GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בצלאל טביב: הם עברו כבר את שלב האולפן, כולם מועסקים, רובם כבר עברו לדירות שהם רכשו, הילדים שלהם משולבים בכל הפעילות החברתית, והלוואי שמהשליחות האחרונה שלי שם תבואנה לפחות עוד חמישים משפחות.
בצלאל טביב: אמרתי להם את זה והענין כמובן תפס יפה מאד.
בצלאל טביב: יש דבר חשוב מאד שאולי מתחבר עם הדברים שאמר סלי מרידור, שזאת הזדמנות היסטורית.
בצלאל טביב: כפי שנאמר, השליחים שם עושים עבודת קודש, אבל ידיהם עמוסות עד כדי כך שהם לא מצליחים להשיג לתוכניות השונות מספיק מועמדים לעלייה.
בצלאל טביב: כשבאנו לשם היו לי בסך-הכל עשרים ראיונות.
בצלאל טביב: אמרתי לשליחים שם: בשביל זה הבאתם אותנו?
בצלאל טביב: אמנם החשיפה הביאה עוד חמישים ראיונות, עוד חמישים משפחות, אבל אני חושב שכוח האדם שם לא מספיק לחשוף את האפשרויות השונות לקליטה בישראל, והם עובדים מבוקר עד לילה.
בצלאל טביב: כמי שעבד אתם יום-יום, ראיתי עד כמה הם מסורים לעבודה, כמה הם עושים, אבל הם לא מספיקים.
בצלאל טביב: אני חושב שצריך להקדיש שם הרבה יותר אמצעי חשיפה.
בצלאל טביב: השארתי שם סרטונים שהבאתי אתי ואמרתי להם: תעשו הרבה חשיפה בלעדי נציג שלנו ואחר-כך תקשרו אותם ישירות אלינו ואנחנו נעשה את ההמשך.
בצלאל טביב: על-כל-פנים, בענין הזה אין לי ספק שצריך לעשות הרבה יותר מאשר נעשה עד עכשיו, וכאן אנחנו זקוקים לסיוע.
בצלאל טביב: אני אמנם באתי לשם עם סקרי תעסוקה, אבל התעסוקה היא לא מיידית אלא לאחר האולפן.
בצלאל טביב: דיברנו על מאפייני תעסוקה.
בצלאל טביב: אנחנו זקוקים לתוכניות שיוכלו להבטיח תעסוקה.
בצלאל טביב: זאת אומרת, שהוועדה תקרא לממשלה שתדאג לתוכניות מיוחדות, כפי שזה נעשה בעבר בנושא תוכניות תעסוקה.
בצלאל טביב: תקציבים לענייני תרבות – לא מספיקים.
בצלאל טביב: אמנם משרד הקליטה מתקצב אותנו לכל נושא הקליטה, אבל זה כאין וכאפס.
זבולון אורלב: לא ברור לי.
זבולון אורלב: איזה צורך התקציב לא מספק?
בצלאל טביב: פעילות תרבותית בקרב העולים.
בצלאל טביב: טיולים להכרת הארץ, פעילות חברתית מגוונת בתוך היישוב עצמו.
בצלאל טביב: התקציבים הם מאד מעטים ולא מספיקים.
בצלאל טביב: דבר אחרון הוא סייעות בבתי הספר לשלושה חודשים בלבד.
בצלאל טביב: אם ילד מקבל סיוע במשך שלושה חודשים בתוך בית הספר, אחר-כך הוא רץ קדימה לבד.
בצלאל טביב: אלה הדברים שאנחנו מאד-מאד זקוקים להם.
צבי אשכנזי: אני מברך על היוזמה של יושב-ראש הוועדה לקיים את הדיון הזה.
צבי אשכנזי: זה אחד מהרבה דיונים שכבר היו בוועדה, לפניך.
צבי אשכנזי: בסיור שלכם בעיקר בבואנוס-איירס, וגם ברוסריו, פגשתם את החלק של הקהילה המבוססת, עם ילדים שעדיין לומדים בבתי-ספר יהודיים.
צבי אשכנזי: נכון לעכשיו 90% מהילדים היהודים לא לומדים בבית-ספר יהודי.
צבי אשכנזי: מה שהיתה פעם מערכת חינוך מפוארת בארגנטינה היום בקושי יש שם השרידים של המערכת הזאת, כי יש התמוטטות כללית של כל המערכות.
צבי אשכנזי: כשנוסעים נציגים של ממשלת ישראל, ונסעו כבר שרים וחברי כנסת, והם פוגשים את מנהיגי הקהילה - - -
צבי הנדל: אנחנו פגשנו אנשים מכל השכבות , אלה שרוצים לעלות ואלה שלא רוצים לעלות, עם שליחים, בלי שליחים, ילדים שלומדים ולא לומדים.
צבי הנדל: דרך אגב, קצת הגזמת במספר של 90%.
צבי הנדל: כדי לתהות על קנקנם פגשנו כל מי שניתן היה, ודאי לא רק את המנהיגים.
צבי הנדל: את המנהיגים פגשנו לדקות ספורות משום כבוד, אבל רוב הפגישות שלנו היו עם אנשים פשוטים, בערב או במהלך היום, כדי לחוש את הדברים.
צבי אשכנזי: אני מסכים.
צבי אשכנזי: אני מברך על הפעולה המבורכת שעושים כמה ראשי ערים, והלוואי שיכולנו להגדיל את היקפה.
