GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעמי בלומנטל: אנחנו מקיימים היום ישיבת עבודה.
נעמי בלומנטל: חשבנו על אפשרות לשלב הרבה יותר עולים, ואני רוצה גם להדגיש, עולות, בענף הבנייה, בתחומיו השונים.
נעמי בלומנטל: אינני מומחית גדולה, אני לא קבלנית, אבל בכל אופן, היגיון יש גם לנו, חברי הכנסת.
נעמי בלומנטל: מצד אחד אנחנו רואים העסקה גדולה של עובדים זרים, מהצד השני אנחנו רואים אבטלה גדולה מאוד, ואם אני כאן אפריד, משום שזאת ועדת העלייה והקליטה, בין אבטלה בכלל, ואולי בכלל היה צריך לעשות משהו כדי להכניס את המובטלים לענף הבנייה, לבין העולים החדשים, ובהם גם עולות חדשות.
נעמי בלומנטל: כל מי שהיה ברוסיה, ויש כאן כמה, או בארצות אחרות של חבר העמים, יודע ששם גם נשים עובדות עבודה פיזית קשה מאוד, ואף אחד אינו מניד עפעף.
נעמי בלומנטל: אינני יודעת כמה הן מרוצות בחלקן, אבל אני בטוחה שהיום, עם השיפור של ענף הבנייה, וכל השיטות המתועשות,יש מקום בענף הזה גם לעולים וגם לנשים.
נעמי בלומנטל: בגדול, זו מטרת הישיבה שלנו – לראות איך אפשר לקדם את שילוב העולים בענף הבנייה.
נעמי בלומנטל: אני רוצה קודם כל לברך את מר שמואל אולפינר, שנבחר לא מכבר לתפקיד נשיא התאחדות הקבלנים, וחשבתי שזה יהיה רעיון נכון, שנשב יחד.
נעמי בלומנטל: עשינו את זה בוועדה גם בעבר, עם התאחדויות שונות - התאחדות התעשיינים, התאחדות בעלי המלונות, כדי לראות איך אפשר לשלב עולים, ואני שמחה לומר, שחלק מהישיבות האלה נשאו פרי.
נעמי בלומנטל: אני יכולה לתת לכם למשל דוגמה - עשינו פעם ישיבה לגבי ספורטאים עולים והמצב הכלכלי הקשה שלהם, שמצד אחד הם מייצגים את ישראל בתחרויות ספורט שונות, יש להם מאמנים, לא רק עולים, וראינו אותם, ובאמת אין להם ממה לחיות.
נעמי בלומנטל: מצד אחד הם מופיעים, מייצגים את ישראל, ומצד שני אין להם היומיום לחיות ממנו.
נעמי בלומנטל: וכתוצאה מהישיבה שהייתה אז, במיוחד נרתמו מהתאחדות בעלי המלונות, נוצרה קונסטלציה ועלו רעיונות של שילוב ספורטאים כאלה בכל מיני חדרי כושר של בתי מלון כמאמני כושר, כדי שיהיה להם איזשהו מינימום לקיום בסיסי.
נעמי בלומנטל: פה, באשר לענף הבנייה, פגשתי את מר אולפינר באחד הכנסים שהיו, ובאמת חשבתי שמן הראוי שנתייחס לסוגיה הזאת, ואני מאוד מקווה שהישיבה הזאת אמנם תישא פרי, ולא נמצא שרק באנו, העלינו את הנושא, דיברנו על החשיבות שלו ועל מה שכדאי היה לעשות, אם בכלל אפשר לעשות משהו, ובסופו של דבר לא קורה שום דבר.
נעמי בלומנטל: אני מאוד מקווה, שבכל זאת תצמח מהישיבה הזאת איזושהי התקדמות בשילוב של עולים ועולות בענף הבנייה.
נעמי בלומנטל: נדמה לי שכולנו ערים לנושא של העובדים הזרים.
נעמי בלומנטל: אנחנו, כחברי כנסת, נמצאים תמיד במצוקה קשה מאוד, כאשר גם המנכ"ל, מר סדן, וגם אחרים, מר שטרן, שאני מכירה באמת הרבה מאוד שנים, והיה גם הנשיא שלכם הרבה שנים, וגם חבר כנסת, כאשר מצד אחד יש עלינו לחץ גדול מאוד, להיות בעד מכסות, או איך שנקרא לזה, של היתרי כניסה לעובדים זרים, וזה, באמת, לחץ כבד מאוד מצד אחד.
נעמי בלומנטל: ומה הטיעון?
נעמי בלומנטל: את הטיעון אתם ודאי מכירים טוב ממני - באים ואומרים, מצד אחד אתם רוצים שיהיו דירות במחירים סבירים לעולים חדשים ולזוגות צעירים, ומצד שני, אם אנחנו מעסיקים עובדים ותיקים, העלות עולה ועולה, ולכן או שאין דירות, או שהעלות כל-כך גבוהה, שאיננו יכולים לספק דירות, במחירים סבירים, לאותן אוכלוסיות שאתם לוחצים עלינו לתת להם.
נעמי בלומנטל: מצד שני, אנחנו רואים את המצוקה הקשה של העובדים הזרים, ואת מה שקורה למדינת ישראל; אנחנו רואים גם מה קורה למדינות אחרות, באירופה, כתוצאה מכך שיש שם אחוזים גבוהים של עובדים זרים, שמשנים את פני המדינה, ואנחנו יודעים את כל הבעיות שיש לנו כאן, במדינה, בקשר לעובדים הזרים.
