GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יורי שטרן: רק אלה מסוגלים, במיוחד מול המבוגרים, אבל גם מול הילדים, כאשר הם שנתיים, שלוש או ארבע שנים בארץ, להגיע אליהם באמת.
יורי שטרן: רק אלה צריכים לטפל.
יורי שטרן: אין פה שום קונצים, זו מטריה כל-כך עדינה, כל-כך ייחודית, שלצערי השפה המשותפת והבנת ההקשר - - -
גלינה פלין: קשה להם להסביר מה קרה שם בשפה אחרת.
יורי שטרן: ובאתי למנהלת באיכילוב, ואמרתי לה: "תגייסי מיד דוברי רוסית, אי-אפשר להמשיך כך, זה פשוט נתק מוחלט", ועובדה היא שנתק קיים גם בקטע ההסברתי - המשפחות עד עכשיו לא יודעות שמגיע להן מלון, נוסעות מראשון לציון, מקציר, זו חתיכת דרך - קציר זה יישוב מבודד, כמה אוטובוסים יש שם ביום?
יורי שטרן: ארבעה אולי.
אירנה ניסנוב: פעמיים.
יורי שטרן: לכן אני חושב שאם אפשר, אני לא יודע מה הכלל בקטע הזה, אבל אני מציע שהביטוח הלאומי יעשה הערכה משוערת של ההוצאות של המשפחות האלה, כי הם לא שומרים קבלות על אוכל, ולא על נסיעות, כי לא ידעו שיהיה הסדר, ולכן אני מציע שבביטוח לאומי יעשו איזושהי הערכה רטרואקטיבית ויתנו למשפחות החזר בסכום חד-פעמי מיידי.
יורי שטרן: דבר אחרון - האירוע הזה גילה מצוקה כזאת קשה בקרב העולים, שהציבור הישראלי פשוט הזדעזע, למרות שהדברים היו גלויים לכל.
יורי שטרן: גם מצוקת הדיור, גם האבטלה, גם המשכורות העלובות, גם העסקה באמצעות חברות כוח-אדם במקומות שישראלי ותיק תמיד מועסק באופן ישיר, ואני חושב שהלקחים של זה, אני ביקשתי מאחד העיתונים ברוסית פשוט לעשות סקירה מהירה של כל המשפחות האלה לפני שהן יקבלו בעזרת השם או בעזרת הגורמים והמתנדבים הרבה מאוד סיוע, פשוט לצלם את המצב האומלל הזה, שהוא בושה וחרפה לחברתנו.
יורי שטרן: ואני חושב שאנחנו - - -
צבי הנדל: אמרת לאחד העיתונים לעשות את זה מהר כי אתה אופטימי וחושב שעכשיו זה ייפתר מהר?
יורי שטרן: כי אני חושב שכאשר באמת היום מנסים למצוא עבודה, ותורמים כסף או מקרר כמו במשפחה בבת-ים - - -
מרינה סולודקין: או כיסאות במשפחה בחולון - - -
יורי שטרן: כן, אז לכן אני חושב שצריך לחשוף את מצוקת העולים, שממדיה אינם דומים לשום דבר בחברה הישראלית, אולי למצב אצל הערבים.
יורי שטרן: בכל האוכלוסייה היהודית אין דבר כזה.
יורי שטרן: זה מתחיל מהדיור, שלאוכלוסייה הוותיקה בדרך-כלל יש.
יורי שטרן: אני מציע שזה יעמוד גם כנושא בפעילות הוועדה באחת הישיבות הקרובות.
צבי הנדל: ברשותכם, אני אעשה סיכום ביניים לפני שנשמע את נציג צה"ל וקצת על התלמידים בבית-ספר שבח.
צבי הנדל: אני מקבל את הצעת רוב חבריי, אני רק מרחיב אותה מעט, וזה ייקח יום-יומיים עד שנתארגן – נקים ועדה משותפת, שאני רוצה שיהיו בה גם נציגים מוועדת הכספים, מוועדת העבודה והרווחה, וגם מאיתנו, אולי גם נציג הממשלה, כדי שכבר יהיה החיבור, אני מקווה שתוך יום-יומיים נקים אותה.
צבי הנדל: זאת תהיה מין ועדת מעקב, ולא תיקח שום תפקיד אחד מאף אחד.
צבי הנדל: חוסר התיאום, סליחה שאני אהיה חריג, אל תכעסו עלי, מראה שיש המון רצון טוב בעם הזה, וצריך לדעת שלפעמים בחוסר תיאום יש גם צדדים של ברכה.
צבי הנדל: הלוואי ש באמת היו מקרים שאותה משפחה מקבלת שמונה פעמים כסף.
צבי הנדל: אני לא בטוח שזה קורה.
צבי הנדל: ואם מתפקשש ויש איזה אחד או שניים כאלה, אז זה מן-אללה כמו שאומרים אצלנו.
צבי הנדל: איך אומרים את זה ברוסית?
יורי שטרן: אד ווגו.
צבי הנדל: לכן אני מברך כמובן על כל הפעילות.
צבי הנדל: ברוך השם יש הרבה רצון טוב בעם שלנו, חבל שרק ברגעים קשים, שכולם מאוחדים, וכל אחד מוכן באמת לתת את נשמתו בשביל לעזור לזולת.
