GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קסניה סבטלובה: ' והיא הסתכלה עליי ואמרה 'אני יודעת להגיד 'אני רוצה ללמוד בקבוצה מתקדמת'.
קסניה סבטלובה: ' אז שמו אותה באולפן ג', אחרי שיעור אחד היא הופנתה בחזרה ל-א'.
יעקב מרגי: מישהו הכין אותה טוב.
קסניה סבטלובה: כן, את זה אנחנו ידענו.
קסניה סבטלובה: מה שאני רוצה להגיד, שאני בקשר עם העולים החדשים שמגיעים גם עכשיו ואנחנו יודעים שיש בעיות מבניות ויש צורך ברפורמה עצומה בעניין הזה, כי זה גם פחות מדי, אין שם כל כך את הפנים של חינוך לישראליות, השתלבות אל תוך החברה הישראלית.
קסניה סבטלובה: יש שפה שמורשת מצוין, יש דברים מצוינים שם, הייתי מוסיפה עוד הרבה מאוד דברים שכעולה אני יודעת שהם חשובים לאינטגרציה של העולים במדינת ישראל.
קסניה סבטלובה: יחד עם זאת כשאני קוראת בלשון החוק, כאן אני קוראת על ואוצ'רים לאולפנים פרטיים, אני מבינה שמדובר בהפרטה של האולפנים.
יעקב מרגי: נדלק רמזור אדום.
קסניה סבטלובה: אנחנו אתמול דיברנו על ההצלה של רדיו רק"ע, רשת קליטת עלייה שכל כך חשובה לכל העולים דוברי כל השפות במדינת ישראל, וזה שירות ציבורי שמדינת ישראל צריכה וחייבת לספק אותו לציבור העולים שבסך הכול היא מעודדת עלייה וקוראת לאנשים לבוא ארצה.
קסניה סבטלובה: אז יש את רשת קליטת עלייה ויש שירות אחר שנקרא אולפנים, של השפה העברית.
קסניה סבטלובה: כן, אז אני חושבת שכולנו מסכימים על החשיבות של העניין הזה והחשיבות של תוספות, אולי יותר נרחבות אפילו, מה-50 מיליון האלה שיעמדו לרשותם של גורמים פרטיים בסך הכול.
קסניה סבטלובה: אנחנו מעודדים בעצם גורמים פרטיים, שזה בתי ספר קיימים לשפות זרות, יפה מאוד, אבל למה אנחנו לא מעודדים את אותם האולפנים הקיימים והמורים שכבר נמצאים באותן המערכות?
יעקב מרגי: ואת הערך המוסף שהם מביאים.
קסניה סבטלובה: בדיוק.
קסניה סבטלובה: אז יש אנשים שהם למודי ניסיון, עובדים שנים על גבי שנים.
קסניה סבטלובה: אני יודעת כיצד מלמדים עברית בבתי ספר לשפות זרות, בברליץ ובבתי ספר אחרים, שזה מיועד לציבור אחר.
קסניה סבטלובה: רבותיי, עם כל הכבוד, זה פשוט ציבור אחר, ציבור של שגרירים, ציבור של אנשי עסקים, להם יש צרכים אחרים ולעולים צרכים אחרים.
קסניה סבטלובה: אז אנחנו צריכים לקחת את זה בחשבון ולא למהר עם החלטה כל כך חשובה שתשפיע פה על הגורל של העלייה שגם נמצאת כאן וגם בדרך לכאן.
סופה לנדבר: אני חושבת שבסלט הזה - - -
יעקב מרגי: תעשי לנו סדר.
סופה לנדבר: אני אשתדל לעשות.
יעקב מרגי: אני אומר את זה ביושר, לא תמיד זעקה - - - כששואלים אותי בהומור 'מה נשמע?
יעקב מרגי: ' אני אומר 'תלוי איפה אתה שם את האוזן'.
