GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צבי הנדל: כל אחד ודעותיו, אנחנו מכבדים את כל הדעות ואני משוכנע שכל מה שאמר הרב הלפרט, באמת כואב לו, גם אם מכעיס חלק מהאנשים שיושבים פה.
צבי הנדל: גברת חזנוב, בבקשה.
זלטה חזנוב: גברת חזנוב אומרת, שאין זו הפגישה הראשונה בין נציגי קונגרס יהודי רוסיה ובין מוסדות ישראליים והכנסת.
זלטה חזנוב: מעבר להצגות הכוללות, יש לה הצעה קונקרטית, להקים ועדה בין-לאומית, רוסיה ישראל, בנושא פיתוח הזהות היהודית ברוסיה.
זלטה חזנוב: מתוך פעילותה של הגברת במוסדות הסוכנות היהודית ומהניסיון הרב היא סבורה, שבעיית פיתוח הזהות היהודית לא רק לגבי רוסיה אלא גם לגבי ישראל...
יורי שטרן: היא אמרה שאולי זה המקום החשוב ביותר לטיפול בבעיה הזאת.
זלטה חזנוב: גם כשאדם עולה לישראל, גם אם הוא מזהה את עצמו כיהודי, הוא מתרגם את מילת הזהות כקבלת סל קליטה והטבות אחרות בתור אזרח, אבל לא כיהודי.
זלטה חזנוב: כשיהודי בברית המועצות לשעבר רוקד הורה תחת עץ אשוח, הוא מרגיש את עצמו יותר יהודי מאשר כאן בארץ, כאשר הוא מתרוצץ בין מוסדות לקבלת סיוע לעולה ואין טיפול בזהותו היהודית כאן.
זלטה חזנוב: היא מביאה דוגמא מאחד מאולפני ההכנה לעולים באחת הערים הגדולות ברוסיה, כאשר מתנהל אולפן לזהות יהודית ולעברית והמרצה מישראל מכריז על הפסקת לימודים של 10 ימים לרגל פסח.
זלטה חזנוב: היא שמעה שיחה בין שני תלמידים של אותו אולפן, שאחד שואל את השני: מה פתאום יש לנו הפסקה?
זלטה חזנוב: מה זה הפסח הזה?
זלטה חזנוב: אז אומר אחד התלמידים: זה הפסח שלהם, שהוא לפני הפסחא שלנו.
זלטה חזנוב: הגברת מציעה הקמת ועדה בין-לאומית בין רוסיה וישראל, אבל היא אומרת שיתכן שיש להכליל גם פעילות במדינות אחרות, שתעסוק בנפרד, לא בתרבות או בלימודי ישראל, אלא לאחד הכל ביחד, כתכנית כוללת להעמקת הזהות היהודית בקרב יהודי רוסיה, גם שם וגם פה.
זלטה חזנוב: היא מציעה לנציג קונגרס יהודי רוסיה, לפנות לארגונים יהודיים בשאר מדינות חבר העמים להצטרף לעניין הזה.
יוסי בר-נוי: נשיא הקונגרס הזכיר בדבריו את הקשר עם "אורט" ואני רוצה לספר לו, שהמעבדות הטכנולוגיות שנפתחות בבתי הספר היהודיים בשיתוף "אורט", תורמות הרבה מאוד.
יוסי בר-נוי: זה מעשה חשוב מאוד גם לרמה האקדמית של התלמידים בתחומי הטכנולוגיה, עברית ויהדות וגם למוניטין וליוקרה של בתי הספר.
יוסי בר-נוי: דבר שני, אנחנו עובדים עכשיו על תכנית בשיתוף "אורט ישראל" ו"אורט בין-לאומי", על קשר בין בתי הספר שם, ברוסיה, ובתי הספר בישראל.
יוסי בר-נוי: קשר של למידה מרחוק, אי מייל, אינטרנט, חילופי משלחות של תלמידים ושל מורים וכרגע מדובר על שלושה בתי ספר ברוסיה ואחד בקייב.
יוסי בר-נוי: ברוסיה מדובר על בית ספר "אורט מוסקבה", בית ספר "ירושלים" בסנט-פטרבורג, בית ספר "גשר" בסמארה, כשהתכנית היא בטווח של שנתיים שלוש, להגיע לכל בתי הספר האלה בשיתוף פעולה עם "אורט" ושיתוף פעולה של הקונגרס וזה דבר מאוד חשוב.
ליאוניד נבזלין: מתוך כל הדברים שהושמעו פה, שבה ועולה אותה בעיה מרכזית של זהות מרכזית בתפוצות, שמעסיקה ותעסיק כדגש עיקרי את הפעילות של קונגרס יהודי רוסיה.
ליאוניד נבזלין: ניתן להציע פתרונות שונים לבעיה זו, להיעדר זהות יהודית, אבל על ישראל להציע את המתכונת העיקרית להחדרת הזהות היהודית הזו ליהודי רוסיה.
ליאוניד נבזלין: על בסיס הקמת תשתית שמתקיימת על ידי קונגרס יהודי רוסיה וארגונים אחרים ברחבי רוסיה, על ישראל להציע את אותה מתכונת ומתדולוגיה של החדרת הזהות היהודית, שתתקבל על ידי כולם ותקודם על ידי כולם.
ליאוניד נבזלין: יש לנשיא קונגרס רוסיה ספק רב, שהתכניות שמופצות על ידי גורמים ממלכתיים ברוסיה, התכניות האלה מתואמות בינם לבין עצמם ובוודאי אין לו שום ביטחון שהארגונים הישראלים שפועלים על בסיס מימון זר, אמריקאי בעיקר, מתואמים עם המוסדות הממלכתיים, כולל משרד החינוך בארץ.