צבי הנדל: יש כמה נקודות מעבר לבקרה הזו של הוועדה, שנצטרך לטפל בהן באופן מאוד מעשי, ואני לא רוצה לתת פה עכשיו הצהרות דקלרטיביות, אלא באמת לעשות עבודה מול כל משרד רלבנטי.
צבי הנדל: נושאים של דיור - לבדוק אם באמת יש פתרון מעשי של דיור, אם באמת יש דירות כאלה, הרי אי-אפשר לתת למשפחה מרמת-גן דירה בראשון.
צבי הנדל: יכול מאוד להיות - - -
יולנדה שטראוס: כל הדירות שנמצאו היו בראשון לציון ובבת-ים.
יולנדה שטראוס: בגוש דן.
יולנדה שטראוס: לא בדימונה.
יורי שטרן: למשפחת אוסצ'י הציעו באשדוד למשל.
יולנדה שטראוס: גם אשדוד זה במרכז הארץ.
סופה לנדבר: אנחנו נקבל את כל מי שרוצה להגיע לאשדוד בסימפטיה, בחיבוק וברצון, ונעשה הכל שהם יהיו תושבי אשדוד מרוצים.
צבי הנדל: גם אני מבקש את רשות הדיבור.
צבי הנדל: בנושאי דיור, ייתכן שכפתרונות מיידיים נצטרך לתת כסף לשכירת דירה לאדם עם כיסא גלגלים ולאדם בקומה הרביעית.
צבי הנדל: אני לא רוצה להיכנס עכשיו לכל פרט – כל אחד צריך לקבל את הפתרון שלו, ואני מקווה שכולם יקבלו את הפתרון שלהם.
צבי הנדל: אני אישית אעמוד בקשר, גם לפני הקמת הצוות וודאי אחרי הקמתו, עם משרדי הממשלה הרלבנטיים על מנת שהעניין ייפתר כמה שיותר מהר.
צבי הנדל: אחת הבעיות הקשות, ואני לא בטוח שיש להן כבר פתרון מערכתי מסודר, היא מצב העוני הבסיסי.
צבי הנדל: כל שאר הדברים - אם צריך עוד מונית, פחות מונית, עוד פסיכולוג וכו', ייקח עוד שבועות והם ייפתרו.
צבי הנדל: הלוואי שלא נצטרך, אבל הדברים האלה ייפתרו.
צבי הנדל: אחת הבעיות הקשות באמת היא מצב העוני הבסיסי.
צבי הנדל: כשמשפחה מאוד ענייה, כמו שאמרו אנשי בת-ים, וזה עבר כחוט השני אצל כולם, יש רגעים מסוימים שהאדרנלין אצלנו גבוה, וכולנו נרתמים, ואז יש פתאום מקרר, ומכונת כביסה, וממלאים את המקרר באוכל וכו'.
צבי הנדל: אבל אחרי זמן המשפחה נשארת עם מצב קשה.
צבי הנדל: לעניין הזה אנחנו נצטרך למצוא פתרון.
צבי הנדל: כיוון שפתרון כזה קשור בהכרח באנשים נוספים, אני לא רוצה לדבר על זה עכשיו, אבל יש לי רעיון מסוים בראש.
צבי הנדל: נצטרך למצוא פתרון.
צבי הנדל: הוא לא יעזור לתמיד, אבל בטווחים של שנה-שנתיים חייב להיות איזשהו פתרון.
צבי הנדל: בסופו של דבר משפחה צריכה להתמודד, כמו כל משפחה, אבל משך הטיפול הצמוד שלנו, מי זה ה"שלנו" הזה, שאני מדבר עליו, נצטרך עוד להגדיר בדיוק, אבל לטווחים של אחרי החלמה, אחרי היציאה הביתה, אחרי שנמצאו פתרונות, מוכרח להיות ליווי למשפחות האלה.
צבי הנדל: מצד שני אני גם לא רוצה שנעודד משפחות לעזוב את עצמן.
צבי הנדל: אני לא פסיכולוג, אבל צריך לדעת שמשפחות צריכות לחזור למעגל.
צבי הנדל: אני בחוצפתי, תתרגמו בבקשה למר אברמוב, לחצתי עליו למה הוא לא עובד חצי שנה אחרי הניתוח, כי אני יודע שחצי שנה אחרי ניתוח לב פתוח טוב לחזור לעבודה.
סופה לנדבר: לא כל אחד מסוגל.
צבי הנדל: או.
צבי הנדל: קיי, אז הבנתי שהיו לו כמה התקפים וכו', ולכן אני מתנצל, אבל התכוונתי שאנחנו צריכים לטפל בעניין בזהירות רבה, כל הגורמים שיעסקו בזה, כדי לא לדחוף אותם למצב של נצרכים, כי ברוך השם אלה אנשים בריאים, אפילו האמהות האלה, שיש להן ילדים גדולים, הן צעירות, וכשבעזרת השם ייצאו מהמעגל של התסבוכת והרוע הזה שנקלענו אליו, צריך לתת להם את הדחיפה הראשונית, את המסלול ואת הפתרונות הכבדים, אבל אחר-כך הם צריכים לרוץ לבד.
צבי הנדל: ברשותכם, אני מבקש עכשיו מיקירנו, המפקד הנחמד מצה"ל, שיסביר לנו בשמו ובשם משרד הביטחון איך מטפלת המערכת שלהם בנפגעים.
משה בנבנישתי: או.
משה בנבנישתי: קיי, אנחנו רק נפריד – אני אציג את המצב בשם צה"ל, ונמצא כאן עו"ד פרנקל, שידבר בשם משרד הביטחון.