יעקב מרגי: מעבר לברוך ה', אני אומר תלוי איפה אתה שם את האוזן וחשוב לנו לשמוע כדי לקבל החלטה מושכלת ומאוזנת.
סופה לנדבר: אף אחד פה לא יכול להאשים אותי שבמשך שש שנים לא פעלתי למען העלייה והקליטה.
סופה לנדבר: אני חושבת, בצניעות הכי רבה, שעשיתי המון שינויים יחד עם עובדי משרד העלייה והקליטה, יחד עם כל מי שבעצם במערכת הזאת מבין מה זה קליטה, עומד בחזית ה - - - חזית הכבוד הייתי אומרת, בגלל שהם נמצאים בקליטה הראשונית, בדברים הראשונים שעושה בן אדם בחיים במדינת ישראל.
סופה לנדבר: אני הצלחתי בהמון דברים, לא הצלחתי להחזיר את לימוד השפה העברית, לקחת אותו ממשרד החינוך למשרד העלייה והקליטה.
סופה לנדבר: אני חושבת שהתהליך של לימוד השפה העברית חייב להיות, זו דעה שלי, במשרד העלייה והקליטה.
סופה לנדבר: במערכת החינוך יש מורים מצוינים, שימשיכו, אבל הם יכולים להיות במסגרת שבה יותר דואגים לקליטת עולים, בגלל שבמערכת החינוך יש כל כך הרבה בעיות שלא תמיד זה עניין שעומד במדרגה הראשונה.
סופה לנדבר: ככה אני חושבת.
סופה לנדבר: אתם יודעים שאני ניסיתי במשך שתי קדנציות ולא הצלחתי להיפגש עם שר החינוך ולעשות סדר בעניין, ויושבים כאן מורים, ושמישהו לא יסכים ש-500 שעות ברוטו ללימוד השפה העברית זה מספיק.
סופה לנדבר: מספיק או לא?
סופה לנדבר: זה בוודאי שזה לא מספיק, רבותיי.
סופה לנדבר: אם זה מספיק אני שואלת למה יוצאים מהאולפנים אנשים שלא מסוגלים לדבר?
סופה לנדבר: המורים מצוינים, השיטה מצוינת, 500 שעות ברוטו זה לא מספיק לעולה חדש.
סופה לנדבר: ואז התחילה העלייה מצרפת והתבקשתי על ידי ראש הממשלה להגיש פרויקט בנושאים אחרים וגם בלימוד השפה העברית ובהתחלה גם לימוד שפה שם במקום, לפני שהם עושים עלייה, בגלל שחשוב לעולה חדש להגיע לא עם אפס אפס אחוז ידע בשפה העברית.
סופה לנדבר: זה מאוד מאוד חשוב.
יעקב מרגי: הלוואי שהיינו שם.
יעקב מרגי: הכנת העולה - - -
<קריאה: הלוואי שזה היה קורה.
סופה לנדבר: אבל התחלנו, רבותיי.
סופה לנדבר: תמיד מתחילים.
<קריאה: בסדר, לא נכעיס אותך.
סופה לנדבר: לא, תשמעו, אני מבינה שכאשר בן אדם נכנס למערכת הוא קצת צריך להקשיב ולשמוע, לא מיד אנחנו הופכים להיות מומחים בכל דבר.
סופה לנדבר: אפילו אם למדנו באולפן, זה לא אומר שאני מומחית לעניין של הוראה ולימוד השפה העברית.
מיכל בירן: סופה, את יכולה להתייחס לעניין של הוואוצ'רים?
מיכל בירן: כי זה עיקר הדיון.
סופה לנדבר: אני אתייחס.
סופה לנדבר: הפרויקט הזה על הורדת חסמים, פרויקט לימוד השפה העברית, ואוצ'ר זה לא סגירה ולא העברה, ואוצ'ר זה תוספת והוא נותן אפשרות לעולה החדש גם לבחור.