ליאוניד נבזלין: כיוון שאיש, כולל נשיא קונגרס יהודי רוסיה, לא מסוגל לתת שום ערובה לגבי עתיד יהודי רוסיה בעוד כשנתיים שלוש, הוא חושב שחשוב באופן קיצוני לנצל את הזמן שניתן לנו על ידי ההיסטוריה ולקדם את זהותם העצמית של יהודי רוסיה, עד כמה שניתן.
ליאוניד נבזלין: ישראל היא המקום הראשון בו מועלה הנושא הזה, אבל הם מתכוונים לדבר על כך גם במקומות נוספים והיו רוצים לצאת מפה מתוך הכרה של תמיכת כנסת ישראל ושאיפתם בנושא הזה.
צבי הנדל: בסיכום דבריי, כפי שאמרתי כבר תוך כדי, הדגש המיוחד שהיושב ראש שם על הזהות היהודית ריגש אותי.
צבי הנדל: אני חייב להגיד, שכשגברת חזנוב אמרה שגם בישראל יש מה לעשות לגבי הזהות היהודית, אני חייב לספר שקיבלתי רק לפני יומיים תלונה מאחד האולפנים לעברית, שרוצים להכניס איזה שהוא שינוי נוסף בזהות יהודית והיתה התנגדות, מה זה פה?
צבי הנדל: כפיה דתית וכולי.
צבי הנדל: ההתנגדות היתה לא של הסטודנטים אלא של המוסדות.
צבי הנדל: לצערי הגדול, בישראל, מסיבות פוליטיות, יש מתח גדול בכל מה שקשור ליהדות או בין דתיים לחילוניים ואז, גם כאשר רוצים להכניס את הדבר המינימלי שכל כך הרבה דיבר עליו כאן יושב ראש הקונגרס היהודי ברוסיה, אנחנו נתקלים בקשיים כאן, בישראל.
צבי הנדל: בעקבות השיחה היום כאן, אתכם, אני אכנס ישיבה מיוחדת שבה אזמין גם את העוסקים במלאכת החינוך ברוסיה וגם בשאר התפוצות וגם בישראל, את נציגי משרד החינוך וגופים וולונטריים כמו הסוכנות לישיבה שעניינה יהיה רק בנושא הזהות היהודית.
צבי הנדל: אם לישיבה כזו תוכלו לשלוח נציג שלכם או שהוא במקרה יהיה בישראל והעניין בוער בעצמותיו, כמו גברת חזנוב או מי שאתם מחליטים, אני אשמח מאוד.
צבי הנדל: אנחנו ננסה לתאם ואז אולי נצא מהישיבה הזאת באיזו שהיא החלטה משלבת.
צבי הנדל: אני לא מאמין בהקמת עוד ארגון, כי אז במקום 200 ארגונים יהיו לנו 201, אבל שיתוף פעולה או בסיס משותף, לא נשיג בוועדה הזאת.
צבי הנדל: אני מודה לכם.
צבי הנדל: היה לי לעונג רב לארח אתכם ואני מאחל לכם בהצלחה בכל מה שתעשו.
צבי הנדל: בוקר טוב, ברוכים הבאים.
צבי הנדל: חבל שהנסיבות הן כאלה.
צבי הנדל: יש לי בקשה - מאחר שאנחנו בחדר קטן יחסית למספר האנשים, וכל לחישה עושה רעש, אני מודיע מראש שאני מאפשר לדבר כמה שרוצים, אבל בחוץ.
צבי הנדל: מי שנמצא פה ידבר רק על-פי רשות דיבור, כי אחרת לא נשמע זה את זה.
צבי הנדל: כמי שגר באזור שספג אבדות ופיגועים מכל הסוגים האפשריים, אני מודע היטב לכל סוגי הפיגועים ולעגמת הנפש העצומה, לקושי העצום של המשפחה שבתוכה נגרם האסון, ובלי דמיון מפותח מדי, אם אני מוסיף על כל הצער והקושי הזה גם את העובדה שרובכם עולים חדשים, מבורכים, שכמות הנושאים שאיתם אתם צריכים להתמודד גם כשאין צרה ואין פיגוע היא לאין ערוך גדולה מאשר לכל אזרח אחר במדינת ישראל, אני מניח שהניסיון הוא כמעט על-אנושי, ולכן כל עם ישראל קיבל בהערכה עצומה את ההתמודדות של המשפחות שיקיריהן נפגעו.
צבי הנדל: הזמנו היום להשתתף בישיבה רק משפחות שיקיריהן נפגעו או נפצעו בכל הרמות.
צבי הנדל: לא הוזמנו משפחות ששכלו את יקיריהן, גם מסיבות טכניות, אבל לא רק.
צבי הנדל: לפני כשבועיים קיימנו ישיבה בוועדת הכספים, שיזמה אותה חברת-הכנסת סופה לנדבר, על מנת לראות במה מדינת ישראל, באמצעות הביטוח הלאומי במקרה הזה, עוזרת למשפחות שנפגעו.
צבי הנדל: קיבלנו סקירה, נתונים ופרטים, אבל לא פגשנו באותה הזדמנות את המשפחות, אלה שזקוקות לתמיכה ולעזרה.