צבי אשכנזי: אני מסכים עם סלי מרידור.
צבי אשכנזי: בחודש האחרון בנינו ביחד עם הסוכנות היהודית תוכנית לעידוד עלייה ולקליטה בארץ.
צבי אשכנזי: לא צריך להקים יותר ועדות.
צבי אשכנזי: מה שכן, אנחנו צריכים לבצע מה שאנחנו מחליטים, וזה מה שלא נעשה בשנים האחרונות, במיוחד בשנה האחרונה.
צבי אשכנזי: שיהיה ברור, מה שלא נעשה בשנתיים-שלוש השנים הבאות, אני מניח שבעוד חמש שנים לא יהיה לנו עם מי לדבר בקהילה ארגנטינה, כי זו קהילה שנעלמת והולכת.
צבי אשכנזי: אנחנו יכולים לקבל החלטה האומרת שלא איכפת לנו, זו גם החלטה, אבל שאנחנו נהיה אחראים אם הקהילה בארגנטינה נעלמת והולכת.
צבי אשכנזי: היום זו אחריות של ממשלת ישראל להציל את הקהילה בארגנטינה.
צבי אשכנזי: אם אנחנו לא רוצים להציל אותה, נכריז כך.
צבי אשכנזי: או שרוצים או שלא רוצים, אין אפשרות באמצע.
צבי אשכנזי: יושבת אתנו ד"ר חניתה צימרין, יושב-ראש אל"י, שחזרה מסיור ובדקה את הנושא של ילדים במצוקה-בסיכון בבואנוס-איירס.
צבי אשכנזי: לדעתי חשוב מאד שנשמע מה יש לה לומר בענין.
צבי הנדל: לפני-כן אני רוצה לעשות סיכום ביניים.
צבי הנדל: אין חילוקי-דעות בינינו בענין חלון ההזדמנויות, ודאי לא בענין הקמת ועדות אלא צריך לעשות מעשה.
צבי הנדל: גם אין ספק שמי שצריך לרכז את המעשה ולהוביל אותו זו הסוכנות היהודית.
צבי הנדל: בחזית הזאת צריכים לצרף את המשרד לקליטת העלייה ואת משרד החינוך, ואנחנו כחברי הכנסת צריכים לעמוד לימינכם, אבל לא רק בצורה סימפטית כמו שעשינו את זה היום.
צבי הנדל: אנחנו גם נהיה קצת נשכניים ונבקר, היה והענין יירדם.
צבי הנדל: כי כולנו מתלהבים, כולנו מבינים שיש צורך לפעול, ומהר מאד אנחנו עוברים לעיסוקים אחרים, כי לכולנו יש עיסוקים אחרים ולא כולם ממוקדים בארגנטינה.
צבי הנדל: יושב-ראש התאחדות עולי אמריקה הלטינית צדק.
צבי הנדל: ודאי שאנחנו לא מדברים עכשיו על ועדות בבחירות, כי עכשיו הזמן לעשות, ובתקציב הזה.
צבי הנדל: אני מצטרף, כמובן, לקריאתו של סלי מרידור ומרחיב אותה, שלפחות אותו תקציב שיש היום לנושא קליטת העלייה לא יקוצץ, ולו ברבע אחוז.
צבי הנדל: או אם ניתן להשיג בתוכו, כי בתפוצה מסוימת העלייה נחלשה, אז במקום שנערי האוצר יעוטו עליה, כי זה תפקידם, אנחנו נצטרך לעשות כל מה שניתן על-מנת להסיט את הכספים האלה למקומות שנזקקים לטיפול מיוחד, וארגנטינה אולי עומדת בראש הקבוצה הזאת, אבל לא רק ארגנטינה, גם דרום אפריקה וגם צרפת ראויות להתמקדות מיוחדת בתקופה הזאת.
צבי הנדל: זה תפקידנו.
צבי הנדל: אני כבר אומר לך, סלי, ולכל העוסקים במלאכה בסוכנות, שאנחנו נהיה חיילים, אבל אתם תצטרכו להפעיל אותנו, כי אתם בסופו של דבר עוסקים בהידברות היום-יומית עם הממשלה, ואני מבקש שכל "פלונטר" שיהיה, אל תביאו לנו אותו באותה ישיבה שנעשה ואז תאמרו: משרד החינוך לא נתן, או משרד האוצר לא אישר.
צבי הנדל: אלא ביום שזה קורה אני מבקש ליידע אותנו.
צבי הנדל: בכך אתם מכניסים אותנו למחויבות, ואז לא נוכל לומר 'למה לא באתם'.
צבי הנדל: בקיצור, בואו נקשור זה לזה את הידיים, כי כולנו בחזית אחת של אינטרסים, ואני מאמין באמונה שלמה שאפשר להגיע לתוצאות חיוביות במהלך הזה, שלא מתחיל היום, אבל אולי יקבל תגבור נוסף.
צבי הנדל: אני רוצה לעבור עכשיו לענין הנעדרים-נעלמים.
אבשלום וילן: ברשותך, כבוד היושב-ראש, לא הייתי בתחילת הישיבה אבל אני מכיר את הנושא של ארגנטינה תקופה ארוכה.
אבשלום וילן: שאלתי, האם הוצגה בפני הוועדה תוכנית פעולה של הסוכנות היהודית ושל הגורמים השונים איך לעלות למספרים שמדובר עליהם, או שזו היתה רק סקירה כללית.