סופה לנדבר: אתם יודעים כמה פניות אנחנו קיבלנו במשרד העלייה והקליטה?
סופה לנדבר: וכאשר נכנסתי למשרד הזה, אדוני היושב ראש, אני פתחתי מחלקת פניות ציבור בלשכתי וקיבלנו המון פניות.
סופה לנדבר: יש עכשיו גל חדש, המון עולים מגיעים למדינת ישראל, לעיתים עולה חדש ממתין כמה חודשים עד שייפתח אולפן, הוא צריך לאבד את הזמן - - -
סופה לנדבר: רבותיי, כן.
סופה לנדבר: אם במשפחה יש תינוקת, אדוני היושב ראש, אז אחד הולך לאולפן והשני נשאר בלי מסגרת של האולפן מפני שאין אולפני ערב.
סופה לנדבר: בגלל זה נתנו אפשרות לעולה חדש, זה פיילוט פרויקט, אדוני, ואתה יודע, אם אתה תזמין לכאן עולים חדשים ותשאל 'האם יש בעיה עם פתיחת אולפן בעיר שלך והאם אתה מספיק ואם יש לך אפשרות' הוא יגיד לא ולא ולא, 'אני צריך את זה'.
סופה לנדבר: ואז, לפי בקשה - - -
אורן אסף חזן: בואו נגדיל את האולפנים.
אורן אסף חזן: איפה הבעיה?
אורן אסף חזן: מה הרציונל שעומד מאחורי לתת ואוצ'ר ולא לחזק את המוסד?
סופה לנדבר: למה לא לתת לעולה חדש - - -
אורן אסף חזן: אני שואל כדי ללמוד.
יעקב מרגי: לא, השאלה הנשאלת, אם כבר יש תוספת תקציב והמסגרת הקיימת לא מושלמת, בואו נחזק אותה.
יעקב מרגי: זה עמד?
סופה לנדבר: נכון, אני בעד.
יעקב מרגי: מי התנגד?
מיכל בירן: תארו לכם שמישהו היה אומר את זה על מערכת החינוך הרגילה, שהיה אומר שהמערכת גרועה והכיתות עמוסות, בואו נוסיף - - -
אורן אסף חזן: לא, לא, אף אחד לא אמר שגרוע, היא לא אמרה שגרוע, היא רק אמרה שאין מספיק זמן.
מיכל בירן: לא, שנייה, זו לא הייתה הנקודה - - -
אורן אסף חזן: צריך לכבד את סופה, אני מבקש.
מיכל בירן: לא משנה, אם מישהו היה אומר את זה על מערכת החינוך הרגילה, שבגלל שהכיתות העמוסות וזה, מי שרוצה יקבל שוברים ללכת ללמוד במקום אחר.
מיכל בירן: איך היינו קוראים לזה?
מיכל בירן: הפרטה.
יעקב מרגי: סופה, סכמי.
סופה לנדבר: רבותיי, לא לכל דבר לתת שם.
סופה לנדבר: אנחנו עכשיו היינו בוועדה - - -
אורן אסף חזן: חבר'ה, זה לא מכובד.
סופה לנדבר: מה מצחיק כל כך?
סופה לנדבר: תסבירו לי.
אורן אסף חזן: תכבדו לפחות אותנו.
סופה לנדבר: אתם מורים שאחראים על זה שמהאולפנים עם 500 שעות, שאתם אומרים עכשיו לנו כאן באולפן הזה, במקום הזה, זה מספיק, אז למה יוצאים אנאלפביתים בשפה העברית?
אורן אסף חזן: אבל, סופה, זה לא מה שהם אמרו.
אורן אסף חזן: הם גם אמרו שזה לא מספיק.
סופה לנדבר: אבל אם לא מספיק, הם היו צריכים - - -
אורן אסף חזן: לא, אבל, סופה, כולם הסכימו איתך - - -
מיכל בירן: סופה, אנחנו מסכימים איתך על כל מילה, חוץ מהוואוצ'רים.