צבי הנדל: הפרטים שקיבלנו מהביטוח הלאומי השביעו רצון בסך-הכל, אבל חשוב לנו לשמוע את המשפחות, ראשית אם הן מודעות למה שהמדינה והביטוח הלאומי מוכנים לתת, ושנית, אם הן מטופלות כראוי ואם יש נקודות שבהן הן זקוקות לעזרה נוספת, שלא ניתנת להן.
צבי הנדל: זאת ההזדמנות לשים על השולחן גם את הדברים הטובים, זה לא מזיק, אבל בעיקר את הדברים שמהווים קושי, כדי שנראה, בסיום הישיבה, אילו נקודות פתוחות ובלתי פתורות קיימות, ובעזרת השם נפתור אותן, כך שלפחות דברים טכניים לא יעיקו על המשפחות שסובלות סבל רב גם כך.
צבי הנדל: אני מציע שראשונה תדבר גברת רות בראון.
רות בראון: לא, לא אני.
רות בראון: המשפחות.
צבי הנדל: טוב, מקבל, למרות שכל משפחה יודעת את הבעיה שלה, וממך יכולנו לקבל רקע קצת יותר כללי.
רות בראון: אני מעדיפה שזה יהיה המקום של המשפחות.
צבי הנדל: טוב, אז נתחיל באמת, כהצעתה של הגב' בראון, עם המשפחות, ובעניין הזה, מי שיתנדב ראשון ידבר ראשון, ומי שלא יודע עברית על בוריה, יהיה מי שיתרגם את דבריו, כך שאפשר לדבר במקרה הזה גם בשפה זרה, כמו רוסית, שיש כאלה שאומרים שהיא השפה הראשונה בישראל.
גרמן מורבצ'יק: קשה לי להתחיל במשהו.
גרמן מורבצ'יק: יהיה לי יותר קל אם מישהו יתחיל בנושא, ואני אמשיך - - -
צבי הנדל: אני אעזור לך - ספר לנו איך טיפלו בך ובמשפחה.
גרמן מורבצ'יק: אני מרגיש שמטפלים בנו ולא עוזבים אותנו.
גרמן מורבצ'יק: אני מייצג משפחה שאנשים בה נהרגו בפיגוע בתאריך 18 במאי בקניון בנתניה, וחלק נפצעו קשה.
גרמן מורבצ'יק: שם המשפחה של אחותי סורוקין.
גרמן מורבצ'יק: בעלה נהרג.
גרמן מורבצ'יק: היא נפצעה קשה, היתה חודש ימים בטיפול נמרץ, והאחיין שלי, הבן שלה, היה כשבועיים בטיפול נמרץ.
גרמן מורבצ'יק: החברה שלי, אפשר להגיד כלה, כי עמדנו להתחתן, נהרגה גם היא באותו פיגוע.
גרמן מורבצ'יק: יחד איתם.
גרמן מורבצ'יק: בקניון.
גרמן מורבצ'יק: זהו.
גרמן מורבצ'יק: שמי גרמן.
גרמן מורבצ'יק: אני חייל בשירות סדיר בצה"ל.
גרמן מורבצ'יק: קשה לי באמת להגיד משהו, כי כל מה שעד עכשיו ביקשנו, קיבלנו.
גרמן מורבצ'יק: אין משהו מסוים לבקש.
גרמן מורבצ'יק: ממש מרגישים טיפול, גם מצד סל"ע, כל יום באים אלינו אנשים, את רות בראון אני רואה כל יום, וגם מביטוח לאומי, עובדת סוציאלית שקוראים לה סווטלנה צח מגיעה, ומסבירה, ומביאה ומדברת - מרגישים טיפול.
גרמן מורבצ'יק: אין לי על מה להתלונן - - -
צבי הנדל: זאת לא מיצווה להתלונן, אני שמח לשמוע.
גרמן מורבצ'יק: לא, כאילו, אין לי משהו נוסף לבקש, כי יש הכל.
צבי הנדל: מצוין, זאת אומרת שאתה מרגיש שגם החלק ההתנדבותי וגם החלק הממסדי הישראלי מטפלים לשביעות רצונך.
גרמן מורבצ'יק: כן.
מרינה סולודקין: ובצבא נתנו לך חופש?
גרמן מורבצ'יק: גם זה.
גרמן מורבצ'יק: אני מרגיש מעורבות של כל המדינה.
גרמן מורבצ'יק: בדרך כלל, אם אני מגיע למקומות שפותרים שם דברים, אני מבקש משהו.
גרמן מורבצ'יק: אבל הפעם אין לי מה, הכל יש לי.
גרמן מורבצ'יק: אפילו חבל לי שאני מפספס הזדמנות.
צבי הנדל: בהצלחה, שיהיה לך רק טוב.
גב' דיאטלב: אני הדודה של אוקסנה דיאטלב, שנפגעה בדולפינריום, אמה יושבת כאן אבל אינה דוברת עברית.
גב' דיאטלב: רציתי להגיד תודה רבה לביטוח הלאומי ולסל"ע רמת-גן, ורציתי גם לבקש עוד משהו - הילדה נמצאת עדיין בבית-חולים איכילוב.
גב' דיאטלב: יש לה רגל ויד שבורות, פגיעה שנייה, ואמא שלה חייבת להימצא כל הזמן בבית-החולים, היא לא עובדת.
גב' דיאטלב: הם גרים בבית של חדר וחצי כמעט ביער, ליד הפארק הלאומי, דירה רטובה מאוד וחשוכה מאוד.
גב' דיאטלב: קשה יהיה להכניס לשם כיסא גלגלים אפילו שזו קומת קרקע.