משה בנבנישתי: אלה שתי מערכות מקבילות, אבל ברשותך - - -
צבי הנדל: חשבתי, בגלל קוצר הזמן, שאתה תמלא את שני התפקידים, אבל בסדר.
משה בנבנישתי: אני אשתדל לעשות את זה קצר מאוד.
משה בנבנישתי: ראשית, אני רוצה באמת לאחל החלמה לפצועים ולשלוח תנחומים למשפחות של החללים בכל האירועים.
משה בנבנישתי: כמי שנמצא בתוך עולם התוכן הזה הרבה זמן, אני יכול באמת להתחבר למצוקות, ואנחנו רואים את זה אצל משפחות חיילי צה"ל.
משה בנבנישתי: באופן עקרוני, צה"ל מהווה כתובת מאוד ברורה, עם מערכת מאוד מיומנת ומקצועית, למשפחות ולנפגעים עצמם.
משה בנבנישתי: בצה"ל, יש לנו מערכת מאוד ברורה של קצינות וקצינים שעוסקים בנושא הזה ומלווים את המשפחות, מבתי-החולים, תומכים גם בסיוע של הסעות, הובלות, לינה, כל מה שקשור בעניין הזה, אבל גם בהרבה מאוד תמיכה אישית, רגשית, והרבה העצמה ויכולת לסייע למשפחה להתארגן במצבים הקשים שהם נקלעים אליה.
משה בנבנישתי: כידוע, בצה"ל אנחנו מודיעים על נפגעים באופן אישי.
משה בנבנישתי: יש לנו מערכת של מודיעין נפגעים שמודיעה למשפחות.
משה בנבנישתי: גם כאשר מדובר בפציעה, מרמה של פצוע קשה ומעלה, או פצוע בינוני שאינו יכול לדבר, אנחנו מוציאים צוותים שהולכים למשפחות ומודיעים להן.
משה בנבנישתי: יש כאן ייחודיות מסוימת לאוכלוסיית העולים, וכאשר מדובר במשפחה שאנחנו יודעים שהיא מיוצאי חבר-העמים אנחנו שולחים מודיע שמדבר רוסית, אם אפשר מיד בתחילת ההודעה, ואם לא – מצרפים אותו ברגע שאפשר, ודואגים שהמתרגם יהיה נוכח במשך כל ימי השבעה ובכל זמן שצריך אחר-כך.
משה בנבנישתי: בחצי שנה האחרונה, החל מינואר, נתקלנו שוב ושוב במקרים של משפחות שנאלצנו להביא מחבר-העמים, או ממקומות אחרים בעולם, שבהם היו קרובים מדרגה ראשונה.
משה בנבנישתי: בחצי השנה האחרונה הבאנו עשרים בני משפחה לארץ, שיכנו אותם כאן, חלקם נשארו, חלקם חזרו, חלקם העדיפו לעלות, וגם בעניין הזה סייענו להם.
משה בנבנישתי: יש לנו קרנות הומניטריות שאנחנו ממליצים בפניהן לסייע למשפחות כאשר אנחנו רואים שהמצוקה היא קשה, וזה על מנת באמת למנוע מצבים שבהם משפחה אחת תקבל כמות גדולה של משאבים בעוד משפחה אחרת אינה מקבלת דבר.
משה בנבנישתי: בעיקרון, המערכת היא מאוד מיומנת ומקצועית.
צבי הנדל: משרד הביטחון.
נחום פרנקל: המערכת שלנו היא מערכת כוללת.
נחום פרנקל: היא לא עוסקת דווקא בעולים חדשים, אלא בכל האוכלוסייה, והאנשים אינם מוגדרים אצלנו ואינם מסווגים כעולים חדשים וכן הלאה.
נחום פרנקל: מערכת התמיכה הסוציאלית אצלנו היא מאוד צמודה, ועובדת סוציאלית מטעמנו, שנכנסת למשפחה, אם מדובר במשפחה שכולה, נכנסת בפעם הראשונה תוך כדי השבעה, ואז במהלך השלושים, ובשנה הראשונה מבקרת ביקור צמוד כל פרק זמן קבוע מראש.
נחום פרנקל: נוצר קשר הדוק מאוד בין המערכת הסוציאלית לבין המשפחה, וכאשר מאותרת בעיה, היא מדווחת מיד ומטופלת פרטנית, ואין שום הבדל אם מדובר במשפחה של עולים מחבר-העמים, או ממקום אחר, או במשפחה ישראלית ותיקה.
נחום פרנקל: כאמור, אנחנו לא מסווגים את הזכאים שלנו בשום צורה שהיא, אלא מטפלים פרטנית, טיפול פר-משפחה, פר-צורך.
נחום פרנקל: כך אנחנו עובדים.
צבי הנדל: יפה.
צבי הנדל: הכלל הידוע במדינת ישראל הוא, לצערנו הגדול, שנפגעי פעולות איבה יתיישרו לפי משרד הביטחון.
נחום פרנקל: התיישרו.
צבי הנדל: מאחר ששמכם בעניין הזה הולך, לצערי הגדול, לפניכם.
צבי הנדל: טוב, מעניין לעניין באותו עניין, אולי עוד נקודה אחת, לפני שאני אבקש לשמוע על הילדים, ואז נרצה קצת לשנות פאזה.
