GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
צבי הנדל: טיפלנו בפדרציות היהודיות, הקונגרס היהודי העולמי, הקונגרס ליהודי קנדה, והיום בארצות-הברית.
צבי הנדל: אני הייתי הראשון שביקר בתימן והבאתי לפני 15 – 16 שנים את המודעות לכנסת.
צבי הנדל: תודה לכולם.
צבי הנדל: שלמה ג'רפי, בבקשה.
שלמה ג'רפי: כאמור, אני פעיל עלייה בארצות-הברית.
שלמה ג'רפי: לעולים יהודי תימן יש בעיה שנקראת סאטמרים ונטורי קרתא.
שלמה ג'רפי: הם מפריעים לעלייה של יהודי תימן ורק ליהודי תימן, מפני שהם מנצלים אותם בשביל לגבות כספים.
שלמה ג'רפי: הם לא יכולים להציל מישהו מעדה אחרת בלי פאות ובלי שמלה קרועה ולגבות הרבה כספים מכל מיני אנשים ומכל מיני מוסדות.
שלמה ג'רפי: היום כל המאבק שלהם הוא נגד העלייה לישראל.
שלמה ג'רפי: הם משמיצים את המדינה.
שלמה ג'רפי: בתימן יש היום תימני חדש – זאת התמונה – הוא לובש מעיל של סאטמר עם כובע תימני.
שלמה ג'רפי: זאת התמונה המופצת בתימן.
שלמה ג'רפי: בתימן נשארו 286 יהודים.
שלמה ג'רפי: בלונדון יש בערך 68 יהודים במסגרת נטורי קרתא, ובארצות-הברית יש 110 יהודים במסגרת הסאטמרים.
שלמה ג'רפי: בתימן הם מפוזרים בכמה כפרים.
שלמה ג'רפי: יש שני גופים: סאטמרים ונטורי קרתא, שעובדים בשיתוף-פעולה.
שלמה ג'רפי: אתן לכם דוגמה.
שלמה ג'רפי: את יחיאל נהרי וארבעת אחיו הוציאו לפני שש שנים מתימן לארצות-הברית.
שלמה ג'רפי: אביו נפטר לפני שמונה שנים ואמו נשארה בתימן עם שתי בנות.
שלמה ג'רפי: ארבעה אחים נמצאים בארצות-הברית.
שלמה ג'רפי: הביאו את יחיאל לארצות-הברית, הכניסו אותו ללמוד בישיבה.
שלמה ג'רפי: ניסו להכריח אותו ללמוד אידיש.
שלמה ג'רפי: הוא כנראה לא כל-כך רצה ללמוד, אז פשוט היו מרימים עליו ידיים עד שהגיע למצב כזה שהוא התלונן נגד הסאטמרים והוא לא רצה לחזור לישיבה.
שלמה ג'רפי: הוא נכנס למעין בית מחסה, רק לישון שם, וכך עברו עליו שלוש שנים.
שלמה ג'רפי: הוא היה יכול להיות תלמיד טוב וללמוד מצוין, אבל זה מה שקרה אתו.
שלמה ג'רפי: לפני שלוש שנים דאגנו שאחותו תגיע לארץ מארצות-הברית.
שלמה ג'רפי: בארצות-הברית נשארו שני אחים, ואמו ושתי אחיותיו בתימן.
שלמה ג'רפי: בנובמבר 1999 הוצאתי שתי משפחות מהסאטמרים לארץ.
שלמה ג'רפי: הם הגיעו למרכז קליטה בבאר-שבע ומשום-מה הם לא הסתדרו.
שלמה ג'רפי: באו הסאטמרים ולקחו משפחה לבני-ברק.
שלמה ג'רפי: הם כל הזמן מנסים להוציא אותם ולהעביר אותם או לבני-ברק או לארצות-הברית או ללונדון, העיקר שלא יישארו בישראל.
צבי הנדל: בני-ברק כתחנה?
צבי הנדל: הרי בני-ברק נמצאת בישראל.
שלמה ג'רפי: אני יודע, אבל הם שייכים לסאטמרים בבני-ברק.
שלמה ג'רפי: הם דואגים להחזיר אותם לתימן, או שיסעו חזרה לארצות-הברית.
שלמה ג'רפי: עזרא נהרי יצא לתימן.
שלמה ג'רפי: קרה מקרה והוא נהרג שם, ועכשיו השאיר פה אישה עם חמישה ילדים, וכל זה בגלל שהוציאו נגדו צו עיכוב.
שלמה ג'רפי: רצו שהוא ייסע לפתור בעיה כלשהי שיש לו שם, וזה מה שקרה.
שלמה ג'רפי: לפני שמונה ימים הוא מת.
שלמה ג'רפי: הם כל הזמן מסיתים ומפריעים לעלייה, מפיצים כרוזים ש'בארץ הנשים לא יהיו שלכם והבנות יהיו פרוצות'.
שלמה ג'רפי: הם מפיצים דפים ליהודי תימן על המצב.
שלמה ג'רפי: הם גם מדברים נגד המדינה, ששולחת את הבנים לצבא והם יחזרו בלי ידיים, בלי רגליים.
שלמה ג'רפי: נוסף לכך, חלק מהעולים מגיעים לארץ ולא מתאקלמים, ואז הסאטמרים מנצלים את המצב ומנסים להוציא אותם לחוץ-לארץ.
שלמה ג'רפי: הדבר החשוב שמפריע להם להיקלט כאן זו המשכנתה.