גב' דיאטלב: הילדה מפחדת לחזור הביתה בגלל זה.
גב' דיאטלב: יש להם גם כלב, דני גדול, זה הכלב של הילדה, והיא אומרת שתישאר בחוץ.
גב' דיאטלב: האמא חולה, עכשיו היא כל הזמן ליד הילדה, אין כסף, איך יחיו בעתיד אינני יודעת.
גב' דיאטלב: הבטיחו מביטוח לאומי רמת-גן, שימצאו למשפחה דירה אחרת לשכור, אבל עדיין אין תוצאה.
צבי הנדל: אני מבין שהדירה היא בקומת קרקע, אבל היא קטנה מדי, חדר וחצי, ועם כיסא גלגלים אי-אפשר להיכנס אליה.
נטשה קורץ-גולפנד: הדירה אינה מתאימה לכיסא גלגלים.
צבי הנדל: אני הבנתי, היא מדברת מצוין.
גב' דיאטלב: ובגלל הדירה, וכל הבעיות, הילדה היא עכשיו בדיכאון גדול, מפחדת מחושך, מהכל, ואומרת: "יותר טוב שאשאר בבית-חולים", אבל זה לא פתרון, נכון?
גב' דיאטלב: אני מבקשת את עזרתכם - - -
צבי הנדל: למי פניתם עם הבעיה, לביטוח לאומי?
גב' דיאטלב: כן, לביטוח לאומי ברמת-גן.
גב' דיאטלב: הם אמרו שאולי יעזרו, אבל בינתיים אין תוצאה, ואני לא יודעת איך הם יוכלו לחיות גם בעתיד.
גב' דיאטלב: האמא בת 48.
צבי הנדל: אמרת שיש שתי בעיות – בעיה אחת היא שלאמא אין עבודה, וזאת בעיה עוד מלפני הפיגוע - - -
גב' דיאטלב: כן, והיא לא יודעת עברית, וגם לה יש כל מיני מחלות.
גב' דיאטלב: לפני כן עבדה כמטפלת וקיבלה משהו כמו 1,600 ש"ח.
גב' דיאטלב: גם זה לא מספיק.
סופה לנדבר: מה המקצוע שלה?
גב' דיאטלב: ברוסיה עבדה בנגרייה.
אירינה ניסנוב: זה אבא שלי, אליעזר ניסנוב.
אירינה ניסנוב: הוא נפגע בחדרה בנובמבר.
אירינה ניסנוב: הוא איבד את הראייה, ארבעה חודשים הוא היה בכיסא גלגלים, עבר ניתוח ברגל וגם בעיניים.
אירינה ניסנוב: קשה.
אירינה ניסנוב: קשה לו נפשית.
סופה לנדבר: מתי עליתם ארצה?
אירינה ניסנוב: בשנת 95'.
צבי הנדל: אתם מקבלים עזרה מהביטוח הלאומי גם בנושאים נפשיים?
אירינה ניסנוב: אנחנו גרים במושב קציר.
אירינה ניסנוב: כשאנחנו נוסעים במונית לרופא, ביטוח לאומי משלם לנו, אבל יש עוד נסיעות שאנחנו צריכים לנסוע, וזו בעיה – אנחנו לא יכולים לשלם על נסיעות במונית.
אירינה ניסנוב: הביטוח הלאומי גם משלם למטפלת, אבל זה לא מספיק, ואני לא יכולה לעבוד, כי אני צריכה להיות כל הזמן לידו.
אירינה ניסנוב: המטפלת באה והולכת, ואני צריכה להיות על ידו - הוא לא רואה.
צבי הנדל: מה התשלום שאתם מקבלים מהביטוח הלאומי?
אירינה ניסנוב: עכשיו יש לאבי נכות מאה אחוז.
אירינה ניסנוב: זה זמני.
אירינה ניסנוב: הוא כל הזמן צריך להתייצב בביטוח לאומי, וזה קשה לנסוע כל הזמן מקציר לחדרה, לביטוח לאומי.
אירינה ניסנוב: עניין הנסיעות קשה, וקשה גם שכל הזמן מישהו צריך להיות איתו.
אירינה ניסנוב: אני גרושה, עם שני ילדים, ולא יכולה לעבוד - - -
צבי הנדל: אתם גרים יחד?
אירינה ניסנוב: כן.
אירינה ניסנוב: במושב קציר.
צבי הנדל: כמה אתם מקבלים כל חודש מביטוח לאומי?
אירינה ניסנוב: אני משפחה לחוד, אבל לאבא נתנו לפני שבועיים מקדמה.
אירינה ניסנוב: כל התיק שלו בירושלים, ונתנו לו בינתיים מקדמה - 5,000 ש"ח, וקודם היתה לו חופשת מחלה שישה חודשים.
אירינה ניסנוב: הבעיה היא שהוא לא יכול לנסוע באוטובוס.
צבי הנדל: בעצם את אומרת שיש טיפול, אבל ההיקף הכספי לא מספיק לצרכים נוספים שקיימים מעבר לטיפול הספציפי.
אירינה ניסנוב: סל"ע עזרו לנו גם עם מטפלת, שעבדה מעבר לשעות שהביטוח הלאומי מקציב, וזה בכל זאת לא מספיק.
סופה לנדבר: לכמה שעות אתם מקבלים מטפלת?
אירינה ניסנוב: שמונה שעות כל יום.
צבי הנדל: הם מקבלים מלא.
אירינה ניסנוב: אבל הבעיה היא שהוא לא ישן בלילה.