סופה לנדבר: מה זה ואוצ'ר?
סופה לנדבר: ואוצ'ר זו אפשרות לתת לבן אדם יותר עצמאות ולחזק אותם.
מיכל בירן: בארצות הברית נותנים ואוצ'ר למערכת החינוך הרגילה.
מיכל בירן: זאת הפרטה.
מיכל בירן: אנחנו לא מסכימות אידיאולוגית, לא צריך לכעוס.
סופה לנדבר: ואוצ'ר זה לא הפרטה.
מיכל בירן: אני לא מסכימה איתך.
סופה לנדבר: לא, אדוני, אני חושבת שצריכים קצת להכניס סדר לעניין.
סופה לנדבר: זה לא הפרטה, זה תוספת לעולה חדש, זה נותן לו אפשרות לבחור ולקבל תוספת.
סופה לנדבר: אם הוא ימצא - - -
אורן אסף חזן: בואו נוסיף לו את השעות האלה כאן.
סופה לנדבר: למה במשך כל השנים לא הצלחנו?
אורן אסף חזן: לא, אז עכשיו - - -
יעקב מרגי: סליחה, צריך לומר ביושר , שהרי אם התוספת - - -
סופה לנדבר: לא, אתם נדבקים למילה ואוצ'ר.
סופה לנדבר: ואוצ'ר זה תוספת של שעות שנותן אפשרות לעולה חדש לקבל וללמוד עוד.
סופה לנדבר: הרי אתם יודעים שאני חושבת שהמחאה של אותם מורים הייתה צריכה להיות על שאין היום אולפן ב', שהם לא מסוגלים ללמוד, שהם לא מ - - -
יעקב מרגי: תני לי, תני לי, אני אומר את זה.
מיכל בירן: אני מלווה למעשה את המאבק שלהם, שנים הם נאבקו על דמותו של האולפן.
סופה לנדבר: - - - אבל לא צריכים לעשות מזה סלט.
יעקב מרגי: תודה, סופה.
יעקב מרגי: את לא מקלה עליי.
יעקב מרגי: מיכל, אני מבקש.
סופה לנדבר: צריכים לעזור לעולים להיקלט כאן
סופה לנדבר: במדינת ישראל ולעשות הכול כדי שבתקציב של מדינת ישראל יהיה כסף כדי לקלוט אותם כאן.
יעקב מרגי: צריך לומר ביושר, לו צוין שהשרה והממשלה לא מביאים את התוספת הזו והאולפנים היו ממשיכים - - -
סופה לנדבר: הם ממשיכים.
יעקב מרגי: רגע, אין לי את היכולת כמו שלך.
יעקב מרגי: לא עברתי אולפן.
סופה לנדבר: אתה לא קלינאי תקשורת.
יעקב מרגי: עולם כמנהגו נוהג, הדיון הזה לא היה.
יעקב מרגי: צריך לומר את זה ביושר.
יעקב מרגי: מה אומרת השרה?
יעקב מרגי: היא אומרת, תקשיבו, האלטרנטיבה הייתה לקבל מהמדינה או כלום או לקבל תוספת בצורת הוואוצ'רים.
יעקב מרגי: אנחנו מכירים את הקנאות, הדת החדשה של משרדי הממשלה והקנאות שלהם לגבי הוספת תקנים.
יעקב מרגי: הם מוכנים לשלם יותר ולו לא להוסיף תקנים, בגלל כל מיני מדדים שחשובים להם.
יעקב מרגי: לכן צריך לומר ביושר, באה השרה דאז והוסיפה, השיגה תוספת תקציב שהאוצר והמדינה הסכימו לתת אותה בצורה הזו.
יעקב מרגי: אני מאמין - - -
אורן אסף חזן: מה עומד מאחורי זה?
