GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמואל ארד: אני מציע שתשמעו את דוד, ותראו מה אנחנו כן עושים, ורוצים לעשות, כדי לקלוט עולים חדשים לענף, בכל התחומים - מהעבודות הבסיסיות ועד המתקדמות.
נעמי בלומנטל: בדיוק, זה מה שצריך יהיה לעשות.
נעמי בלומנטל: זאת מטרת הישיבה.
נעמי בלומנטל: המציאות היא כפי שהיא.
נעמי בלומנטל: מה שאנחנו מנסים לעשות הוא לנסות לעודד, דווקא כי יש פה נציגות של העולים מכל רחבי הארץ, ויש לנו הנגישות, בעיקר לחברי הכנסת חברי הוועדה.
נעמי בלומנטל: לפעמים זה יכול להיות אפילו על-ידי מפגשים, שנתחיל ליזום אותם.
נעמי בלומנטל: אתה קבלן באשקלון?
נעמי בלומנטל: יכולה חברת הכנסת מרינה סולודקין באחד המתנ"סים לשבת אתך ועם כמה עולים חדשים, ומספיק שישמעו אותך, כדי שיהיה להם חשק לעבוד.
נעמי בלומנטל: אבל אני מוכרחה לומר רק עוד דבר אחד, וארצה לשמוע התייחסות אליו.
נעמי בלומנטל: אולי זה עניין של האוצר, אולי של ההסתדרות, אינני יודעת.
נעמי בלומנטל: לי למשל יש מכר, שעבד הרבה שנים בענף הבנייה.
נעמי בלומנטל: הוא היה עולה חדש בעבר, עכשיו הוא ותיק.
נעמי בלומנטל: היום, כשהוא אולי בן שישים, אחרי העבודה הקשה שעבד כל השנים, אולי שלושים שנה בענף, הוא נשאר כמעט ללא פנסיה.
נעמי בלומנטל: קרנות הפנסיה שהיו עשקו אותו, והוא נשאר ממש חסר כל.
נעמי בלומנטל: זו אולי אינה הישיבה לעניין הזה כרגע, אבל אם אנחנו רוצים להגיד היום למישהו: "לך תעבוד בבנייה" - - -
שמואל ארד: נעמי, לפני שמונה חודשים חתמנו על הסכם קיבוצי חדש עם ההסתדרות, הסכם ללא תקדים, שבו שיפרנו את תנאי הפנסיה בצורה גבוהה מאוד, וגם הכנסנו סעיף מיוחד בעניין עובדים זרים, שמשווה אותם לעובדים ישראלים בכל התנאים.
שמואל ארד: תדעי לך, שעד היום ההסכם הזה, לצערנו, מחייב רק את חברי ההתאחדות, כי כבר ארבעה חודשים אנחנו מחכים ששר העבודה יחתום על צו הרחבה, שיחול על כל ענף הבנייה.
שמואל ארד: השר לא חתם, מכל מיני סיבות שלו, וכרגע ההסכם מחייב רק את חברי ההתאחדות, שמשלמים היום הרבה יותר, אבל לענף אין צו הרחבה.
שמואל ארד: כלומר זה חוזר לממשלה.
שמואל ארד: אנחנו עשינו שיפור אדיר בהסכם.
משה טראוריג: נעמי, גם זה מיתוס.
משה טראוריג: חבר'ה, הענף היחיד, שהפנסיה בו היא מהיום הראשון להעסקה, הוא ענף הבניין.
משה טראוריג: אין דבר כזה במדינה - לא בתעשייה, לא במלונאות.
משה טראוריג: זה הישג היסטורי של הסתדרות פועלי הבניין ושל התאחדות הקבלנים, מאז שנות טרום השישים.
נעמי בלומנטל: אז זה בדיוק העניין - אם לי, כוותיקה, יש מיתוס כזה, על אחת כמה וכמה יש לעולים.
נעמי בלומנטל: לכן אני אומרת - - -
משה טראוריג: משום שיש בענף הבנייה, כמו בחקלאות, אנשים שמדברים על "מה אני מקבל ביד", ומוותרים ביוזמתם על העולם הבא, לטובת העולם הזה.
נעמי בלומנטל: זה בדיוק העניין, אבל אם אנחנו ניצור את המפגשים האלה, למשל חברת הכנסת סולודקין שגרה באשקלון, או חברת הכנסת לנדוור שגרה באשדוד, העולים יוכלו לדעת מה עומד לפניהם.
נעמי בלומנטל: אז אולי יבואו בהתחלה חמישים איש, ומהם יישארו עשרה, אבל גם אז עשינו משהו.
נעמי בלומנטל: זאת המטרה, אני רוצה לשכנע אותם, שזה ענף שכדאי להיכנס לתוכו.
משה טראוריג: נעמי, מחבר העמים רוב האוכלוסייה היא אינטליגנטית ובעלת הכשרה מקצועית, לא פועלי בניין.
משה טראוריג: מדובר באנשים שהם לפחות טכנאים, הנדסאים, מהנדסים, מנהלים - - -
נעמי בלומנטל: אבל יש גם עולים מהמדינות ההרריות, כמו אוזבקיסטן, קזחסטן, ששם בדרך-כלל אין רמת השכלה גבוהה כל-כך, וחוץ מזה יש לנו עולים מאתיופיה, שוודאי גם הם ירצו להשתלב.