נעמי בלומנטל: בואו ננסה לבחון את זה מהכיוון של העולים החדשים, ונראה.
נעמי בלומנטל: הייתי רוצה לשמוע בשלב הראשון את מר אפרים כהן, שהיה מנכ"ל משרד הקליטה, ולפיכך יש לו גם, הייתי אומרת, פתיחות רבה יותר מלרבים אחרים, לשילוב של עולים במערכת בכלל ובוודאי גם בענפי התעשייה והתעסוקה השונים, ולכן הייתי רוצה לשמוע ממך, מר אפרים כהן, קודם כל איזושהי סקירה, אני יודעת שאתה יו"ר המינהלת לטיפול בעובדים זרים, ושמעתי שיש לך נתונים שמעניין יהיה לשמוע.
אפרים כהן: תודה גברתי היו"ר, אני מקווה שהנתונים שאמסור יהיו על דעת כולם, ויכולים לתרום לדיון היום בכנסת.
אפרים כהן: ישראלים, שמועסקים בענף הבנייה, ואין חילוקי דעות בעניין הזה, הם כ-121,000.
אפרים כהן: השאר הם עובדים זרים ופלסטינים.
אפרים כהן: תכף אתייחס לזה.
אפרים כהן: להערכת שירות התעסוקה ישנם כ-4,500 מובטלים בתחום הבנייה בלבד.
אפרים כהן: חברי אשר דהאן, מאגף ההכשרה המקצועית, אחראי לכל הנושא של הכשרה, בעיקר מדובר על התוכנית של 2001, להכשרת כ- 4,000 – 5,000 עובדים בבנייה.
אפרים כהן: אני מבקש לציין, וזה נתון מאוד חשוב - עלות שכרו, לשעה, של עובד ישראלי, היא כ-25 שקלים, לעומת 17.6 שקלים לעובד זר, המועסק דרך חברת כוח-אדם, ולעומת 15 שקלים לעובד זר בהעסקה עצמית.
אפרים כהן: זה אומר, שלכל מעסיק הכדאיות היא להעסיק עובד זר, ולא כל עובד אחר.
אפרים כהן: לכן טבעי הדבר, שהמעסיק מעדיף עובד זר על פני ישראלי ופלסטיני.
וילמה מאור: מה זו העסקה עצמית?
אפרים כהן: כשאנשים, לא דרך חברת כוח-אדם, ללא תיווך, מגיעים כתיירים, ואז מקבלים שכר נמוך מאוד.
אפרים כהן: לצערי, העסקה שלא כדין קיימת גם בענף הבנייה.
אפרים כהן: לא אצל כולם, אבל בחלק מענף הבנייה.
אפרים כהן: ממשלת ישראל החליטה על מתן היתרים לעובדים זרים בישראל כתוצאה ממצוקת הענף ומצורכי הענף, כיום, מעודכן לחודש ינואר, היה מספר ההיתרים 34,416.
נעמי בלומנטל: זה לענף הבנייה?
אפרים כהן: לענף הבנייה בלבד.
אפרים כהן: התאחדות הקבלנים עשתה מאמץ גדול ונפגשה עם כל הגורמים, והתקבלה החלטת ממשלה, ב-31 בדצמבר, על הגדלת מתן ההיתרים בענף הבנייה בעוד 7,000 עובדים, כתוצאה מהסגר, מהמצוקה וכו'.
אפרים כהן: אני קובע - כל עוד שכרו של עובד פלסטיני או זר הוא נמוך ביותר, מאוד קשה יהיה לשלב עובד ישראלי, אם הוא עולה חדש או עולה ותיק, בענף.
אפרים כהן: זו קביעה, ואין עליה עוררין.
אפרים כהן: ולכן, להערכתי - - -
שמואל אולפינר: מי אמר שאין עליה עוררין?
אפרים כהן: אני אומר.
אפרים כהן: אני מוסר דברים מתוך עבודתי בשטח.
אפרים כהן: אני רואה מה נעשה היום, ואני רואה, שהיום עדיף להעסיק עובד זר מאשר עובד פלסטיני או ישראלי.
אפרים כהן: זה כתוב באותיות גדולות.
אפרים כהן: זה נושא הדיון, כי יש פה השלכה על העסקת עובדים ישראלים בכלל, לכן אני אומר - כל עוד השכר נמוך, יהיה קשה מאוד לקלוט, ואנחנו גם רואים, שהמובטלים לא נקלטו.
אפרים כהן: יש בכמה נקודות בארץ אנשים שנפלטו מענף הבנייה, ואלה, למרות הצורך, לא נקלטו בחזרה.
אפרים כהן: הטענה שלהם היא, שזה כתוצאה מבעיות שכר, ולא מסיבות אחרות.
אפרים כהן: זה הכל.
אפרים כהן: לכן, לא המלצנו על הגדלת מספר העובדים הזרים, כי חשבנו שזו הזדמנות בלתי חוזרת, שיש, לצערנו, סגר ומצב קשה במדינה, לשלב ישראלים, לתת תמריצים לישראלים ולקלוט עובדים.
אפרים כהן: אני שמח מאוד ששמעתי מחברי אשר דהאן, שוודאי יפרט, מהן התוכניות של האגף להכשרה מקצועית בכל מה שקשור לנושאי הכשרה ותמריצים למתן לעובדים ישראלים להשתלב בענף הבנייה.