צבי הנדל: נציגי העיריות, שנתקלים בבעיות מיידיות של עוני שהם לא מסוגלים לפתור אותן בדרכים מקובלות, אני מציע שייפנו לוועדה, למנהלת הוועדה, אני אתן לכם אחר-כך את המספרים, ואנחנו, את הבעיות המיידיות שצריך לפתור בכסף, נעזור לכם לפתור.
צבי הנדל: יש לי דרך מסוימת לעשות זאת, אבל רק עד שנמצא את המנגנונים האחרים שישלימו את מה שעוד לא מושלם היום.
צבי הנדל: אדוני, מנהל בית-הספר שבח - ראשית, אני חושב שאני יכול להגיד גם בשם כל חבריי, שאני מוקיר ומעריך הערכה מרובה את בית-הספר שלכם, שבעצם נגלה לעיני חלק גדול ממדינת-ישראל רק בעקבות האסון הגדול הזה.
צבי הנדל: עקבנו בהערכה עצומה אחר צורת ההתנהלות שלכם מהרגע הראשון ועד היום, ומאחר שמנהלים, מורים ואנשי חינוך קוצרים את פירותיהם רק אחרי הרבה-הרבה שנים, ומעט מאוד קומפלימנטים הם מקבלים בדרך, חבל שהיה צריך לקרות אסון בשביל שאתה תקבל את הקומפלימנטים מהיום למחר כמעט.
צבי הנדל: בשם כולנו, באמת, ההערכה היא עצומה, והיינו רוצים קצת לשמוע, מעבר לדברים שהתפרסמו, על דברים שאתה מתמודד איתם, על צרכים שיש, אם יש, בתחומי הסביבה הקרובה לכם, של תלמידים, חברים, חברים לכיתה.
אבי בנבנישתי: קודם כל, כמו שנאמר, שלא באשמתנו נחשפנו לתודעה הציבורית, ואני בהחלט לא שמח על הנסיבות שבהן נחשפנו.
אבי בנבנישתי: אני מאוד מקווה שמה שנגלה, דרך ההתנהלות וכל מה שתיארת, הוא באמת ביטוי לעבודה שנעשית בבית-הספר לאורך זמן, לא רק על-ידי, אלא על-ידי צוות גדול מאוד שעובד בבית-הספר, ואנחנו לא עובדים לבד.
אבי בנבנישתי: אני לא רוצה לחזור על כל הדברים שנאמרו כאן, ונאמרו הרבה דברים טובים.
אבי בנבנישתי: אני רוצה להעלות כמה נקודות – ראשית, אני חושב שבאמת המקרה המזעזע היווה איזושהי שעת רצון בחברה הישראלית.
אבי בנבנישתי: אנחנו באמת, אני אישית ובית-הספר, נחשפנו להמון גילויים של אנשים טובים, וארגונים טובים, ודיברו כאן כבר בשבחו של ארגון סל"ע, שבהחלט עמד כל הזמן, מהרגע הראשון, ברקע, ובהחלט יש לנו המון תודה והמון הערכה על הגישה שלהם, אבל אני לא רוצה לקפח, באמת, המון ארגונים והמון אנשים טובים שגם הם נרתמו למאמץ הזה.
אבי בנבנישתי: שאלת איך העסק עובד - אנחנו עובדים בשיתוף פעולה מלא עם עיריית תל-אביב, יושבת כאן סמדר, ונציגים מרשות הקליטה, והעבודה שלנו מתואמת החל מהרגע הראשון.
אבי בנבנישתי: לכאורה, התפקיד שלי, כמנהל בית-ספר, צריך להיות בהיבטים הפדגוגיים והחינוכיים, לראות איך אנחנו עוזרים לתלמידים שלנו, אלה שנפגעו, וגם שאר התלמידים, לחזור לשגרת הלימודים, יש להם למשל בחינות בגרות, וזה באמת חלק מהדברים שאנחנו עושים.
אבי בנבנישתי: אבל מה לעשות, המקרה היה קשה מדי, ואנחנו לא יכולים להסתפק רק בהיבטים הפדגוגיים והחינוכיים.
אבי בנבנישתי: אנחנו רואים לעצמנו מחויבות כוללת, למה שקורה למשפחות הבנות ההרוגות, וגם למשפחות הפצועים, ובנקודה הזאת אני רוצה להפריד בין שני תחומים – במעגל המיידי, אין ספק שהיתה, ועדיין קיימת, התגייסות של כל הגורמים לעזור.
אבי בנבנישתי: אני מוטרד מאוד, וסמדר אולי תוכל לפרט יותר, לגבי הפעילות ארוכת הטווח, ועדיין לא ראיתי תוכנית עבודה שיטתית ומסודרת לטווח של שנה, או יותר, עם שקיפות, שתאפשר לדעת על המשפחות, מה הצרכים שלהן מהפיגוע עד עכשיו, מה הן אמורות לקבל וכדומה.
אבי בנבנישתי: אלה דברים שאני לא יודע אם הוועדה הזאת יכולה לעשות, אבל אני חושב שזו הדרך שצריך לנהוג בה - מעבר לשלב המיידי צריך לבנות תוכנית ארוכת טווח, בחברה הישראלית "ארוכת טווח" זה אפילו חודשיים, אבל אני מתכוון לשנה עד שלוש שנים, ולבדוק לפיה את מצב המשפחות, והדברים צריכים להיות כתובים, ברורים ושקופים - מי מטפל, מה חלקו של כל גורם בנושא הזה, כדי שזו תהיה באמת הזדמנות מנוצלת היטב של הפגנת סולידריות אמיתית מצד החברה הישראלית עם המשפחות שנפגעו, וגם איזשהו סמן איך צריך להתייחס ואיך צריך להתנהג באירועים אחרים ולגבי תופעות אחרות בחברה.