צבי הנדל: עסקנו בעיקר במסקנות של חברי הכנסת שהשתתפו בסיור הזה ושמנו דגשים, שנראה לי מפי הדוברים שהם מקובלים על כולם, לעשות שם מאמץ בנושא החינוך ולהוסיף תוכניות חדשות ולחזק תוכניות שמצליחות כאן בנושא קליטת העלייה.
צבי הנדל: בגדול זה הספור.
צבי הנדל: אנשי הסוכנות היהודית צריכים לשבת עם אנשי משרד החינוך על פרטי המסגרת בנושא החינוך, ולשבת עם אנשי המשרד לקליטת העלייה על הפרטים של התוכניות, והסוכנות עצמה מבצעת חלק מהתוכניות.
צבי הנדל: ברשותכם אני רוצה לעבור לנושא הנעלמים.
צבי הנדל: נפגשנו שם עם משפחות, ונפגשנו גם עם אנשי קונגרס מהבית התחתון וגם מהבית העליון.
צבי הנדל: הנושא המרכזי שבו דנו ודרשנו כלפי ארגנטינה – הוביל את המהלך הזה ידידי זבולון אורלב – היה גם המשפט וגם נושא מציאתם, וכו'.
צבי הנדל: גם נתבקשנו על-ידי נציגי הוועדה של ההורים בארגנטינה ליזום ולהוביל חקיקה כאן בישראל, שתגדיר אותם כפושעים, גם כמסר לארגנטינה וגם אולי, אם הם יבואו לארץ, למרות שפה המסר הוא הרבה יותר חשוב – גם על כך דיווח חבר-הכנסת אורלב, שהוא כבר דיבר עם היועץ המשפטי לממשלה ועם משרד המשפטים, שיגבשו דעה מוסכמת להוביל חקיקה כזאת.
צבי הנדל: מר אפרים זדוף, נציג המשפחות בישראל, שנמצא אתנו כאן, בבקשה.
אפרים זדוף: קודם-כל אני רוצה לברך את ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות אשר ביוזמתה עלה סוף-סוף הנושא הזה לדיון הציבורי והממלכתי במדינת ישראל.
אפרים זדוף: הפגנת המנהיגות של הוועדה כאשר עמדה בראשה חברת-הכנסת נעמי בלומנטל, ואני בטוח שבהמשך היא זאת שהביאה את משרדי הממשלה להקים את הוועדה הבין-משרדית לטיפול בנושא הנעדרים היהודים בארגנטינה, ועדה שהיום מורכבת ממשרד המשפטים, משרד החוץ, איש ציבור ונציגים של שני ארגוני המשפחות – הארגון שאתם פגשתם בארגנטינה ושאני מייצג אותו, וארגון של משפחות ישראליות.
אפרים זדוף: הוועדה הזאת עובדת והפעילות שלה כבר מתחילה לעורר הדים לא רק בארץ ובתקשורת בארץ, שוודאי רבים מכם ראיתם, אלא גם בארגנטינה עצמה ובעולם, ועוד מעט אפרט.
אפרים זדוף: הנוכחות של שלושת חברי הכנסת בארגנטינה היתה חשובה מאד, ואני רוצה להוסיף, גם מכובדת מאד.
אפרים זדוף: היחס שלכם, שיעורי הבית שעשיתם לפני הנסיעה והיחס שהפגנתם, של הבנה ושל לב יהודי חם כלפיהם, עשה רבות.
אפרים זדוף: אחרי כמה שעות שהם נפגשו אתכם אני כבר ידעתי מה היה, ההדים היו מאד חיוביים.
אפרים זדוף: בכלל, הפעילות של הוועדה וגם הנוכחות שלכם תורמת רבות לחיזוק הקשר בין יהודי ארגנטינה לבין יהודי התפוצות לבין מדינת ישראל.
אפרים זדוף: גם הפעילות של הוועדה תורמת רבות לקשר הזה, וכבר יש שינוי בהרגשה של האנשים שם שאכן מדינת ישראל לא רק שלא מתעלמת מהם אלא עומדת לימינם במאבקם היהודי וההומניטרי הצודק.
אפרים זדוף: הוועדה קיבלה עשרות פניות מכל העולם, של קרובי משפחה שרוצים להעיד בפניה על קרובי משפחה שהועלמו, מארגנטינה, מארצות-הברית, מברזיל, ובעיקר מישראל.
אפרים זדוף: כאמור, כבר התקיימו שלושה שימועים, נמסרו עדויות של חמש-עשרה משפחות ואנחנו ממשיכים.
אפרים זדוף: הוועדה מתכננת לנסוע לארגנטינה ולקיים שם שבוע של שימועים, בתיאום עם ממשלת ארגנטינה.
אפרים זדוף: זאת אומרת, זאת לא ועדה מחתרתית, זו ועדה ממלכתית רשמית.
אפרים זדוף: משרד החוץ מקיים תיאום תמידי עם משרד החוץ הארגנטיני.
אפרים זדוף: אני אחראי על התיעוד של הוועדה הזאת, בין היתר.
אפרים זדוף: לפני חודשיים הייתי שם בביקור פרטי.
אפרים זדוף: יצרתי קשר גם עם גורמים ממלכתיים וגם עם ארגונים שפועלים למען זכויות אדם, שגם מקיימים ארכיונים.
אפרים זדוף: הם פתחו את כל הארכיונים שיש שם בפני הפעילות של הוועדה ומקבלים את בואנו בברכה.