אירינה ניסנוב: הוא קם, יושב, שני כדורי שינה לא עוזרים לו לישון.
אירינה ניסנוב: יש לו בעיה עם האוזן, שבגללה הוא שומע רעש בתוך הראש.
אירינה ניסנוב: יש לו חור באוזן.
אירינה ניסנוב: והוא הולך קצת ככה, צולע.
צבי הנדל: טוב, יש לך עוד כוח?
אירינה ניסנוב: כוח יש, אבל אני רוצה שאבא שלי יהיה בריא.
אירינה ניסנוב: הוא כל הזמן בוכה, כל הזמן שואל – למה ישבתי באוטובוס?
אירינה ניסנוב: למה אני לא מת?
אירינה ניסנוב: ולנו קשה מאוד לשמוע את זה.
אירינה ניסנוב: הוא היה אדם פעיל, הלך לבית-הכנסת כל בוקר, ועבד, ועכשיו הוא לא רואה, ואפילו לשמוע הוא לא שומע טוב.
אירינה ניסנוב: עוד מעט תהיה לו נינה, הוא רוצה לראות אותה - - -
צבי הנדל: אבל את נראית צעירה בשביל שתהיה לו נינה.
צבי הנדל: מה אגיד לכם - שיהיה לך הרבה כוח.
צבי הנדל: אומרים אצלנו שאלוהים נותן כמה שהבנאדם מוכן לקחת, אז תבקשי ממנו הרבה כוח, שיהיה לך וכך תוכלי להעביר גם לאביך.
אירינה ניסנוב: תודה.
צבי הנדל: שתהיה לו רפואה שלמה.
צבי הנדל: מה אומרים הרופאים לגבי האוזן, יש סיכוי שזה ישתפר?
אירינה ניסנוב: לאוזן לא.
אירינה ניסנוב: אפשר לתפור, רק כדי שלא יכנסו מים.
אירינה ניסנוב: הבעיה היא שיש רעש בראש.
אירינה ניסנוב: בגלל זה הוא גם לא ישן.
צבי הנדל: ובעיניים אין סיכוי?
אירינה ניסנוב: לא.
צבי הנדל: טוב, אני מצטער.
צבי הנדל: שיהיה לכם רק טוב בעזרת השם.
צבי הנדל: נשמע עוד אחד או שניים מההורים.
צבי הנדל: גלינה פלין (מדברת רוסית, מתרגם סגן שר במשרד ראש הממשלה יורי שטרן): אני אמה של קטיה פלין, שנפצעה בדולפינריום.
צבי הנדל: כפי שכבר נאמר פה, ללא סיוע המתנדבים של סל"ע ושל אחרים פשוט לא היינו יכולים לשרוד.
צבי הנדל: הבעיות של כל אלה שהילדים שלהם בבתי-חולים הן מובנות.
צבי הנדל: כולנו בראשינו רופאים, עוסקים כעת ברפואת הילדים שלנו, ובכל מה שיקרה וייפול עלינו לאחר מכן מעבר לדלתות של בית-החולים אנחנו כעת לא עוסקים.
צבי הנדל: שנינו, גם אני וגם בעלי, מובטלים.
צבי הנדל: קיבלנו מביטוח לאומי החזר כסף על נסיעות מהבית לבית-החולים ובחזרה.
צבי הנדל: אני פוטרתי מהעבודה שבוע לפני הפיגוע, ובעלי קיבל עכשיו את הצ'ק האחרון שלו עבור החודש האחרון בביטוח הלאומי כדמי אבטלה.
צבי הנדל: ואני אפילו לא בדקתי מה מגיע לי.
צבי הנדל: כולנו עולים, וכולנו פחות או יותר באותו מצב - יש כאלה שקצת יותר טוב וכאלה שקצת פחות, אבל בגדול, רוב הפגיעות והפציעות הן ברגליים, זה יחייב טיפול ממושך, עוד הרבה מאוד ניתוחים ועבודות שיקום.
צבי הנדל: כעת אני נוסעת מראשון לציון לאיכילוב, העירייה משתתפת וסל"ע עוזרת.
צבי הנדל: לאף אחד מאיתנו אין מכונית, ולא ברור איך נסתדר אחר-כך.
צבי הנדל: אני יודעת רק שהבת שלי צריכה להיות עוד חודשיים בבית-חולים עד לניתוח הבא, מה יהיה לאחר הניתוח אף רופא לא יכול לדעת או להתחייב, וכל זה באי-ודאות מוחלטת.
צבי הנדל: מבחינת התנאים לאחר מכן, מצוקת הדיור היא הבעיה החמורה ביותר.
צבי הנדל: זו בעיה של כל העולים - חמישים אחוז מהעולים לא מחזיקים מעמד בתשלום שכר-הדירה.
צבי הנדל: אבל אצלנו זו בוודאי קטסטרופה, כי היום כל האימהות אינן עובדות, יושבות עם הילדים.
צבי הנדל: אצלי, "למזלי", אם אפשר לומר כך, שנינו לא עובדים, אז האבא יושב בלילות ואני בימים, וגם אמא שלי הגיעה מחבר-העמים, אז היא יושבת עם הבן הקטן, ואנחנו, את הסכומים האלה, של תשלום שכר-דירה, לא מסוגלים להחזיר, ואלה מאיתנו ש- - -
צבי הנדל: הם גרים בשכירות?
יורי שטרן: רובם גרים בשכירות.
יורי שטרן: כמעט שאין כאלה שיש להם דירות משלהם, ולאף אחד אין דירה ציבורית.
