GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צבי הנדל: למי הוא צריך לפנות?
יוסי שרגא: הוא לא צריך לפנות.
יוסי שרגא: אני אסביר.
יוסי שרגא: מי שנמצא מחוץ לארץ המגורים שלו למעלה משנה אינו זכאי לקבל הטבות של עולי תימן.
יוסי שרגא: זאת אומרת, הוא נחשב כעולה מהמערב.
צבי הנדל: אבל עברתם את זה.
צבי הנדל: תתחיל מהסוף למי צריך לפנות.
יוסי שרגא: הוא צריך לפנות למשרד הקליטה בנתניה.
יוסי שרגא: אחרי הכרת הוועדה הזאת משרד הקליטה צריך לתת לו תעודת עולה כעולה תימני, לתת לו סל קליטה וכל מה שכרוך בזה.
יוסי שרגא: דרך אגב, אני העברתי בפאקס את החלטת הוועדה לגב' מוניק ממשרד הקליטה בנתניה, שאמרה שעוד לא קיבלה את זה.
יוסי שרגא: אני מקווה שהענין יטופל.
צבי הנדל: אם תהיה בעיה אחרי שהוא יפנה למשרד הקליטה בנתניה, אז - - -
יוסי שרגא: אם תהיה בעיה הוא יכול לפנות אלי.
צבי הנדל: זה ייפתר.
צבי הנדל: אני כבר רואה שזה ייפתר.
צבי הנדל: מר בן-שמואל, מנהל מח' תפוצות במשרד החוץ, בבקשה.
שמואל בן-שמואל: אני שירתתי שנה וחצי כסגן הקונסול הכללי בניו-יורק ואני מכיר קצת את בעיית הסאטמרים, לאו-דווקא מהנקודה הזאת אלא מזוויות אחרות שהן בדרך-כלל לא נעימות לישראל.
שמואל בן-שמואל: ההפגנות הכי גדולות מול הקונסוליה הישראלית היו של סאטמרים בכלל.
שמואל בן-שמואל: יש כמה נקודות מבחינת יכולות של משרד החוץ לעשות דברים ולא לעשות דברים.
שמואל בן-שמואל: אני רוצה להתייחס בעיקר לצד של אותם ילדי תימן שנמצאים בארצות-הברית, משפחות שנמצאות בארצות-הברית והובאו למעשה על-ידי הסאטמרים.
שמואל בן-שמואל: מבחינה לגאלית מדינת ישראל, משרד החוץ לא יכול להתערב משפטית.
שמואל בן-שמואל: אבל אנחנו מדברים על ארצות-הברית, על מונסי ליד ניו-יורק.
שמואל בן-שמואל: ארצות-הברית היא מדינת חוק, מדינה שבה הנושא של CHILD ABUSE הוא גדול, עצום ורב.
שמואל בן-שמואל: אם אכן אפשר להוכיח לגאלית שהאנשים האלה מוחזקים בכפייה, שהילדים נמצאים במסגרת של פגיעה בהם, אני בטוח שמבחינה משפטית אין בעיה.
צבי הנדל: כנראה שאי-אפשר להוכיח.
שמואל בן-שמואל: בארצות-הברית יש הרבה מוסדות של סיוע לילדים, גם מוסדות משטרתיים, בוודאי בניו-יורק.
שמואל בן-שמואל: ברור שיש חובת ההוכחה.
שמואל בן-שמואל: אבל דבר אחד לא ברור לי, אם יש ליווי משפטי צמוד לנושא הזה על-ידכם.
שמואל בן-שמואל: אם לא, אין שום בעיה שאחד מהארגונים היהודיים הגדולים, המובילים, בעלי השם, יתערב.
שמואל בן-שמואל: אני מבין שאתם פניתם לחלק מהם, שהם ארגונים רציניים ביותר.
שמואל בן-שמואל: אם אכן יש "קייס", הארגונים יפעלו, כי אלה ארגונים בעלי השפעה פוליטית.
שמואל בן-שמואל: אין שום בעיה לערב חברי קונגרס.
משה נחום: לסאטמרים יש יותר כוח מהם.
שמואל בן-שמואל: סליחה, אני מכיר את המערכת האמריקאית.
שמואל בן-שמואל: זה לא נכון.
שמואל בן-שמואל: עם כל הכבוד לסאטמרים, הסאטמרים זו קהילה קטנה בארצות-הברית, בעלת עוצמה מסוימת באזור ניו-יורק.
שמואל בן-שמואל: זו קהילה שכל-כולה 20,000 – 30,000 איש לכל היותר.
שמואל בן-שמואל: אנחנו מדברים על ארגונים יהודיים שלהם עצמם עשרות אלפי חברים והם מייצגים את המערכת היהודית המאורגנת של מיליונים, ארגונים שיש להם קשרים לבית הלבן, לחברי קונגרס, לסנטורים.
שמואל בן-שמואל: ראינו את ההפעלה הזאת בהרבה מקרים.
צבי הנדל: יש מי שמלווה סיסתמטית משפטית?
משה נחום: אין שום דבר.
משה נחום: הם עושים מה שהם רוצים.
צבי הנדל: התשובה שלך היא שאין.
משה נחום: אין.
משה נחום: אני נלחמתי בסאטמרים כמה שנים.
משה נחום: הוצאתי חמש משפחות מהסאטמרים.