אפרים זדוף: אני רוצה להתייחס למשפט האחרון בדברי יושב-ראש הוועדה ובדברי חבר-הכנסת אורלב לגבי ההצעה שהגשתם לבדוק את הנושא המשפטי.
אפרים זדוף: ברור שאנחנו נמשיך לעבוד יחד, ואני מבקש שגם במהלך הזה נעבוד ביחד עם המשפחות, נשתף פעולה ונקדם את הענין, כי זה מחזק גם את היהודים שם וגם את מעמדה של מדינת ישראל.
צבי הנדל: באחת השיחות שלנו עם תלמידים התגרה בהם יושב-ראש ועדת החינוך שלנו וניסה לבחון אולי כדאי להסיט את הכספים מכלל לימודי היהדות לנושא עברית בלבד, כשהם ידעו עברית על-בוריה, ולא להתפזר וללמוד גם תנ"ך ודברים אחרים – הם באידיאולוגיה חילוניים, הם מגדירים את עצמם בית-ספר יהודי חילוני – כשהוא העלה את הרעיון הזה, הוא זכה למתקפה חזיתית מאוחדת ומלוכדת איך הוא מעז להגיד דבר כזה, כי הרעיון של לימוד עברית בכלל הוא בזכות זה שלומדים קצת על השורשים וכו'.
צבי הנדל: שנינו ליקקנו את השפתיים על שזכינו למתקפה כזאת.
צבי הנדל: נמצא אתנו האיש שעוסק בנושאי יהדות בתפוצות, אליעזר שפר, בבקשה.
אליעזר שפר: קודם-כל אני רוצה לדבר בשבח האכסניה.
אליעזר שפר: החיבור בין הסוכנות היהודית לבין הכנסת בנושא העם היהודי הוא הביטוי לאחריות שלנו כלפי העם היהודי כולו.
אליעזר שפר: תבואו על הברכה על עצם נסיעת
אליעזר שפר: כם, על הביקור ועל החשיבות של המפעל שאתם עושים.
אליעזר שפר: אבל צריך גם להתפלל שזה יצליח.
אליעזר שפר: כדי שנתפלל שזה יצליח אני רוצה לתת קרדיט ליושב-ראש מחלקת העלייה של הסוכנות היהודית אריה אזולאי, שאמר:
אליעזר שפר: למה יש "מי שברך" לכל הדברים ואין "מי שברך" לעולה?
אליעזר שפר: באותו יום אימצנו את הרעיון והבוקר הביא דוד בן-נאה את התפילה לעולה החדש שעולה לארץ-ישראל וזוכה להתיישב במדינת ישראל.
אליעזר שפר: אנחנו נפיץ את התפילה הזאת בכל בתי הכנסיות בתפוצות, שמי שמודיע שהוא עולה לארץ, יעלו אותו לתורה ויעשו לו "מי שברך" לעולה לארץ-ישראל ולהתיישב במדינת ישראל.
אליעזר שפר: באותה הזדמנות אני רוצה להמליץ בפניכם, סלי מרידור, היושב-ראש שלנו ויושב-ראש ועדת העלייה של הכנסת, אולי כדאי להזמין משלחת חוזרת כדי להדגיש שיש המשך של הדיאלוג ביניכם.
אליעזר שפר: משלחת משותפת, שהסוכנות והכנסת מזמינים מספר אנשים מרכזיים בקהילה היהודית בארגנטינה, המנהיגות הרוחנית, התרבותית והקהילתית, כדי לתת להם הרגשה של המשכיות לביקור שלכם.
אליעזר שפר: את העותק הראשון שיצא הבוקר "מי שברך" לעולה אני רוצה להגיש ליושב-ראש ועדת העלייה והקליטה.
צבי הנדל: אנחנו צריכים להעביר את זה לחוץ-לארץ ולהגיד להם: אם תעלו לישראל, תקבלו "מי שברך".
אליעזור שפר: לידידנו סלי וליושב-ראש ועדת החינוך של הכנסת,
אליעזור שפר: לא אקפח ואגיד גם להם.
צבי הנדל: ד"ר צימרין, בבקשה.
ד"ר חניתה צימרין: אינני מומחית לארגנטינה וגם לא לעלייה, אבל אני מומחית לילדים.
ד"ר חניתה צימרין: אני הגעתי לארגנטינה כדוגמה לקשר היהודי.
ד"ר חניתה צימרין: קבוצה של הפדרציה של בולטימור ביקרה בבואנוס-איירס, ראתה את מה שאתם ראיתם, הזדעזעה, ובגלל קשר פרטי צלצלו אליי וביקשו ממני אם אני אהיה מוכנה ללכת לשם כדי לעזור להם להקים שירותים לילדים בסיכון.
ד"ר חניתה צימרין: נסעתי לא מטעם אף אחד, באופן פרטי, כאשר היתה לי ההזדמנות לראות את החצר האחורית.
ד"ר חניתה צימרין: אני קיבלתי את אותן התרשמויות שדווחו כאן – 250,000 יהודים בארגנטינה, 200,000 בבואנוס-איירס.
ד"ר חניתה צימרין: אבל יש דברים שלא דווחו כאן, על 18,000 יהודים רשומים שנמצאים מתחת לקו העוני וגרים בסלאמס ללא חשמל, ללא מים, ללא שום דבר בסיסי; על המעמד הבינוני שהתמוטט, שאין לו כסף לאוכל, אבל שומר פסאדה ומנסה להיראות בסדר; על מערך של שירותים שמתמוטטים, שעל זה גם כן לא כל-כך דובר כאן.