יורי שטרן: בדקתי - כמעט שאין כאלה שיש להם דירה משלהם, וכפי שגלינה אמרה, אלה שקנו דירות היום מצטערים על כך, כי אינם עומדים בהחזרי המשכנתא.
יורי שטרן: גלינה פלין (מדברת ברוסית, מתרגם סגן שר במשרד ראש הממשלה יורי שטרן): הילדים כולם עברו טראומה קשה מאוד.
יורי שטרן: אצל הפצועים והפצועות הפגיעה היתה בתחתית הגוף, ואמנם חלק מהם התעלפו לרגעים, אבל כעיקרון הם ראו את כל הזוועות ואת כל הטבח, והתמונות האלה נשארות איתם.
יורי שטרן: הם מפחדים להישאר לבד, ואפילו בבית-החולים, שם יש מסביב הרבה מאוד מבוגרים, הם צמודים ודבוקים להורים שלהם ולא נותנים להם לצאת.
יורי שטרן: אלה שנפגעו מבחינה פיזית פגיעה קלה, ושוחררו הביתה, נשארים בבית במצב נורא, כי הפחדים האלה איתם.
יורי שטרן: פיזית הפציעה שלהם נחשבת קלה, אבל נפשית המצב שלהם איום ונורא, ולמרות שיש סיוע פסיכולוגי, הוא לא מספיק, כי הילד נשאר בסך-הכל לבדו.
יורי שטרן: כשהם בבתי-חולים הם עוזרים ומצילים אחד את השני, אבל כשהם בבתים לבד, זה נורא ואיום.
יורי שטרן: ספציפית לגבי המשפחה שלנו, אני רוצה שהבעל שלי יעבור איזה קורס, כי הוא מהנדס מתימטיקה במקצועו, ומתעסק במתימטיקה שימושית.
יורי שטרן: הוא עבד בכל מיני עבודות בשלוש השנים האלה, אבל עכשיו הוא כבר לא יחזיק מעמד.
צבי הנדל: טוב, תודה רבה, שיהיה לכם בהצלחה.
צבי הנדל: עוד אחת המשפחות, ואז נעבור לשאר.
צבי הנדל: לידה דרנשטיין (מדברת רוסית, מתרגם סגן שר במשרד ראש הממשלה יורי שטרן): אני אמה של נדיה דרנשטיין.
צבי הנדל: הבת שלי פצועה גם ברגליים וגם בריאות.
צבי הנדל: היום משחררים אותה לשיקום.
צבי הנדל: אני חושבת שבשבילה זה פשוט איום, לחשוב איך יהיה יותר מאוחר, כשישחררו אותה הביתה.
צבי הנדל: אנחנו גרים בקומה רביעית בבניין ללא מעלית, וכעת היא מסוגלת לעשות שני צעדים ולא יותר.
צבי הנדל: אני לא יכולה לתאר לעצמי מה יהיה כאשר הבת תחזור הביתה.
צבי הנדל: לפני הפיגוע, שנינו, בעלי ואני, עבדנו, והיינו יכולים להחזיק מעמד.
צבי הנדל: אני, שעבדתי עד עכשיו עשר שעות ביום, לא חושבת שאצליח לעבוד חצי מזה, וגם זה מפחיד.
צבי הנדל: ברשותכם, אני רוצה להתקדם, אבל לפני שנשמע את העיריות אני רוצה לזרוק שאלה לחלל האוויר – יש מישהו שיודע על פתרון בנושא הדיור?
צבי הנדל: הועלו פה שתי בעיות – האחת היא קומות, או גודל דירה, והשנייה – העומס של שכר-הדירה.
צבי הנדל: אם יש מישהו פה יודע שהממשלה החליטה משהו בתחום הזה, נשמח לשמוע.
מרינה סולודקין: לפני שבוע היתה ישיבה של סגן שר העלייה והקליטה יולי אדלשטיין עם שר הבינוי והשיכון נתן שרנסקי, והם עשו רשימה של יותר משישים אנשים שצריכים לקבל או דיור ציבורי או, כמו במקרים שאנשים גרים בקומה הרביעית, אפילו דירות, ומסוף השבוע אפשר כבר לקבל את פתרונות הדיור המתאימים.
מרינה סולודקין: שש הדירות הראשונות כבר הגיעו לידי הזכאים.
מרינה סולודקין: יושבים כאן נציגים של משרד הקליטה, שיכולים לספר על זה.
מרינה סולודקין: נמצא כאן מר חביב קצב, הוא ערך את הרשימה.
צבי הנדל: מישהו מהמשפחות יודע על הסיפור הזה?
צבי הנדל: הודיעו למשפחות?
צבי הנדל: לא? טוב.
צבי הנדל: מר קצב, יש לך דברים ספציפיים להוסיף על מה שאמרה חברת-הכנסת סולודקין?
חביב קצב: במקום שנחזור על כל משפחה, אני רוצה לדבר על העקרונות שהגענו אליהם במשותף, משרד השיכון ואנחנו.
חביב קצב: לא צריך לדבר על המקרה, ברור שזה מקרה יחיד וייחודי, ואני מקווה שהוא יישאר יחיד במינו, שלא יהיו לנו עוד מקרים כאלה.
חביב קצב: אנחנו, הודות לעבודה של שרה כהן, מנהלת מחלקת הרווחה, והעובדים שלה, ושל יולנדה שטראוס, מנהלת המחוז, והעובדים שלה, אספנו את כל הנתונים והבאנו אותם, יש לנו כל המפרטים והכל, ישבנו עם משרד השיכון בתאריך 20 בחודש, יום שלישי שעבר, וקיבלנו החלטות.