שלמה ג'רפי: הם מקבלים פה משכנתאות שאתן הם לא יכולים לקנות פה דירה ואז הם נשארים במרכז קליטה.
שלמה ג'רפי: כמו בבאר-שבע, שם העולים נמצאים כבר שנתיים והם לא יכולים לקנות דירות ולצאת מהמקום.
צבי הנדל: בפרוטוקול של הישיבה הקודמת ראיתי שמשרד השיכון אומר שהוא מוכן לתת להם משכנתאות כמו ליהודי אתיופיה.
וילמה מאור: לא לגמרי, אבל כמעט.
וילמה מאור: עם זה, גם כשהמשכנתאות מוגדלות הן עדיין לא מספיק גדולות להשלים את עלות הדירה.
אריה אזולאי: היום המשפחות גרות בפריפריה.
אריה אזולאי: קרובי המשפחה שלהם גרים ברחובות, ורחובות לא מוכרת.
שלמה ג'רפי: יהודי תימן נמצאים באושיות ברחובות, באשקלון ובמרכז קליטה בבאר-שבע.
שלמה ג'רפי: הגשנו רשימה של האנשים שצריכים לקנות דירות, אבל הם לא יכולים.
שלמה ג'רפי: לא רק זה, מי שרוצה לקנות דירה, הוא לא יכול לחתום על חוזה, כי הוא לא יודע אם יאשרו לו תוספת למשכנתה או לא, והוא פוחד להיכנס להתחייבויות.
שלמה ג'רפי: זו בעיה ממש רצינית.
שלמה ג'רפי: נוסף לכך אין מספיק הכוונה.
שלמה ג'רפי: העולה מגיע למרכז קליטה, אף אחד לא מקבל אותו.
שלמה ג'רפי: העולים יושבים שם שנתיים, בו בזמן שהם יכלו לקנות דירה תוך חודש – חודשיים ולפתור את הבעיה.
צבי הנדל: לא הזמנו היום את משרד השיכון מאחר שהישיבה הזאת אמורה לעסוק יותר בנושא של הסאטמרים.
צבי הנדל: אם הבעיה הזאת לא נפתרה אני מציע שנזמן את אנשי משרד השיכון.
צבי הנדל: אני רוצה שבישיבה זו נתרכז בנושא של ההשפעה הגדולה של הסאטמרים ושכל אחד יציע את הצעתו איך פותרים את הבעיה הזאת.
שלמה ג'רפי: הבעיה של הסאטמרים היא שהם מסיתים.
שלמה ג'רפי: האנשים מגיעים היום לארץ לביקור וגם שומעים על האנשים שלא הסתדרו פה ואז זה משפיע שאלה שמבקרים בארץ לא יבואו.
שלמה ג'רפי: יש מישהו שגר ברחובות כבר שש שנים והוא לא מצליח לקנות בית.
שלמה ג'רפי: המחירים גבוהים, לא עדכנו את המשכנתה שמונה שנים והדולר עלה.
שלמה ג'רפי: אם לפני שבע-שמונה שנים העולים היו מקבלים 105,000 דולר, היום הם מקבלים פחות מ-80,000 דולר.
צבי הנדל: זאת אומרת, אם הטיפול בארץ הוא לא 100%, זה משפיע לרעה ומקל על הסאטמרים לעשות את העבודה.
שלמה ג'רפי: ליהודה חביב יש תעודה של אסיר ציון.
שלמה ג'רפי: עצרו אותו בתימן ועינו אותו במכות חשמל.
שלמה ג'רפי: כשהוא רצה לעלות לארץ תפסו אותו באוניה, וכמעט הוציאו אותו מדעתו.
שלמה ג'רפי: הוא הגיע לארץ, התגלגל מרחובות לאשקלון, מאשקלון לקרית-גת, מקרית-גת לאשקלון ובסוף שמו אותו בשכונה של עבריינים.
שלמה ג'רפי: העלילו עליו כל מיני עלילות והיום הוא בבית-סוהר.
שלמה ג'רפי: חייבים למצוא לו פתרון מיידי כדי שיעוף מהשכונה הזאת.
צבי הנדל: כמה זמן הוא בכלא?
עו"ד רענן בן-טובים: הוא נמצא במעצר לפני משפט.
עו"ד רענן בן-טובים: יחד עם זה יש המשפחה שלו שכל הזמן מתנכלים לה בשכונה עצמה.
עו"ד רענן בן-טובים: מציקים להם, לא נותנים להם לצאת מהבית.
עו"ד רענן בן-טובים: בשכונה עצמה זורקים להם דברים לתוך הבית.
עו"ד רענן בן-טובים: יש להם שתי ילדות קטנות בתוך הבית ושתי הילדות האלה ממש פוחדות.
שלמה ג'רפי: אני חושב שכדי לפתור את הבעיה של עליית יהודי תימן חייבים לפתור את הבעיה בארץ, כי בתימן הם יודעים שפה בארץ הם לא מסתדרים אז הם לא אומרים להם לא לצאת.
שלמה ג'רפי: חייבים למצוא לזה פתרון.
שלמה ג'רפי: או שיהיה קריטריון לפיו משפחה עם למעלה מארבעה ילדים או שבעה ילדים מקבלת סכום מסוים, ובהתאם לזה הם יחפשו להם דירה.
שלמה ג'רפי: אחרת הם לא קונים דירה.
שלמה ג'רפי: המצב הזה הוא בלתי-נסבל.
שלמה ג'רפי: הוא גורם להתמרמרות, זה מגיע לסאטמרים וגם לתימן.