אפרים כהן: זה כפתיח בנושא.
אפרים כהן: תודה גברתי.
נעמי בלומנטל: זו הייתה מין יריית פתיחה.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שזה עונה בגדול.
נעמי בלומנטל: אני יודעת שיש ויכוחים גדולים מאוד אם להביא עוד עובדים זרים, שיהיו יותר היתרים, או פחות היתרים, בעצם שמת את זה על השולחן.
נעמי בלומנטל: אם מעסיק משלם לעובד אחד ב-30%, או משהו כזה, פחות ממה שהוא משלם לוותיק, אין לו שום מוטיבציה להעסיק ותיק, ותכף נשמע.
נעמי בלומנטל: בכל זאת, זו הייתה איזו יריית פתיחה, ואני רוצה להעביר את רשות הדיבור למר אולפינר, נשיא התאחדות הקבלנים.
נעמי בלומנטל: מכאן, שוב, ברכות על התפקיד שלך, ונרצה לקבל גם ממך איזושהי סקירה לגביכם, וגם לשמוע מה עמדתכם, בעיקר לגבי עולים חדשים ועולות חדשות, אם יש לכם איזה מסר, איזו בשורה.
שמואל אולפינר: קודם כל אני רוצה להודות לך על כך שהתאספנו פה, אני חושב שהשיחה שהייתה בינינו היא לטובת העניין.
שמואל אולפינר: הכוונה שלנו היא לקלוט כמה שיותר עולים חדשים ולהכשיר אותם כדי שייכנסו לענף הזה, מפני שאם מדברים על עובדים זרים בענף שלנו, מדובר על כך שהעובדים הזרים בענף עובדים עבודות "רטובות", שאף ישראלי אינו רוצה לעבוד בהן – בטון, ברזל וכו', ואין מדובר על עבודות גבס או קרמיקה, תחום שבו יש בהחלט מקום גם לעולות חדשות, מפני שלהניח קרמיקה היום יכולה כל בחורה ובחורה בלי שום בעיות.
שמואל אולפינר: אינני יכול סתם לעבור לסדר, אחרי שהאדון אפרים כהן אמר מה שאמר, מפני שזה מרעים מאוד, והוא יודע את זה.
שמואל אולפינר: הודעתי לשר העבודה והרווחה, כשהעלו את העניין, שיש 3,700 עובדים לבניין, ואנחנו דרשנו את העובדים האלה בלשכות.
שמואל אולפינר: אף אחד מהם לא הגיע.
שמואל אולפינר: עשינו גם יריד תעסוקה, מה שהרגיז אותי אז היה, שאמרתי לסמנכ"ל שירות התעסוקה, נזרי, כדי פעם אחת ולתמיד לסתום את הפיות הרעים, שיביא את כל 3,700 העובדים לרחוב מקווה-ישראל בתל-אביב, ואנחנו, כך אמרתי לו, נקלוט את כולם, ואם לא נקלוט – נשלם להם את השכר שרוצים בשבילם.
שמואל אולפינר: אז עם האגדה הזאת תפסיקו, כי 800 קבלנים ביקשו בכל לשכות העבודה את העובדים האלה, וצחקו להם בפנים, כולל לאנשי כוח-אדם של החברה שלי.
שמואל אולפינר: עכשיו הסיפור השני - מבחינת העסקה ועלות, עובד זר, דרך חברת כוח-אדם או לא דרך חברת כוח-אדם, עולה לנו מינימום חמישה דולר וחצי לשעה, לא 15 ₪ ולא 17 ₪.
שמואל אולפינר: אנחנו משלמים חמישה דולר וחצי לעובד, זו עלות המינימום שלנו כמעבידים.
שמואל אולפינר: עכשיו, בואו נעשה הפרדה מוחלטת, שפעם אחת ולתמיד צריך לעשות אותה.
שמואל אולפינר: אנחנו מדינה עשירה, כמו מדינות אירופה, ואנחנו סובלים ממה שסובלים באירופה, ואני מסתובב גם באירופה.
שמואל אולפינר: לא יעזור כלום.
שמואל אולפינר: אם אנחנו מדינה, שההכנסה בה היא 17 עד 18 אלף דולר, ולא אלף דולר, ירצו לבוא לכאן מהגרים בלתי חוקיים.
שמואל אולפינר: אני מצהיר בזה חד משמעית, בשם התאחדות הקבלנים והבונים - לא הבאנו אף אדם אחד מאפריקה למדינה.
שמואל אולפינר: יש פה הגירה בלתי חוקית, שמגיעה על-ידי תיירות צליינית, ואני מבקש להפסיק להטיל עלינו את העניין.
שמואל אולפינר: לא קוראים להם עובדים זרים.
שמואל אולפינר: את זה צריך להוציא מהלכסיקון.
שמואל אולפינר: יש פה מהגרים בלתי חוקיים, שלא תפקידה של ההתאחדות, ולא של אף אחד, אלא רק של מדינת ישראל, אם היא תעיז, לגרש אותם.
שמואל אולפינר: צרפת אינה מעיזה לגרש, בריטניה אינה מעיזה לגרש, וישראל לא תעיז לגרש, ואמרתי את זה לא פעם אחת בוועדות הכנסת, מפני שהיהודים נרדפו אלפיים שנה וגירשו אותם, והם לא יגרשו אחרים.