חביב קצב: חשוב מאוד שנבין את ההחלטות, כי איתן אנחנו צריכים לגשת לביצוע.
חביב קצב: בין ההחלטות קיים קודם כל העיקרון הפרוזאי, הקטן אולי, אבל החשוב ביותר, לא לפגוע בזכאות בסיוע בשכר-דירה של אנשים שהסטטוס המשפחתי שלהם השתנה.
חביב קצב: לצערנו, הרבה משפחות חד-הוריות הפכו למשפחות עם הורים יחידים; הבדלי הסיוע ברמות הזכאות בשכר-הדירה הם דרמטיים בין הסטטוסים האלה, ובדרך-כלל יורד הסיוע במקרים כאלה כמעט לאפס.
חביב קצב: ההחלטה הראשונה היתה לא לפגוע בזכאות הזאת, לשמור על הזכאות של משפחות שכתוצאה מהפיגוע השתנה הסטטוס שלהן, כאילו הסטטוס לא השתנה.
צבי הנדל: על הפצועים אני שואל עכשיו, לא על משפחות שכולות.
חביב קצב: אני רוצה לדבר על הכל, ברשותך.
צבי הנדל: לא, רשותי ניתנת רק לגבי הפצועים.
חביב קצב: אני לא אענה ספציפית.
צבי הנדל: לא, לא שמית, אלא - מה ההחלטות לגבי כאלה שיש להם בעיית קומה רביעית, למשל.
חביב קצב: אם תיתן לי להגיד מההתחלה עד הסוף, עוד מעט ידובר על הפגועים ועוד מעט על הפצועים.
חביב קצב: אז אם כבר, בוא נדבר על הכל.
צבי הנדל: היום אנחנו לא מדברים על הפגועים.
צבי הנדל: זה מה שאני מנסה להסביר, ואני לא מבין למה אתה מתעקש.
צבי הנדל: אין פה פגועים.
חביב קצב: אם אין פה פגועים, אנחנו מדברים על חלק קטן.
חביב קצב: על הפצועים אנחנו אומרים דבר מאוד פשוט - הדבר תלוי בחומרת הפציעה.
חביב קצב: אנשים שלא יכולים לרדת מהקומות שלהם, ואנשים שחייבים להיות בכיסא גלגלים, אנחנו נמצא להם פתרון חלופי כמה שיותר מהר.
חביב קצב: אנחנו מקווים מאוד שישתפו איתנו פעולה, כי ההחלטה שלנו היא לתת את מלאי הדירות בעדיפות מיידית.
חביב קצב: כל מה שיש לנו, אנחנו ומשרד השיכון יחד שמים אותו על השולחן על מנת להתמודד עם הבעיות.
חביב קצב: זה ברמה של הפגועים.
חביב קצב: אני בכל זאת רוצה להגיד נקודה נוספת מאוד חשובה, ברמה של בעלי דירות.
חביב קצב: הוזכר פה הנושא של בעלי דירות שקשה להם להחזיר את המשכנתא.
חביב קצב: זה קשה לכולנו, באופן כללי, להחזיר משכנתא.
חביב קצב: אבל למי שהוא גם פגוע וגם מובטל, עם בעיות של החזרי משכנתא קשה לו שבעתיים.
חביב קצב: אנחנו במשרד הקליטה, יחד עם משרד השיכון, קיבלנו החלטה להביא את האנשים האלה לוועדה מיוחדת, המשותפת לנו, לאוצר ולבנקים, שמטרתה להקל עליהם את ההתמודדות עם נושא המשכנתא.
צבי הנדל: בראשות מי?
חביב קצב: בראשות משרד האוצר.
חביב קצב: כל התיקים בשביל הוועדות האלה כבר בהכנה, על מנת לסייע לאנשים.
גלינה פלין: אפשר לשאול שאלה?
גלינה פלין: רציתי לדעת, איך הם יכולים לדעת מי קם מכיסא הגלגלים עכשיו ומי אחר-כך?
גלינה פלין: כי היום, שלושה שבועות אחרי הפיגוע, כל יום הרופאים מוצאים עוד משהו ועוד משהו לילדים שלנו.
גלינה פלין: אף אחד היום לא יכול להגיד לנו – זהו, זה הסוף, עוד מעט היא קמה.
צבי הנדל: אני אתן לך תשובה, ולא צריך לשאול אף אחד אחר.
צבי הנדל: העובדים הסוציאליים צריכים להיות בקשר איתכם, והם צריכים ללמוד את המצב.
צבי הנדל: שר השיכון וסגן שר הקליטה אינם יכולים לנחש.
צבי הנדל: לכן, העובדים הסוציאליים הם הכלי הכי טוב, שדרכו צריך להעביר את כל הבעיות, ואם לא כל הבעיות ייפתרו – גם אנחנו נמצאים.
צבי הנדל: טוב, אני רוצה לשמוע אחד או שניים מנציגי העיריות.
צבי הנדל: מישהו מנציגי הרשויות המקומיות רוצה להגיד משהו?
צבי הנדל: נשמע את בת-ים, רמת-גן ותל-אביב.
צבי הנדל: נתחיל מבת-ים.
רות בראון: אבל יש פה עוד אחד מהנפגעים שעוד לא שמעת אותו.
צבי הנדל: סליחה, אז הוא קודם לכולם.