צבי הנדל: משה נחום, בבקשה.
משה נחום: לפני כעשרים שנה אני דיווחתי לשלטונות שלנו, גם למוסד וגם לשב"כ, וגם סיפקתי להם תמונות על מצבם של יהודי תימן.
משה נחום: מישהו כבר דאג לעדכן באיזו שהיא צורה ולומר שלא היו דברים מעולם, יהודי תימן לא רוצים לבוא, אין בכלל יהודים בתימן.
משה נחום: ב-1978 הוציאו נגדי כרוז דרך הקונגרס היהודי העולמי שאין יהודים בתימן.
משה נחום: המסמך הזה מודפס בתוך הספר.
משה נחום: לקח לי מספר שנים לגלות את זה, כשהראינו את הסרט על מצבם של יהודי תימן ואת הספור לעלייה המוסלמית שהפכנו אותה אחר-כך לאטרקציה יהודית.
משה נחום: יהודי סאטמר משתמשים ביהודי תימן.
משה נחום: טוענים שיש עשרות אלפים.
משה נחום: הם לקחו להם שני יהודים תימנים מארצות-הברית, ודרך אש"ף סידרו להם להגיע לתימן ולבנות להם מקוואות וחדרי ילדים כדי ללמוד.
משה נחום: מה ללמוד?
משה נחום: פרשת השבוע.
משה נחום: ילדי תימן בתימן אסור להם ללכת לבית-ספר.
משה נחום: אין להם השכלה מינימלית, אין גן ילדים, אין בית-ספר, אין תיכון.
משה נחום: הם אינם יודעים קרוא וכתוב את שפת המקום, כלומר ערבית או שפות זרות.
משה נחום: באיזה שהוא מקום הגבילו אותם כדי שיעשו בהם כרצונם.
משה נחום: אני גיליתי בזמני את כל מה שהם מנסים לעשות.
משה נחום: יש בידי מסמך שהם הוציאו לא מזמן כתבה לפיה יש עוד 18,000 יהודים.
משה נחום: קרי, אם יש 18,000 יהודים, הם קוראים ליהדות הגולה ומבקשים עזרה והם מקבלים מיליונים, וליהודי תימן הם נותנים כמה אלפים כדי שיישארו שם ויהיו תלויים בהם.
משה נחום: הם "הרעילו" אותם כלפי המדינה.
משה נחום: כשבאנו למקומות שבהם החזיקו הסאטמרים את הילדים בישיבות שלהם, אני יצאתי לוושינגטון וביקשתי מהסנטור פוקסמן לקחת את העניינים לידיים.
משה נחום: פניתי לאמנסטי, לג'וינט, לבית הלבן ולסטייט-דפרטמנט ואמרתי: לא ייתכן שאמא יושבת שם על הקרח, רוצה לראות את הבן שלה, והם רוצים לאלץ אותה לגלח את הראש אם היא רוצה לראות את הילד, אחרי שלא ראתה אותו למעלה מחמש שנים.
משה נחום: יש לנו פעילים בניו-ג'רזי שניסו לעשות את כל אשר לאל ידם כדי לתת לאמא האומללה הזאת ולבעלה לראות את הילד שלא ראו אותו מספר שנים.
משה נחום: איך ייתכן שמדינה נאורה כמדינת ישראל, או הקונגרס היהודי העולמי, או הג'וינט לא יפעילו את כוח ההשפעה לפחות דרך הבית הלבן או דרך ה"סטייט דפרטמנט", או דרך ארגון זכויות אדם?
משה נחום: אני נפגשתי עם מושל מדינת קליפורניה, שהוא נשיא בית-המשפט העליון לזכויות האדם וסיפרתי לו את כל המעללים.
משה נחום: הבאנו את הענין לידיעת איפ"אק, לידיעת אמנסטי ולידיעת הצלב האדום, וכאילו אתה מדבר אל קירות.
משה נחום: אף אחד לא מנסה להתגרות בהם.
משה נחום: שלמה ג'רפי טיפל כבר לפני שלושים שנה בהתרת העגונות.
משה נחום: היו מי שחלקו על זה ואמרו שהסוכנות דאגה לזה.
משה נחום: לסוכנות לא היתה יד בדבר.
משה נחום: היו מקרי רצח בתימן בשל שיתוף-פעולה.
משה נחום: הראשון - אברהם נהרי, והשני – יחיא יהודה.
צבי הנדל: לפני שאתה עובר הלאה, בנושא של יהדות סאטמר.
צבי הנדל: מה קרה עם כל הגופים שפנית אליהם?
משה נחום: הם אומרים שהענין בטיפול ואין שום טיפול.
צבי הנדל: למה אנחנו או גופים ישראלים שיש לנו נציגות בארצות-הברית לא יכולים לתבוע אותם למשפט על דברים, כמו שאתה אומר, שהילד לא נפגש עם האמא?
שלמה ג'רפי: לא, תרשו לי להסביר.
שלמה ג'רפי: זאת היתה משפחה בשם חאג'רדי שנתנו לאמא כסא רעוע, כמו תרומה לבית.
שלמה ג'רפי: היא שמה את הילדה על הכסא, הילדה נפלה וקיבלה מכה בראש ואז הסאטמרים היו צריכים לשלם לבית-חולים 1,000 דולר ליום כדי להחזיק את הילדה, כי היה להם ביטוח.