צבי הנדל: השאלה עכשיו היא אם משרד החוץ מסוגל לעשות את החיבור בין אלה שיש להם את כל היידע הרגשי והמעשי לבין ארגון יהודי כזה.
שמואל בן-שמואל: את החיבור אין בעיה לעשות, אבל צריך להציג בפניהם את הנתונים.
שמואל בן-שמואל: לדעתי, ה-ADL הוא היום הארגון היהודי המוביל בארצות-הברית, ודאי בכל תחום של זכויות אדם ויש לו מחלקה משפטית רצינית ביותר שיושבת במהנאטן.
שמואל בן-שמואל: מנכ"ל הארגון אייב פוקסמן הוא אישיות מוכרת בארצות-הברית.
שמואל בן-שמואל: אפשר להפעיל אותם, אפשר להפעיל גורמים בוועידת הנשיאים, את ה-YAMERICAN JEWISH COMMITY, אלה ארגונים בעלי עוצמה עם מחלקות משפטיות, עם סיוע משפטי.
צבי הנדל: השאלה שלי היא אם מר שמואל בן-שמואל מסוגל ומוכן להיות הדבק הדו-צדדי בין האנשים הנכבדים שיושבים פה ובין הגוף בארצות-הברית?
שמואל בן-שמואל: ללא ספק.
שמואל בן-שמואל: אפילו בארץ יש נציגים.
שמואל בן-שמואל: אפשר להתחיל עם הנציגים שלהם בארץ.
שמואל בן-שמואל: אפשר לעבוד עם הרבה ארגונים, אבל בואו נתחיל עם שניים-שלושה ארגונים שמובילים בנושא זכויות אדם.
צבי הנדל: אני מציע שכל אחד יעשה במומחיות שלו.
משה נחום: אני דיברתי עם פוקסמן.
צבי הנדל: יש הבדל אם אתה מדבר או משרד החוץ מדבר.
שמואל בן-שמואל: אנחנו יכולים להעלות שוב את הבעיה, ויש גם הבעיה הלגאלית.
שמואל בן-שמואל: ברור שאם אין בעיה לגאלית חוקית בהחזקה הזאת, אז יש איזו בעיה בהוצאת הילדים מתוך סאטמר.
וילמה מאור: האם פעם משרד החוץ בכלל ניסה לעשות משהו?
שמואל בן-שמואל: לא.
משה נחום: אני דיברתי בזמנו עם אדגר ברונפמן, נשיא הקונגרס היהודי העולמי, ודיברתי עם משה רונן.
צבי הנדל: זה מתכון לא להצליח, מה שאנחנו עושים.
צבי הנדל: מה שהיה לא מעניין אותי.
שמואל בן-שמואל: אנחנו צריכים לקבל לוח זמנים.
שמואל בן-שמואל: אני מוכן לעשות את החיבור.
יעקב צברי: אני אדבר על העולים.
יעקב צברי: אני גר ברחובות.
יעקב צברי: אנחנו הקמנו עמותה כדי לעזור לעולים.
יעקב צברי: יש לנו הרבה משפחות עם בעיות, יש לנו הרבה ילדים שאין להם הורים.
יעקב צברי: יש לנו הרבה בחורים שצריכים להתחתן וההורים לא יכולים לעזור להם.
יעקב צברי: אנחנו הקמנו את העמותה הזאת כדי לעזור להם.
יעקב צברי: אני מבקש, אם אפשר לעזור לעמותה כדי שאנחנו נעזור להם.
עו"ד רענן בן-טובים: ברשותך, אני רוצה להוסיף עוד שני משפטים.
עו"ד רענן בן-טובים: קודם דיברתי בכובע של עורך-דין ועכשיו אני מדבר בכובע השני, כאדם, ויש הבדל בין שני אלה, לצערנו או לשמחתנו.
עו"ד רענן בן-טובים: שנים לקח לי לטפל במשפחה הספציפית הזאת שאני מדבר עליה.
עו"ד רענן בן-טובים: אני מייצג את האב שכרגע הוא עצור, אסיר ציון.
עו"ד רענן בן-טובים: זה היה לי פסיפס אנושי שנגע ממש ללבי.
עו"ד רענן בן-טובים: המשפחה הזאת נמצאת לאחר טלטלות מרובות בין מספר ישובים שלא השכילו לקלוט אותה.
עו"ד רענן בן-טובים: היא נמצאת כרגע בשכונה מאד קשה.
עו"ד רענן בן-טובים: כשהלכתי לבדוק את החתך הדמוגרפי של השכונה התברר לי שיש שם ערב רב של יוצאי מדינות שונות, שהמיעוט שבמיעוט שבמיעוט הם תימנים.
צבי הנדל: אתה מדבר על אשקלון?
עו"ד רענן בן-טובים: אני מדבר על אשקלון בשכונה הרעה והקשה מאד הזאת.
עו"ד רענן בן-טובים: היכולת של הילדים האלה, של המשפחה הזאת, להתגבר על המצוקות האלה ולצאת החוצה, כבר נמצאת בדרגת נחיתות מכיוון שהם עולים חדשים.
עו"ד רענן בן-טובים: אם אנחנו לוקחים גם את המיקום שבו הם גרים, זה הרבה יותר קשה והרבה יותר כואב.
עו"ד רענן בן-טובים: אני שוחחתי עם הבנות, אחת בת 12 והשנייה בת 14.
עו"ד רענן בן-טובים: המצוקה שהן מביעות היא מצוקה מאד קשה, נפשית, רגשית.