צבי הנדל: אני רוצה עכשיו לבקש סליחה - הזמנו הרבה אנשים, וכל אחד רוצה לדבר.
צבי הנדל: מצד שני אני כבר רואה את האנשים זזים בכיסאות ורוצים לקום וללכת.
צבי הנדל: אם יש מישהו שרוצה להוסיף משהו שלא דובר בו, משהו שמחדש, אני אשמח לשמוע אותו.
צבי הנדל: אם לא, אני רק מוכן להתנצל בפניכם, על שלא כולם דיברו.
צבי הנדל: הכוונות היו טובות, אבל אם נהיה מעשיים, ישיבה ארוכה מדי מתישה ולא מביאה לפירות.
שרה כהן: חצי משפט – כיסו כאן מגוון של נושאים ומגוון של צרכים, ואני רק רוצה להגיד דבר אחד - מבחינת הזכאויות של העולים, יש מה שקרוי הלוואת-סל, הלוואה שעולים נוטלים אותה בדרך-כלל בחודש השביעי לעלייה וצריכים אחר-כך להחזיר אותה תוך פרק זמן של שבע שנים.
שרה כהן: כרגע ביקשנו מכל העובדים שלנו לבחון כל מקרה ומקרה, ובאותם מקרים שבהם יש הלוואה שעדיין תקפה, והעולים משלמים, או במקרים שבהם העולים עדיין לא נטלו את ההלוואה, אנחנו נעשה כרגע מבחינתנו מה שנוכל כדי להקל.
עדי ניר-שגיא: אני הפסיכולוגית הראשית של משרד החינוך.
עדי ניר-שגיא: אני רוצה להגיד כמה מלים על ההיבט הפסיכולוגי – השירותים הפסיכולוגיים עובדים באמצעות הרשויות.
עדי ניר-שגיא: תוארה כאן הדוגמה של תל-אביב ושל בת-ים, אבל אנחנו עושים כרגע מיפוי בכמה מעגלים.
עדי ניר-שגיא: המעגל הראשון הוא הנפגעים, כאשר חלק מהשירות הפסיכולוגי ניתן בבתי-החולים על-ידי הצוותים של בתי-החולים, וכאן החיבורים לקהילה בחזרה מאוד חשובים.
עדי ניר-שגיא: הנושא של פסיכולוגים רוסים - בשלב זה גייסנו, עוד בשבת של הפיגוע, אנשי צוות שעבדו בהתנדבות.
עדי ניר-שגיא: אנחנו עובדים על יצירת קבוצה רוסית שתדבר לא בשפה פסיכו-אנליטית ובעברית, אלא תעבוד בהתאמה לצרכים של המטופלים.
עדי ניר-שגיא: מעגל נוסף שאני רוצה, כפסיכולוגית הראשית של משרד החינוך, להוסיף הנה, הוא מעגלי פגיעה של ילדים שנחשפו לפיגוע מזוויות שונות, למשל ילדה שהסתבר, בעבודה רגישה שלנו, שהיתה במקום הפיגוע, אמה לא הרשתה לה להגיע לשם, כך שהיא אפילו לא יכלה לדבר עם מישהו על מה שחוותה.
עדי ניר-שגיא: מבחינתנו היא אוכלוסייה בסיכון.
עדי ניר-שגיא: כלומר, אנחנו עובדים במעגלים שקטים, לאו דווקא עם מי שמוגדר בכותרות, וזו עבודתנו הפסיכו-חינוכית.
עדי ניר-שגיא: לטווח הארוך, אני מצטרפת לדבריו של מנהל בית-ספר שבח - אנחנו נצטרך להיערך ולראות איך יינתן סיוע פסיכולוגי, למשל באמצעות משרד הבריאות, קרי התחנות לבריאות הנפש, בהסכמים מסוימים כמו שלעיריית תל-אביב כבר יש, עם המרכז ברמת-חן, ולקיים טיפולים ארוכי-טווח לפוסט-טראומה, כפי שקיימים גם במקומות אחרים.
עדי ניר-שגיא: גם עם הילדים של חוף עזה אנחנו צריכים להיערך לעבודה ארוכת-טווח של פוסט-טראומה, ואותו הדבר קיים בהקשר הזה - ההפרדה היא בין הטיפול המיידי, העכשווי, בילד ובקהילה, ובין הטיפול ארוך-הטווח.
עדי ניר-שגיא: תודה.
צבי הנדל: אגב, כשתתפנו מכל הדברים האלה, יש לי בשבילכם פרויקט חשוב בכנסת.
צבי הנדל: אחרונה אחרונה גברתי הנכבדה, הציגי את עצמך.
קרין בניון: שלום לכולם, אני סגניתו של מנהל בית-ספר שבח-מופת.
קרין בניון: רבות דובר על השוק הכבד שהמדינה חוותה, וגם כאן דובר רבות על ההיבט של הקשיים הכלכליים והאחרים.
קרין בניון: לנו יש הזכות הגדולה לטפל באוכלוסייה של התלמידים העולים ולראות אותה מזווית אחרת - ילדים עם אמביציה בלתי רגילה ללימודים, להישגים לימודיים, והתלמידים שלנו באמת מגיעים להישגים מאוד נדירים, חרף התנאים הקשים.