שמואל אולפינר: אין שם גם בניין.
נעמי בלומנטל: ננסה.
נעמי בלומנטל: להרים ידיים אפשר גם אחר-כך.
נעמי בלומנטל: אנחנו יושבים כאן כדי לנסות לא להרים ידיים.
נעמי בלומנטל: זו מטרת הישיבה.
נעמי בלומנטל: מר דוד שטרן, בבקשה.
שמואל אולפינר: אני אסביר כמה מלים ברשותך.
שמואל אולפינר: חבר הכנסת לשעבר דוד שטרן, הוא היה פעם חבר כנסת כמוכם לפני הרבה שנים - - -
2636: חמישים.
שמואל אולפינר: דוד הוא סגן יו"ר הקרן לעידוד ענף הבנייה, שבמשותף עם ההסתדרות, מחזיקה בית-ספר לענף הבנייה.
שמואל אולפינר: מר שטרן הוא אחד הכוחות המובילים שם, יחד עם חיים הרוש שהוא מנכ"ל הקרן, ואנחנו משקיעים בזה סכומים עצומים של כסף, העיקר שאנשים ירצו לבוא ולבנות.
שמואל אולפינר: מר שטרן יספר לכם את האמת על מה שקורה.
שמואל אולפינר: בבקשה, מר שטרן.
2636: אם כן, הערה ראשונה - אמרת, מר כהן, שיש 4,500 מובטלים בענף הבניין.
2636: אני רוצה לקבוע באחריות, שהאנשים האלה אינם פועלי בניין.
2636: לצערנו הרב, עדיין לא הונהג בארץ, שפועל בניין צריך לקבל סוג.
2636: אלה אנשים שמצהירים שעבדו בבניין, לפעמים ניקו מדרגות, לפעמים עשו עבודות צדדיות, אבל אלה אינם אנשים אשר עבדו בבניין ואשר ההתאחדות מחפשת אותם, וגם ההסתדרות רוצה לסדר אותם בעבודה.
2636: זו הערה צדדית.
2636: 400,000 איש, עולים, עובדים בארץ בתעשייה, בבניין וכו'.
2636: מהם 32,000 עובדים בענף הבנייה, והם עובדים לא רק בהנדסה ולא רק בעבודות לבנות, אלא בכל העבודות שנותנים להם.
2636: יש בעיה מיוחדת, דווקא עם עולים חדשים בגיל גבוה יותר; אדם שבא בגיל 35-40-45, קשה לו להסתדר בעבודה כפי שקשה גם לישראלי בגיל הזה.
2636: יש ביניהם מהנדסים של מקצועות שאינם בארץ - מהנדסי מכרות, אוניות וכו', ואנחנו, בקרן לפיתוח ענף הבנייה, פועלים להביא אותם לענף הבנייה, כשגישתנו הראשונית היא, שגם מהנדס בניין שבא לארץ אינו יכול להסתדר בעבודת הנדסה, כי אינו יודע את השפה.
2636: לכן אנחנו, בשעתו, כשהיה השר צבן, הצענו שנעשה קורסים משולבים של לימוד המקצוע ולימוד השפה, שבהם, במקום 500 שעות, ילמדו 800-850 שעות, ואז העולים יוצאים יותר מוכנים לעבודה מאשר היום, אחרי גמר האולפן.
2636: אדם שנמצא באולפן, ואינו יודע מה יעשה כשיגמור את הלימודים, מבזבז את כספו, לא לומד, בערבים מחפש כל מיני עבודות בסופרמרקטים וכו', ואינו מקבל מקצוע.
2636: לכן, אנחנו מציעים, באופן יסודי ומעשי, שיתנו לנו גישה לאולפנים, ואנחנו, יחד עם משרד העבודה והרווחה, בהסכמתם ובתמיכתם, נעשה אולפנים משותפים, שבהם נקנה את המקצוע לעולים החדשים.
2636: משנת 91' עד 94' הייתי בעשרות מקומות בחבר העמים – בטשקנט, במינסק, במוסקבה ובכל מיני מקומות, ואז ניהלנו בחו"ל, בחבר העמים, קורסים בשביל ענף הבנייה.
2636: זה היה מבוסס על קורס טפסנות, ברזלנות, גבס, בנייה, ריצוף, קרמיקה וכו', 150 שעות.
2636: התלמידים היו עולים לארץ, פה מקבלים השלמה בקורסים שלנו, כמובן כל זה יחד עם משרד העבודה והרווחה, וכך העניין עבד.
2636: ברגע מסוים החליטו בממשלה להפסיק את הקורסים האלה, ומאז היינו מקבלים את העולים בקורסים משותפים, כמו שהזכרתי, לעברית ולמקצוע.
2636: הלאה.
2636: אנחנו נותנים תמריץ לעולים חדשים ולעולים חדשים חיילים משוחררים שגומרים את הקורסים שלנו, במקצוע טפסנות, ברזלנות ובנייה.