שמואל אולפינר: אם יש היום בארץ 300,000 מהגרים זרים בדרום תל-אביב ובכל המקומות, רדו מהגב של הקבלנים.
שמואל אולפינר: 98% מהאנשים שאנחנו מביאים חוזרים לארצותיהם.
שמואל אולפינר: חד וחלק.
שמואל אולפינר: אבל לא לשם כך באנו, ואני רוצה פעם אחת ולתמיד לסתור את האגדות.
שמואל אולפינר: אתם רוצים - תקימו משטרת הגירה כמו שיש בארצות-הברית, תתפסו אותם, תגרשו אותם, תשמרו עליהם, תרדו מגב המעסיקים בעניין הזה אחת ולתמיד.
שמואל אולפינר: נמאס כבר לשמוע.
שמואל אולפינר: אצלנו, כל הפועלים שמגיעים מסין חוזרים לסין בגלל הקומיסרים.
שמואל אולפינר: ככה הם באים – קבוצות עבודה עם קומיסרים.
שמואל אולפינר: ואם הם עובדים מסין, מעלים אותם על מטוס והם חוזרים לסין.
שמואל אולפינר: הבעיה עם הרומנים – אני בשבוע הבא נפגש עם שר העבודה הרומני, ואני הולך להודיע לו, שאם יש שניים-שלושה ברחנים שהולכים לעבוד במסעדות, התאחדות הקבלנים תפסיק להעסיק אפילו רומני אחד, אם הוא לא ידאג לזה שכל הברחנים שמסתובבים בארץ, ויש אולי אלף כאלה, יחזרו לרומניה.
שמואל אולפינר: אנחנו רוצים למנוע את זה, ואנחנו רוצים לעבוד ישר.
שמואל אולפינר: אצלנו בהתאחדות, עם כל הביקורות שאתם עושים, לא תמצא עובדים לא חוקיים בענף הבנייה, ואצל הקבלנים שחברים בהתאחדות הקבלנים.
שמואל אולפינר: אם תמצא – תן לנו את השם והוא יעמוד למשפט חברים.
שמואל אולפינר: זו ההחלטה שלנו.
אפרים כהן: מאה אחוז.
שמואל אולפינר: חד משמעית, והוא יועף מההתאחדות.
שמואל אולפינר: אנחנו לא נסכים לדברים האלה.
שמואל אולפינר: ועכשיו, לעניין שעליו דיברנו.
שמואל אולפינר: באנו להגיד, ומר שטרן יציג את העניין, שאנחנו לא שמחים להעסיק פועלים זרים, והחשש הגדול שלנו הוא,שעם מה שמתרחש היום, גם בעבודות שאינן רטובות ישראלים אינם רוצים לעבוד.
שמואל אולפינר: לא יעזור שום דבר.
שמואל אולפינר: כל אם ישראלית רוצה, וזו כבר מנטרה, שבנה יעבוד במחשבים, או שיהיה עורך-דין, או השד יודע מה, אבל שלא יגיע לבניין.
שמואל אולפינר: את לא רצית שהילדים שלך יעבדו בבניין, וגם אני לא רציתי.
שמואל אולפינר: אני עבדתי בבניין ועד היום אני בונה.
שמואל אולפינר: כשצריך פתאום לבנות קיר, ואין מי שיבנה, ואין לי בנאים, אז סם אולפינר לא מתבייש להיכנס לבגדי עבודה, ויש לו גם יבלות בידיים, את רואה אותן?
שמואל אולפינר: זה מזה שהוא עוד עובד בבניין לפעמים.
שמואל אולפינר: כשאין ברירה.
שמואל אולפינר: לא מתבייש.
שמואל אולפינר: אבל הילדים שלי כבר אינם רוצים.
שמואל אולפינר: הם כבר עורכי-דין וכו'.
שמואל אולפינר: וככה זה אצל כולנו, ובואו לא ניתמם.
שמואל אולפינר: הבעיה שלנו תתחיל להיות יותר חריפה, כאשר גם לעבודות הגמר לא יהיו ישראלים.
שמואל אולפינר: לא לעבודות הגבס ולא לעבודות הקרמיקה.
שמואל אולפינר: מפני שרק לידיעתך, ואתה יכול לבוא לבדוק את זה בספרים, אתה יודע כמה מרוויח היום רצף בענף הבנייה?
שמואל אולפינר: כמה לדעתך?
אפרים כהן: רצף ישראלי?
שמואל אולפינר: רצף ישראלי.
שמואל אולפינר: כמה מרוויח?
אפרים כהן: אני התעסקתי בעיקר בשכרם של העובדים הזרים.
שמואל אולפינר: כמה אתה חושב שהיום מרוויח רצף ישראלי בבנייה?
שמואל אולפינר: בוא, אני אגיד לך.
שמואל אולפינר: בין 180 ל-220 דולר נטו ליום.
שמואל אולפינר: שמעת?
אפרים כהן: וכמה מרוויח רצף עובד זר?
שמואל אולפינר: הוא עובד בקבלנות, גם הם כבר למדו.
שמואל אולפינר: בגלל החוסר, משום שלא נתנו לנו עובדים.
שמואל אולפינר: הרי זה טירוף מה שקורה היום בשוק.
שמואל אולפינר: אין להשיג רצפים, זה עוצר לנו את הבנייה.