קרין בניון: אני חושבת שניתנה לנו הזכות, שלא באשמתנו, להאיר את הנקודה הזאת, שלא תמיד הישגים ומצב כלכלי משופר חייבים ללכת יד ביד בקורלציה מוחלטת, והיינו רוצים באמת להאיר גם את החוסן ואת הגאווה שלנו על הציבור הזה, שיש לנו הזכות ללמד אותו, ואם יש משהו ברמת המאקרו, ברמה של המדינה, שאפשר לשמוח בו בכל העניין הזה, הרי זה שאולי בעקבות הדברים שקרו נוצרו בקיעים בסטריאוטיפים ובתפיסה של "הם" ו"אנחנו".
קרין בניון: אם גם אנחנו עזרנו קצת והצלחנו לפתוח איזשהו סדק של אור, אנחנו רוצים באמת להזמין דרכו את החברה הישראלית בכללותה לבוא וקצת לשבור את המחיצות, ואולי זאת תהיה הנחמה שלנו.
צבי הנדל: תודה רבה לך, ולכולכם, הישיבה נעולה.
צבי הנדל: אני מקדם בברכה את שרת החינוך שהגיעה לוועדתנו.
צבי הנדל: שנינו חדשים יחסית בתפקיד, אני עוד חדש ממנה, אבל אם אני אצליח להיכנס לתפקידי כמו שהיא נכנסה לתפקידה – לפחות הרושם שזה עושה – אז יש לי סיכוי להצליח.
צבי הנדל: יש בחיים סוגים של מקצועות שהם קשים, אבל כל אחד מאתנו משוכנע שהוא מומחה להם.
צבי הנדל: יש דוגמאות מכל התחומים האפשריים.
צבי הנדל: למשל במלונאות, כל אחד שהיה פעם בחייו בבית מלון משוכנע שהוא מומחה למלונאות.
צבי הנדל: בחינוך על אחת כמה וכמה, כי כל אחד מאתנו היה בבית-ספר או הילד שלו הולך לבית-ספר ואז הוא ודאי משוכנע שהוא מומחה בלתי-רגיל לחינוך.
צבי הנדל: ומאחר שזה נמצא גם בכל בית, כל אחד גם נוגע בדבר, וזה אחד הנושאים היותר רגישים ויותר מסובכים, כי אנחנו עוסקים בנפשם של הנערה/נער, תחום שהפרות בו הם בדרך-כלל לא מיידיים.
צבי הנדל: לוקח הרבה זמן כדי לדעת אם הצלחת או לא.
צבי הנדל: קשה מאד לעשות בו שינויים קצרי טווח, ועל אחת כמה וכמה כשאנחנו מדברים על אוכלוסייה שהוועדה הזאת עוסקת בה, עולים חדשים, שהמסובכות שם היא עשרת מונים גדולה יותר, לא בגלל שחס-וחלילה טיב הילדים פחות טוב אלא היקף הנושאים שמולם צריך להתמודד הוא לאין ערוך גדול יותר מאשר תלמיד ישראלי ממוצע.
צבי הנדל: ...
צבי הנדל: אנחנו מדברים כמובן על ממוצעים.
צבי הנדל: יש גם פה, גם שם צרות מיוחדות.
צבי הנדל: לכן ההתמקדות וההארה על התחום הזה של ילדים-עולים חדשים חשוב לנו מאד, כי בסופו של דבר זה עתיד המדינה שלנו והילדים האלה מהווים חלק נכבד, אמנם פחות ממספרם באוכלוסייה, עדיין הם צריכים לקבל אצלנו חינוך בנושא מספר ילדים למשפחה, אבל גם כך יש לנו הרבה עולים והם מחייבים טיפול מיוחד.
צבי הנדל: אני רוצה, ברשותך, כבר בתחילת דבריי לכוון אותך לשתיים – שלוש נקודות שמעניינות אותנו בוועדה, מעבר לפריסה הכללית שתתני לנו בתחום הזה, ואומר זאת רק בנקודות מיקוד.
צבי הנדל: מלה או שתיים על יישום המלצות ועדת אבקסיס בקשר לילדים מעולי אתיופיה.
צבי הנדל: קיצוצים בתקציב תוכנית היל"ה בראשות חסות הנוער.
צבי הנדל: הנתונים האחרונים שקיבלתי מצביעים על קיצוץ שמאד משפיע, ודאי על מפעלי הקיץ ואולי גם בהמשך.
צבי הנדל: סוד גלוי הוא שמספר העולים בתוך התוכנית הזאת הוא סדר-גודל של שליש מהתלמידים, הרבה מעבר לחלקם באוכלוסייה.
צבי הנדל: חשוב לציין שנושא הנשירה נדון כבר בוועדות שונות.
צבי הנדל: על הפרק עמד הענין שמספר הנושרים בין התלמידים-עולים הוא בערך כפול מהיקף הנשירה באוכלוסייה הוותיקה, ובסופו של דבר אלה הילדים שמגיעים לטיפול בתוכניות המיוחדות האלה, שבתוכן חסות הנוער, ולכן קיצוץ מאד דרסטי בתחום הזה הוא נזק מיידי כמעט.
צבי הנדל: נקודה אחרונה שהייתי רוצה לדבר עליה הוא אולפני הגיור.
