GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רות דיין מדר: אני אומרת, בואו נהפוך את הקערה ונגיד, מה הרשות המקומית בטבריה צריכה, בהתאם למאפייני העולים שלה, בהתאם לגילאים, צעירים, זקנים, קשישים, עם מוגבלות כזאת או אחרת, ובהתאם לזה לבנות את תכנית הביצוע, ושהמדינה תפקח.
אברהם נגוסה: תודה רבה לך, זו ממש אינפורמציה חשובה.
אברהם נגוסה: לנקודה שאת אמרת, שיש הבדלים בזכאות, אני רוצה שאלה סבן, ממשרד הקליטה, את יכולה להתייחס לעניין?
<אלה סבן: כן, בהחלט.
<אלה סבן: לגבי סל הקליטה, סל הקליטה הוא אחיד לכל העולים.
<רות דיין מדר: סל קליטה רשותי, לא סל קליטה לעולים.
<אלה סבן: מן הסתם את צודקת וזה נובע בגלל החלטות הממשלה השונות.
<אלה סבן: אם אנחנו מתייחסים להחלטת הממשלה בנוגע לאוקראינה, בלגיה וצרפת, אז העולים שעולים מהארצות האלה מקבלים הטבות גדולות יותר בשל החלטת הממשלה, כי יש תקציבים גדולים יותר.
<אלה סבן: אם יש החלטת ממשלה לגבי נמלטים ממדינות שהם נמלטים מהם, אז כן, את צודקת.
<אלה סבן: אבל אלה הן החלטות הממשלה שנותנות את הדיפרנציאציה בין העולים ממדינות שונות על מנת להיטיב עמם, אם הם נמלטים, אם הם זקוקים לסיוע מועדף כלשהו, אם זה בחינוך.
<אלה סבן: את צודקת, זה לפעמים יוצר איזה שהיא - - -
אברהם נגוסה: אני רוצה להבין, את אומרת שהעולים שמגיעים מארצות מפותחות, הם מקבלים יותר מאשר מ - - -
<אלה סבן: לא, כולם מדברים אותו דבר.
<אלה סבן: בהמשך להחלטות הממשלה השונות, שמתקיימות מדי פעם, כמו שעכשיו יש לנו על השולחן את החלטת הממשלה לגבי עולים מאוקראינה, בלגיה וצרפת, אז הם מקבלים יותר בעקבות החלטת הממשלה.
<אלה סבן: בהחלטת הממשלה נקבעה ההטבה שלהם לסל הטבות גדול יותר.
אברהם נגוסה: למי שבורח ומגיע לפה?
<אלה סבן: יש החלטת ממשלה לגבי קרן נמלטים, שהם מקבלים גם סיוע מועדף כלשהו.
<רות דיין מדר: אבל ילד שעלה ממדינה שכנה - - -
<אלה סבן: לבני המנשה אין החלטת ממשלה והם לא מקבלים.
אברהם נגוסה: אם אין החלטת ממשלה לא מקבלים?
<אלה סבן: כל העולים מקבלים שוויוני את - - -
<טל ליפובצקי: אלה, אתם בפועל יוצרים תקנה שהרשויות המקומיות לא יכולות לעמוד בה.
<טל ליפובצקי: אנחנו לא יכולים, בתור נציגי הרשות, לעמוד ולסנן למי כן מגיע ולמי לא מגיע.
<טל ליפובצקי: אני מטפלת בכלל העולים, אני לא עושה הבחנה בין אוקראינה לבלגיה לצרפת, אם אני הולכת לעשות אולפן קיץ לילדים ורוצה להכין אותם לקראת בית ספר.
<טל ליפובצקי: מבחינתי כולם שווים.
<אלה סבן: אני מסכימה איתך לגמרי שכולם שווים, אבל אם יש החלטת ממשלה אנחנו, כמשרד שמייצג את המדינה, חייבים לעמוד מאחורי החלטת הממשלה הזאת ולהקצות את המשאבים שנתנו לנו באמצעות החלטת הממשלה לאוכלוסייה שמיועדת להחלטת הממשלה.
<טל ליפובצקי: אז הרשויות המקומיות, הדיון דן ברשויות המקומיות, לא יכולות לעמוד בתנאים ובקריטריונים האלה.
<טל ליפובצקי: אנחנו לא יכולים להפעיל את הסינון הזה בשטח, הוא גם לא ראוי, לדעתי.
<יצחק אוחנה: אבל תעשו, ברשותכם, הבחנה בין הזכויות והמענים שניתנים ברמת הפרט לכל העולים מכל המדינות, ויש תקציבים תוספתיים, או יותר נכון תכניות תוספתיות לסוגי אוכלוסייה שהחליטה הממשלה שזו השעה.
<יצחק אוחנה: אני אסביר.
<יצחק אוחנה: לדוגמה - - -
<רות דיין מדר: מה ההבדל בין ילד שבא מרוסיה לבין ילד ש - - -
<יצחק אוחנה: אין הבדל, יש מענק נמלטים, לדוגמה, שהוא ניתן לארצות מסוימות שהן מוגדרות בהחלטה והוא מענק הנמלטים שהוא תוספתי.
<יצחק אוחנה: כל שאר הזכויות שמקבל אותו הילד שאמרת, לא משנה מאיפה הוא עלה, ממקומות אחרים, הוא מקבל אותן.
<יצחק אוחנה: אין הבדל.
<יצחק אוחנה: מה לעשות?