שמואל אולפינר: אין בנאי אבן להשיג, אתה יודע?
שמואל אולפינר: אתה יודע כמה מוכנים לשלם לבנאי אבן בעבודות פיתוח?
שמואל אולפינר: 150 דולר ליום, העיקר שיבוא, ולא מעניין אותו מסים - אנחנו משלמים את הכל.
שמואל אולפינר: יצרתם, והסברתי את זה לשר העבודה, מצב א-נורמלי, שיש חוסר כזה עצום של פועלים, שאי אפשר לעשות כלום.
שמואל אולפינר: הבטיחו לנו את הפלסטינים, ואני אומר לך, אצלי, ואצל כולנו, עבדו פועלים פלסטינים.
שמואל אולפינר: אתה היית מוכן היום לעבוד בבניין, שיבוא פועל פלסטיני, אפילו אחד שעבד אצלך חמש שנים, אתה תסמוך עליו, שתהיה בפיגום על קומה 10?
שמואל אולפינר: או שתחשוש מה אמר לו האימאם ביום שישי ומה הוא יעשה לך ביום ראשון?
שמואל אולפינר: מי זה הגיבור?
שמואל אולפינר: אני יכול היום לתת למנהלי העבודה שלי לסמוך במאה אחוז?
שמואל אולפינר: ואני מודיע לך, שיש לי פועלים פלסטינים שעובדים מ-67'.
שמואל אולפינר: אתה שומע?
שמואל אולפינר: מ-67', אבל אתה יודע מה קורה?
שמואל אולפינר: ברגע שאני רואה פועל שמתחיל לגדל זקן, אני מפטר אותו.
שמואל אולפינר: אז אני יודע שהוא כבר חמאס.
שמואל אולפינר: אני אומר לו: "תוריד את הזקן".
שמואל אולפינר: אם הוא לא מוריד את הזקן, אני אומר לו: "לך הביתה".
שמואל אולפינר: אבל אתה גם לא יכול לסמוך על אחרים, תראה את נהג אגד הזה, איזה אסון הוא עשה לנו.
שמואל אולפינר: וככה אחרים.
שמואל אולפינר: אומרים לנו אנשים: "בסדר, יהיה פלסטינים".
שמואל אולפינר: אתה נותן לי תעודת ביטוח, לחיים שלי?
שמואל אולפינר: או לחיים של הבן שלי, שעובד?
שמואל אולפינר: מי יכול לתת?
אפרים כהן: אני לא רוצה להפריע לך באמצע, אבל אתה רק מחזק אותי יותר במחשבה, כמה שלקלוט ישראלים ולשלם להם שכר הולם אולי יעודד ישראלים לעבוד בבנייה ונוכל להתמודד עם הבעיה הזאת.
שמואל אולפינר: שמע, אדוני.
שמואל אולפינר: בוא אני אתן לך דוגמה ובזה אני אגמור, ואחר-כך ימשיכו הלאה.
שמואל אולפינר: יש סיפור עם עגורנים, נכון?
שמואל אולפינר: מפעילי עגורנים.
שמואל אולפינר: עכשיו תשמע סיפור, שסיפרתי לרענן כהן, והוא בדק אותי, וגם אתה תבדוק אותי.
שמואל אולפינר: נתתי לעגורן, שצריך לעבוד אצלי בתל-אביב, 7,500 שקל נטו ומונית ספיישל שלוקחת אותו בבוקר לעבודה, אחרת הוא לא הסכים לעבוד.
שמואל אולפינר: מונית ספיישל בבוקר, מונית ספיישל, כשהוא גומר את העבודה, בחזרה הביתה.
שמואל אולפינר: הוא עבד שבועיים, ואז הוא בא ואמר לי: "לא מתאים לי, משהו לא בסדר".
שמואל אולפינר: אמרתי לו: "מה לא מתאים לך?", אמר: "תן לי עוד 1,500.
שמואל אולפינר: אני רוצה 9,000 נטו".
שמואל אולפינר: אמרתי: "את זה לא תקבל".
שמואל אולפינר: אז הוא אומר: "תן לי פתק".
שמואל אולפינר: נתתי לו פתק, כתבתי שלא מתאים לי - ההסכם שלי היה על 7,500, אבל הרגשתי שמשהו לא בסדר.
שמואל אולפינר: אמרתי לעצמי, אני הולך אחרי הבנאדם הזה, לבדוק אותו.
שמואל אולפינר: עכשיו תשמע את הסיפור - הוא קיבל את הפתק והלך ללשכת העבודה, ומגיע לו לפי 7,500.
שמואל אולפינר: תשמעי את האסון של הארץ.
שמואל אולפינר: אתה יודע מה הוא עשה?
שמואל אולפינר: הוא נסע לצרפת.
שמואל אולפינר: מגיעים לו דמי אבטלה, אני לא יודע מי חותם לו, והוא עובד בצרפת על עגורן.
שמואל אולפינר: העברתי את השם שלו גם לשר רענן כהן, גם ללשכת העבודה בבת-ים, כדי שלא ישלמו לו דמי אבטלה.
שמואל אולפינר: לפי דעתי הוא מקבל עד היום.
שמואל אולפינר: הבנת מה קורה?
שמואל אולפינר: 7,500 נטו זה משכורת יפה?
אפרים כהן: מאוד.
אפרים כהן: מכובדת.