ד"ר חניתה צימרין: אמי"ה התמוטטה, לא מסוגלת לתת שירותים, לא נתנה גם מעולם שירותים של תעסוקה, הכשרה מקצועית וכן הלאה, אלא נתנה שירותים של כסף, והיום כשזה נגמר בעצם אין שום דבר אחר שיחזיק; "צדקה", שזה ארגון חדש שעולה ונותן שירותים ומנסה לתת לא רק שירותי עזרה אלא גם שירותי טיפול ורווחה, בקשיים מאד מרובים.
ד"ר חניתה צימרין: יש להם היום 11 עובדים סוציאליים, שזה 400 משפחות לכל אדם, דבר בלתי-אפשרי.
ד"ר חניתה צימרין: אבל הדבר שלשמו הלכתי היו הילדים.
ד"ר חניתה צימרין: אני מדברת על ילדי הרחוב ועל ילדים בסיכון, ועל ילדים שמגיעים או לידיעת השירותים היהודיים או לידיעת השירותים של המדינה ויושבים שם אנשים יהודים ששמים לזה לב.
ד"ר חניתה צימרין: התגובה הראשונה שלי היתה: יש ילד בסיכון, למה שלא תדווחו למשטרה?
ד"ר חניתה צימרין: למה שלא תפעילו את הפרקליטות?
ד"ר חניתה צימרין: למה שלא תתקשרו עם בתי המשפט?
ד"ר חניתה צימרין: וכאן נכנס אלמנט אחר שלא הוזכר, וזו רמת השחיתות במערכת הכללית, כאשר התגובה היתה: אנחנו לא נדווח על ילד יהודי שצריך להוציא אותו מהבית, מפני שברגע שנדווח למשטרה הילד ייעלם.
ד"ר חניתה צימרין: במקרה הטוב הוא נעלם לאימוץ בין-לאומי.
ד"ר חניתה צימרין: במקרה הפחות טוב הוא נעלם למכירה להשתלת איברים.
ד"ר חניתה צימרין: כלומר, יש לנו כאן סכנה אמיתית, כאשר ידי השירותים כבולות, מכיוון שמצד אחד הם אינם יכולים להוציא ילד מהבית בהתנגדות הוריו, מכיוון שזה לא תקין וזה לא נעשה.
ד"ר חניתה צימרין: מצד שני הם אינם יכולים ונמנעים, ולדעתי בצדק, מלערב את רשויות המדינה האחראיות לענין.
ד"ר חניתה צימרין: כלומר, אנחנו בעצם רואים כאן מספרים גדולים – אינני יודעת מה הם המספרים אבל אני מעריכה אותם באלפים רבים – של ילדים שהבעיה שלהם היא לא ללמוד עברית ולהגיד "מי שברך".
ד"ר חניתה צימרין: הבעיה שלהם היא לגמור את היום בחיים.
ד"ר חניתה צימרין: ראיתי ילדי רחוב מגיעים לשירותים המאד טובים של חב"ד שאתם עבדתי.
ד"ר חניתה צימרין: הם הקימו עכשיו מערכת שירותים שנקראת "ילדינו", שמיועדת לתת שירותי רווחה למשפחות בסיכון גבוה.
ד"ר חניתה צימרין: ראיתי את הילדים האלה מגיעים מהרחוב, ילדים שהאמא נפטרה, האבא נרקומן, הם לא בשום מסגרת, לא בית-ספר, לא יהודי ולא אחר, אין להם מה לאכול.
ד"ר חניתה צימרין: אלה ילדים שלדעתי בהחלט מצדיקים הכרזה של תוכנית חירום.
ד"ר חניתה צימרין: אני מדברת עכשיו כאדם, כאיש מקצוע וכיהודיה וישראלית, ובכל הרבדים האלה צריך להתייחס אל הילדים האלה מהר.
צבי הנדל: הערה לדברייך, שהם מאד נכונים.
צבי הנדל: מאחר שאנחנו בסד של זמן, אני הזכרתי ביעף 10% עניים חדשים וכ-10% עניים ישנים ושהמשטרה היתה שותפה באסונות.
צבי הנדל: אנחנו יודעים את כל הדברים האלה.
צבי הנדל: אבל בתוכנו, לפני שחזרנו לישראל, הוביל את הרעיון ידידי אלי גולדשמידט.
צבי הנדל: יש אין סוף צרכים בארגנטינה, אבל אנחנו צריכים לחזור הביתה לישראל ולהחליט מכל הסל הגדול הזה במה אנחנו מתמקדים ונאבקים עליו.
צבי הנדל: כי אם נתפזר על הכל, לא נשיג כלום.
צבי הנדל: אנחנו לא מסוגלים להחליף את שלטונות הרווחה והם צריכים להתמודד עם המצב הזה.
צבי הנדל: אבל יכול מאד להיות שאם נשחרר השקעות הדרושות בחינוך, אולי זה ישפיע וייתן להם תוספת כוח לטפל ברווחה.
צבי הנדל: אי-אפשר להחליף את הקהילה ואת המדינה בכל התחומים.
צבי הנדל: הלוואי ונצליח בתחומים שהתמקדנו בהם, ויכול מאד להיות שזה יעורר אחר-כך עוד תיאבון להרחיב את הפעילות.