צבי הנדל: קיבלנו בוועדה דיווח ממנהל האגף לחינוך מבוגרים שהתקציב אוזל ואין לו תקציב להוסיף.
צבי הנדל: אולפני הגיור, כמו שאר האולפנים נמצאים בצד של ההוראה בידי משרד החינוך.
צבי הנדל: איפה אנחנו עומדים בנקודה הזאת?
צבי הנדל: בבקשה גברתי השרה.
לימור לבנת: בוקר טוב.
לימור לבנת: אני מברכת על הדיון הזה.
לימור לבנת: יש שורה של דברים מאד חשובים.
לימור לבנת: הדיון נוגע לשורה של נושאים, ואני מבינה שחלק ניכר ממנו מוקדש לנושא קליטת ילדי העולים יוצאי אתיופיה.
צבי הנדל: גם.
לימור לבנת: אקדים ואומר שמדינת ישראל היא מדינה שקצב קליטת התלמידים והעולים בה הוא הגבוה בעולם בממוצע רב-שנתי בפער אדיר לעומת מדינות אחרות בעולם, וכמובן שהעובדה הזאת מטילה אחריות מיוחדת וכבדת-משקל וגם כבדת-תקציב על מדינת ישראל.
לימור לבנת: אני יודעת שחדשות לבקרים מתקיימים דיונים בכל מיני התראות ואיתותים שעוד מעט המאזן הדמוגרפי במדינת ישראל יביא לכך שלא יהיה פה יותר רוב יהודי.
לימור לבנת: אני זוכרת דיונים מהסוג הזה גם ערב העלייה הגדולה שהחלה מארצות חבר העמים בשנות התשעים, והנה באה עלייה גדולה והפכה את הנתונים האלה על פניהם, מה שמראה שלא צריך אף פעם לאבד את התקווה ואת האמונה, וגם את הפעולה למען הגברת העלייה.
לימור לבנת: רק לסבר את האוזן, הנתון שקיבלתי לפני יומיים, בתוך חוברת נתונים שנוגעת בכלל לנושאי ההשכלה הגבוהה בישראל – נתוני השוואה בין-לאומיים על מערכת החינוך בישראל בכלל, אנחנו רואים כאן שבשיעור מאזן ההגירה, מהגרים נכנסים פחות מהגרים יוצאים בממוצע רב-שנתי – אם, למשל, שבדיה עומדת ב-0.24%, גרמנה ב-1% וקנדה, שנחשבת דווקא למדינת הגירה ב-0.6%, וארצות-הברית ב-0.3%, אז ישראל נמצאת ב-1.65%.
לימור לבנת: זה נותן איזו שהיא אינדיקציה על מרכזיות הנושא הזה כפי שצריכה להיות בחיי מדינת ישראל, ומצד שני על העול התקציבי, וגם את זה צריך לומר, שזה מטיל על המדינה ושלא תמיד היא עומדת בו בצורה מספיק נכונה ומכובדת, אם כי בסך-הכל אני חושבת שהמדינה עשתה עבודה יוצאת מהכלל ואדירה, וגם המשרד החינוך במהלך השנים, כדי לדאוג שאכן הקליטה תתבצע בצורה האופטימלית.
לימור לבנת: אני מאמינה שהצלחנו למנוע חלק מהקיצוץ הזה וכתוצאה מכך נוכל להחזיר חלק מאותם קיצוצים גם לתוכניות ופעולות שלגביהן נאלצנו לקצץ.
לימור לבנת: בנושא ההשתלמויות היו פרסומים – זה לא נוגע דווקא לעלייה אבל זה נוגע גם, הטיפול בעולים – לפני ימים אחדים כאילו כל ההשתלמויות בוטלו או קוצצו או הופסקו.
לימור לבנת: הידיעה היתה לא נכונה, אבל התבססה על זה שלמעשה תקציב השתלמויות לשנת 2001 נגמר לפני שאני הגעתי להסתכל עליו אפילו.
לימור לבנת: פשוט מיצו אותו במחצית הראשונה של שנת 2001, מה שיוצר כמובן קושי מאד גדול.
צבי הנדל: אם מקצצים 4%, ואני מבין שזה יעלה בימים אלה בוועדת הכספים, זאת אומרת שהקיצוץ הוא מתחילת יולי.
לימור לבנת: כן, זה עומד על הפרק.
צבי הנדל: בעצם שנת הלימודים הנוכחית הסתיימה.
צבי הנדל: זאת אומרת שאת הולכת לקצץ - - -
לימור לבנת: פי שלושה מהסכום יקוצץ.
לימור לבנת: בדיוק על זה היה הוויכוח שלי המאד-מאד קשה מול האוצר, ולכן אגב לדעתי האוצר גם לא הביא את זה במהלך החודש האחרון, כי אמרתי שאני לא אוכל לקצץ את זה.
לימור לבנת: אנחנו לא הגשנו תוכנית קיצוצים.
לימור לבנת: אין קיצוץ בתקציב המשרד בנושא היל"ה, אבל הגידול במספר התלמידים הכספים חולקו כך שהם ליותר תלמידים, מכיוון שאנחנו נקטנו זהירות בגלל הקיצוץ שתוכנן, כפי שאמרתי עכשיו, ולכן הודענו מה שהודענו גם למנכ"ל משרד העבודה והרווחה.
לימור לבנת: עדיין לי לי את השורה האחרונה.
וילמה מאור: זאת אומרת שבקיץ יהיו השתלמויות?