עו"ד רענן בן-טובים: אין תמיכה מצד העירייה, אין תמיכה מצד מוסדות.
עו"ד רענן בן-טובים: אף אחד לא מתייחס לענין היותר גדול ורציני, שהאב נמצא במעצר.
עו"ד רענן בן-טובים: אף אחד לא מתייחס לזה.
עו"ד רענן בן-טובים: אף אחד לא מתייחס גם למצוקות האישיות שלהן בשכונה הספציפית הזאת.
עו"ד רענן בן-טובים: נעזוב את השכונה הזאת.
עו"ד רענן בן-טובים: נבדוק את כל מסכת הקליטה שלהם.
עו"ד רענן בן-טובים: אם הם הגיעו לעיר אחת, העבירו אותם ליישוב אחר.
עו"ד רענן בן-טובים: ביישוב אחר הפרידו את הילדים מהמשפחה.
עו"ד רענן בן-טובים: לקחו את הילדים ואמרו: המשפחה הזאת לא טובה, לא תקינה.
עו"ד רענן בן-טובים: סופו של תהליך שאיחדו את המשפחה הזאת מחדש, כי הבינו שהמשפחה הגרעינית התימנית הזאת היא הדבר היחיד שנותר לאותם ילדים מהמשפחה הפטריארכלית הרחבה שהיתה בתימן.
עו"ד רענן בן-טובים: זה לענין הקליטה, לענין ההרגשה שנכנסים לתוך בית ואתה רואה את הייאוש שניבט מהפנים.
צבי הנדל: מהי שורה התחתונה?
עו"ד רענן בן-טובים: שורה תחתונה – אתה צריך לעשות.
עו"ד רענן בן-טובים: אתה צריך בתור יושב-ראש ועדה לתת את הדעת, להקציב את המשאבים כדי שמשפחות כאלה יוכלו באמת להיקלט ולא להתבזבז בשולי החברה.
צבי הנדל: הם קנו דירה?
עו"ד רענן בן-טובים: הם לא יכולים לקנות דירה.
עו"ד רענן בן-טובים: עכשיו אנחנו עומדים להוציא להם תעודת זכאות ממשרד השיכון, אבל הם לא יכולים לקנות דירה בסכום שיש להם.
עו"ד רענן בן-טובים: גם הדירה הספציפית הזאת שהם גרים בה בשכירות היא דירה שאי-אפשר היה להשיג משהו יותר טוב בכסף שהם מקבלים.
עו"ד רענן בן-טובים: הענין השני שגם אותו רציתי להדגיש הוא ההכרה כאסיר ציון.
עו"ד רענן בן-טובים: האב שנמצא בכלא הוא היום אסיר ציון, אבל עד שהוא קיבל את התואר הזה ואת ההכרה ואת ההגדרה כאסיר ציון הוא עבר שבעה מדורי גיהינום.
עו"ד רענן בן-טובים: מדברים פה כיצד אפשר להוציא אישורים רשמיים מממשלת תימן שלקחה יהודי, בגלל שהוא צייר ובנה לו קצת יותר מגני דוד על הבית שלו, וכיצד אפשר להוציא מהם אישור על זה שהם עינו אותו.
עו"ד רענן בן-טובים: רק מהעדויות שאני שמעתי אני נחרדתי.
עו"ד רענן בן-טובים: דיברו על הראש שלו שהיה מנופח יותר כאילו דחפו לו סטרואידים.
עו"ד רענן בן-טובים: דיברו על הגוף שלו, איך הם עינו אותו כשהיו קושרים אותו מלמעלה למטה.
עו"ד רענן בן-טובים: הדברים האלה לא נתפסים.
עו"ד רענן בן-טובים: אנחנו יודעים שהם קורים, אבל אם הם קורים ויש מספיק עדויות על כך, אני סבור שלא צריך לערום קשיים מעבר למה שהאדם הזה עבר.
עו"ד רענן בן-טובים: האדם הזה היום לא בסדר נפשית.
עו"ד רענן בן-טובים: כשהוא הולך לבדיקות הוא אומר: אני בסדר.
עו"ד רענן בן-טובים: חלילה, הכבוד המזרחי לא יתן לו לדבר אחרת.
עו"ד רענן בן-טובים: ולא רק הכבוד, גם אופן החשיבה שנדפק אצלו בכלא.
עו"ד רענן בן-טובים: אבל מי שעבר את מה שהוא עבר, ואני רואה כשאני מדבר אתו ומנסה לדלות ממנו פיסת היגיון, החיבור הלוגי אצלו כבר לא קיים.
עו"ד רענן בן-טובים: אני מבקש שהוועדה הזאת בראשותך תיתן את הדעת גם על הנושאים האלה, ככל שהם משיקים לפעולת הוועדה, והם לא רק משיקים לפעולת הוועדה, הם נמצאים בבסיס הפעולה של הוועדה.
צבי הנדל: מה אתה מצפה מהוועדה בנושא המשכנתאות?
עו"ד רענן בן-טובים: אני מצפה שהוועדה תיתן סיוע כספי, שהוועדה תוביל את האפשרות לתת לאותם עולים משכנתאות.
עו"ד רענן בן-טובים: ברגע שמגיעים לוועדת קליטה, שהוועדה הזאת תאפשר לאותם עולים תימנים להיקלט במקומות שהם בעלי ריכוז תימני.
