחלה.
טלי פלוסקוב: מה שחשוב לנו –ואת זה אני אבקש מאדוני היו"ר גם, שיהיו בהחלטת הוועדה, שני דברים: האחד, מאד חשוב לנו להעביר את זה לדור הצעיר.
טלי פלוסקוב: אני רוצה שהספר הזה יהיה בכל ספריה בבתי הספר, וגם שמערכת החינוך תכניס את הספר הזה ואת ההיסטוריה.
טלי פלוסקוב: הרי הדור הזה "הולך", מה שהם כתבו עכשיו בעוד עשר או עשרים שנה אף אחד כבר לא יכתוב.
טלי פלוסקוב: לכן אנחנו צריכים להעביר את זה, כמה שיותר מהר, לדור הצעיר.
טלי פלוסקוב: ולכן, מערכת החינוך זה משהו אחד, שתיים – ספריות כמו שאמרתי ושלש, אני חושבת שהמדינה גם –יושבים פה נציגים של רשות לזכויות ניצולי שואה, שבאמת עושים עבודה נפלאה והנה, עכשיו, אני רואה, אני הבנתי שאני הראשונה שקיבלתי את זה: סוף סוף יצאה חוברת זכויות בשפה הרוסית, לניצולי שואה, וזה מאד מאד חשוב, כי אנשים באמת לא מכירים.
טלי פלוסקוב: 'ישר כוח!', באמת, תודה בשם כל האנשים שנמצאים כאן.
טלי פלוסקוב: ואני חושבת שאנחנו, כולנו ביחד, צריכים לדאוג שהממשלה תדע גם לתמוך בארגונים שמטפלים באנשים.
טלי פלוסקוב: לְמה הכוונה שלי?
טלי פלוסקוב: אני מדברת על האנשים שבעצם הסיפורים שלהם הם בספר הזה.
טלי פלוסקוב: אלה אנשים שלא יודעים עברית, אלה אנשים שלא יידעו עברית, כי הם הגיעו אל המדינה הזו בגיל מאד מבוגר, אלה אנשים שלא יכולים להפוך להיות חלק מקהילה, חלק מן החברה הישראלית שלנו.
טלי פלוסקוב: הם לא יודעים איך ללכת לרופא ומה להגיד לרופא, הם לא יודעים לאן ללכת במשרד הפנים כדי לבקש איזשהו אישור וכן הלאה.
טלי פלוסקוב: אנחנו חייבים לתמוך בארגונים שמטפלים באנשים האלה.
טלי פלוסקוב: זה גם אחד מן הדברים שהייתי מבקשת מאדוני היו"ר, שיהיה רשום בהחלטת הוועדה כאן, לבקש ממשרד האוצר תקציב נוסף לתמיכות בארגונים שמטפלים בניצולי שואה, בפליטי שואה ולפי הארגונים 60% מן האנשים שמטפלים בהם הם פליטי שואה או ניצולי שואה, ולתת להם התייחסות מיוחדת.
טלי פלוסקוב: ולמה מיוחדת?
טלי פלוסקוב: כי האנשים האלה לא יודעים עברית, הם מנותקים ואם האנשים האלה, שמטפלים בהם לא יהיו לצִדם, לא יהיו לידם אז הם פשוט, מאד מהר ילכו, ואנחנו צריכים לעשות את הכול כדי שהאנשים האלה ימשיכו לחיות בכבוד במדינה שלנו, ובעיניי, לוועדה שלנו ולחברי הכנסת שנמצאים פה, יש כאן תפקיד לא מבוטל בנושא הזה.
סופה לנדבר: כן, אני רוצה, אני מצטערת, אני צריכה לצאת לאיזשהו אירוע שאני מוזמנת אליו, אני רוצה להגיד על החשיבות של ספר, על החשיבות של ספרים מסוג זה, על החשיבות של האנשים האלה לפני הכל.
סופה לנדבר: מפני שהספר הזה הוא חלק של היסטוריה שנגע במשפחות, נגע באנשים וכל הקטסטרופה הזאת, כל ניצולי שואה ופליטי שואה, ואנשים שגם בגיל צעיר עבדו, כי יש גם אנשים כאלה, ואנחנו נסינו להעביר כאן חוק וזה עוד לא עבר, יכול להיות שבקדנציה הזאת, צריכים לשמור על הדברים האלו.
סופה לנדבר: אני חושבת שזה ספר לדור הבא, דור שצריך להכיר איך קמה מדינת ישראל, בזכות מי קמה מדינת ישראל, מה נעשה במלחמה הזאת, איך נהרגו ששה מליון איש במלחמה הזאת ובעצם, כל פרט זה פרט של זהב לעתיד, פרט שבעצם המדינה צריכה לשמור עליו.
סופה לנדבר: ואני מברכת את מי שהוציא את הספר.
סופה לנדבר: אני גם מברכת את מי שתמך בהוצאת הספר.