2636: זה מקצוע בסיסי, אנחנו לא מעוניינים שאנשים יישארו טפסנים וברזלנים כל חייהם, אבל כך הם נכנסים לענף הבנייה, ואני ממליץ בפני מהנדסים, שייכנסו לקורסים שלנו, כי מהנדס, כפי שאמרתי, עולה מרוסיה, אינו יכול להיכנס למקצוע של הנדסה מהיום הראשון שגמר את האולפן, מכיוון שהשפה שלו אינה מספקת, ולכן אנחנו נותנים לאנשים האלה תמריצים במקצוע הזה, כי הוא מוביל לקראת ניהול עבודה בבניין, מקצוע מכניס בהחלט, יותר טוב לעתים מאשר הנדסאי או מאשר מהנדס מתחיל.
2636: התמריצים שאנחנו נותנים הם בנוסף לכספים שהם מקבלים מהממשלה בתור מובטלים, או הבטחת הכנסה.
2636: אנחנו נותנים לעולה 3,000 בסטאז' - בתי-ספר עובדים בצורה כזו, ששלושה חודשים הם מקיימים לימוד עיוני ומעשי, ושלושה חודשים נוספים הם סטאז' אצל הקבלנים.
2636: הקבלנים ברצון מקבלים אותם, ולאלה שבאים לסטאז', אנחנו, הקרן, משלמת 3,000 שקל נוספים למה שהם מקבלים מהממשלה.
2636: כשהם גומרים את הסטאז', הם מקבלים מאיתנו עוד 1,000 שקל, ובתום שנה של עבודה - עוד 2,000 שקל.
2636: סך הכל 6,000 שקל.
2636: אם הם חיילים משוחררים, הם מקבלים מהקרן בתקופת הסטאז' ובתקופת העבודה 10,000 שקל נוספים לשכר שהם מקבלים.
2636: אני רוצה לציין לשבח את ההתאחדות - שום מקצוע בארץ איננו נותן כספים כאלה ואיננו משתתף בפעולה הזאת.
2636: התאחדות הקבלנים היא היחידה שהסכימה לתת 2% מהשכר, יחד עם התנאים הסוציאליים, כדי לקיים את הקרן לעידוד ולפיתוח ולבצע את העבודה הזאת.
2636: אם כן, אני מגיע לסוף.
2636: אנחנו מציעים באופן מעשי ומלא, כפי שציינו בתזכיר שלנו, תוכנית פעולה וסיכומים: "לשם קידום הכשרת העולים ויישומם בעבודה, בהתאם לתוכניות משרד העבודה והרווחה, בשיתוף פעולה עם הקרן לעידוד הבנייה, המוסד לביטוח לאומי, שירות התעסוקה משרד הקליטה ומשרד החינוך, כל אלה הם שותפים בפעילות ההכשרה במכללות.
2636: יופעלו קורסים של אולפנים משולבים ללימוד מקצוע ולימוד שפה במקצועות שלד, טפסנות, ברזלנות, בנייה, גבס, צבע, ריצוף, קרמיקה ופיתוח", דרך אגב, אני כבר הצעתי למשרד העבודה והרווחה ליצור תוכנית מיוחדת בשביל נשים.
2636: נשים ברוסיה עובדות גם בבטונים, וגם בהחלקת בטונים, ובכל מיני עבודות קשות, אבל בארץ כמובן, אנחנו - - -
סופה לנדבר: לא יהודיות.
סופה לנדבר: מה אנחנו עבדים?
2636: נשים בהחלט יכולות לעבוד בגבס, הן יכולות לעבוד בקרמיקה, כפי שמר אולפינר הציע - - -
נעמי בלומנטל: תהיי קצת פמיניסטית, סופה.
2636: אלה עבודות יצירתיות, ובזה אפשר למשוך את הנשים.
נעמי בלומנטל: רק שנייה.
נעמי בלומנטל: מר שטרן, יש כאן שאלה.
מרינה סולודקין: מתי החליטו לסגור את האולפנים המשולבים למקצוע ולשפה?
מרינה סולודקין: חיים הרוש: דוד, סליחה.
מרינה סולודקין: זה לא היה משהו ממוסד.
מרינה סולודקין: תסלחו לי שאני מתפרץ.
מרינה סולודקין: זה היה דו-שיח ביוזמתו של דוד, כי הוא מלווה את הפרויקט הזה הרבה שנים, בין משרד העבודה, שלמעשה אחראי לפרויקט ההכשרה במדינה, לבין משרד החינוך ומשרד הקליטה.
מרינה סולודקין: תרשו לי להעיר הערה – זה תלוי בשר שעומד ובאיש שעומד ומטפל בעניין.
מרינה סולודקין: בשנים האחרונות לצערי הרב, הקליטה היא מחוץ לתמונה.
מרינה סולודקין: אני חייב לומר את זה.
מרינה סולודקין: אנחנו משקיעים המון כסף בפרסום בקרב העולים, בשפה הרוסית, בלי שותפות של אגורה אחת ממדינת ישראל.
מרינה סולודקין: אז באיזו שנה זה קרה?
חיים הרוש: זה הופסק לפני שנתיים.
חיים הרוש: עכשיו, מה הרעיון?
שמואל ארד: ב-99' זה הופסק.
חיים הרוש: הרעיון המרכזי הוא, שעולה צריך בית, עבודה ושפה.
חיים הרוש: אנחנו מציעים את הכל לקבץ יחד, כדי להצליח עם הפרויקט.