צבי הנדל: יורי אברמוב (מדבר רוסית, מתרגם סגן שר במשרד ראש הממשלה יורי שטרן): נפצעתי בפיגוע בנתניה.
צבי הנדל: עברתי זעזועים ויש לפציעה כל מיני השלכות לגבי השמיעה.
צבי הנדל: לפני הפיגוע עברתי ניתוח לב.
צבי הנדל: הודות לסופה לנדבר, נתנו לי דיור זמני במעלות.
צבי הנדל: לפני כן גרתי עם הבן שלי, אבל הבן התחתן ו עזב אותי, ולבד אני לא יכול להחזיק דירה.
צבי הנדל: לא יכול לשלם.
צבי הנדל: לבן שלי יש עכשיו משפחה משלו.
צבי הנדל: הוא עובד?
סופה לנדבר: הוא לא עובד, הוא עבר ניתוח לב.
סופה לנדבר: הוא בן חמישים, לפני פחות מחצי שנה הוא עבר ניתוח לב פתוח.
סופה לנדבר: הודות למשרד הקליטה ולמר קצב שטיפלו בזה בצורה מדהימה ביותר, נמצא לו פתרון דיור זמני, כי הוא היה צריך לצאת מבית-החולים ולא היה לו לאן לצאת.
סופה לנדבר: במקרה, או שלא במקרה, עברנו שם, ופשוט פנינו מיד למר קצב, שבעצם דאג לכך שיהיה לו לאן לצאת, אבל הוא חי מאלף ש"ח - - -
צבי הנדל: אז למה הוא לא עובד עכשיו?
סופה לנדבר: כי הוא עבר ניתוח לב פתוח.
סופה לנדבר: יש לו נכות.
צבי הנדל: אין לו עבודה, זאת התשובה.
סופה לנדבר: לא, הוא לא יכול לעבוד.
סופה לנדבר: הוא קיבל כמה פעמים התקף לב, ואז עשו לו ניתוח לב פתוח, והוא לא נשאר אדם בריא, אלא יש לו נכות.
סופה לנדבר: אז הוא חי מאלף ש"ח, ויש לו סיוטים, והוא לבד, והוא בודד - - - יורי אברמוב (מדבר רוסית, מתרגם סגן שר במשרד ראש הממשלה יורי שטרן):
סופה לנדבר: אני מקבל קצבת נכות מביטוח לאומי, ושישה חודשים אחרי ניתוח הלב הפתוח היה הפיגוע.
צבי הנדל: מה קרה לו בפיגוע?
יורי שטרן: זעזועים, והשמיעה שלו נפגעה.
צבי הנדל: למה הוא זקוק?
צבי הנדל: יורי אברמוב (מדבר רוסית, מתרגם סגן שר במשרד ראש הממשלה יורי שטרן): תודה לסל"ע שעזרו לי.
צבי הנדל: הבעיה המרכזית שלי היא דיור, כי אין לי שום יכולת לשלם שום דבר.
צבי הנדל: תרופות ביטוח לאומי מכסה איכשהו.
צבי הנדל: עיריות.
צבי הנדל: שמעתי שנמצאת פה אשת ראש העיר בת-ים, זה נכון?
חווה שגיא: כן.
צבי הנדל: נתחיל איתך, שמעתי שעזרת לעולים שנפגעו.
חווה שגיא: אני מעדיפה שאשת השטח שלי תדווח.
חווה שגיא: היא עוזרת לי הרבה.
חווה שגיא: בבקשה.
אירנה גנין: אנחנו בבת-ים עובדים יחד.
אירנה גנין: יש קבוצת מתנדבים, עובדי עירייה ומאחורי הקבוצה הזאת עומדת הגברת חווה שגיא, ויחד אנחנו עושים את העבודה.
אירנה גנין: יש בבת-ים 16 פצועים.
אירנה גנין: מתוכם 13 עולים חדשים.
אירנה גנין: אנחנו ביקרנו בכל משפחה- - -
צבי הנדל: כמה זמן את בארץ?
אירנה גנין: אני - עשר שנים.
אירנה גנין: כל מה שעכשיו אנחנו שומעים פה, מההורים שמספרים על הבעיות, מראה שלכל המשפחות יש אותן בעיות - או דיור, או אין עבודה, או אמא ואבא שצריכים להיות בבית-החולים ליד הילדים ואין להם אפשרות לקבל משכורת כי העבודה שלהם היא דרך קבלן, או אנחנו יודעים איך זה - אם אדם לא עובד היום, הוא לא מקבל משכורת, ונוצרו ממש בעיות רציניות.
אירנה גנין: מה שעוד אני רציתי להגיד לכולם פה הוא שההורים לא יודעים מה יהיה בעתיד.
אירנה גנין: אני מקבלת טלפונים, ויש לי קשר עם הורים שהיום נמצאים על-יד הילדים בבית-חולים, וכולם אומרים שאחד מספר לשני מה הוא מקבל זה ומה צריך לקבל, וממש אין להם אינפורמציה נכונה.
אירנה גנין: משפחה אחת אומרת – "אומרים שהילדה שלי צריכה ללכת לשיקום, אין שם תנאים, אין שם מזגן, אין שם מקום להעביר את העגלה", למשל.
אירנה גנין: כולם ממש פצועים, ויש בעיה, כל ההורים עכשיו בפחד, כי לא יודעים מה יקרה מחר.
אירנה גנין: אני חושבת שחייב לבוא מישהו מוסמך ולהסביר למשפחות מה הרשויות יכולות לעשות בשבילן.