<יצחק אוחנה: חבר'ה, יש גם החלטת ממשלה גם על יוצאי אתיופיה.
<יצחק אוחנה: אז אנחנו מכירים גם את - - - ומה מטרתה, אז מה?
אברהם נגוסה: אני חושב שפה הכתובת זה הממשלה.
אברהם נגוסה: הממשלה, אין קו ברור - - -
<אלה סבן: לא, יש קו ברור לגבי - - -
אברהם נגוסה: לא, אבל אני מדבר על הרשויות.
אברהם נגוסה: לכן אנחנו נשאל בממשלה למה יש את הדברים האלה.
אברהם נגוסה: הפתרון צריך להיות שם, לא נמצא את הפתרון פה, לדעתי.
אברהם נגוסה: טוב שיש לנו את האינפורמציה על מנת לפעול מול השר הרלוונטי.
אברהם נגוסה: תודה רבה, גברתי.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את נציג אשקלון, מר לב ברדני, מנהל המחלקה לעלייה וקליטה עירונית בעיריית אשקלון.
<לב ברדני: מכובדיי, בוקר טוב.
<לב ברדני: אני רוצה לדווח, קלטנו השנה באשקלון 860 עולים פלוס 68 תושבים חוזרים, שדווקא נדהמתי מהתושבים החוזרים, כמעט 50% חזרו מארצות הברית.
<לב ברדני: זה נתון מאוד מעניין.
<לב ברדני: מתוך כלל העלייה 570 זה עולים מחבר העמים, כאשר מתוכם 327 אלה יוצאי אוקראינה, עם כל הבעיות מסביב.
<לב ברדני: חבר'ה, אני לא מדבר פה על התקציבים.
<לב ברדני: אני חושב, אדוני היושב ראש, באמת הגיע הזמן לשנות את האווירה בכלל האוכלוסייה בתוך מדינת ישראל.
<לב ברדני: כוונתי שאנחנו בתקופה די ממושכת חיים, אנחנו בעד עלייה ולא בעד העולים וזה נוגע בכל משרדי הממשלה, רבותיי.
<לב ברדני: ההתייחסות שלהם לפעמים היא כזו נבזית מול העולים.
<לב ברדני: במשרדים ממשלתיים.
<לב ברדני: אתה מגיע לשם, לא יודע, הם פשוט לא מבינים את זה.
<לב ברדני: אני חושב שצריכה להיות איזה שהיא אווירה תרבותית איך קולטים את העולה, גם בתוך הערים וגם בתמיכה ממשלתית, איזה שהוא פרסום, איזה שהוא שינוי אווירה.
<לב ברדני: השנה קיבלנו 31,000 ונגיע עוד יותר לאור המצב, מה שקורה היום בעולם, וצריך להיערך לתחומים האלה.
<לב ברדני: כולם יודעים מה תהליך הסבל בדיור, עלויות, אני מקווה שהשלטון הנוכחי ייתן את הדעת באופן כללי להקל על העלייה הזאת.
<לב ברדני: מה שחשוב לי, אותם המשרדים שמגיעים העולים, שהפקידים הממשלתיים יהיו מודעים למגבלות של השפה, שיהיו סבלניים מול העולים האלה, ואני חושב שהאווירה הזאת, 'כן, אתה רצוי שתהיה אצלנו', אני חושב שזה יפתור את הבעיות, גם של הבנקים וכל הדברים האחרים.
אברהם נגוסה: מר יואל חדד, מחלקת הקליטה בעיריית טבריה, בבקשה.
<יואל חדד: קודם כל אני מברך על המפגש הזה.
<יואל חדד: אני מגיע לפה לא מעט.
<יואל חדד: אני דווקא רוצה להתחיל, ברשותך, בהערה לרויטל, אני חוזר על הבקשה הזאת פעם אחר פעם, משרד החינוך נותן 6 שעות שבועיות לעולה חדש.
<יואל חדד: בואי תסבירי לי, אמרתי את זה גם לפני מאיה בלי סוף, תסבירי לי איך עולה חדש אמור לדעת עברית.
<יואל חדד: כרגע קלטתי 130 בני מנשה, בואי תסבירי לי איך מלמדים עברית ב-6 שעות שבועיות את בני המנשה.
<יואל חדד: עיריית טבריה, על 6 השעות שלכם שמה 20 שעות מתקציב שלנו.
<יואל חדד: לא מתקציב משרד הקליטה ולא אף אחד, שלנו.
<יואל חדד: תסבירי לי איך עושים את זה.
<יואל חדד: זו שאלה שאני לא מקבל עליה תשובה.
<יואל חדד: אדוני, אני אומר את זה לפרוטוקול כבר הרבה פעמים, אין תשובות פה וחבל מאוד.
<יואל חדד: אני יכול להגיד לך שכרשות אנחנו נותנים מעטפת קליטה יוצאת מן הכלל, גם בנושא של חינוך.
<יואל חדד: אני מממן את החינוך באופן מלא, חינוך בלתי פורמלי ופורמלי, כולל הטבות, כרטיס הטבות לשנה הראשונה, ובמקרים רבים גם בשנה השנייה.
<יואל חדד: העולה לא יישאר לבד.
<יואל חדד: פרויקטורים שלנו נצמדים אליו.
<יואל חדד: אחד הפרויקטורים שלי מחבר העמים נמצא פה, יש לנו פרויקטור לדוברי ספרדית ואנגלית ושאר הפרויקטורים הם על עיריית טבריה.