שלמה ג'רפי: צריך לבקש מיד מ"עמיגור" או מחברה אחרת להעביר אותו בכלל מהשכונה הזאת, כי זו שכונה של עבריינים.
שלמה ג'רפי: בתו כתבה לי שהם גם לא גרים בדירה ששייכת להם, אלא זו דירה של "עמיגור".
שלמה ג'רפי: צריך להעביר אותם לישוב אחר.
צבי הנדל: למי פניתם בענין הזה?
שלמה ג'רפי: פנינו לסוכנות.
שלמה ג'רפי: אין לנו אל מי לפנות כדי להעביר אותו.
משה נחום: אני מאד החכמתי ונהניתי לשמוע את מר שרגא.
משה נחום: בשנת 1980 קלטנו הרבה אלפים בקנדה ובארצות-הברית.
משה נחום: את התמיכה סידרנו לפי גודל המשפחות.
משה נחום: מדוע שלא נעשה את זה כאן בארץ?
משה נחום: אני רואה משפחות תימניות או אתיופיות בנות 12, 14 נפשות, שגרות בשניים וחצי חדרים באושיות.
משה נחום: ליהודי אחד נתנו אישור לקנות שתי דירות, כי הוא נשוי לשתי נשים.
משה נחום: אבל כשהוא ניסה לקנות עוד דירה כדי לשכן את האישה השנייה, הורידו לו את המשכנתה מהדירה הראשונה.
משה נחום: זאת אומרת, הוא נכנס לקטסטרופה שהוא לא ידע איך לצאת ממנה.
משה נחום: אז בואו נפקח את העיניים, נהיה עם קצת יותר נקיון כפיים, ואני אודה לכם מאד.
משה נחום: אני אשתף פעולה.
משה נחום: אני מוכן לעשות את כל העבודה בחוץ.
משה נחום: אני מתחייב להפעיל היום את כל הגורמים שמטפלים בנושא.
משה נחום: הקהילות היהודיות שמתמצאות בבעיה הזאת צריכות להבין שהיום מדינת ישראל זקוקה להרבה מאד כוח וגם משאבים.
צבי הנדל: אני מודה לכולם על שהחכימו אותי בנושא הזה.
צבי הנדל: אני יכול להגיד שאיתרנו שני מוקדים שיכולים לעזור משמעותית בפתרון הבעיה.
צבי הנדל: האחד הוא טיפול בארץ על-מנת לעשות חשק לאלה שעדיין לא בארץ להגיע לארץ, ועל כך נקיים דיון נוסף, בעזרת השם, יחד עם העוסקים בזה באוצר, במשרד השיכון ובמשרד העלייה והקליטה.
צבי הנדל: אני מקווה שנעשה מבצע מיוחד.
צבי הנדל: אני מקבל את הצעתו של ראש המחלקה בסוכנות היהודית, בכיוון הזה פחות או יותר.
צבי הנדל: אני מעריך שאפשר למקד מאמץ.
צבי הנדל: אני לא מתרגש כל-כך מתקדים.
צבי הנדל: אני חבר בוועדת הכספים הרבה שנים ואני יודע להראות להם בדיוק איפה אפשר לחסוך.
צבי הנדל: זאת נקודה אחת, אנחנו נעשה את זה בעזרת השם בהקדם האפשרי.
צבי הנדל: נקודה שנייה.
צבי הנדל: אני מברך על העזרה הבלתי הצפויה שנפלה לנו ממשרד החוץ לגבי היהודים שנמצאים בידי הסאטמרים.
צבי הנדל: הכיוון שאתה מדבר עליו מאד נראה לי, אבל אתה יודע שהכל קם ונופל על בן-אדם.
צבי הנדל: אם אני הבנתי נכון, ואתה מוכן להיות הבן-אדם ה"משוגע" לדבר, החברים שיושבים פה יספקו לך את מקסימום המידע שיש בידם ואתה תצטרך לראות איך אתה מצליח להפעיל את אותו ארגון שאתה חושב שהוא הכי רלבנטי לענין.
צבי הנדל: כל עזרה שתזדקק לה ממני, בין אם עזרה במשרד החוץ, אם יש בעיה, או כל עזרה שאתה חושב שאני יכול להועיל, אני לרשותך.
צבי הנדל: אני חושב שאם את שתי הנישות האלה נפתור – מצד אחד פתרון קליטה, ואז זה יעודד את אותן 40 – 50 משפחות אחרונות שנמצאות בתימן לעלות, ומצד שני נפעיל לחץ פיסי בלתי-מתון על-מנת שנשחרר את החבורה שנמצאת בידי סאטמר, אז באנו על שכרנו .
נעמי בלומנטל: ברוכים הבאים.
נעמי בלומנטל: הייתי רוצה לשמוע קצת מכם, משום שקיבלתי די הרבה חומר סביב הנושא של הצעת חוק.
נעמי בלומנטל: אני רק אסביר בכמה מלים.
נעמי בלומנטל: מנסיוני, למשל כשהקימו את בית מורשת בגין ובית מורשת רבין ראיתי שכאשר דברים נחקקים הם כאילו חקוקים בסלע ואז יש תקציבים, יש מבנה ויש התייחסות רצינית.
נעמי בלומנטל: הבנתי ש"בהלצ'ין" וגופים אחרים נתונים לחסדי שר זה או שר אחר, או תקציב כזה ואחר, מהסוכנות או שלא מהסוכנות.
נעמי בלומנטל: מה שקורה בפועל, שהתקציבים אינם יציבים, אי אפשר לתכנן את העתיד, אי אפשר לתכנן פעילות בצורה יעילה.