אורן אסף חזן: כולנו שואלים את אותה שאלה ולא מקבלים - - -
יעקב מרגי: אני מאמין שאילו השרה הייתה יכולה לקבל מהאוצר את אותה תוספת תקציב במסגרת תגבור האולפנים, היא הייתה עושה זאת.
<קריאה: למה לא?
סופה לנדבר: בגלל ששר החינוך הקודם ובקדנציה הקודמת לא נלחם יחד איתי.
סופה לנדבר: אני אומרת לכם, אם מערכת החינוך מסוגלת להגדיל מספר שעות על חשבונה, אני עם שתי ידיים בעד.
יעקב מרגי: סופה, תודה.
יעקב מרגי: עורך דין מאיר אסרף.
סופה לנדבר: עם שתי ידיים בעד.
סופה לנדבר: תמצאו את הכספים, תכשירו את העולים, תיתנו להם אפשרות למפתח לחיים במדינת ישראל.
אורן אסף חזן: לי יש פתרון.
יעקב מרגי: עורך דין מאיר אסרף, בבקשה.
יעקב מרגי: תציג את עצמך, כי אתה עם סרט כתום.
<מאיר אסרף: כן, אדוני.
<מאיר אסרף: כל עורך דין לפי חוק הכנסת חייב להיות עם סרט כתום.
<מאיר אסרף: יש כאלה שלא מכירים את הדין.
<מאיר אסרף: שמי מאיר אסרף ואני עורך הדין שמייצג את ועד הפעולה של מורי האולפנים ללימוד עברית.
<מאיר אסרף: ועד הפעולה הזה - - - חבל שהשרה לשעבר הלכה, כי דווקא רציתי - - -
יעקב מרגי: אנחנו פה.
יעקב מרגי: בלי חבל'ים, אין לנו זמן, אחת וחצי זה הזמן לסיום הדיון.
<מאיר אסרף: כבר משנת 2007 מנסים להפריט את האולפנים ללימוד עברית.
<מאיר אסרף: כל פעם המאבק הזה, לצערי, לובש צורה אחרת, פעם מנסים לקחת ולהפריט את זה על ידי העברה, לא למשרד הקליטה, אדוני, אלא למשרד הגמלאים, מתוך מחשבה שאולי כשמשרד הגמלאים ייסגר אולי אז לא יהיו אולפנים ללימוד עברית.
<מאיר אסרף: החלטת הממשלה שעברה לאחרונה היא ניסיון נוסף להפריט את האולפנים ללימוד עברית.
<מאיר אסרף: אמרו, לא הולך לנו בכוח, נפריט את זה באופן זוחל, וההפרטה הזוחלת היא לא שמדובר כאן על העובדה שיהיה כאן בנוסף ללימודים איזה שהיא קונסטלציה נוספת.
<מאיר אסרף: בהחלטת הממשלה, שהתקבלה בפברואר 2015, פחות מחודש ימים לפני הבחירות, הוגדר מפורשת שהרעיון הוא שזה יהיה במקום אולפנים ללימוד עברית.
<קריאה: ממש לא - - -
יעקב מרגי: גברתי, ממש לא, את לא מתפרצת.
אורן אסף חזן: רק סליחה, אדוני העורך דין, כדי שאנחנו נבין, זאת אומרת היום עולה יכול לבחור אם הוא הולך, לצורך העניין בפיילוט ברגע שהוא ייכנס, אם לבוא לאולפן או לקחת את הוואוצ'ר וללכת לברליץ, לצורך העניין, ללמוד?
<קריאה: גם וגם אפשר.
אורן אסף חזן: לא, עזוב גם וגם, הגם וגם זה סיפור אחר.
<מאיר אסרף: פעמיים לא.
<מאיר אסרף: קודם כל עולה רק ממדינות מסוימות מקבל ואוצ'ר.
<מאיר אסרף: זה הפיילוט, שזה רק ממדינות מסוימות.
אורן אסף חזן: אוקראינה צרפת ו-?
<מאיר אסרף: ובלגיה.