צבי הנדל: אנחנו מאד מודעים למצב, אבל בחיים גם צריך לדעת בנושא מסוים להגיד "לא", כי אחרת לא אשיג דבר.
ד"ר חניתה צימרין: אני רק רוצה להגיד שאל"י, אגודה להגנת הילד, שעניינה הוא בילדים בסיכון גבוה, תעמיד את כל השירותים שאנחנו יכולים לעזרת מי שירצה.
צבי הנדל: יפה מאד.
צבי הנדל: רשות הדיבור ללזר סלפוי מנעל"ה.
לזר סלפוי: אני מרכז את הפעילויות של תוכנית נעל"ה באמריקה הלטינית.
לזר סלפוי: פגשתי את המשלחת בארגנטינה.
לזר סלפוי: זה היה ביקור רם דרג מבורך ועורר מומנטום וציפיות של הקהילה שהיום אסור לנו לאכזב, כי ביקור כזה, כאשר הוא מתקיים בעיקר בעת הנוכחית, מעורר ציפיות אצל הקהילה ש-20% מבניה נמצאים בארץ, קהילה שבמשך כל ההיסטוריה תמכה בארץ והיום היא מצפה לעזרה מהארץ, ולמרות כל המאמצים שנעשים, הקהילה לא מרגישה שעזרה כזאת מגיעה.
לזר סלפוי: בתחילת שנת 2000, למרות כל התחזיות הקודרות של כל משלחות המומחים שנשלחו לארגנטינה לבדוק את הנושא, תוכנית נעל"ה יוצאת לדרך בארגנטינה.
לזר סלפוי: היום, אחרי שנה וחצי, יש לנו למעלה מ-100 תלמידים מכל היבשת, מתוכם 84 מארגנטינה, ואתם פגשתם כמה הורים של ילדי התוכנית.
לזר סלפוי: השנה אנחנו צופים שיירשמו עוד 80 ילדים אחרי מיון, זאת אומרת 80 ילדים שהתקבלו לתוכנית.
לזר סלפוי: אני מדבר על פוטנציאל של כ-200 תלמידים מארגנטינה, כאשר היום אנחנו לא מגרדים עשירית מהפוטנציאל, בעיקר בגלל חוסר יכולת להביא לכולם את האלטרנטיבה שקיימת.
לזר סלפוי: בוודאי שנעשים דברים.
לזר סלפוי: הסוכנות היהודית עושה שם עבודה מבורכת, עבודת קודש, אבל הענין הוא שהשליחים הם כל-כך עמוסים בעבודה שהם בקושי מספיקים לענות על הפניות.
לזר סלפוי: יש יוזמות.
לזר סלפוי: עכשיו חנכו בית למחנך היהודי בארגנטינה – יוזמה מבורכת של מוסדות החינוך.
לזר סלפוי: זה מרגש, ואולי אלה ניצנים של התחדשות של החינוך היהודי בארגנטינה, אבל זה מעט מאד ואולי גם מאוחר מדי.
צבי הנדל: מהו אחוז הנערים בארגנטינה שנדחים על-ידכם כי הם לא עוברים את הסף שקבעתם?
לזר סלפוי: מעטים מאד.
לזר סלפוי: כ-70% מהתלמידים שניגשים לתוכנית מתקבלים.
יאיר לוין: אז למה זה מעט מאד?
יאיר לוין: 30% לא מתקבלים.
לזר סלפוי: 30% לא מתקבלים כי הם לא מצליחים להגיע לרף שאנחנו קבענו, שזאת אפשרות לסיים בהצלחה את לימודיו בארץ.
לזר סלפוי: זאת כל המגבלה שאנחנו מציבים.
לזר סלפוי: אנחנו לא נרצה להביא לארץ מישהו, לנתק אותו מהמשפחה ומהסביבה שלו כדי שלא יהיו לו סיכויים להצליח בארץ, כי הלימודים בארץ הם בכמה רמות הרבה יותר גבוהים מהלימודים בארגנטינה.
אבשלום וילן: מה הם האחוזים בברית-המועצות לשעבר?
אבשלום וילן: הפוכים, נכון?
לזר סלפוי: בדיוק הפוך.
לזר סלפוי: ולמרות זאת אחוזי הנשירה של הוותיקים שהיום נמצאים כבר בכתה י"א, נשארו 5% ו-99% מסיימים עם תעודת בגרות מלאה.
לזר סלפוי: הילדים הם בעלי פוטנציאל, אבל הפוטנציאל בארגנטינה הוא מבוזבז, או מפני שאין אמצעים לרכוש חינוך על רמה, או מפני שחינוך כזה לא קיים בהישג ידם.
זבולון אורלב: האם יש לך נתון איזה אחוז מבין אלה שהתקבלו למדו בחינוך יהודי?
לזר סלפוי: 30% למדו בחינוך יהודי.
זבולון אורלב: ו-70% מהם לא למדו בחינוך יהודי ולמרות זאת הם באים ורוצים ללמוד בארץ.
לזר סלפוי: 50% מהתלמידים הם מבואנוס איירס, למרות ש-90% מהקהילה היהודית היא בבואנוס-איירס, ו-50% הם מערי השדה.
לזר סלפוי: 40% מההורים כבר עלו לארץ, או שהם נמצאים בתהליך מתקדם ביותר של עלייה לארץ.