שלמה ג'רפי: אז החליטו שיותר קל להגיד שהאמא לא מסוגלת לטפל בילדים, והיא הרי טיפלה בילדים לפני המקרה, ואז הממשלה צריכה לממן את ההוצאות בסך 1,000 דולר ליום.
שלמה ג'רפי: יותר מזה, הם דאגו שעובדות סוציאליות יגידו שהאמא לא יכולה לטפל ואז לקחו גם את שאר הילדים.
שלמה ג'רפי: כלומר, ששה ילדים שלה נמצאים אצל משפחות סאטמרים והם גם מקבלים כסף מהמדינה.
שלמה ג'רפי: כלומר, הם הרוויחו מזה שלא שילמו לבית-חולים, וגם המשפחות מרוויחות כל חודש כסף כמשפחות אומנה.
משה נחום: הנקודה היא שנרצחים לנו יהודים בתימן.
משה נחום: המקרה האחרון היה לפני מספר חודשים כשרצחו את יחיא בעוני בחנות שלו.
משה נחום: אני מצטער לומר לכם, רבותי, יהודי נרצח לאור היום, והוא היהודי השלישי שנרצח.
משה נחום: שלמה ג'רפי דיבר על העינויים שעבר היהודי הנחשד בבתי-סוהר.
משה נחום: אלה נחשדו כמשת"
משה נחום: פים למדינת ישראל או לעלייה הציונית ולכן הם נרצחו לאור היום.
משה נחום: היתה לי מלחמה עם הסוכנות עד שאישרנו הכרה כאסירות ציון לשתי נשים יהודיות, אבל הגב' בעוני אין לה שום הכרה, וזה מאד מצער שהבן שלה צריך להיאבק כדי שאמו, שבעלה נרצח לאור היום ללא שום סיבה אלא בגלל החשד הזה שכביכול הוא משת"פ יהודי או משת"פ של העמותה הציונית.
צבי הנדל: את מי אתה מאשים שהוא נרצח?
משה נחום: אני מאשים את הערבים.
משה נחום: בשלושת המקרים האלה היתה הדלפה.
וילמה מאור: מתי נרצח בעוני?
שלמה ג'רפי: בעוני נרצח ב-12.2.1999.
משה נחום: משרד הקליטה יכול להקל קצת על אשתו אם היא תקבל הכרה כאסירת ציון.
משה נחום: כשהוא נרצח היא היתה בתימן.
צבי הנדל: מי מכריז על אישה כאסירת ציון?
שלמה ג'רפי: הסוכנות היהודית.
אריה אזולאי: אנחנו משפיעים אבל לא מכריזים.
משה נחום: צריך לתת לה את ההכרה כאסירת ציון.
משה נחום: לדעתי זה הדבר היחיד שאנחנו יכולים לעשות.
משה נחום: כי הסוכנות היהודית סירבה.
משה נחום: שלחו להם מכתב שלא מוכנים להכיר בזה.
צבי הנדל: זה לא מסתדר לי.
משה נחום: גם לי זה לא הסתדר.
משה נחום: סירבו ולפני חודשיים – שלושה חודשים הגישו ערעור.
משה נחום: היו להם 45 ימים כדי להגיש ערעור לוועדה שקובעת את הדבר הזה.
צבי הנדל: מי יושב בראש הוועדה הזאת?
שלמה ג'רפי: משה גץ ממשרד הקליטה.
אריה אזולאי: התהליך הוא יותר מורכב.
אריה אזולאי: הסוכנות היא רק צינור.
אריה אזולאי: במדינות מסוימות דרושים גם אישורים של מוסדות ממלכתיים כדי להוכיח שהוא באמת נרצח.
משה נחום: עוד נקודה חשובה.
משה נחום: אני חושב שמחובתה של מדינת ישראל להוציא כתבה יפה בעיתונות הבין-לאומית שנותרו בתימן רק כמה עשרות אנשים, ואז זה לא יתן נשק בידי הסאטמרים לגבות מיליונים מחסידי העולם כשהם אומרים להם שהם מצילים את יהודי תימן.
משה נחום: זה המינימום שאפשר לעשות.
משה נחום: שלא נישאר נאיביים בכל הענין הזה ולפחות נוכל להשיב להם מלחמה קטנה תמורת אותה התנכרות אלינו, התאכזרות, הנידויים שלהם, החרמות.
שלמה ג'רפי: זה רק ענין של תקציב שיאפשר להוציא את המשפחות.
אליהו רדיע: שמענו את הדברים.
אליהו רדיע: אם ניתן לסכם אותם, זה ניצול של יהודים על-ידי יהודים, לא משנה לאלו מטרות.
אליהו רדיע: אנחנו צריכים להתמקד בשאלה איך אנחנו יכולים להשפיע ולגרום לכך שהסאטמרים יפסיקו לגרום להם – בגלל סיבות של דיור, של דיווח מהארץ על המצב, שאולי כדאי גם כן ליהנות מאותם פרות של הסאטמרים וכדומה.
אליהו רדיע: אני חושב שהדרך היחידה היא עבודה והפעלה, ואתה תמצא את הדרכים לכך בדרכים שאתה מבין כדי שכל מי שיוכל ישפיע על שלטונות ארצות-הברית לגבי אותם יהודים שנמצאים שם בידיהם, ובלונדון.
אליהו רדיע: אינני יודע עד כמה אפשר להשפיע על השלטונות שהסאטמרים מחזיקים בתימן, אבל במה שאנחנו כן יכולים להשפיע כדאי שנעשה את זה במסגרת השגרירויות או במסגרות אחרות.