שמואל אולפינר: אז אני רק אזכיר לך, שהופעתי בטלביזיה הישראלית, והיה שם נשיא התאחדות המובטלים.
שמואל אולפינר: ראית את זה?
שמואל אולפינר: וכשאמרתי לנשיא התאחדות המובטלים: "אני אתן לך 4,500 נטו בחודש, הוצאות נסיעה וארוחת צהרים, בוא לעבוד", הוא אמר: "לא, אני עסוק.
שמואל אולפינר: אני נשיא המובטלים, אני צריך לדאוג למובטלים".
שמואל ארד: תנו לעבוד בכבוד, זאת עמותה, הוא עסוק בבחירות, לא להפריע.
אפרים כהן: אדוני, אני לא אוהב להפריע, אבל יש לי רק הערה אחת - אתה כל הזמן נותן את הדוגמה האישית שלך, ואני מכבד אותך, ואני יודע מי אתה ומה אתה, אבל - - -
שמואל אולפינר: לא, זו הדוגמה האישית של כולנו.
אפרים כהן: אבל כשאני יודע, שקבלנים פיטרו עגורנים וקיבלו עובדים זרים בסכום של 3,000-4,000 ₪, ושעגורנים מסתובבים מובטלים, גם זה צריך להגיע לכאן.
שמואל אולפינר: אין עגורנים מובטלים.
שמואל אולפינר: הרי העגורנים עשו קרטל, בחייך.
שמואל אולפינר: יש קרטל של עגורנים.
אפרים כהן: מצד שני הם מציפים אותנו, ומבקשים לדעת - למה אנחנו מובטלים ועובדים זרים עובדים.
שמואל אולפינר: הם עשו קרטל, והם הקימו חברה, ואתה עובד עכשיו לפי שעות.
שמואל אולפינר: לא הייתה לי ברירה ולקחתי כזה בתל-אביב, כי אינני רוצה עובד זר, ולא רוצה סיני.
שמואל אולפינר: בוא אליי לתל-אביב ותראה איך הקרטל עובד.
אפרים כהן: אני אבוא, אדוני.
שמואל אולפינר: תבוא אליי, תראה את הקרטל של העגורנים.
נעמי בלומנטל: בסדר, תודה רבה.
שמואל אולפינר: הסיכום הוא זה - אנחנו רוצים להעסיק ישראלים, אבל אנחנו רואים שיש בעיה גדולה בעניין הזה.
שמואל אולפינר: בעבודות הגמר בלאו הכי אנחנו משלמים הון תועפות, ורוצים שישראלים יקבלו אותן.
שמואל אולפינר: רק להבנה, תדע לך שאני עצמי פתחתי פעם בית-ספר לעולים חדשים, בהרצליה.
שמואל אולפינר: בבית-הספר הזה למדו 44 סטודנטים עולים חדשים.
שמואל אולפינר: לימדתי אותם טיח וריצוף, כי זה היה הכי חשוב.
שמואל אולפינר: אתה יודע מה היה הסוף?
שמואל אולפינר: תראה, יש לנו עסק עם יהודים, שניים נהפכו לקבלני ריצוף על המקום.
אפרים כהן: מוח יהודי.
אפרים כהן: זה בסדר, מוצא חן בעיניי.
אפרים כהן: גם אחרי מלחמת ששת הימים כל פועל הפך לקבלן.
שמואל אולפינר: מ-44 אנשים נשאר אחד, שעבד שמונה חודשים, ואחר-כך כולם נעשו קבלנים.
שמואל אולפינר: אני מאוד מעריך אותם, כי העלייה הזאת היא עלייה של אנשים פיקחים וחכמים, עם השכלה, ועכשיו הם כולם קבלנים.
ויקטור בריילובסקי: אפשר לשאול שאלה?
ויקטור בריילובסקי: יש סיפור, אינני יודע אם הוא אמיתי או לא אמיתי, שרמת הטכנולוגיה בתחום הבנייה אינה גבוהה כל-כך, ולכן, אולי כדאי להשקיע כסף ולהעלות את הרמה הטכנולוגית, ואז יהיה צורך בפחות אנשים, וכך יימצא פתרון לכל הבעיות האלה.
שמואל אולפינר: ח"כ בריילובסקי, כשאבא שלי בא מרוסיה, לפני איזה שבעים שנה, הוא עבד בבניין ובנה את רחוב דיזנגוף.
שמואל אולפינר: אז בנו בשיטות אחרות.
שמואל אולפינר: אני אומר לך, המנכ"ל ואני חזרנו עכשיו מאמריקה, שם עברנו אתרי בנייה.
שמואל אולפינר: אנחנו עובדים פה בשיטות הכי חדישות שישנן בענף הבנייה.
שמואל אולפינר: הדבר היחידי שאין פה ויש שם הוא, שהם בונים על קונסטרוקציות של ברזל.
שמואל אולפינר: אנחנו באנו מאטלנטה - ראינו שם את הבתים שהם בונים על קונסטרוקציות של ברזל, וזה יקר פה פי שתיים וחצי.
שמואל אולפינר: שם זה באמת רץ, הבנייה המתועשת, אבל גם להם זה נהיה יקר, והם עובדים, כמו שאנחנו פה, בבטונים.
שמואל אולפינר: רק עכשיו ראינו מרכזי מסחר ודירות והכל.
שמואל אולפינר: מה שכן, הם עובדים הרבה בעץ, וזה הולך מהר.