נעמי בלומנטל: אני אשמע את כל אלה שמתנגדים לחוק, ואני בטוחה שגם האוצר יתנגד.
נעמי בלומנטל: גם חבר הכנסת לשעבר אדיסו מאסלה היה שותף לעניין, אולי לא לחקיקה אבל היה לו חוק מקביל.
נעמי בלומנטל: הכוונה היא להקים בית מורשת בתור הוקרה וגם כמקום מרכזי שבו ירוכזו מחקרים שקשורים לעולי אתיופיה, לעלייה, לכל הסיפור, להיסטוריה.
נעמי בלומנטל: אני יודעת שיש הרבה מקומות בהם יש כבר פעילות, אבל היה רעיון להקים את הכל ביחד, כאשר לצד בית המורשת רצינו שתוקם גם האנדרטה.
נעמי בלומנטל: כרגע יש בעיות עם קיבוץ רמת רחל, זה לא קיים יותר וצריך מקום אחר.
נעמי בלומנטל: חשבתי שאפשר לתכנן משהו שיהיה משותף, מצד אחד בית המורשת ולצידו האנדרטה, ונדמה לי שיש תכנון כזה בשטח.
נעמי בלומנטל: כעת אני אשמע מכם ונראה איך אנחנו יכולים להתקדם, אם בכלל, לפני שאני שומעת את נציגי הממשלה.
שושנה בן-דור: אני רואה בפעם הראשונה את הצעת החוק.
שושנה בן-דור: אני חושבת שאמנם הכוונה היא טובה וחשובה, לדאוג לכך שיהיה תיעוד של מורשת יהודי אתיופיה.
שושנה בן-דור: אבל זה לא רק לפרוץ לדלת פתוחה אלא שכבר הרבה מאוד שנים יש מחקר בנושא.
שושנה בן-דור: מה שאפשר לשאוף לו כעת אולי זה מיסוד יותר טוב.
שושנה בן-דור: יש את המרכז "בהלצ'ין", יש אנשים שעובדים בצורה נאמנה.
שושנה בן-דור: אפשר אולי לדרוש חיבור יותר חזק בין אנשי המחקר, שאספו חומר מההיבט המדעי, לבין אנשי הקהילה, שכמובן אין כמותם כמקורות המידע.
שושנה בן-דור: אבל אינני רואה מקום דווקא לעגן את זה בהצעת חוק, כאילו שהדברים לא נעשו בעבר.
שושנה בן-דור: אני חושבת שצריכים פשוט להמליץ על המשך העשייה, להכיר בעשייה שכבר נעשתה ולהביא לתיאום בין אלה שעוסקים בנושא ולתמיכה הממשלתית, שתדאג לכך שמר שלמה אקלה לא יצטרך לרדוף אחר כסף, כפי שקורה כרגע.
שושנה בן-דור: הבאתי כמה דוגמאות מהיבטים שונים, גם מהיבטים אנתרופולוגיים, גם מהיבטים של חקר היסטוריה, גם מאנשים בתוך הקהילה שמתחילים לכתוב על תולדותיהם האישיות.
שושנה בן-דור: השטח הזה איננו מיותם.
שושנה בן-דור: כפי שכתבתי לך במכתב, יצאו מטעם מכון בן-צבי כבר שני כרכים של ביבליוגרפיה על הקהילה, שיש בהם מעל ל-3,000 פריטים, וזה רק עד שנת 1996.
שושנה בן-דור: מאז נכתבו עוד דברים.
שושנה בן-דור: לכן אני קצת תמהה על הצורך כעת לחוקק חוק.
נעמי בלומנטל: האם בני הקהילה מגיעים למכון בן-צבי באופן קבוע?
נעמי בלומנטל: האם בני הקהילה שגרים באשקלון או ברחובות בכלל יודעים על המחקרים ומגיעים לביקורים?
נעמי בלומנטל: האם מתקיימות שם הרצאות אליהן מזמינים את האנשים?
נעמי בלומנטל: אני יכולה לתת עוד כמה דוגמאות.
נעמי בלומנטל: האם היית אומרת שאת ממליצה שלא יהיה להם מרכז משלהם מכיוון שהם יוכלו להגיע למכון בן-צבי ולעשות את הפעילות שלהם שם - לעשות שם סדנאות והרצאות?
נעמי בלומנטל: האם יסדרו להם הסעה למכון בן-צבי?
נעמי בלומנטל: את בעצם אומרת: לא כדאי שיהיה לכם מקום שלכם כי יש את מכון בן-צבי שמשמש לזה.
שושנה בן-דור: זה כלל לא מה שאני אומרת.
שושנה בן-דור: יש את "בהלצ'ין".
נעמי בלומנטל: אנחנו מייד ניכנס לזה.
נעמי בלומנטל: אני ביקשתי את עמדתך.
נעמי בלומנטל: קיבלתי את המכתב שלך וזאת ההערה שלי.
נעמי בלומנטל: אני מבקשת עכשיו לשמוע את ארגון נאקוץ'.
שושנה בן-דור: ארגון נאקוץ' הוא ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה.
שושנה בן-דור: אבל הייתי עובדת במכון בן-צבי ובחקר מוסיקה יהודית באוניברסיטה העברית ואני חושבת שצריכים לחבר בין המחקר המדעי שנעשה עד עכשיו לבין המרכז של הקהילה, שהוא כרגע פעיל ויש להגיע אליו ולפתח אותו.