<יואל חדד: גם בנושא הדיור, עולה חדש שיגיע יקבל דירת קלט מאיתנו לשבועיים הראשונים, במידת הצורך הוא יקבל את זה לתקופה ארוכה יותר ואנחנו נמצא לו בפרק הזמן הזה את הדיור וגם בעלות שקבענו, עלות מאוד מאוד סבירה בטבריה.
<יואל חדד: ואם אתם תרצו אני גם אנקוב לכם במספר.
<יואל חדד: המעטפת הזאת חייבת להינתן לעולה כדי לתת לו באמת הרגשה של בית.
<יואל חדד: זו הסיבה שקפצנו בצורה משמעותית גם בפינת העולים שהגיעו לטבריה.
<יואל חדד: אני רוצה לציין, בטבריה כרגע פועלות שתי תכניות, תכנית במכללת רימונים, תכנית תעסוקתית בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית, שבאמת נותנת לנו תמיכה וגב בצורה בלתי רגילה, ותכנית הצעירים שלנו.
<יואל חדד: תכנית הצעירים שמגיעים מכל העולם ונמצאים בטבריה, גרים בטבריה, וכולם משרתים בצבא.
<יואל חדד: בגיל 23, 24, כולם משרתים בצבא, כי זה דבר מאוד משמעותי.
<יואל חדד: היה פה מפקד מיטב.
<יואל חדד: שיתוף הפעולה עם הצבא הוא יוצא מן הכלל.
<יואל חדד: אני מבקש מכולכם, תגיעו למחו"ה אלון, תראו שם את החיילים, תראו מה שקורה שם.
<יואל חדד: עבודה מדהימה, כור ההיתוך הישראלי הוא שם.
<יואל חדד: אני מבקר הרבה מאוד, טקסי השבעה, מבקר את החניכים, והצבא נותן לי להיות גם מעורב בשיבוץ שלהם, גם כקצין שלישות לשעבר, אבל גם כמישהו שמכיר אותם.
<יואל חדד: זה דבר מאוד מאוד חשוב.
<יואל חדד: אני רוצה לציין את שיתופי הפעולה שיש לנו גם עם קרן הידידות שנמצאים פה.
<יואל חדד: דיברו פה על כל מיני דברים, אני לא אכנס, אבל חשוב מאוד, תמיכה תקציבית, הדגישה פה גב' רות דיין, את הקטע של קליטה בקהילה.
<יואל חדד: חבל שמר שקלאר יצא מפה, אבל היא צודקת לחלוטין, תנו לנו ברשויות להחליט.
<יואל חדד: לא יכול להיות שנקבל, 'אתם תשקיעו בזה ובזה ובזה'.
<יואל חדד: תנו לנו להחליט איפה להשקיע את הכסף.
<יואל חדד: אנחנו מכירים את העולים, אנחנו עובדים איתם, זה דבר מאוד מתבקש.
<יואל חדד: וזה חוזר על עצמו, זה עוד פעם לפרוטוקול, זה דבר שלא מתקדם לשום מקום וחבל מאוד.
אברהם נגוסה: גב' טל מעיריית ראשון לציון, בבקשה.
<טל ליפובצקי: בעיקרון כבר ציינתי את מה שרציתי לציין קודם, אבל באמת אני רוצה להגיד שהרשויות באות ומשלימות הפערים והמשאבים הם רבים, אבל המשאבים לא הולכים למקומות הנכונים ואנחנו שבים ומעלים את זה שוב ושוב.
<טל ליפובצקי: אני מזמינה פה את משרדי הממשלה לרדת לשטח, להתייעץ עם הרשויות המקומיות, לייצר יותר שיתוף פעולה בקביעת המדיניות.
<טל ליפובצקי: אנחנו עושים דברים נפלאים עם הרשויות, מהתקציבים שלנו, וחבל שאין לנו שותפים לנושא הזה.
אברהם נגוסה: גב' חנה לגסה, בבקשה, האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.
<חנה אלעזר לגסה: תודה רבה, היושב ראש.
<חנה אלעזר לגסה: אני מברכת על הדיון הזה, הוא דיון מאוד מאוד חשוב.
<חנה אלעזר לגסה: קליטת עלייה, כמו שנאמר פה, היא הבסיס של מדינת ישראל ובכל זאת אני רוצה לשאול שאלה.
<חנה אלעזר לגסה: התקבלה לא מזמן החלטת ממשלה על העלאת שארית יהודי אתיופיה, כ-9,000 עולים, אבל העלייה שלהם הולכת להתפרס על זמן של 5 שנים.
<חנה אלעזר לגסה: אנחנו יודעים, אני יושבת פה ואנשים יושבים פה כדי באמת לעודד את העלייה ולעזור לעולים, גם בעלייה וגם בקליטה שלהם.
<חנה אלעזר לגסה: איך זה שפורסים 9,000 עולים ל-5 שנים, למה זה צריך לקחת כל כך הרבה זמן כדי להעלות בסך הכול 9,000 עולים?
<חנה אלעזר לגסה: גם העולים מאתיופיה שנמצאים שם במחנות סובלים, הם נמצאים שם מעל 10 שנים, יש כאלה משפחות שנמצאות 10 שנים ויותר וזה במצב שהוא לא פשוט בכלל ואנחנו לא מבינים, באמת אני לא מבינה למה המדינה צריכה לפרוס את העלייה שלהם למשך 5 שנים כשאפשר בקלות רבה מאוד להעלות אותם בבת אחת.