שמואל אולפינר: אתה יכול לשכנע ישראלי לגור בבית עץ?
שמואל אולפינר: אתה יכול לשכנע ישראלי, בדירה רגילה ולא משרדים, לקנות בית עם קירות גבס?
שמואל אולפינר: נסה לחשוב על זה.
שמואל אולפינר: אתה יודע איזה המצאות ואיזה סיפורים מספרים לי?
שמואל אולפינר: בבניות הכי יקרות, בצפון תל-אביב וכו', כשאתה הולך לבנות קיר גבס, אתה יודע איך אני עובד?
שמואל אולפינר: קודם אני בונה איטונג, ואת זה אני מצפה בגבס, ואז זה בסדר.
שמואל אולפינר: אחרת הם לא קונים.
שמואל אולפינר: אבל אנחנו עובדים בתבניות, ועם מנופים, ותאמין לי, עובדים כמו באירופה.
שמואל אולפינר: אני גם עובד באירופה, כך שאני יכול להגיד לך.
שמואל אולפינר: זה הכל אגדות.
שמואל אולפינר: יש דברים יסודיים בבנייה, שתמיד יצטרכו בשבילם פועלים – לחפור, לשפוך בטונים ולעשות את כל הדברים האלה - לא יעזור כלום.
שמואל אולפינר: ואנחנו יכולים גם את היציקות ואת הבנייה המתועשת לעשות על הארץ.
שמואל אולפינר: אבל גם אז זה בטונים, ולא משנה כלום.
שמואל אולפינר: אז אתה מעלה את הקיר במנוף, אבל זה בטונים.
שמואל אולפינר: זאת הבעיה.
שמואל אולפינר: אנחנו עובדים מאוד טוב פה, מהר ומתועש, כמה שאפשר.
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לך, אדוני הנשיא, שאינני מאמינה לאוזניי.
מרינה סולודקין: אינני מכירה עולים חדשים, שחושבים על האפשרות להתחיל מ-4,000 שקל נטו ולהתקדם ל-7,000.
מרינה סולודקין: הם אינם מבינים מה זה בארץ, ואינם יודעים איזה עתיד יש בענף הבנייה.
מרינה סולודקין: מה שאתה אומר על הישראלים אני מקבלת, כי אני לא כל-כך מכירה את המנטאליות ומשמעת העבודה של ישראלים.
מרינה סולודקין: מה שאני רוצה לומר לך הוא, שבעיירות הפיתוח יש הרבה גברים, מהנדסים, שמחפשים כל הזדמנות להתקבל לעבודה עם משכורת מכובדת.
שמואל אולפינר: כמהנדסים?
מרינה סולודקין: מה שאני אומרת לך הוא, שכולם הבינו שכמהנדסים אין להרבה אנשים עתיד בארץ.
מרינה סולודקין: הארץ לצערנו הרב קטנה מדי ל-10,000 המהנדסים שהגיעו לכאן.
מרינה סולודקין: מה שאני מבינה מהסיפור המרשים שלך הוא, שלהתאחדות הקבלנים אין קשר הדוק עם משרד הקליטה.
מרינה סולודקין: קודם כל אין פרסום על כך שהמשכורות כל-כך גבוהות, וגם יש מיתוס - העולים, למען האמת, חושבים שבארץ רמת הטכנולוגיה של הבנייה היא כמו במאה ה-19.
מרינה סולודקין: אם זה לא נכון, צריך להדגיש את זה כשמקבלים אנשים לקורסים מקצועיים.
מרינה סולודקין: אני גם חושבת שאחרי מה ששמענו, גם חברי הכנסת, גם מי שיהיו שר הקליטה, שר השיכון והבנייה ושר העבודה והרווחה צריכים לשבת ולהפנות את תשומת לב העלייה להזדמנויות הטובות והגבוהות שיש בענף הזה.
מרינה סולודקין: אני חושבת, שאחרי הקמת הממשלה החדשה נחזור אולי לפגישות אישיות, וכחברת כנסת גם אני רוצה לדעת יותר ויותר, כדי להסביר ולהיות יכולה להפנות אנשים לכתובת כלשהי, ולהנחות איך להתקבל לקורסים, מה הסיכויים אחרי סיום הקורסים וכו'.
מרינה סולודקין: לכן, נעמי, אני קודם כל מאוד מודה לך על זה שיש ישיבה כל-כך מעניינת, חשובה ומועילה, ואני חושבת שמאוחר יותר אנחנו, כחברי כנסת, כשרים וכסגני שרים בממשלה, צריכים לעבוד בכיוון הזה.
מרינה סולודקין: אני לא מקבלת את זה שיש 31,000 עובדים זרים בארץ, בזמן שאני, כאשקלונית, כל הזמן שומעת, שאין עבודה באשקלון, אין עבודה בנתיבות, אין עבודה בשדרות.
אלכסנדר צינקר: אבל באשקלון בונים ובונים.
שמואל אולפינר: את רוצה שאני אתן לה רק תשובה אחת קצרה?
שמואל אולפינר: אני אתן לך כתובת בשדרות.
שמואל אולפינר: את אומרת שיש שם עולים חדשים?
שמואל אולפינר: שייגשו לחבר שקוראים לו משה פרץ, הוא בונה בשדרות.
שמואל אולפינר: תביאו לו עובדים, ונראה אם הוא יקלוט.