נעמי בלומנטל: לא זה מה שהשתמע מהמכתב שלך, אבל אני שמחה שזאת דעתך.
נעמי בלומנטל: נעבור לשמוע את מר שלמה אקלה, מנכ"ל "בהלצ'ין".
שלמה אקלה: אני המנכ"ל של "בהלצ'ין".
שלמה אקלה: הגוף הזה הוקם אחרי הרבה מאוד שנים של פעילות ובעקבות דיון בבג"ץ בשנת 1996.
שלמה אקלה: בעקבות הפגנה גדולה שהיתה ב-1995 עתרנו לבג"ץ ובג"ץ החליט שהמדינה תקים מרכז מורשת ליהודי אתיופיה.
נעמי בלומנטל: איפה אתם נמצאים עכשיו?
שלמה אקלה: אנחנו נמצאים כרגע בתל-אביב, ברחוב בן-יהודה 9.
נעמי בלומנטל: האם זה בניין יפה מאוד שכולו בית מורשת, כפי שהוחלט בבג"ץ?
שלמה אקלה: הלוואי וכך היה.
שלמה אקלה: זה דירת משרדים.
שלמה אקלה: כרגע אנחנו נמצאים במשרד קטן בן 3 חדרים.
שלמה אקלה: לעצם העניין, ישנה החלטת בג"ץ והחלטה של ועדת השרים להקים מרכז מורשת לאומית בנושא של יהודי אתיופיה.
שלמה אקלה: זה לאו דווקא מרכז מורשת של העדה בלבד אלא הוא אמור לשמש כמרכז לאומי.
שלמה אקלה: הרבה גופים שותפים, כמו הג'וינט, שגם עוזר לנו.
נעמי בלומנטל: מה התקציב השנתי שלכם?
שלמה אקלה: אנחנו לא מגיעים למיליון שקל בשנה.
נעמי בלומנטל: איזה סוג פעילות אתם עושים בדירה הזאת?
נעמי בלומנטל: אני מבינה שלא כל הבניין הוא לרשותכם ולא כתוב בחוץ בגדול "בית מורשת יהדות אתיופיה".
נעמי בלומנטל: אולי ימצאו ברחוב הירקון או בירושלים למשל.
שלמה אקלה: מנסים גם להגיע לירושלים.
שלמה אקלה: היו הרבה נסיונות, גם עם מינהל מקרקעי ישראל, גם עם משרד התשתיות הלאומיות כאשר בראשו עמד השר אריאל שרון.
שלמה אקלה: היו מפגשים, אפילו הציעו לנו אדמה ברמת רחל ליד האנדרטה, אך זה לא יצא לפועל.
שלמה אקלה: למסגרת הזאת יהיו כמה מישורים.
שלמה אקלה: יש לנו היום בתוך המרכז ספרייה עם יותר מ-6,500 פריטים, הרבה ספרים וכתבי עת.
שלמה אקלה: לא מספיק שאנחנו נקים את המבנה אלא צריכים למלא אותו תוכן.
שלמה אקלה: לספרייה הקטנה הזאת מגיעים בממוצע שלושה מבקרים ליום.
שלמה אקלה: זה מוקד מרכזי שנותן שירות לנושא של יהדות אתיופיה.
שלמה אקלה: לא פרסמנו את זה בגדול כי אנחנו לא יכולים לתת שירות לכמות גדולה של אנשים.
שלמה אקלה: כשמגיעים לשם צעירים או סטודנטים אין להם מקום לשבת.
שלמה אקלה: אנחנו גם לא יכולים להשאיל את הספרים כי מכל ספר יש לנו רק עותק אחד ואנחנו נמצאים בשלב של איסוף.
שלמה אקלה: בתוך המרכז הזה יש לנו אילנות יוחסין.
שלמה אקלה: אנחנו מזרימים נתונים לתוך מחשב לגבי השושלת של יהדות אתיופיה.
שלמה אקלה: נכנסו יותר מ-6,000 משפחות.
שלמה אקלה: יש לנו אדם אחד שמסתובב בארץ, רושם את הנתונים ומזרים אותם למחשב.
שלמה אקלה: יש לנו את הביתצ'ין, שזה תחום שנתמך על-ידי הג'וינט ומשרד העבודה והרווחה, שזה גישור ותיווך במשפחות מסוכסכות.
שלמה אקלה: בתחילה היו לנו סניפים ב-4 מחוזות וכיום הגענו ל-20 סניפים.
שלמה אקלה: זה עובד טוב וברוב המקרים מצליחים ליישב את הסכסוכים בתוך המשפחה והמשפחה ממשיכה לנהל את חייה המשותפים.
שלמה אקלה: בזה אנחנו תורמים רבות, גם למנוע את האלימות, גם למנוע הרבה מקרים סוציאליים כאשר המדינה יכולה לעזור להם במתן קצבה.
שלמה אקלה: יש לנו אתר אינטרנט, שפיתחנו אותו לאחרונה.
שלמה אקלה: זה באנגלית כרגע אבל בעתיד הוא אמור להיות ב-3 שפות: אנגלית, עברית ואמהרית, מכמה טעמים.
שלמה אקלה: אנגלית היא שפה בינלאומית, כך שכל מי שרוצה לדעת עלינו יוכל להיכנס ולראות את מה שיש באתר; עברית: זה חשוב גם לילדים שלנו וגם לציבור הרחב הישראלי; אמהרית: אנחנו מעודדים שאותם ילדים גם ילמדו אמהרית ויקבלו את הנתונים דרך האינטרנט.