<חנה אלעזר לגסה: זו השאלה.
<חנה אלעזר לגסה: תודה.
אברהם נגוסה: יש מישהו שיכול לענות?
אברהם נגוסה: עמוס, אתה יכול לעדכן אותנו?
אברהם נגוסה: אתה יודע עם הוועדה שקיבלה אחריות לביצוע החלטת הממשלה.
<עמוס ארבל: אני מכיר את החלטת הממשלה, אני חבר בוועדה במשרד רוה"מ.
<עמוס ארבל: היום ב-14:00 יש לנו דיון המשך, כבר ביצענו מספר דיונים בשיתוף משרד הקליטה והסוכנות היהודית בעיקר.
<עמוס ארבל: המשמעות או היכולת להביא, אני לא נכנס ליכולת של משרד הקליטה, בהיבט של כמה מסוגלים לאכלס במרכזי קליטה או במקומות אחרים, המשמעות היא בעיקר תקציבית.
<עמוס ארבל: כמה מדינת ישראל או הממשלה יכולה לתקצב היקף של עולים בשנה אחת.
<עמוס ארבל: בעניין הזה - - -
<חנה אלעזר לגסה: מצד אחד פה יש - - -
<עמוס ארבל: אני לא משרד האוצר, אני גוף ביצועי, חלק מההחלטה.
<חנה אלעזר לגסה: אוקיי, אני עונה לך.
<חנה אלעזר לגסה: יש פה מצד אחד החלטות - - -
<עמוס ארבל: את לא צריכה לענות לי, גברת, אני שותף לצוות ואני מנסה לענות לך.
<עמוס ארבל: אני לא מגן על ההחלטה - - -
<חנה אלעזר לגסה: בסדר.
<חנה אלעזר לגסה: אני אומרת שהעניין התקציבי לא מקובל עליי.
<עמוס ארבל: ידעתי שיתנהל הוויכוח הזה, אני - - -
<חנה אלעזר לגסה: המדינה יודעת לתת תקציבים כשצריך.
<עמוס ארבל: לא אני הכתובת.
<עמוס ארבל: אני רשות האוכלוסין.
<עמוס ארבל: אם תהיה החלטה - - -
אברהם נגוסה: חנה, הנושא נמצא במשרד ראש הממשלה - - -
<עמוס ארבל: אם תהיה החלטה להביא את העולים, להביא את הרשימה, או מה שמוגדר שם, אני לא רוצה להיכנס פה לסמנטיקה או להגדרות לגבי הקבוצה, אם יוחלט שיביאו אותם תוך 3 חודשים אנחנו נביא אותם תוך 3 חודשים.
<עמוס ארבל: אין בעיה בעניין הזה.
<עמוס ארבל: ייתנו כמות עובדים באתיופיה ובארץ ונטפל באנשים.
<עמוס ארבל: אנחנו לא מובילים את ההחלטה, את ההחלטה מישהו אחר מוביל בהקשר של היקף וקצב הגעת העולים למדינת ישראל.
אברהם נגוסה: תקוה בורוכוב, עולה מאוקראינה.
אברהם נגוסה: הוא יתרגם אותך, בבקשה.
<אלברט וכסלר: אני מעמותת גלובל עלייה.
<אלברט וכסלר: לפני שאני מעלה את כל העניין והבעיות של המשפחה של תקוה רציתי לשאול האם ידועים מספרים של אנשים שמגיעים לארץ בתור תיירים ורוצים לשנות את המעמד פה.
<אלברט וכסלר: שגרירות אוקראינה פרסמה ביוני 2015 שבארץ נמצאים כבר 95,000 אוקראינים באופן חוקי ובלתי חוקי.
אברהם נגוסה: 95,000 תיירים, אתה מתכוון?
אברהם נגוסה: שלא קיבלו מעמד עולה?
<אלברט וכסלר: לא, שנשארו פה.
<אלברט וכסלר: קודם כל ברור שלא כולם זכאי עלייה.
<אלברט וכסלר: אני פשוט שואל, האם אנחנו יודעים כמה אנשים נמצאים כאן בתהליך הזה.
<אלברט וכסלר: אנחנו בעמותת גלובל עלייה מנסים לעזור לאנשים, יש מאות אנשים שבאים אלינו, הם תקועים בתהליכים, הם מנסים לשנות את הסטטוס.
<אלברט וכסלר: למה הם באים כתיירים?
<אלברט וכסלר: קודם כל יש קונסולים שאומרים להם להגיע לארץ ולשנות את הסטטוס פה.
<אלברט וכסלר: בדיקת רקמות עושים אך ורק בישראל, האם מישהו - - -
אברהם נגוסה: אני רוצה להבין.
אברהם נגוסה: אלה משפחות נפרדות שבאות לפה להתאחד עם המשפחות שלהם?
<אלברט וכסלר: יש כל מיני מקרים.
אברהם נגוסה: או שזה משפחה שלמה שמחליטה להגיע לישראל כתיירים ואז מפה היא מגישה בקשה למעמד שונה.
<אלברט וכסלר: יש סיבות מאוד מאוד שונות.
<אלברט וכסלר: יש אנשים שבורחים מהמלחמה, אין להם זמן לחכות חודשים ארוכים עד שהם יוכלו להיפגש עם הקונסול ולעבור את כל התהליך המסודר.