<מאיר אסרף: והחלטת הממשלה אומרת מפורשות, 'או במקום'.
<מאיר אסרף: המשמעות היא שזה במקום אולפן.
<מאיר אסרף: רק אתמול נחתם הסכם שמדבר על זה שהממשלה תעסיק עובדי הוראה באופן ישיר ומה עושים?
<מאיר אסרף: יד ימין לא יודעת מה שיד שמאל עושה - - -
יעקב מרגי: אדוני, הדברים נאמרו.
אורן אסף חזן: אני אמרתי את הדברים האלה גם, אל תדאג.
יעקב מרגי: יש לך משהו נוסף לתרום לדיון?
<מאיר אסרף: אני מבקש מהוועדה לקרוא למשרדי הממשלה, לעצור את אותו פיילוט שלא התחיל עוד, ובמקום להעביר את הפיילוט הזה, להגדיל את מספר שעות העברית.
<מאיר אסרף: בגלל זה הצטערתי שהשרה לא נמצאת כי המורים של האולפנים ללימוד עברית ביקשו מחברי כנסת כבר מ-2007 להגדיל את סל הקליטה באופן כזה שעולים ילמדו יותר מ-500 שעות, 1,300 שעות, שזה הזמן הממוצע שלפי מחקרים צריך ללמוד באולפן כדי ללמוד שפה שנייה.
יעקב מרגי: משרד החינוך נמצא איתנו?
<מגי קורן: כן.
יעקב מרגי: שמך, תפקידך.
<מגי קורן: מגי קורן, מנהלת האגף לחינוך מבוגרים במשרד החינוך.
יעקב מרגי: אני מבין שאתם המפעילים, אתם הממונים על זה.
<מגי קורן: נכון.
<מגי קורן: אם תרשה לי לתת את תמונת המצב של האולפנים היום בארץ.
<מגי קורן: קודם כל אני מודה על הדברים שנאמרו לגבי המפעל של האולפנים.
<מגי קורן: האגף לחינוך מבוגרים מאז קום המדינה קלט למעלה ממיליון וחצי מבוגרים שרכשו את השפה העברית במסגרות אולפן מגוונות, אולפנים ראשוניים ואולפני המשך.
<מגי קורן: כדי לתת מענה להטרוגניות של הלומדים, שזה גיל, השכלה, האגף מקיים מסגרות לימודים מגוונות, וזה כמענה, גם בבוקר וגם בערב, במידת האינטנסיביות של הלימודים.
<מגי קורן: קיימים כ-18 דגמים של אולפנים ראשוניים ו-7 דגמים ללימודי המשך.
<מגי קורן: מאמצים רבים מושקעים בקליטה הלשונית והתרבותית של העולים.
<מגי קורן: אני גאה לעמוד בראש מערכת מקצועית שמעסיקה מורים מיומנים ומסורים המהווים עבור העולה את אחד מהגורמים המשמעותיים ביותר בשלבי קליטתו הראשונית בארץ.
<מגי קורן: זו מערכת מתחדשת ודינמית שמשקיעה בתכניות לימודים מותאמות וחומרי לימודים מקוונים שמותאמים למיומנויות המאה ה-21.
<מגי קורן: האגף מעסיק כ-470 עובדי מדינה, מורים עובדי מדינה שמקבלים הכשרה, השתלמויות שוטפות וליווי פדגוגי.
<מגי קורן: לרוב מורי האולפנים - - -
יעקב מרגי: כל עוד אני מכין את הסיכום את יכולה לתת סקירה.
<מגי קורן: אני אגיע גם לנקודה של החלטת הממשלה.
אורן אסף חזן: זה היה רמז, הוא מסכם את הסיכום.
<מגי קורן: פועלים 90 אולפנים שפרושים ברחבי הארץ.
<מגי קורן: תקצוב שכר ההוראה בעיקרו משרד החינוך ומשרד הקליטה, כולל ההפעלה.