אליהו רדיע: לפני כשבועיים ראיתי את יחיא בקרית עקרון.
אליהו רדיע: הוא ישב שם ממש אצור, בקושי דיבר.
אליהו רדיע: היום הוא נראה אחרת, אם כי עדיין לא משוחרר מספיק, אבל יש הבדל.
אליהו רדיע: באותו ערב הוא לא חייך כפי שהוא מחייך עכשיו.
אליהו רדיע: אני סומך על האנשים שמלווים אותו שעם הזמן הוא יתחזק.
אליהו רדיע: באותו ערב אריק חדד הקרין סרט שהוא צילם בבית שלהם, כשיחיא היה בן חמש או שש, עם פיאות.
אליהו רדיע: אמרתי לו באותו ערב שאפשר להיות יהודי גם בלי פיאות.
אליהו רדיע: אני רוצה לציין שחל בו שינוי משמעותי מאז שראיתי אותו לפני שבועיים.
אליהו רדיע: אני מצפה ממך שאתה תפעל בענין הסאטמרים.
אליהו רדיע: וליחיא אני רוצה לאחל שהוא ייקלט בארץ כמו שצריך, ושאחיך ואחיותיך גם כן יגיעו בעקבותיך.
וילמה מאור: כמה שנים היית אצל הסאטמרים?
יחיאל נהרי: שש שנים.
צבי הנדל: טוב לך פה?
יחיאל נהרי: כן.
צבי הנדל: אריה אזולאי, בבקשה.
אריה אזולאי: ביום רביעי יעלה בוועדה זו הנושא של הנעדרים באיראן.
אריה אזולאי: יוסי שרגא מטפל בסוכנות בפעילויות ובמצוקות האלה, וביניהן 648 עולי תימן שעלו לארץ מאז 1992.
אריה אזולאי: אנחנו מדברים לא רק על החיובי אלא גם על המצוקות ואיך להפוך את המצוקה לשמחת עלייה.
אריה אזולאי: אני רוצה להעיר מספר הערות קצרות.
אריה אזולאי: אנחנו משתדלים בטיפול שלנו בנושא תימן או איראן, והגבול הדק בין לערב את התקשורת או שהשתיקה עדיפה, ולכן הבעיה היא לא מאבק בתקשורת, כי בסופו של דבר אתה לא יודע במה אתה מזיק ופוגע, ואנחנו לא מעונינים שהאור יחשוף אנשים תמימים שיכולים לשלם בחייהם.
אריה אזולאי: אני מציע להוציא המלצות, במסגרת הוועדה, ולהפעיל לחץ.
אריה אזולאי: אנחנו יודעים שיש 286 יהודים בתימן.
אריה אזולאי: זה בעצם הרזרבואר גם של הסאטמרים.
אריה אזולאי: זה בערך 48 בתי-אב, ואם ארבעה – חמישה בתי-אב יזוזו, כולם יזוזו.
צבי הנדל: מהי לדעתך נקודת ארכימדס בענין הזה?
אריה אזולאי: הנקודה, לדעתי, היא היכולת לתפור סל קליטה ייחודי שמתחיל במשכנתה, כי זאת תהיה ההצלחה, האבן השואבת.
אריה אזולאי: פעם ראשונה נגיד: בוא נחסל במו-ידינו גולה, עם הצער ההיסטורי אבל עם השמחה הציונית.
אליהו רדיע: במחיר של 50 משכנתאות.
אליהו רדיע: זול מאד.
אריה אזולאי: האפקט הפסיכולוגי, הציוני, הערכי, הרגשי - - -
צבי הנדל: אתה אומר להפוך את הדפקט לאפקט.
אריה אזולאי: כן, בדיוק.
אריה אזולאי: מעז ייצא מתוק.
אריה אזולאי: השנה אנחנו קולטים 62,000 עולים, ביניהם כ-5,000 עולים מאתיופיה.
אריה אזולאי: לטפל ב-300 איש ברובעים מסוימים, רחובות נניח, אז עושים משכנתה אבל אומרים שרחובות היא לא מקום עדיף.
אריה אזולאי: במקום להתיחס לעולה מתייחסים לטריטוריה.
צבי הנדל: תעבור עכשיו לצד התכליתי.
צבי הנדל: את מי אני צריך להזמין כדי לקבל החלטה כזאת?
אריה אזולאי: את האוצר, הקליטה והשיכון.
וילמה מאור: אבל השוו את המשכנתאות של העולים מתימן למשכנתאות המועדפות של יוצאי אתיופיה.
אריה אזולאי: בסדר, אבל ברגע שהעבירו את רחובות מדרגה א' ל-ה', התייחסו לרחובות ולא התייחסו לעולה.
וילמה מאור: זאת הנקודה.
וילמה מאור: זה לא ענין של הגדלת המשכנתה.
אריה אזולאי: אם יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה יזמן, כתוצאה מדיון דחוף ומהיר, את סגן שר הקליטה - - -
וילמה מאור: אני רוצה להסביר למה רחובות נתפסת היום על-ידי משרד השיכון ומשרד הקליטה כעיר שהם מעדיפים שהעולים מתימן לא יתרכזו בה.
וילמה מאור: אנחנו יודעים על ריכוז מאד-מאד גבוה ברחובות של עולים מתימן.
וילמה מאור: אנחנו עדים לכך שגנים שלמים הם שחורים, עם עולים מתימן, והם מעדיפים ליצור פיזור.
וילמה מאור: זה מה שעמד מאחורי ההחלטה.