<אלברט וכסלר: אנשים באים לפה.
<אלברט וכסלר: השאלה שלי האם אנחנו יודעים כמה אנשים נמצאים בתהליך הזה, שהם מנסים לשנות את הסטטוס, ומה מדינת ישראל מתכוונת לעשות כדי לעזור לאנשים האלה, מפני שהם באים כתיירים.
<אלברט וכסלר: אף אחד לא לוקח עליהם אחריות.
<אלברט וכסלר: אם חס וחלילה, ויש לנו מקרים רבים, שהם חולים, אין להם קופת חולים, הם מקבלים בבית חולים חשבון כזה שהם אף פעם בחייהם לא יוכלו לשלם על זה.
אברהם נגוסה: יש לנו ממשרד הפנים.
<עמוס ארבל: אני אתייחס בקצרה לעניין.
<עמוס ארבל: צריך לעשות דיון בנפרד, או דיון אולי מדעי אפילו, לשאול למה אנשים מגיעים לכאן למרות שהם זכאי שבות, או חושבים שהם זכאי שבות, מגיעים כתיירים או בסטטוס אחר ומשנים סטטוס כאן בארץ.
אברהם נגוסה: הוא אמר עובדה אחת, זה בגלל המלחמה.
אברהם נגוסה: הם לא רוצים לחכות לבירוקרטיה שם.
<עמוס ארבל: יש כל מיני סיבות, יש כאלה שלומדים כאן ואחרי זה הופכים לעולים, יש כאלה שבורחים מהמלחמה, יש כאלה שהקונסוליה רחוקה להם.
<עמוס ארבל: יש כל מיני סיבות מגוונות ושונות.
<עמוס ארבל: הוא רוצה לראות את ישראל 3 חודשים ואחרי זה להחליט אם הוא רוצה לעשות עלייה.
<עמוס ארבל: גם אם הוא יהודי, יהודי פר-אקסלנס, נקרא לכך.
<עמוס ארבל: מכל העולם אני יודע על סוגיה של זכאי שבות שהם משני סטטוס, גם מארגנטינה, גם מצרפת וגם מחבר העמים.
<עמוס ארבל: צריך להבין שברגע שאדם מגיע לפה, לא משנה באיזה אשרה, הוא יכול להיות עובד זר, הוא יכול להיות תייר, הוא יכול להיות סטודנט וכן הלאה.
<עמוס ארבל: אנחנו לא מתייחסים אליו כמובן כעולה חדש, עד שהוא לא מקבל את זכאותו, או דרך הסוכנות, או דרך נתיב.
<עמוס ארבל: הוא יכול להיות פה שנה תייר וחלילה יחלה ויילך לבית חולים, אבל הוא תייר, מדינת ישראל לא מכירה בו.
<עמוס ארבל: גם אם הוא עם שטריימל וקפוטה והוא יהודי יהודי.
<עמוס ארבל: אין כאן עניין ליהדות שלו, יש כאן עניין לסטטוס שלו.
<עמוס ארבל: כלומר כל עוד הוא לא שינה את הסטטוס שלו מתייר לעולה והפך לאזרח ישראלי כעולה חדש, כל האחריות היא עליו, בכל היבט, בכל הקשר.
<עמוס ארבל: הוא יכול לחזור חזרה ואף אחד לא יידע שהוא היה פה אפילו.
<אלברט וכסלר: עם כל הכבוד, אנשים מחכים שנה וחצי - - -
<עמוס ארבל: אף אחד לא מחכה שנה, אפילו לא חודש.
<עמוס ארבל: האמן לי, אני מכיר את הנתונים.
<אלברט וכסלר: אני יכול להביא לך - - -
<עמוס ארבל: אז שנייה רגע, בוא לא ננהל את הדיון כאן, בסדר?
<עמוס ארבל: לגבי נתיב, צריך לזכור, אני מכיר את נתיב, אבל אני לא יכול לענות בשמם כמובן, יש תהליכים בנתיב שהם עושים בדיקת זכאות ויש כאלה מקרים חריגים שלוקח להם הרבה זמן, בגלל בדיקת מסמכים, בגלל דרכון שהוא בעייתי, בגלל קשרי משפחה, בגלל בדיקת רקמות, כמו שציינת, וכן הלאה וכן הלאה.
<עמוס ארבל: אותו כנ"ל עם הסוכנות.
<עמוס ארבל: באופן עקרוני אני יכול פה להתחייב, גם בשם נתיב וגם בשם הסוכנות היהודית, לא לוקח מעל חודש מהרגע שבן אדם הגיש בקשה לזכאות עד הרגע שהוא מקבל את הזכאות שלו ולאחר מכן אנחנו הופכים אותו לעולה חדש.
<עמוס ארבל: אם יש בעיה מול נתיב, אפשר לפנות נתיב.
<עמוס ארבל: נתיב לא כאן, הם שייכים למשרד הקליטה.
<אלברט וכסלר: אני עכשיו רוצה להציג את הבעיה של תקוה.
אברהם נגוסה: כיוון שזה בנושא הזה אנחנו נקיים דיון מיוחד בעניין הזה.
אברהם נגוסה: לדעתי זו תופעה של אלפי אנשים.
אברהם נגוסה: אני חושב שנזמין את הגורמים הרלוונטיים מבחינה מקצועית, כמו משרד הפנים, משרד הקליטה ומשרד החוץ והסוכנות ואז אנחנו נמצא את הדרך להתמודד עם זה.