לימור לבנת: בקיץ בכל מקרה יהיו גם השתלמויות.
לימור לבנת: תהיה פעילות קיץ בהיקף של 7,800 שעות.
אודי בהט: במקום 19,800 שעות.
לימור לבנת: גם מה שאני אומרת כאן הוא עוד לא סופי.
לימור לבנת: אני מקווה שבמהלך הישיבה אני אדע אם זה העדכון הסופי או שיהיה מעבר לזה.
לימור לבנת: יש המון בעיות, לא רק בנושאים האלה.
לימור לבנת: אני לא אלאה אתכם עכשיו בשורה ארוכה מאד של בעיות שאנחנו משתדלים לפתור אותן.
לימור לבנת: לא הכל ניתן לפתור, בכלל לא הכל ניתן לפתור לשביעות-רצוני, אני אומרת את זה באופן מאד ברור.
לימור לבנת: במכתבה של רונית תירוש מיום 19 ביוני, שלאחר שהוא נכתב הושג הסדר עם האוצר, לפני יומיים, בערב, שמקטין את הקיצוץ הצפוי בתקציב משרד החינוך.
לימור לבנת: אתמול קיימנו שיחה נוספת בענין הזה.
לימור לבנת: על כן אנחנו נבדוק שוב.
לימור לבנת: כרגע אני לא יכולה להשיב על זה, כי לא הספקנו, אבל נבדוק שוב מה יקרה בתשס"ב אשר לתוכניות הקיץ.
לימור לבנת: באותו מכתב מ-19.6 שאנחנו עומדים מאחוריו מדובר על סל שעות בסיסי של 7,800 שעות, וגם אם זה לא יענה על כל הצרכים, זה מה שיש כרגע לאור הנסיבות ולאור הבעיות שהזכרתי קודם.
לימור לבנת: אומר יותר מזה.
לימור לבנת: יש גידול במספר התלמידים והגידול הזה היה צריך לתת מענה תקציבי בגידול גם בתקציב, באופן נורמלי.
לימור לבנת: לא רק שאין גידול, יש קיצוץ.
לימור לבנת: שוב, לקראת תקציב 2002 הודיע ראש הממשלה, ואני מציעה שגם הוועדה כאן באמת תאמר את דעתה בקול ובאופן ברור.
לימור לבנת: הדיונים לגבי 2002 בכלל עדיין לא החלו.
לימור לבנת: ראש הממשלה אמר באופן הברור ביותר, גם בפומבי, שהוא מתכוון להגדיל את תקציב החינוך ב-2002.
לימור לבנת: אנחנו מצדנו גם נעשה כמובן שינוי, על-ידי הסטות פנימיות, בסדרי העדיפויות, תוך התייעלות גם בתקציב משרד החינוך – ויש מקום להתייעלות, אני אומרת את זה גם כאן בוועדה, גם לאנשי האוצר וגם בתוך המשרד – ואנחנו מתייעלים.
לימור לבנת: אבל כדי שנוכל באמת למלא את כל המשימות כפי שאנחנו רואים אותן, גם בנושא הזה וגם בנושאים אחרים, שהרי בכל-זאת יש נושאים שנראים לי, במדיניות שאני מנחה ומובילה במשרד, כנושאים מאד חשובים על סדר-היום, באותם נושאים ומילוי הדרישות ידרוש גם תוספת משאבים.
לימור לבנת: אם יש גידול במספר התלמידים אבל התקציב, אפילו אם הוא נשאר כפי שהיה, ללא הקיצוץ, מטבע הדברים כל תלמיד מקבל פחות.
לימור לבנת: נדמה לי שאת זה מבין כל אחד.
לימור לבנת: אני מקווה שהדברים הובנו והם ברורים לגמרי.
לימור לבנת: לגבי שעות השכלה לנוער עולה בסיכון שנמצא במוסדות חסות הנוער, חלוקת השעות, סדרי-עדיפויות, בכלל לגבי השכלה לאוכלוסייה המיוחדת הזאת של העולים, היא בידי הממונה על חסות הנוער שאחראי על תכנון חלוקת השעות, שהועברו לחסות, ועל הביצוע שלהן.
לימור לבנת: לכן זה לא בידינו.
לימור לבנת: את שתי הנקודות האלה כדאי להדגיש.
לימור לבנת: הענין הזה מוטל על הממונה על חסות הנוער במשרד הרווחה.
צבי הנדל: אבל ההיקף בידיכם.
לימור לבנת: כן.
לימור לבנת: ההיקף, החלוקה וסדרי העדיפויות נמצאים בידי החסות, אבל היקף השעות הוא בהחלט בתקציב משרד החינוך.
צבי הנדל: מששים תיקים ומעלה.
לימור לבנת: נוער שלא היה לו שום סיכוי, שנשלח לשם על-ידי שופטים בבתי-משפט לנוער, במקום לשלוח אותם לכלא, מה שמעמיד אותם במצב של חוסר כל סיכוי, כמובן, או כמעט חוסר כל סיכוי.
לימור לבנת: הוא לוקח אותם לשם.
לימור לבנת: יש שם 40 צעירים מגיל 13 ומעלה שלומדים שם.
לימור לבנת: אנחנו נשתדל להקצות להם שם, מעבר לזה גם תוכנית לימודים מיוחדת שאנחנו נקצה להם.
לימור לבנת: זה מקום חריג מאד וביקשתי מייד שיבדקו את זה.