חיים הרוש: אם תצא קריאה מפה למשרדי הממשלה, באמת להשקיע קצת מאמצים, משרד העבודה כבר עושה את זה, מה שנותר הוא משרד הקליטה, אולי למשרד החינוך ולסוכנות היהודית, שעוסקת בעניין הזה יחד אתנו, אני בטוח שנקדם את זה.
חיים הרוש: אגב, בניגוד לפרויקט החיילים, 80% מקרב העולים נשארים לעבוד בענף הבנייה.
חיים הרוש: זה מחקר של משרד העבודה, לא שלנו.
מרינה סולודקין: אז מכאן אנחנו יכולים לפנות לשר, שיתחיל לעבוד בשבוע הבא - - -
חיים הרוש: אנחנו מציעים תקציב משולב.
2636: אני מצטער להגיד דברי ביקורת - שרת הקליטה הייתה סגורה על הייטק, ועזבה את נושא הבנייה.
2636: זה דבר שאני מקווה שישתנה עכשיו.
2636: אנחנו מבקשים שתינתן לנו, לנציגי הקרן לעידוד הבנייה, אפשרות כניסה לאולפנים הרגילים ואפשרות העברת עולים, תוך שבועיים עד חודש, לאולפן משותף.
2636: מובן שאולפן משותף זה יהיה תחת פיקוח של משרד העבודה והרווחה, משרד החינוך וכו'.
2636: אנחנו הכנו גם חומר לימוד בשפה הרוסית, כדי שאפשר יהיה לקדם את האנשים.
2636: אני ממשיך לקרוא: "יאושר גיל החניכים לפי הקיים, עד ארבעים, ולמעלה מזה, רק באישור רופא המאשר בריאות תקינה ומתאימה לעבודה בבניין.
2636: יימשך נוהל של פז"מ מקוצר של שלוש שנים בבניין לקורס מנהלי עבודה", כפי שאמרתי, אנחנו לא רוצים להשאיר את העולים החדשים לאורך זמן בתפקידים הבסיסיים.
2636: אחרי שלוש שנים הם צריכים להיכנס לקורסים ולהתקדם לתפקיד מנהלי עבודה.
2636: אגב, אני רוצה לציין, שהעולים, שגומרים את הקורסים, גם היום כבר לפעמים משמשים כעוזרים למנהלי עבודה בפיקוח על עובדים זרים, וצריך את הדבר הזה לזכור ולדעת.
2636: יימשך נוהל של פז"מ של שלוש שנים, אמרתי, "יובטח תקציב הסברה ופרסום משותף עם הקרן".
2636: תמיד אנחנו נישא ב-50% לפחות של ההוצאות, וכפי שאמר חיים הרוש, הוצאנו הון תועפות על פרסום ברוסית, ובתיק שמסרתי ליו"ר יש חומר שאולי תרצו לעיין בו.
2636: "ייערכו קורסים מיוחדים, במימון הממשלה, למהנדסים במקצועות הנדסה שאינם נדרשים בארץ, להנדסאים ולמנהלי עבודה בשפה המקצועית".
2636: אגב, אני רוצה לציין, שמנהלי עבודה, בהתאם לתקנות הממשלתיות, יכולים להיות רק ישראלים - לא עובדים זרים וגם לא אנשים מיש"ע.
2636: כלומר, המסלול שאנחנו מציעים הוא הגיוני, כשהעולה יתקדם בכיוון מנהל עבודה, מובטחת לו עבודה, מכיוון שהיום ישנם בארץ 10,000 מנהלי עבודה ורק 5,000 מהם מוסמכים על-ידי המדינה, ולכן יש אפשרות לקדם את העולים.
שמואל אולפינר: זו הצרה, שצריך בכל אתר בנייה מנהל עבודה מוסמך.
2636: אנחנו עוקבים אחרי הבוגרים שלנו במשך שנים.
2636: אנחנו לא עוזבים אותם ושולחים סתם: "תלכו ותשברו את הראש", אנחנו משתדלים לקבל עבורם עבודה.
2636: אם הם מפוטרים ממקום אחד אנחנו מביאים אותם למקום שני.
2636: עולים חדשים הגיעו לשכר של 5,000 עד 8,000 נטו, פלוס תנאים סוציאליים - אצל סולל בונה, אצל סם, וגם קבלנים אחרים ברצון מקבלים אותם, מכיוון שהמצב היום הוא כזה, שיש קידום טכנולוגי רב בענף הבנייה ולכן דרושים אנשים שיש להם לא רק שרירים, כי אם גם שכל.
2636: אנחנו בטוחים בהחלט, שאפשר למצוא מקום עבודה לעולים חדשים, במסלולים כפי שאנחנו קובעים אותם, בזמן הקרוב ביותר, ואנחנו רוצים לשמוע את המלצות הוועדה להצעות שהצענו.
נעמי בלומנטל: בבקשה, אדוני.
משה טראוריג: אני יו"ר ועדת העבודה בהתאחדות, הייתי רוצה לתת רק כמה, נתונים כדי שנהיה בפרופורציה המתאימה.
משה טראוריג: אפרים נתן מספר, 121,000 מועסקים יהודים או ישראלים בענף הבנייה.
משה טראוריג: אם בלשכות יש, נניח, המספר שלו, כשאני מסכים עם ההגדרה של דוד שטרן, שאין מדובר בפועלי בניין, כי צריך להוריד מיתוס אחד – אין מקצוע שנקרא "פועל בניין".