שמואל אולפינר: או שתביאו עובדים מאותם האזורים לסולל בונה, שיושב פה הנציג שלהם, נראה אם שם יקלטו אותם או לא.
שמואל אולפינר: רק שירצו לעבוד.
אלכסנדר צינקר: אתה צריך לפתוח מרכז מידע.
שמואל אולפינר: שמע מה שאנחנו עושים.
שמואל אולפינר: אנחנו באים ללשכות ומבקשים עובדים.
שמואל אולפינר: כדי שלא יגידו שאנחנו מופקרים, אנחנו לא אומרים: "תן לי 288 עובדים".
שמואל אולפינר: אתה לא רוצה להתגרות.
שמואל אולפינר: אתה רוצה להראות שאתה בסדר.
שמואל אולפינר: מה אתה עושה?
שמואל אולפינר: אתה בא ואומר: "תן לי ארבעה בנאים, שלושה טפסנים, שני ברזלנים ואחד שמניח קרמיקה".
שמואל אולפינר: הזמנה כזאת.
שמואל אולפינר: אתה בא ללשכה ברחובות, ואתה אומר: "בבקשה, הנה ההזמנה".
שמואל אולפינר: מה אומרים לך?
שמואל אולפינר: צוחקים לך בפנים.
שמואל אולפינר: הפקיד אומר: "השתגעת?
שמואל אולפינר: מה, אתה לא יודע מה קורה?".
שמואל אולפינר: אתה מבין, לא הזמנתי תשעים.
שמואל אולפינר: בכוונה.
שמואל אולפינר: אבל שלחתי מאות קבלנים שיעשו את זה, והרשימות אצלנו.
שמואל אולפינר: בכל אופן, את כל האנשים שאתם מדברים עליהם אנחנו מוכנים לקלוט.
אלכסנדר צינקר: צריך לקיים תוכניות הסברה, אנשים לא יודעים.
נעמי בלומנטל: בואו נתקדם.
נעמי בלומנטל: זה יותר עמוק מזה.
נעמי בלומנטל: דווקא הדברים עולים קצת אל פני השטח.
נעמי בלומנטל: אתם נמצאים פה, באמת, באכסניה של אנשים שרוצים לראות איך אפשר לסייע.
נעמי בלומנטל: את הבעייתיות אנחנו מבינים, אבל נראה לי, שעולה חדש מן השורה, שאולי היה מהנדס, לא עולה בדעתו ללכת ולעבוד פתאום בבנייה.
נעמי בלומנטל: הוא בכלל היה פונה בכיוונים אחרים.
שמואל ארד: אני מוכרח כאן להגיד אמת אחת, שצריך להבין אותה.
שמואל ארד: אני אומר את זה לחברי הכנסת.
שמואל ארד: מהנדס בניין רוסי עולה לא יכול לבוא להתייצב בבניין ולהגיד: "עכשיו אהיה טייח".
שמואל ארד: ללמוד טייחות, כך שאת תהיי מוכנה לקנות דירה שהוא בתור טייח עשה אותה, הוא עושה קורס של חצי שנה, שאחריו הוא עושה סטאז' עוד חצי שנה, ואחרי זה הוא רק מתחיל להבין מה זה טיח.
שמואל ארד: אחרת את לא תקני את הדירה.
שמואל ארד: אם שני מילימטר הטיח בצד, יש תביעה נגד הקבלן, כי זה בניגוד לחוקי מכר הדירות.
שמואל ארד: אז עולה רוסי, מהנדס, לא יכול כל-כך מהר להיות טייח, וגם לא רצף.
שמואל ארד: הוא צריך להשקיע בזה שנתיים, והוא לא עושה את זה.
נעמי בלומנטל: על זה בדיוק הישיבה.
נעמי בלומנטל: זה מה שרציתי לומר, שאנחנו רוצים למצוא דרך - - -
שמואל ארד: אני רוצה רק לסיים את ההקדמה, ואז אתן לדוד שטרן לדבר.
שמואל ארד: תראו, עומדים בארץ היום, תסעו ותסתובבו, מאות רבות של פרויקטים, עם מיליוני מ"ר שנתקעו באמצע ושותקו בהם העבודות, כי חסרים 60,000 פלסטינים.
שמואל ארד: 40,000 העובדים הזרים, שהם בינתיים על הנייר, יש לנו היום 30,000, כי שירות התעסוקה לא נתן לנו אותם עדיין, הם הגרעין.
שמואל ארד: אם היינו יכולים להפעיל את הפרויקטים האלה עם העובדים שעושים את העבודות הרטובות, שדיבר עליהן סם, עם ה-30 – 40 אלף עובדים זרים שאנחנו צריכים, היינו יכולים להכניס לענף, במקצועות יותר מתקדמים, עוד אלפי ישראלים.
שמואל ארד: אבל אנחנו משותקים, כי אין לנו מי שיעשה את עבודות הטייחות והרצפות, ולשם כך אנחנו צריכים את הזרים, כי לזה באמת אין ישראלים.
שמואל ארד: תראו, הוצאנו מיליונים השנה על פרסום ועל ירידי תעסוקה.
שמואל ארד: הישראלים, לעבודות הקשות, הבסיסיות - רצפות, טייחות, ברזלנות, אלה שסם, הנשיא שלנו, קרא לה רטובות - לא באים, ועבודות הגמר תקועות, משותקות.