לזר סלפוי: זה נתון מדהים עד כמה הצלחת הילדים בארץ מזרזת את עליית ההורים.
לזר סלפוי: הפוטנציאל היום הוא גדול.
לזר סלפוי: היינו יכולים להגיע לפי שתיים או יותר ממספר התלמידים, אם היינו יכולים להציע את התוכנית לכולם.
לזר סלפוי: זו תוכנית מעולה, כמו יתר התוכניות.
לזר סלפוי: עושים מאמצים רבים, ובגלל חוסר כוח-אדם, מחסור במשאבים אנושיים אנחנו לא מצליחים אפילו להגיע לפרסום של אותן התוכניות.
לזר סלפוי: רוב הקהילה היהודית לא יודעת כלל על קיומן של כל האופציות – קרית ביאליק, תוכנית נעל"ה או כל תוכנית אחרת, שכולן טובות ומועילות.
אלי גולדשמידט: שמעתי שקיצצו 80 מיליון שקל בתקציב משרד הקליטה.
צבי הנדל: בסיכום הביניים אמרתי שאסור לקצץ שום דבר בתקציב משרד הקליטה.
אלי גולדשמידט: אנחנו צריכים להתחבר מחדש למציאות האכזרית.
דבי לוקר: אני רוצה לדבר על העמותה שמייצגת אלפי מתנדבים שמלווים את העולים החדשים שמגיעים לארץ.
דבי לוקר: אנשים-מתנדבים כמו צבי ומריו.
דבי לוקר: אני עובדת בשכר אבל אני מעריכה אותם מאד וחשוב לומר את זה כאן.
דבי לוקר: יש לנו עמותה נהדרת עם מתנדבים רבים שמלווים כל עולה חדש שמגיע לכל אותם מקומות שלצערי אין בהם דובר ספרדית.
דבי לוקר: אנחנו כנראה לא מספיק חזקים במספר האנשים בארץ, כי יש אנשים שלוקחים מהזמן שלהם בשביל ללוות אותם, לא רק מבחינה משרדית אלא גם ללוות אותם ולהביא אותם אליהם הביתה, לתת להם כתף ולהושיט להם יד.
דבי לוקר: אני כרכזת קליטה ארצית רואה הרבה עולים חדשים שרוצים להיקלט בארץ, רובם בהצלחה, ויש כאלה שלא.
דבי לוקר: אני יותר פראקטית, וחוץ מהברכה שמשתמעת כמובן מאליו בשבילי כבוגרת תנועת נוער ציונית שעלתה לפני שבע שנים, וצעירה, מאד מרגש אותי לדעת שעדיין אפשר לבטוח ולהאמין במדינת ישראל שתעזור ליהודים בגולה.
דבי לוקר: אני לא רוצה שתשכחו, כי לצערי הרב, רוב התוכניות של הסוכנות היהודית שוכחות אנשים בני 55 עד 65.
דבי לוקר: זאת אומרת, אנשים שגם הם צריכים את מדינת ישראל וגם צריכים את התוכניות האלה, וכשהם מגיעים לארץ הם לא מגיעים למרכזי קליטה.
דבי לוקר: קשה להם מאד להשתלב בתעסוקה בגלל הגיל שלהם, בגלל שרובם סוחרים ואין היום מענה להם.
דבי לוקר: אני חושבת שהם עדיין יכולים לתרום הרבה מאד למדינה, ולצערי הרב אין להם מענה.
דבי לוקר: אני מבקשת לא לשכוח אותם.
דבי לוקר: דבר שני, מכיוון שאנחנו עמותה ולא גוף ציבורי עם תקציב – אמנם אנחנו נתמכים על-ידי הסוכנות היהודית – אני רוצה שתכללו אותנו.
דבי לוקר: אנחנו עושים הרבה דברים טובים.
דבי לוקר: אני גאה להכריז שבחודש הבא נפתח קו פתוח לעולה החדש מדרום אמריקה 800 –1, כי יש כל-כך הרבה פניות אלינו שאנחנו נאלצנו לפתוח אותו, למרות שיש לנו המון קשיים לפתוח אותו, גם מבחינה תקציבית וגם מבחינת כוח-אדם.
דבי לוקר: אל תשכחו אותנו כשתתכננו לחלק את התקציב שכל-כך דרוש לנו.
דבי לוקר: תודה.
אפי סוקולובסקי: אני מייצג את תוכנית בש"ן, שחלק מכם מכירים אותה וחלק לא.
אפי סוקולובסקי: חנוך צמיר היה אחד ממקימיה.
אפי סוקולובסקי: אנחנו מתעסקים ביישום ובקידום ובעיקר מסחור של פרוייקטים טכנולוגיים של עולים חדשים.
אפי סוקולובסקי: שני אנשים, חנוך צמיר, וידידי משמאל, התמקדו בנושא ואמרו שתעסוקה הוא הדבר החשוב ביותר.
אפי סוקולובסקי: אלפי אנשים שעברו בשנים האחרונות דרכי עם הפרוייקטים, לא היה איכפת להם איפה לגור, העיקר שתהיה להם קודם תעסוקה.
אפי סוקולובסקי: אם אני אסדר לו חממה בצפון, הוא יגור בצפון.
אפי סוקולובסקי: אם אני אסדר לו עבודה בדרום, הוא יעבוד שם.
אפי סוקולובסקי: כולנו יודעים שה"לידר" בנושא של יהודי דרום אמריקה זו הסוכנות היהודית שם.