משה טראוריג: אנחנו יודעים מה זה טפסן, אנחנו יודעים מה זה ברזלן, אנחנו יודעים מה זה טייח.
משה טראוריג: איננו יודעים מה זה "פועל בניין", ומי שהוא טפסן - אינו רצף.
משה טראוריג: ומי שרצף אינו ברזלן.
משה טראוריג: לכן, המושג "פועלי בניין", והאמירה: "עבדתי בבניין", לא אומרים שום דבר.
משה טראוריג: אף אחד מאתנו לא יקנה דירה, אם הטפסן שעבד שם הוא אחד שאמר שעבד בבניין.
משה טראוריג: אז זה דבר אחד.
משה טראוריג: אבל 4,000 לעומת 121,000 זה משהו כמו 3%.
משה טראוריג: ענף הבניין היום נמצא היום באחד מרגעי השפל שלו לאורך שנות המדינה.
משה טראוריג: 3% אבטלה, אפילו לדעת שירות התעסוקה, זה פחות מחצי מהאבטלה שישנה בממוצע בארץ.
משה טראוריג: זאת אומרת, שמרבית המובטלים בארץ אינם בענף הבניין.
משה טראוריג: אם אנחנו מדברים על יסודות התעסוקה, על המבנה של התעסוקה בארץ, על בעיית התעסוקה בארץ, על המבנה הדמוגרפי בארץ, בכלל איננו מדברים בענף פרובלמטי מבחינה זאת.
משה טראוריג: נניח שהיו מקבלים את הצעתו של סם, ואנחנו תמכנו בה, ויביאו את כל ה-4,000 ממחר בבוקר ללשכת התעסוקה במקווה-ישראל, התאחדות הקבלנים, וכל הקבלנים יקבלו פרו-רטה – כמספר העובדים הזרים שיש להם, יקלטו מובטלים.
משה טראוריג: מה הם יעשו, זו בעיה של הקבלנים, לא של המדינה.
משה טראוריג: דורשי העבודה יירדו ב-4,000, אפס מובטלים בשירות התעסוקה לענף הבנייה.
משה טראוריג: אז מה?
משה טראוריג: פתרנו את בעיית 40,000 העובדים הזרים שעובדים?
משה טראוריג: פתרנו את בעיית 40,000 הפלסטינים שעבדו בספטמבר, 20,000 דרך שירות התעסוקה, חוקיים לגמרי?
משה טראוריג: ויש עוד 20,000 שעבדו לא חוקי, אבל שירתו את ענף הבניין, כלומר, אם מוציאים אותם, לענף חסרות ידיים עובדות.
משה טראוריג: אז ה-4,000 האלה, מול סדר גודל של חמישים-שישים אלף, אלה הפתרונות של ענף הבנייה?
משה טראוריג: על זה אנחנו מדברים?
משה טראוריג: אין לנו אנשים, אין לנו אפשרות לבנות את הארץ.
משה טראוריג: יש פה פרויקטים, שאנחנו מזמינים בשבילם את הקבלנים מקוריאה, מהודו, ממצרים, מיוגוסלביה, כל הקבלנים האלה יבואו, ואז לא נדבר על פועלי בניין מובטלים, אלא על מהנדסים מובטלים, על אדריכלים מובטלים, על תכנון - - -, מה ההבדל בין להביא פועלים זרים וחברות זרות?
משה טראוריג: למה מדינת ישראל, שהוציאה את נמל התעופה בן-גוריון , לא אמרה "רק ישראלים"?
משה טראוריג: למה נתנה את זה לתורכים, לפשוט את הרגל?
משה טראוריג: עכשיו בוכים על ועדת חקירה של שנתיים, אולי לא יהיה נתב"ג.
משה טראוריג: אנחנו באנו ואמרנו: "המחיר של התורכים לא יכול להיות, זה לא בסדר, לא יכול להיות".
משה טראוריג: למה אנחנו נותנים לאמריקאים לבנות תחנות כוח?
משה טראוריג: למה כשאנחנו הולכים לבנות את הנמל, אנחנו אומרים: "reputation, qualified רק מי שהביא חמש שנים עבודות נמל בחו"ל"?
משה טראוריג: למה, בנו נמלים בארץ בחמישים השנה האחרונות?
משה טראוריג: מאיפה ישראלי יביא ידע של נמלים?
משה טראוריג: תנו לישראלים - שאת נמל חיפה ישראלי יבנה, לא אמריקאי.
משה טראוריג: איך אנחנו רוצים להתקדם?
משה טראוריג: מדינת ישראל בונה את משרד החוץ – "רק לא טרומי", כתוב במכרז.
משה טראוריג: למה?
משה טראוריג: היא הצרכן הגדול ביותר של ענף הבנייה.
משה טראוריג: הביקוש הציבורי הוא הצרכן הגדול בענף הבנייה.
משה טראוריג: משרד השיכון, משרד הביטחון, משרד התיירות, שמממן מלונות בהפרטה, למה הצרכן הציבורי אינו מעודד?
משה טראוריג: סם אולפינר מדבר על 200 דולר לרצף?
משה טראוריג: לא צריך.
משה טראוריג: שיעשו שטיחים מקיר לקיר.