<אלברט וכסלר: אדוני היושב ראש, אני מודה לך על ההחלטה הזאת, זו החלטה מאוד מאוד חשובה.
<אלברט וכסלר: בנוגע לתקוה, בורוכוב, היא הגיעה לארץ ב-2014.
<אלברט וכסלר: בעלה מאוד חולה, הוא הגיע לארץ בנובמבר 2015.
<אלברט וכסלר: עד כה לא קיבל סל קליטה.
<אלברט וכסלר: אז מה אתם תגידו למשפחה זו, מה תגידו לאישה הזו?
<אלברט וכסלר: בעלה מאוד חולה, הוא בעצם מהמטוס מגיע לבית החולים, אבל מה היא אמורה לעשות?
<אלברט וכסלר: היום זה 18 בינואר והיא יושבת כאן, היא לא באה בגלל שאין לה מה לעשות, היא ממש בבעיה מאוד מאוד גדולה.
<אלברט וכסלר: הבן שלה גם כן פה, דמיטרי.
<אלברט וכסלר: אבא לא קיבל את סל הקליטה - - -
<עמוס ארבל: הוא לא קיבל זכאות.
<אלברט וכסלר: זכאות כן, אבל הוא חולה.
<אלברט וכסלר: דורשים ממנו, אומרים שבלי האבא הבן לא יכול לבוא למשרדים ולקבל את מה שמגיע לו.
<אלברט וכסלר: אז בבקשה, תטפלו במשפחה הזאת.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול את משרד הקליטה, האם המקרה ידוע לכם?
<דוריס קריאף: המקרה לא ידוע ואני רוצה רק לתקן, נתיב לא שייכים למשרד הקליטה.
<דוריס קריאף: שר העלייה והקליטה אחראי גם על נתיב.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים פתרון.
אברהם נגוסה: אני חושב שפה, כמו שתואר, אני רוצה, אם אתם מכירים את המקרה, אנחנו נשמח לקבל למה זה קרה.
<דוריס קריאף: לא, אנחנו נשמח לקבל את המקרה ולברר גם מול נתיב וגם מולנו מה הסיפור.
<דוריס קריאף: זה לא מקרה ש - - -
אברהם נגוסה: אז אתם לא מכירים, אבל אתם מבטיחים לנו לבדוק את העניין ולדווח לנו בכתב.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים בכתב.
<דוריס קריאף: שיעבירו לנו - - -
אברהם נגוסה: לאיזה משרד אתם הלכתם וביקשתם, אלברט?
אברהם נגוסה: לאיזה משרד פניתם ולא קיבלתם מענה?
<אלברט וכסלר: משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: באיזה סניף?
<אלברט וכסלר: בירושלים, היא ירושלמית.
<דוריס קריאף: את קיבלת מעמד עולה?
<אלברט וכסלר: היא קיבלה מעמד עולה כבר ב-2014.
<דוריס קריאף: והיא קיבלה סל - - -
<אלברט וכסלר: היא כן, אבל מדובר על בעלה.
<דוריס קריאף: בעלה קיבל אשרת עלייה?
<אלברט וכסלר: כן.
<אלברט וכסלר: ולא קיבל סל קליטה זה כבר חודש שלישי.
<דוריס קריאף: אני אחראית על סל הקליטה.
<דוריס קריאף: אני יכולה לבדוק.
אברהם נגוסה: פיני, ידוע לכם על המקרה?
אברהם נגוסה: יש לנו מישהו שמכיר את המקרה.
אברהם נגוסה: רשות הקליטה של עיריית ירושלים מכירה את המקרה.
<פיני גליקביץ: המקרה בגדול מוכר ומטופל, היא מלווה על ידי רכזת מיצוי זכויות שלנו, ויולטה קליינמן, על ידי ויקה אלקין, שהיא הפרויקטורית לעידוד עלייה, אנחנו נמצאים בקשר עם המשפחה, מנסים לברר וללוות אותם בכל התהליך.
אברהם נגוסה: מה הבעיה?
<דוריס קריאף: אני לא מצליחה להבין מה הבעיה.
<פיני גליקביץ: מבחינת סל הקליטה אין לנו מושג, אנחנו מלווים ביתר התהליך.
<דוריס קריאף: מבחינת סל הקליטה, אני מאוד רוצה לבדוק ולהבין מה הסיפור.
<דוריס קריאף: אז אני אשמח שאחרי זה - - -
<אלברט וכסלר: היא לא מבינה למה קורה לה.
<דוריס קריאף: אני רוצה להבין למה זה קורה.
אברהם נגוסה: איפה במשרד הקליטה, הלכת לרחוב הלל והגשת במשרד הקליטה שם?
אברהם נגוסה: כן?
אברהם נגוסה: מה אמרו לך?
<תקוה בורוכוב: (מדברת ברוסית).
<אלברט וכסלר: (מתרגם תרגום חופשי): אמרו שהם יעבירו את הכסף לכרטיס שלה - - -
<תקוה בורוכוב: אבל בעלי הוא לא יודע (ממשיכה ברוסית).
<דוריס קריאף: אני מבינה עכשיו.
<דוריס קריאף: אני אסביר.
<דוריס קריאף: על פי דוח מבקר המדינה שהיה לפני 15 שנים, הוא חייב אותנו שחשבון הבנק יהיה משותף על שם שני בני זוג כאשר מדובר כמובן בסיוע שהוא עבור שניהם.