צבי הנדל: וילמה מייצגת עכשיו את כל אלה שלא יושבים כאן.
אריה אזולאי: טוב מאד.
אריה אזולאי: לדעתי, הבעיה היא הקביעה האזורית.
אריה אזולאי: אחר-כך נברר איפה יש משפחות.
אריה אזולאי: אמרתי רחובות, אבל יכול להיות שאז הוא יקח את הזכאות ויילך למשפחה שלו באשקלון.
אריה אזולאי: הסביבה הקולטת תתפזר, כי לא כל המשפחות נמצאות באותו מקום.
צבי הנדל: אתם יודעים שהאנשים שנמצאים היום במקום מסוים רוצים ללכת לרחובות או אשקלון?
שלמה ג'רפי: זהו, זה מה שיש.
צבי הנדל: אתם יודעים את זה מכלי ראשון?
שלמה ג'רפי: מכלי ראשון.
שלמה ג'רפי: שלשום לקחתי את המשפחות לאשקלון, שם זו רמה ג', לא א'.
שלמה ג'רפי: לכן אמרתי קודם-כל תהיה הבטחה שלצורך זה הרמה תהיה א'.
שלמה ג'רפי: לדעתי זה יכול להיות הישג שישפיע מיד על הנושא של הסאטמרים.
שלמה ג'רפי: לכן אני חושב שברגע שיבואו 45 בתי-אב, לא יותר, זאת תהיה, לדעתי, בושה וחרפה לנו שאנחנו לא מסוגלים להגיד שגולה זו נגמרה.
יוסי שרגא: ראשית, אני מברך את יחיאל על בואו לארץ ואני מקווה ששאר בני המשפחה שלו יגיעו, וכן יגיעו כל 110 שנותרו בארצות-הברית, ו-70 מאנגליה, וכמובן 286 שנותרו בתימן.
יוסי שרגא: לדעת מה קורה בארצות-הברית עם הסאטמרים.
יוסי שרגא: מחלק גדול מהם הסאטמרים לוקחים את הדרכונים.
יוסי שרגא: בעצם הם משמשים שם כבני ערובה, ועליהם, כפי שאמרו הדוברים לפני, הם עושים את הכסף ואת כל ה"שנור" שלהם וכו'.
יוסי שרגא: דבר שני, שהוא שלנו פה בארץ ואנחנו יכולים לתת את הדחיפה למנוע את מה שעושים הסאטמרים, וביחד עם זה לגרום לעלייה של יהודי תימן, כפי שאמר אריה אזולאי, ולחסל אחת ולתמיד את הגולה הזאת, כי לא מדובר באלפים ובמאות אלפים.
יוסי שרגא: נושא המשכנתאות.
יוסי שרגא: צריך להבין שיהודי תימן, כמו האתיופים וכמו אחרים, מגיעים מחוסרי כל.
יוסי שרגא: אני עובד הרבה שנים בעלייה ואני מכיר את הרגישויות ואת ההשלכות.
יוסי שרגא: אם נותנים לאתיופים אז צריך לתת לרוסים, וכו'.
יוסי שרגא: כל העליות יבינו שזה דבר ייחודי.
יוסי שרגא: בסך-הכל מדובר באוכלוסייה של 200 וכמה נפשות.
יוסי שרגא: אם נגיד את זה לרוסים, יגידו: למה נתתם לתימנים עוד 10,000 דולר למשכנתה?
יוסי שרגא: כולנו נוכל להסביר למה נתנו את זה.
יוסי שרגא: פה לא מדובר במאות אלפים ולא בעשרות אלפים.
יוסי שרגא: אז גם עולי איראן ועיראק וכן עליות אחרות יבינו שגם הם מגיעים במצוקה, כי פה באמת מדובר בעלייה ייחודית, ספציפית, עלייה קטנה, שאם מדינת ישראל תגרום שהיא תחוסל, אז צריך לקחת 50 דירות, שכל אחת עולה 120,000 – 130,000 דולר, לתת להם את המשכנתה הזאת, ואחת ולתמיד לחסל את יהדות תימן, יהדות מפוארה, ובא לציון גואל.
דוד שוקר: קודם-כל אני רוצה לאחל לך, אדוני היושב-ראש, הצלחה בתפקידך החדש.
דוד שוקר: כמו שאומרים, וביודעי את כושרך ואת כישוריך כי אכן תצליח בוועדה זו ותנווט אותה על הדרך הטובה ביותר להעלות את שאר יהודי העולם לארץ-ישראל, לא רק את יהודי תימן.
דוד שוקר: אני רוצה לומר כמה מלים בקשר לסאטמרים.
דוד שוקר: יהודי תימן שנלקחו לשם הפכו להיות בני ערובה.
דוד שוקר: אני חושב שאי-אפשר להפריד ילדים מההורים, מהמשפחות, בתואנות שונות, מפני שגם הם יהודים, ואני חושב שמדינת ישראל, דרך הוועדה שאתה עומד בראשה, חייבת להפעיל לחץ אדיר, מבחינת זכויות אדם, מבחינה אנושית, כדי למנוע דברים כאלה.
צבי הנדל: אני מבין שהם עושים את זה בתחכום.
צבי הנדל: הם משכנעים שהאמא לא מסוגלת לחנך אותם, ועוד.
דוד שוקר: כן, וכשהם כבר "שפוטים" אצלם, קשה להוציא אותם משם.
דוד שוקר: מבחינה הומניטרית צריך לטפל בזה, לעבוד על הרגש.