משה טראוריג: נעשה את זה בעשרים דולר למטר.
משה טראוריג: אבל מי יקנה מקיר לקיר על הרצפה?
משה טראוריג: בקיץ הרי יילכו יחפים על שטיח, וזה לא קר.
משה טראוריג: על בלטות זה קר.
משה טראוריג: חבר'ה, בואו נשנה את טעם הקהל, הביקוש הציבורי הוא כמעט מונופול, הוא יכול להוביל את המהלכים.
משה טראוריג: אנחנו רואים, שבתעשיות הבנייה לעולים יש משקל יותר גדול.
משה טראוריג: שם אנחנו צריכים להיות.
משה טראוריג: העולים החדשים לא יהיו טפסנים, חבר'ה.
משה טראוריג: תשכחו מזה.
משה טראוריג: לא יהיו טפסנים.
משה טראוריג: אבל לעבוד ליד פס הייצור בקירות הגבס, הם כן יכולים.
משה טראוריג: לנהל את הפרויקט הם כן יכולים.
משה טראוריג: לנו יש נשים, שהן מנהלי פרויקטים.
משה טראוריג: הטובות ביותר.
משה טראוריג: הן עלו על הפיר בקריה.
משה טראוריג: הן עלו בתחנת הכוח בחדרה.
משה טראוריג: הן עלו באשקלון למעלה, למאתיים מטר, עם ג'ינס, והן נתנו הוראות לחברות בחו"ל, ועשו תוצאות עסקיות יפות.
משה טראוריג: אבל הן לא יהיו טפסניות, חבר'ה.
משה טראוריג: על מה אתם מדברים?
משה טראוריג: מי יילך בכלל לעסק הזה?
משה טראוריג: הן יישבו על המחשב.
משה טראוריג: בואו, כמדינה, נקדם את העניין של ענף הבנייה.
משה טראוריג: ענף הבנייה הוא לא אי, איננו יכולים לדבר על סלונים, בסלונים אין פועלי בניין.
נעמי בלומנטל: לי יש פשוט בעיה, אנחנו איננו יכולים להתמודד עם כל ענף הבנייה, אלא אם אהיה שרת השיכון, מה שמאוד יכול להיות.
משה טראוריג: לא שר השיכון, זאת הבעיה.
משה טראוריג: נעמי, אתם טועים בתפישה של ענף הבנייה מאז קום המדינה.
משה טראוריג: לתעשיינים יש משרד התעשייה והמסחר, והוא מרכז את כל התעשייה והמסחר בכל תקציב המדינה.
משה טראוריג: לבניין אין אבא.
משה טראוריג: שר השיכון פעם היה אבא, אבל רק בבנייה למגורים.
משה טראוריג: מאז שנות השישים הופרטה הבנייה - המשרד נותן תקציבים והקבלנים בונים.
משה טראוריג: אבל על הבניין של משרד הביטחון – משרד הביטחון בעל הבית.
משה טראוריג: על הבנייה לתיירות – התיירות בעלת הבית, על בתי-הספר – החינוך הוא בעל הבית ועל בתי-הסוהר המשטרה היא בעלת הבית, וכך זה מתמסמס.
משה טראוריג: יש גירעון בתקציב המדינה וצריך לקצץ - מה מקצצים?
משה טראוריג: במקום להתמודד עם הפקידות, או עם מה שקרוב ב-payroll, מוציאים הוראה: "אין תקציב פיתוח".
משה טראוריג: מה הבעיה?
משה טראוריג: שהקבלנים יתמודדו עם הפיטורים.
משה טראוריג: יותר קל שהשורה העשירית תתמודד עם הפיטורים, מאשר השורה הראשונה.
משה טראוריג: אין בעל בית.
נעמי בלומנטל: אבל אינני מבינה, שר השיכון, או שרת השיכון, לא צריכים להיות אלה שרואים את הראייה הכוללת של כל העניין?
משה טראוריג: לא.
משה טראוריג: זה לא מתפקידו של משרד השיכון.
משה טראוריג: משרד השיכון עוסק בבנייה למגורים לזכאים.
משה טראוריג: אפילו כשצריך משכנתאות, מה הוא עושה?
משה טראוריג: הוא מסבסד את הבנק.
משה טראוריג: אין לו בנייה ישירה.
משה טראוריג: זה לא מה שבנו בשנות השישים, הוציאו למכרזים.
נעמי בלומנטל: תראה, מה שאתה מעלה פה הוא בהחלט קונצפט.
משה טראוריג: קחי למשל את מע"צ.
משה טראוריג: פעם מע"צ היה בונה את הכבישים.
משה טראוריג: מי בונה אותם היום?
משה טראוריג: תראי למשל את מנהרת הכרמל.
משה טראוריג: הפרויקט יצא לדרך ב-91', ועד היום - חברא קדישא, אתרא זה, פה, שם, - וזהו, אין פרויקט.
משה טראוריג: כביש חוצה ישראל יצא עם חוק פואד ב-91'.
משה טראוריג: לפני שנה באוקטובר התחלנו לסלול אותו.
משה טראוריג: שבע שנים זה לקח.
משה טראוריג: בארצות-הברית אתה עולה לבניין, אתה מקבל סט, אומרים לך: "זה הבניין, אין בלתו, צא לעבודה".