<דוריס קריאף: אם יש סירוב של פתיחת חשבון בנק משותף אז אנחנו בבעיה.
<דוריס קריאף: יכול להיות שזו הבעיה.
אברהם נגוסה: אני לא רוצה לעזוב את העניין, עד שנגיע.
<דוריס קריאף: לא, אני לא רוצה לעזוב את עניין, אני רוצה לברר.
אברהם נגוסה: אז בואו נשאל אותה, האם היא התנגדה לפתוח חשבון בנק משותף, או בעלה התנגד?
<יצחק אוחנה: תעודת זהות, בודקים במקום.
<יצחק אוחנה: זה לא מכובד, אני במקומה הייתי מתבייש לענות.
אברהם נגוסה: איציק, תן לי לנהל את הישיבה.
<יצחק אוחנה: בבקשה, אדוני.
<אלברט וכסלר: (מתרגם תרגום חופשי): בעצם בעלה לא רצה שום דבר ממנה והוא לא מתעניין ב - - - זו הבעיה.
אברהם נגוסה: אני מבקש שיהיה תיאום ביניהם ואם הוא ישתכנע אז לעשות את זה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמח מאוד לקבל בכתב את הפתרון שהיה.
אברהם נגוסה: יש מישהו שרוצה לדבר ואנחנו לא נתנו לו?
אברהם נגוסה: כן, בבקשה, תציגי את עצמך לפרוטוקול.
<אולגה סושנסקי: אני רציתי להגיד משהו.
<אולגה סושנסקי: זה לא סוד שהמצב באוקראינה מאוד מאוד קשה, גם בכסף, גם בדברים אחרים והרבה אנשים מאוקראינה עולים ארצה ומה הם מקבלים פה?
<אולגה סושנסקי: בקהילה שלנו, התאחדות עולי אוקראינה, אין בכלל כסף כדי לעזור להם, אין כסף אפילו לנסוע לבית חולים כדי לראות איך באמת מרגישים האנשים שבאו מאוקראינה.
<אולגה סושנסקי: הם עלו ארצה וחשבו שפה הם יקבלו משהו, אבל אין בכלל תקציב לקהילה.
<אולגה סושנסקי: אני לא יודעת איפה הכסף שמקודם היה אצלנו.
<אולגה סושנסקי: אמרו ש-15,000 אנשים עולים באו לכאן, עלו ארצה, ומה הם יקבלו עכשיו.
<אולגה סושנסקי: אני חושבת שהקהילה עוד מעט פשוט תיסגר וזהו ולא תהיה אפשרות לעזור לאנשים.
<אולגה סושנסקי: באים חולים מאוד קשים, אפילו עם ילדים קטנים, ואנחנו מרחמנות שלנו, שאנחנו פשוט משלמים עבור כמה דברים וזהו, אבל עד כמה?
<אולגה סושנסקי: זאת השאלה.
אברהם נגוסה: בקיצור, בבקשה, אני צריך לסיים את הדיון.
<לינדה פרדס פרידבורג: אני מנהלת העמותה של שישי-שבת ישראלי.
<לינדה פרדס פרידבורג: זו קהילה ארצית של בערך 5,000 צעירים דוברי רוסית, בני 20 עד 35.
<לינדה פרדס פרידבורג: היום הדיון היה מאוד מאוד חשוב ונגע בנושאים שחשובים לכל עולה ועולה, אבל מעבר לקליטה הפיזית והדיור והחינוך והתעסוקה, מה שבאמת משנה בסופו של דבר לעולה חדש כשהוא מגיע, ויש לנו הרבה ניסיון בנושא, זה הרגשה של שייכות וקהילה ופעילות חברתית תרבותית איכותית, ברמה שמתאימה לעולה.
<לינדה פרדס פרידבורג: אנחנו עוסקים בזה יומם ולילה.
<לינדה פרדס פרידבורג: לנו ברוך ה' יש לנו שיתוף פעולה עם העיריות כאן, עם עיריית תל אביב, ירושלים, חיפה, ואני חושבת שהגיע הזמן לממשלה ולמשרד הקליטה להקדיש כספים ותקציבים לנושא הזה, לקליטה התרבותית החברתית, שלכל עולה יהיה לאן ללכת בכל חג, טיולים, לחזק את הזהות היהודית והזיקה לארץ וכו'.
<לינדה פרדס פרידבורג: אנחנו עוסקים בזה רק דרך תרומות פרטיות מתורמים פרטיים, מחוץ לארץ בעיקר, עם קצת עזרה מהרשויות.
<לינדה פרדס פרידבורג: אז רק לתשומת לבכם, תודה רבה.
<לירון כרמלי: יש לי שתי שאלות.
אברהם נגוסה: זו שאלה שלא עלתה בכלל?
<לירון כרמלי: אני אשאל שאלה אחת מהשתיים.
<לירון כרמלי: לירון כרמלי, עיריית רמלה, מחלקת עלייה וקליטה.
<לירון כרמלי: שאלה לחינוך, מה קורה בגני ילדים מבחינת קליטת עלייה.
<לירון כרמלי: יש את המגשרים בבתי הספר, יש שעות עולים בבתי הספר, בגני הילדים, אנחנו לפחות, ממה שאני יודעת, לא מקבלים שעות, אין כל כך מענה ויש הרבה תלונות מגננות ומגני ילדים מגיעים שבאמת ילדים קטנים נכנסים לגנים ולא כל כך מוצאים את עצמם.