דוד שוקר: מה, הם לא בני-אדם הסאטמרים?
דוד שוקר: הם לא מכירים את מצוות כיבוד אב ואם?
דוד שוקר: הם מפרידים את הילדים מההורים כדי שהם לא יוכלו לכבד אותם?
דוד שוקר: לדעתי זה אחד הדברים שצריך לטפל בו בצורה הנחושה ביותר.
דוד שוקר: ה"ה שרגא ואזולאי אמרו דברים מצוינים בקשר לחיסול הגולה הזאת.
דוד שוקר: עוד השנה נחגוג, בעזרת השם, יובל לעליית יהודי תימן.
דוד שוקר: אני חושב שהגיע הזמן שעוד השנה תחוסל הגולה הזאת בסכום של כמה מאות אלפי דולרים שאפשר יהיה להשיג אותו גם מתרומות, אם המדינה לא יכולה להשיג את הסכום הזה.
דוד שוקר: מאחר שזה דיון ראשון בנושא יהודי תימן בוועדתך, אני בטוח ומשוכנע שהוא ייחרת בזכרונך, והוא לא ימוש ולא ייצא מזכרונך עד שהבעייה הזאת תיפתר.
דוד שוקר: אני מאחל לך שוב הצלחה.
צבי הנדל: אולי הילד החמוד שלנו יספר קצת על עצמו ועל קליטתו בארץ.
דוד לוי: אני אחזור בתמצית על הדברים שהוא אמר.
דוד לוי: הם עלו שלושה, עם הבטחה לאמא שהם יחזרו, כשירצו, ואז שרפו את הדרכונים שלהם.
דוד לוי: הפרידו את שני האחים מהאחות ולאחר-מכן לא הבנתי אם הפרידו גם בין האחים.
דוד לוי: במשפחה אצל הסאטמרים הוא קיבל מכות, גם במוסד היהודי שאליו הוא נשלח, ואז הוא עבר עוד משפחה.
דוד לוי: אצל כמה משפחות היית בסך-הכל?
יחיאל נהרי: שש משפחות במשך שש שנים.
דוד לוי: חוץ מהמוסד, חוץ מ"אוהל".
דוד לוי: מה קרה שעזבת את משפחות הסאטמרים ועברת למוסד "אוהל"?
יחיאל נהרי: אני הייתי אצל משפחת גולדשטיין.
יחיאל נהרי: כל בוקר בשעה שש הייתי צריך ללכת לבית-ספר.
יחיאל נהרי: אם לא היה אוטובוס הייתי צריך ללכת ברגל בערך שעה לבית-הספר, וכשבאתי הביתה הרביצו לי.
יחיאל נהרי: כשהתפללתי פעם בבית הכנסת הוא אמר לי: תעמוד פה.
יחיאל נהרי: אמרתי לו: אני לא רוצה לעמוד פה.
יחיאל נהרי: הוא אמר: אתה צריך לעמוד פה.
יחיאל נהרי: כשאמרתי לו "לא" הוא נתן לי סטירה.
יחיאל נהרי: אחר-כך אמרתי: אני לא יכול.
יחיאל נהרי: שלוש פעמים הוא עשה את זה בבית הכנסת ואמרתי שאני אתקשר למשטרה.
יחיאל נהרי: במשטרה אמרו: אנחנו לא יכולים לעשות שום דבר.
יחיאל נהרי: היה להם קשר עם חסידי סאטמר.
יחיאל נהרי: הלכנו לדוד עזרא ואמרו לדוד: אם אתה לא - - - (הילד יחיאל בוכה)
דוד לוי: הוא מדבר על הדוד שחזר לתימן ונרצח לפני שבוע.
דוד לוי: אומר ברשות
דוד לוי: כם כמה מלים.
דוד לוי: קודם-כל הצלחה בתפקיד ושתביא מיליון עולים יהודים.
דוד לוי: דרך אגב, יחיאל שינה את שמו מיוזמתו מיחיא ליחיאל.
דוד לוי: מדובר בגלגול ילדים ממשפחה למשפחה.
דוד לוי: אחותו סיפרה לי לפני כמה שנים שהיא עלתה בעקבות נישואים עם ישראלי יורד.
דוד לוי: ולמי שלא מעודכן אומר שיחיאל עלה כי אחותו עלתה לארץ.
דוד לוי: יחיאל נמצא תחת חוק אמריקאי, אפוטרופוס אמריקאי באותו מוסד, ואחותו נסעה לקבל אישור מבית המשפט האמריקאי שהיא אפוטרופסית.
דוד לוי: זאת היתה הדרך להוציא אותו.
דוד לוי: לא לכל אחד יש אחות, לא כל אחד מסוגל לנסוע בצורה כזאת.
דוד לוי: אנחנו כאנשי ציבור צריכים לתת את הדעת, מעבר לפתרון השורשי, איך אפשר להוציא גם את 200 היהודים שנמצאים באמריקה ובאנגליה.
דוד לוי: מדובר פה בילדים יהודים שמתעללים בהם.
דוד לוי: כשאחותו מספרת מה היא עברה, זה לא נשמע יותר טוב.
דוד לוי: זה נראה בדיוק כמו שראיתם כרגע.
דוד לוי: אני רוצה שלא נפתור רק את הבעיה שהיא חשובה, אלא נזכור גם את האפשרות ואת הצורך לעזור לאותם ילדים, בין אם זה פרטנית, בין אם זה בדעת-קהל, בין אם זה בניסיונות למצוא לילדים אפוטרופסים מתוך ישראל, בין אם לבנות קהילה במקום אחר.