משה טראוריג: פה אתה עולה – אין תוכניות.
משה טראוריג: תלך פה, תבוא שם, תבוא, תלך, שינינו, היינו - - -, ואנחנו לא בונים יותר גרוע מהאמריקאים.
משה טראוריג: אנחנו בונים לא רע בסך הכל, משלב התכנון עד הגמר- - -
נעמי בלומנטל: הייתי אצל ראש העיר של טבריה, למשל.
נעמי בלומנטל: הוא אמר: "תנו לבנות, תנו לבנות מלון, אי אפשר".
משה טראוריג: אי אפשר.
משה טראוריג: אין תוכניות.
משה טראוריג: זה תוקע אותך, אחר תוקע אותך, ירוק מפה, שחור משם, אתה לא זז.
משה טראוריג: חבר'ה, יש לי הצעה.
משה טראוריג: מה שאנחנו יכולים לעשות, לאו דווקא עם העולים החדשים, עם ישראלים, הוא שיתוף פעולה פתוח מצדנו.
משה טראוריג: אנחנו רוצים שהעובדים בענף הבנייה יהיו עובדים ישראלים.
משה טראוריג: לאף אחד אין חשק לנסוע ולהתמודד עם רומנים, עם סינים או עם תאילנדים.
משה טראוריג: זה אסון לטווח ארוך, אבל המדינה יוצרת מצב של חוסר ברירה.
משה טראוריג: התמ"ג סתם יורד ל-2% מחמישה או שישה?
משה טראוריג: מה, איננו מכירים במציאות הזאת, של התלות, במשק?
משה טראוריג: איננו מכירים בנושא הזה של המשק הסורי והירדני וכו'?
משה טראוריג: הרי גם בגלובליזציה, יש פה בעיה מערבית ברורה.
משה טראוריג: מערב אירופה כבר עברה את זה, למה שלא נלמד?
משה טראוריג: למה אנחנו משלמים דמי לימוד פעמיים?
משה טראוריג: בואו נלמד מה קרה שם.
משה טראוריג: בואו נהפוך את הבנייה, נביא אנשים לתעשיית הבנייה, לבנייה - - -
נעמי בלומנטל: רגע, מה הלקח של אירופה?
משה טראוריג: הלקח של אירופה הוא, שיש 12% אבטלה בגרמניה, ופועלי בניין מתורכיה.
נעמי בלומנטל: אני יודעת, אבל הם מצאו לזה פתרון?
משה טראוריג: הם מצאו לזה פתרון חלקי בלבד.
משה טראוריג: לחלק הם נתנו ליגליזציה, "הלבינו" חלק מהעובדים, לחלק רכשו דירות בארץ מוצאם והוציאו אותם לשם, וחלק נמצאים גם כאן.
סופה לנדבר: ומה הפתרון שאתה מציע?
סופה לנדבר: אתה אומר "אל תביאו".
סופה לנדבר: שמואל אולפינר: החלק המסוכן הוא מה שאנחנו רואים באוסטריה, ועכשיו בבלגיה - המפלגות הפשיסטיות שקמות שם בעניין הזה.
נעמי בלומנטל: לנו עוד יותר מסובך.
נעמי בלומנטל: נמצא כאן הרפרנט רוני ארד ממשרד האוצר.
נעמי בלומנטל: האם יש לכם, אני עכשיו שואלת דווקא את התאחדות הקבלנים, משהו ספציפי שאתם רוצים להפנות לאוצר?
שמואל אולפינר: הרבה מאוד.
נעמי בלומנטל: הרבה מאוד?
נעמי בלומנטל: אז רק שנייה.
נעמי בלומנטל: בואו נשמע.
רוני ארד: אני רפרנט לענייני קליטה, לא לענייני שיכון, ואינני יודע מה קורה במשרד השיכון או במשרדים אחרים.
רוני ארד: דבר אחד שאני יודע הוא, שמשרד הקליטה כבר התחיל לפעול בנושא אולפנים יחד עם משרד החינוך, בכיוון של אולפנים יותר מקצועיים, כלומר, לקחת סוג מסוים של אנשים ולעשות להם אולפן משלהם.
רוני ארד: אינני יודע לגבי בנייה או לגבי עניינים אחרים.
רוני ארד: דבר שני, כמו שיש במשרד העבודה, גם במשרד הקליטה יש תקציב תעסוקה, אנחנו משתדלים לא להתערב בתקציב הזה, אבל תקציב תעסוקה קיים.
רוני ארד: הם עושים קורסים, ירידים של עבודה ועוד דברים רבים, ונראה לי שהדבר הכי פשוט הוא, ליצור קשר לא רק עם משרד העבודה, אלא גם עם משרד הקליטה.
שמואל אולפינר: אתה יודע כמה כסף עומד לרשותם?
רוני ארד: שוב, אלה סדרי עדיפויות של המשרד, זה לא עניין של - - -
שמואל אולפינר: כן, אבל כמה אתם מעבירים להם לצורך זה?
רוני ארד: תקציב התעסוקה של משרד הקליטה עמד על כמעט שישים מיליון שקל בשנת 2000.
רוני ארד: אינני זוכר כרגע כמה הוא ב-2001.
נעמי בלומנטל: יש פה נציג ממשרד הקליטה, תכף נשמע.