שלמה אקלה: זה יגרה אותם אולי ללכת ולחקור, לשבת עם ההורים וללמוד מהם על השורשים שלהם.
שלמה אקלה: הייתי מאוד מבקש שד"ר אלי בן-גל, הממונה מטעם "בהלצ'ין" על התכנון וההקמה של המוזיאון, ייתן קצת נתונים איפה אנחנו עומדים מבחינת הקמת המוזיאון.
שלמה אקלה: אולי זה ייתן לכם תמונה מסויימת.
נעמי בלומנטל: אני רוצה לרגע לדבר או הקונצפט ולכן דווקא רציתי לשמוע כמה מכם מדברים, ואני אשמע עוד אחרים.
נעמי בלומנטל: בעצם הצעת החוק שלפנינו היא הצעת חוק של "בהלצ'ין".
נעמי בלומנטל: זה לא הצעת חוק שהיא נגד "בהלצ'ין".
נעמי בלומנטל: זה בעצם הצעת חוק שבאה למסד את הרעיון של "בהלצ'ין".
נעמי בלומנטל: אפשר לקרוא לזה איך שתמצאו לנכון, אני בוודאי לא מומחית ואני גם לא מדברת אמהרית.
נעמי בלומנטל: הרעיון של הצעת החוק מתבסס גם על הצעת חוק להנצחת זכרו של מנחם בגין (לאחרונה הייתי שותפה לאיסוף כספים כדי לבנות את המבנה).
נעמי בלומנטל: הרעיון הוא שהמדינה בתוקף חוק תהיה חייבת במימון שנתי.
נעמי בלומנטל: נדמה לי שמדינה לא יכולה לבנות מבנה אבל אפשר להשיג שטח מרשות מקומית מסויימת, עם מינהל מקרקעי ישראל, או אפשר להיכנס למבנה קיים.
נעמי בלומנטל: אני יותר תומכת בבניית מבנה, אבל אתם תגידו מה רצונכם.
נעמי בלומנטל: חשבתי שגם טוב שהאנדרטה תהיה ליד המבנה.
נעמי בלומנטל: זה הרעיון של הצעת החוק הזאת.
נעמי בלומנטל: אולי אנשים שכתבו לי כל מיני מכתבים לא מבינים שזה לא בא נגד מישהו.
נעמי בלומנטל: עכשיו הייתי בנתיבות וראיתי שמקימים איזה מרכז ליהדות אתיופיה וגם שם אוספים חומרים ואנשים פעילים.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שזה מבורך, הכל מבורך.
נעמי בלומנטל: אבל הרעיון מאחורי הצעת החוק הוא שזה לא מתחרה בשום דבר.
נעמי בלומנטל: יכול להיות שבהמשך הדרך יבואו למכונים הקיימים ויגידו להם: במקום שהחומר יהיה מפוזר, נאסוף אותו ביחד.
נעמי בלומנטל: אבל גם זה לא חייב להיות.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת, אם יש מקום שהתמחה במיוחד ורוצה להמשיך - זה מצויין.
נעמי בלומנטל: יש לנו את בית התפוצות למשל אבל זה לא אומר שבכל מיני ישובים לא יהיו מכונים כאלה ואחרים.
נעמי בלומנטל: פשוט שתבינו את ההיגיון שמאחורי הרעיון.
נעמי בלומנטל: זה למעשה התממשות של "בהלצ'ין", פשוט כדי שתוכלו לקבל איזה תקצוב ומבנה.
נעמי בלומנטל: יהיה לזה ועד מנהל, פחות או יותר כמו שיש ב"בהלצ'ין".
נעמי בלומנטל: הכל בנוי על נסיון שיש עם מכון "מורשת", שאגב צריך גם מאוד לפתח.
נעמי בלומנטל: זה הרעיון של הצעת החוק המונחת בפנינו: פשוט לקבע מצב שבו המדינה תהיה חייבת על-פי חוק לממן, לדאוג לכך שהכל פועל כשורה.
נעמי בלומנטל: אפשר לשנות את הצעת החוק, אנחנו יכולים לעבור על סעיפים, אפשר להוסיף נציג מפה ונציג משם.
נעמי בלומנטל: פשוט אני רוצה שתבינו את ההיגיון של כל הרעיון.
נעמי בלומנטל: לצערי הרב, אני מוכרחה לומר, אני לא בטוחה שהחוק הזה יעבור.
נעמי בלומנטל: אני יכולה לומר לכם שבקריאה טרומית היתה תמיכה גדולה מאוד של חברי הכנסת.
נעמי בלומנטל: אבל עכשיו אם הממשלה תתנגד - ואני משערת שהיא תתנגד, כי הבלגן שהיה בכנסת בחודשים האחרונים (כאשר לא היה רוב לממשלה המכהנת ולכן היה אפשר להעביר כמעט כל דבר, גם כל מיני חוקים פופוליסטיים) כנראה לא יימשך.
נעמי בלומנטל: אבל עכשיו יהיה מאבק סביב הצעת החוק הזאת.
נעמי בלומנטל: לי נראה שכדאי היה שנירתם על מנת שנצליח, כי להזיק זה לא יכול להזיק.
נעמי בלומנטל: זה רק יכול להועיל.