דוד לוי: אלה כמה מהרעיונות שיכולתי להעלות כאן.
ציון בר-אשר: בענין סידורי הקליטה בארץ, צריך לדאוג שסביבת הקליטה תהיה כזו שתתמוך בהם, ולא כמו שאמר עו"ד בן-טובים הנכבד, סביבת קליטה שתפלוט אותם.
ציון בר-אשר: אם זה כרוך במשכנתה יותר גדולה, צריך לשלם אותה כדי שהם אכן ייקלטו.
ציון בר-אשר: אם זה ברחובות, בגלל שיש שם אנשים ב-10 – 15 השנים האחרונות, ואולי להביא אותם גם לגדרה, כי גם בגדרה יש תימנים.
צבי הנדל: אתה יודע, הפער בגימטריה בין רצוי למצוי זה כסף.
ציון בר-אשר: אני חושב שסביבת הקליטה תפתור לנו את הבעיה הזאת.
2386: כמו שאמרתי קודם, על המקרה של יחיאל קראנו בעיתון וקלטנו אותו בעקבות בקשה של המשפחה לקלוט אותו אצלנו.
2386: הכפר מונה היום כ-120 ילדים יוצאי אתיופיה ויוצאי ברית-המועצות לשעבר.
2386: יש לנו עולה מצ'ילה.
2386: את יחיאל קלטנו מאד בשמחה.
צבי הנדל: כמה מתוך 120 הילדים הם לא יהודים?
2386: בערך עשרים.
2386: הם עדיין לא עברו ולא התחילו תהליך גיור.
צבי הנדל: אבל הם רוצים?
צבי הנדל: הם עם אוריינטציה יהודית?
2386: חלקם כן.
2386: אני רוצה לספר קצת על הגיס של יחיאל.
2386: אתמול ישבתי אתו.
2386: אתם שואלים פה את יחיאל, בפורום כזה, אם טוב לך.
2386: ראש המועצה סיפר שהוא ראה אותו לפני שבועיים ועכשיו, והוא רואה שחל בו שינוי.
2386: השינוי הזה יימשך.
2386: אנחנו עדיין לא יכולים לקלוט אותו כחניך מן המנין, כי הוא לא עבר את כל תהליך הקליטה.
2386: אני אתן לכם דוגמה של התמודדות של המשפחה בדברים מסוימים.
2386: ילד בגיל הזה, הוא למעשה נער בגיל ההתבגרות, עם כל הצרכים של נער בגיל ההתבגרות.
2386: הוא רוצה להיות כמו כולם, וההרגשה שאנחנו רוצים לתת לו היא 'תהיה יותר מכולם'.
2386: יש לו דרישות לגיטימיות.
2386: אחותו וגיסו מאד מפנקים אותו, והפינוק הזה עולה להם הרבה כסף – למשל, קניית בגדים.
2386: הילד היה זקוק לחיסון בשבוע שעבר והחיסון עלה 173 שקלים, שאנחנו כמוסד ששייך לסוכנות היהודית לא יכולים לממן כי הוא עדיין לא חניך מן המנין אצלנו.
2386: קלטנו אותו ואנחנו רוצים אותו בכל מחיר, אבל הוא צריך לעבור איזה שהוא תהליך.
2386: אתמול הוא סיפר לי איזה עוול נעשה לו בוועדה שהיתה צריכה לאשר לו תעודת עולה, ולא אושרה לו.
אריה אזולאי: כן אושר.
אריה אזולאי: אני אתן לך צילום של האישור.
2386: אני שמח.
2386: יחיאל יכול להגיד בפורום כזה: טוב לי וכיף לי, אבל גם לילד יש הצרכים שלו.
2386: אנחנו בפנימייה נותנים לילד כל מה שחסר לו.
2386: אנחנו מלווים יחד אתו את תהליך הקליטה בארץ, וברגע שהוא ייקרא תלמיד מן המניין בסוכנות היהודית הוא יקבל את כל הזכויות, גם שלנו.
2386: בינתיים הוא נקלט אצלנו באווירה של פורים ועבר את כל החוויות של פורים.
2386: כשהוא היה צריך לצאת לשבת הביתה, הוא לא רצה ושאל אם אפשר להישאר גם בשבת חופשית בפנימייה.
2386: המשפחה, ובמיוחד הגיס, ביקש שאני אבהיר שהוא מאד צריך עזרה פיננסית בכל תהליך הקליטה.
2386: אני לא מבין את משמעות ההבדל אם הוא קטין או גדול יותר, אבל הוא ממש זקוק לזה, כי הוא לא ילד בן 13 כמו שהוא נראה.
2386: הוא די בוגר, גם בנפשו.
2386: הוא זקוק לעזרה פסיכולוגית שהפנימייה תיתן לו, הוא זקוק לעזרה נפשית, הוא זקוק לכל התמיכה והאהבה גם בפנימייה, כי הפנימייה עכשיו היא הבית שלו.
2386: אנחנו נחזיק אותו כל זמן שהוא יצטרך להיות אצלנו, וצריך שהגורמים מסביב יעזרו בתמיכה ובעזרה לילד, עזרה למשפחה שקולטת את הילד.
וילמה מאור: אני מציעה שבנושא הצרכים של הילד תכתוב מכתב מאד מפורט ליושב-ראש הוועדה.
צבי הנדל: תגיד לגיס שיראה בי כתובת ואני אעשה מה שאני יכול.