רוני ארד: אינני יודע כמה מזה הם מקדישים לקורסים, אם הם מפרידים את זה - עד גיל 45, מעל גיל 45, זה במסגרת סדרי העדיפויות שלהם.
רוני ארד: אבל אני אומר, עדיין יש למשרד הקליטה מאגרים של מובטלים עולים, וגם לשירות התעסוקה.
רוני ארד: נראה לי, לפי הדיון פה, שהבעיה היא אפילו קדם קורס.
רוני ארד: כמו שאני מכיר את העולים, ואני רואה עולים כמעט בכל מקום שאני נמצא, אין להם בושה, כמו לישראלים, לעבוד בעבודות שלישראלים נראות שחורות.
רוני ארד: הם מסוגלים לשמור, ולנקות רחובות, והם בוודאי מסוגלים לעשות הכל.
רוני ארד: חבל שהישראלים אינם כאלה, כי אז בעיית האבטלה הייתה נראית אחרת.
רוני ארד: לכן נראה לי שיש פה בעיה של חיבור, זה הכל.
רוני ארד: בעיה של חיבור וידע, ועם המשכורות שציינתם פה, זו ודאי אינה בעיה של כסף.
רוני ארד: עולה שיידע שעבודה כזאת קיימת, אין סיבה שלא יילך אליה, ולכן, עוד לפני שמתחילים קורסים, ולפני שמוציאים כסף על הדברים האלה, אני חושב שפשוט צריך ליצור את הדבק הזה, בין בסיס המידע של הקבלנים לבסיס המידע של המובטלים העולים.
רוני ארד: בניגוד למובטלים ישראלים, נראה לי שכן יכול להיווצר פה קשר, עוד לפני שאנחנו מוציאים כסף על אולפנים מיוחדים או על דברים כאלה.
רוני ארד: כי נראה לי שהקצר הזה, הקיים היום, לפחות עם משרד הקליטה, שאותו אני מכיר, אינני מכיר את משרד העבודה והרווחה, שפשוט אינו מאפשר לעולים לקבל את המידע שעכשיו קיבלנו תוך שעה.
רוני ארד: לכן אינני חושב שכבר עכשיו צריך להקים קורסים משותפים ודברים כאלה, אלא קודם כל לנסות לחבר בין מסד הנתונים של משרד הקליטה ושל שירות התעסוקה למסד הנתונים של התאחדות הקבלנים.
רוני ארד: אחרי זה, אם יש בעיות, כדאי לעשות ישיבה משותפת למשרד הקליטה, משרד העבודה והתאחדות הקבלנים.
רוני ארד: יש תקציבים לדברים האלה, אינני רואה פה איזה נזק גדול - - -
שמואל אולפינר: טוב, אנחנו רוצים שיביאו את האנשים, נלמד אותם, ושירוויחו על זה כסף.
רוני ארד: לא נראה לי בכלל שיש פה בעיית תקציב.
אפרים כהן: נכון, אין בעיית תקציב.
אפרים כהן: אני מצטרף ליד המושטת של התאחדות הקבלנים, ולהערכתי אין מנוס מטיפול מערכתי בנושא הזה.
אפרים כהן: שיתאגדו הסוכנות היהודית, משרד העבודה והרווחה, משרד הקליטה ושירות התעסוקה, ויתחילו למפות.
אפרים כהן: טיפול נקודתי.
אפרים כהן: להגיע למקומות שיש בהם גם מרכז קליטה וגם עולים מובטלים, בלי תוכניות ובלי ניירות, ולטפל טיפול נקודתי כשישנם כל הגורמים.
אפרים כהן: אני מסכים עם ארד.
אפרים כהן: להערכתי, אין בעיה תקציבית, רק צריך לעבוד יחד עם התאחדות הקבלנים, כדי להשיג את המטרה.
אפרים כהן: זו ההערכה שלי.
אפרים כהן: אם יהיה טיפול נקודתי וטיפול מערכתי בנושא הזה, אפשר להגיע למטרה.
אפרים כהן: אני מצטער שנציג משרד הקליטה איננו כאן היום.
נינה צ'יקו: אני מייצגת את משרד הקליטה, קלאודיה מנהלת אגף התעסוקה, לא יכלה להגיע.
נעמי בלומנטל: חברת הכנסת סופה לנדוור, בבקשה.
סופה לנדבר: קודם כל, אני חושבת שכולנו כאן זוכרים את השורה מהשיר: "אנו באנו ארצה, לבנות ולהיבנות בה".
סופה לנדבר: אני מצטטת את המלים, כדי שתבינו את שורש הבעיה.
סופה לנדבר: אגב, אני מאוד מסכימה אתך, שבעצם זה צריך להיות ענף ישראלי, ולא ענף של עולים או של פועלים זרים, מפני שיש בזה משהו שדוחה אותי.
סופה לנדבר: אני לא חושבת שצריך לחפש רק בקרב העולים, אבל אם זה יהיה ענף ישראלי, חלק בו יהיה גם של עלייה, משום שהאינטגרציה של העלייה היא בכל הענפים של התעשייה, ואני מאמינה שהם מסוגלים ללכת לכל מיני עבודות, גם לעבודות ניהול וגם לעבודות פשוטות.
סופה לנדבר: אני הייתי ממליצה ללכת אצל העולים דווקא מלמעלה למטה.