אברהם נגוסה: רויטל, את רוצה להתייחס בקיצור?
<רויטל דותן: אנחנו מעבירים שעות גם לגנים.
<רויטל דותן: אני מציעה שתעבירי לי את המידע.
<לירון כרמלי: יש שעות עולים בגני הילדים?
<רויטל דותן: אנחנו מעבירים גם לגנים, כן.
אברהם נגוסה: הוועדה קוראת לממשלה, אחת, לכנס בדחיפות את קבינט הקליטה כדי לגייס את כל המשרדים לקלוט את העולים החדשים בצורה הטובה ביותר.
אברהם נגוסה: שתיים, להפוך את העלייה מצרפת, אוקראינה ובלגיה לפרויקט לאומי מתוקצב.
אברהם נגוסה: שלוש, נזמן לדיון נוסף בקרוב, יחד עם שר הקליטה ושר האוצר.
אברהם נגוסה: ארבע, הוועדה תפנה לממשלה בקריאה להתוות קריטריונים ברורים לרשויות המקומיות כדי להבהיר מה הן הזכויות לעולים חדשים בכל התחומים, בין היתר על משרד החינוך להגדיל לאלתר את שעות העברית לתלמידים עולים.
אברהם נגוסה: תודה לכל המשתתפים, אני סוגר את הדיון.
אברהם נגוסה: אני פותח את הסיור במשרד של ער"ן.
אברהם נגוסה: איתי ביחד חברי הכנסת, חברי ועדה, חבר הכנסת יואל רזבוזוב וחברת הכנסת קסניה סבטלובה, מנהלת הוועדה דנה גורדון ודובר הוועדה, יגאל אמיתי.
אברהם נגוסה: יש גם צוות שלי, נציגת הסוכנות היהודית ונציגת עיתון 'הארץ'.
אברהם נגוסה: אנחנו מתחילים אצלכם קודם בסיור ולאחר מכן נשב.
דוד קורן: אני קודם כל רוצה לברך אתכם שבאתם.
דוד קורן: זה לא מובן מאליו וזה לא קורה כל יום שחברי ועדה מהכנסת מגיעים לבקר בער"ן ואני רוצה לתת את ההקשר של הביקור כפי שאני מבין אותו.
דוד קורן: ער"ן פועלת כבר 45 שנה במתן סיוע נפשי בטלפון ובאינטרנט.
דוד קורן: יש לנו בשנה משהו כמו 180,000 פניות, אנשים שפונים גם בטלפון וגם באינטרנט, מתוכם, אני כבר מתחבר לנושא של המפגש, סדר גודל של 4,000, לפעמים קצת יותר, פניות בנושא אובדני, מתוכם 700-800 מקרים אובדניים בשנה.
דוד קורן: להבדיל מתוכן, מקרה אובדני זה אומר שהשיחה מסתיימת בזה שצוות שלנו, לא פיזית של ער"ן, אלא או מגן דוד, או המשטרה, או לפעמים לפעמים גם רווחה, מגיע אל האדם ומוריד אותו, או מהבניין, או לוקח אותו לבית חולים אחרי שהוא לקח כדורים ומציל את חייו.
דוד קורן: זאת אומרת זה 700-800 איש בשנה שאנחנו מצילים אותם ממוות כתוצאה מאובדנות.
דוד קורן: אדם שמתקשר אלינו במהלך שיחה אובדנית, ויש כאלה למעלה משניים ביום, הוא לא יתאבד באותו היום.
דוד קורן: צריך לדעת את זה.
דוד קורן: השיחה לא תיגמר איתו ואנחנו נאתר אותו תוך כדי שיחה, לפעמים זה לוקח חצי שעה, לפעמים זה לוקח שעה ולפעמים זה ייקח גם שעתיים, נאתר אותו, ברצונו ושלא ברצונו, וצוות יגיע אליו וייקח אותו לבית חולים, ייקח אותו למקום בטוח.
דוד קורן: אני אומר את זה והתסכול שלנו זה שלא כל האנשים יודעים על השירות ופה אני מגיע לעולים.
דוד קורן: העולים לא יודעים על השירות הזה.
דוד קורן: אנשים בני 30, 40, 50 שגדלו פה בארץ שמעו על ער"ן, הם היו בבית ספר, הם היו פה, הם היו שם, הם היו בצבא, יש לנו גם שירות מיוחד לחיילים, הם שמעו על השירות הזה.
דוד קורן: וכשאדם כזה מגיע במצב אובדני, גם כשהוא החליט להתאבד, והוא רוצה להתקשר כי הוא לא יכול להיות לבד בחצי השעה האחרונה, אנחנו נציל אותו.
דוד קורן: השיחות מהסוג הזה של עולים כמעט ולא מגיעות כי הם לא יודעים על השירות.
דוד קורן: לפני כמה שנים משרד הקליטה עוד תמך בשירות הזה, הוא הפסיק לתמוך בשירות הזה, התמיכה הזאת נפסקה לדעתי לפני בערך 10 שנים.
אברהם נגוסה: מה הסיבה להפסקה?
דוד קורן: משרד הקליטה החליט שאל"ף, העולים כבר לא עולים, הם כבר פה והכול בסדר ולא צריך לתמוך בקו חם.
דוד קורן: אני יכול להגיד לכם, שנכון, העולים עברו תהליך, ואתם יודעים את זה, יש פה שלושה עולים, שאיך אומרים?