אפי סוקולובסקי: אני יכול להגיד למר סלי מרידור שאנחנו יכולים, אם יש אנשים שיש להם רעיונות טכנולוגיים ורוצים להיקלט במשק הישראלי, ביושבם שם שיביאו לנו את זה.
אפי סוקולובסקי: יש היום מאגר של 250 מומחים טכנולוגיים הכי טובים בארץ.
אפי סוקולובסקי: בכל נושא שאתה תגיד לי יש מומחה בתחום הזה שיכול לבדוק את זה.
אפי סוקולובסקי: יש כמה רעיונות שהועלו בנסיעה הקודמת של המשלחת של הסוכנות, באוקטובר, שהיום אני בודק אותם.
אפי סוקולובסקי: יש יהודים שרוצים לבדוק אם הם יכולים להעביר את העסקים הקיימים שלהם לישראל.
אפי סוקולובסקי: אנחנו כעת בודקים את האפשרויות האלה גם כן.
אפי סוקולובסקי: זאת אומרת, כל האנשים שיושבים כאן, אם יש איזו שהיא נגיעה למהנדס, ולא חשוב באיזה גיל.
אפי סוקולובסקי: אני לא אספר ספורים מרגשים שהיו פעם.
אפי סוקולובסקי: אומר רק שלפני חודש סידרתי עבודה לדוקטור שלפני חודש עבד עם מטאטא ביד אליהו, והיום הוא עובד במקצוע בחברה מתקדמת לרובוטיקה.
אפי סוקולובסקי: בלי שפה, הוא יודע רק רוסית.
אפי סוקולובסקי: זאת אומרת, כל מי שהוא בעל תואר ראשון בנושאים טכנולוגיים, ויש לו רעיונות, שיפנה אלינו.
אפי סוקולובסקי: אנחנו נבדוק את זה.
צבי הנדל: מר מרידור, בבקשה.
סלי מרידור: תודה רבה לשני יושבי-ראש הוועדה ולכל המשתתפים בדיון.
סלי מרידור: יכולתי לדבר שעתיים על מה הסוכנות היהודית עושה בארגנטינה.
סלי מרידור: אני בחרתי לא לעשות את זה ואני ממשיך בבחירתי זו.
סלי מרידור: אם הייתי מספר כולנו היינו מתמלאים גאווה על העשייה האדירה, אבל אני חושב שזה לא היה ניצול נכון של הזמן.
סלי מרידור: אני רוצה לומר שני דברים לסיכום.
סלי מרידור: א.
סלי מרידור: אני רוצה להודות לכל מי ששותף אתנו: ראשי ערים, ראשי המגזר העסקי, התאחדות עולי ארגנטינה ואלפי מתנדבים בארץ, כי בסופו של דבר זה תנאי הכרחי להצלחה.
סלי מרידור: יש לנו מבחן מאד קונקרטי.
סלי מרידור: אנחנו מגבשים תוכנית ביחד עם משרדי הממשלה.
סלי מרידור: תוך חודש – חודשיים התוכנית הזאת תצטרך לעמוד במבחן, ואו שמדינת ישראל תירתם, אני מקווה, או שהיא תירתם.
סלי מרידור: אני מאד מודה לחברי הוועדה ואני מקווה שיחד נצליח לעמוד במשימה הזאת ולהגיד כאן בחודש אוגוסט שאנחנו הולכים לתוכנית חירום מיוחדת של עם ישראל ומדינת ישראל אל מול הקהילה היהודית בארגנטינה בתחום החינוך ובתחום העלייה.
סלי מרידור: תודה.
צבי הנדל: תודה לסלי ותודה לכולכם.
צבי הנדל: אדיסו מאסלה, תסביר לנו בקצרה מה קיים היום, איך הגענו לזה ומה הבטיחו בעבר שיקרה ולא קרה.
2449: קודם-כל אני רוצה לברך על היוזמה של יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה חבר-הכנסת הנדל, לקיים דיון בנושא חשוב זה, שלפחות מבחינת העדה הוא נושא מאד חשוב.
2449: כשיהודי אתיופיה עלו ב"מבצע משה" בסוף שנת 1984, קרוב ל-7,000 – 8,000 אנשים הצליחו לשרוד ולעלות ארצה, ולמעלה מ-4,000 נפש נספו בעיקר במחנות בסודאן ממחלות שונות, מגיפות.
2449: לא תמצאו משפחה אתיופית אחת שלא איבדה אחד מבניה-יקיריה.
2449: אנחנו פנינו לשר הקליטה דאז יעקב צור וביקשנו לתת לנו חלקת אדמה בירושלים ולבנות אנדרטה על-מנת לציין כל שנה את זכרם של הנספים.
2449: יעקב צור, שכידוע לכם הוא חבר קיבוץ, פנה לקיבוץ רמת רחל וקיבלנו את המקום שבו אנחנו מקיימים מזה 16 שנה יום זיכרון לנספים.
2449: לפני כשנה קיבלנו מקיבוץ רמת רחל מכתב שעומדים לבנות תחנת דלק ליד האנדרטה.
2449: אנחנו, ארגון הגג של עולי אתיופיה, שיזם את הקמת האנדרטה, נפגשנו עם אנשי הקיבוץ וביקשנו לא לבנות במקום תחנת דלק, כי אם אנחנו רוצים לבנות שם אנדרטה, כל תשומת הלב תופנה לתחנת הדלק ולא לאנדרטה.