נעמי בלומנטל: המאבק שלנו לא יהיה בינינו אלא הוא יהיה מול הממשלה, שכנראה תאמר שהיא נורא מצטערת אבל אין לה תקציב.
נעמי בלומנטל: עובדה שאנחנו רואים ש"בהלצ'ין" כל שנה צריך להיאבק, שוב ושוב, ואין שום דבר קבוע.
נעמי בלומנטל: יכול להיות שנצליח בזה.
אביתר פריזל: מדוע הממשלה מתנגדת?
אביתר פריזל: רק בגלל הנקודה התקציבית?
נעמי בלומנטל: בדרך כלל.
עדנה הראל: יש עוד סיבות.
עדנה הראל: אנחנו נשמח להסביר.
עדנה הראל: יש כאן גם שאלה מבנית.
שלמה אקלה: למרכז הזה יש הנהלה שבה חברים גם אקדמאים, אנתרופולוגים וחוקרים שעוסקים בנושא של יהדות אתיופיה.
שלמה אקלה: העמותה מורכבת מהמון גופים.
שלמה אקלה: בהזדמנות הזאת אני רוצה להציג בעיה מאוד בוערת.
שלמה אקלה: אנחנו מפספסים כאן בעניין התיעוד האורקולי של זקני העדה, שמהם אנחנו מקבלים למעשה את המקור הראשוני, את האינפורמציה על ההיסטוריה, התרבות והמורשת של יהדות אתיופיה.
שלמה אקלה: הזקנים הללו קיבלו את המורשת הזאת מאבותיהם בסיפורים שבעל-פה.
שלמה אקלה: לנו לא היו סופרים שיכלו לכתוב את ההיסטוריה שלנו.
שלמה אקלה: הדבר הזה הולך ונעלם.
שלמה אקלה: בגלל מחסור בתקציב הפסדנו המון זקנים, עם כל המטען שהיה בהם.
אלי בן-גל: התמניתי להקמת ה"בהלצ'ין" ולאחר מכן, כאשר בן העדה שיושב על-ידי קיבל על עצמו את הניהול, התמניתי להיות אחראי על הקמת המוזיאון ליהדות אתיופיה, בהיותי ההיסטוריון להקמת בית התפוצות.
אלי בן-גל: לכן הדברים שלך עוד מחזקים את דברי.
אלי בן-גל: אני חושב שיש 4 תחומים שאפשר לדבר עליהם.
אלי בן-גל: קודם כל יש את תחום המדע, המחקר והאקדמיה.
אלי בן-גל: אין לי ספק שבתחום זה מכון בן-צבי הוא הכתובת.
אלי בן-גל: ברור שהוא הגיע למימדים כאלה ולהישגים כאלה, גם הספריה על שם גוטמן שהקמנו בכספי העזבון, שאף אחד לא יכול להתחרות בהם ואין גם כוונה להתחרות בעבודה המחקרית.
אלי בן-גל: לעומת זה, ברור שמכון בן-צבי הוא לא בית להמוני יוצאי אתיופיה או מקום למפגש.
אלי בן-גל: מבחינה זאת, יש מרכזי קליטה.
אלי בן-גל: אין סיבה להחליף אותם.
אלי בן-גל: הם צריכים להיות קרוב לאותם אנשים בכל איזור.
אלי בן-גל: זה הנושא השני.
אלי בן-גל: שני הנושאים שנראה לי שאין מי שיטפל בהם, והחוק צריך לטפל בהם, הם קודם כל הנושא הסמלי, זאת אומרת לעגן את הרעיון של אנדרטה שתנציח את שמות 4,000 היהודים שמתו בדרך, בעלייה לארץ ואת זכרם.
אלי בן-גל: ודבר שני, זה נושא ההנחלה לציבור הרחב.
אלי בן-גל: אני לא חושב שזה מיועד רק ליהודי אתיופיה אלא למען כלל ישראל.
אלי בן-גל: אני חושב שהסיפור של עליית יהודי אתיופיה, ובכלל קיומם במשך אלפי שנים, בבדידות מוחלטת, בשוני מכל הקהילות האחרות, בעקשנות, בקושי, ועלייתם - אני חושב שגם בעיני הגויים והעולם כולו זה אחד השיאים בתולדות הציונות.
אלי בן-גל: זה מה שאני חושב שחסר בחוק, ליד הנושא המחקרי שצריך להיות בכתובות שונות.
אלי בן-גל: אמרתי שמכון בן-צבי נראה לי הכתובת העיקרית.
אלי בן-גל: הכוונה היא למקום שאפשר להביא אליו קודם כל את המוני הצעירים, החיילים והתיירים, כדי לספר להם סיפור מדהים.
אלי בן-גל: לכן אני רואה את המוזיאון הזה כמוזיאון היסטורי חוויתי.
אלי בן-גל: לא פולקלוריסטי.
אלי בן-גל: לא להראות דברים פיקנטיים ושוליים אלא לספר את הסיפור עצמו בסגנון של בית התפוצות.
אלי בן-גל: כך אני רואה את הדברים.
אלי בן-גל: זה יעשה גם על-ידי דיאורמות משוחזרות.
אלי בן-גל: עד המאה ה-14 אין לנו חומר ממשי.
אלי בן-גל: יש לנו סיפורים, שהם מאוד אמינים, מתברר.
אלי בן-גל: היום ההיסטוריונים יודעים שלסיפורים שעברו מדור לדור יש אכן בסיס היסטורי.