<מגי קורן: באשר להחלטת הממשלה, עמדת המשרד, כפי ששמעתם, שזה מהלך תוספתי ותחום בזמן שמיועד רק לעולי אוקראינה, צרפת ובלגיה, על מנת שלא לפגוע במורים ולא יחליף את המסגרות הקיימות של האולפנים.
<מגי קורן: התבקשתי על ידי המנכ"לית לסייע מבחינה מקצועית.
<מגי קורן: על אף עמדתי המקצועית, שהבעתי אותה כבר קודם, אני שיתפתי פעולה עם משרד הקליטה בהוצאת קול קורא ויחד עם זאת הדגשתי את החששות ואת הסכנות.
<מגי קורן: אני אמרתי שהאגף לא יוכל לתת את הפיקוח והבקרה הפדגוגית, אנחנו נעמיד רק את מבחן הסיום לאולפן לרמת הבקרה של האולפנים, משרד הקליטה יהיה צריך לבחור את הגופים - - -
מיכל בירן: את יכולה להרחיב את הנקודה הזו טיפה יותר?
<מגי קורן: אתם אמרתם שצריכים לתת קריטריונים, אז אנחנו ישבנו וניסינו להגדיר בקשיים ובאילוצים שאנחנו עובדים על פיהם את התבחינים.
מיכל בירן: כשההחלטה אושרה כבר היו קריטריונים?
<מגי קורן: לא, בהחלט לא.
<מגי קורן: זה נפל עלינו ואני שיתפתי פעולה מבחינה מקצועית עם כל המגבלות.
<מגי קורן: אני אמרתי גם למנכ"לית וגם לשותפים במשרד הקליטה שאם יוצאים בקריטריונים התבחינים צריכים לדאוג לכמה נקודות, שהגופים יהיו מוכרים ובטח לא כפי שתיארו אותם, שהם יעמדו בחוק הפיקוח, שזה תהליך מאוד ארוך ומאוד קפדני, מורים שמתמחים בהוראת השפה העברית, צריך להקפיד על שוויון בוואוצ'רים שיינתנו, השוויון בין העולים שיילכו למוסדות הפרטיים והאולפנים, ואנחנו העמדנו, כמו שאת ביקשת, את השירות של לתת את מבחן הסיום, כי עולים נבחנים כל חמישה חודשים בתום האולפן במבחן סיום שאנחנו מקיימים ברחבי הארץ.
<מגי קורן: הם מקבלים תעודה, שמוכרת גם לחצי שנת פנסיה ל - - -
יעקב מרגי: תודה, גברתי.
יעקב מרגי: אחרונת הדוברים, גלי צדיק, יושבת ראש מטה האולפנים.
יעקב מרגי: יש כבר מטה ויש יושבי ראש, שלא תתבלבלו.
<גלי צדיק: למרבה הצער כן.
יעקב מרגי: חברת הכנסת נורית קורן.
יעקב מרגי: איתך הסליחה, ניתן לחברת הכנסת.
נורית קורן: אני מתנצלת, אני יושבת בעוד ועדה.
יעקב מרגי: בבקשה, בלי הקדמות.
יעקב מרגי: אנחנו באיחור.
נורית קורן: אני רוצה לומר שאני רואה בחומרה את הקטע של הוואוצ'ר, כי חשוב מאוד שלעולה שמגיע לארץ תהיה מסגרת תומכת, האולפן שמשמש בעניין הזה צריך לתת יותר שעות.
נורית קורן: אני הקמתי שדולה בכנסת לדוברי צרפתית ויש הרבה הרבה בעיות שבאות אליי לשולחן בנושא הזה וגם בעניין של השפה.
נורית קורן: בסופו של דבר אנחנו רואים, גם עולים מרוסיה, דוברי רוסית, וגם צרפתים, בסוף לא מדברים עברית, לא יודעים איך להתנהל וצריך לעזור להם וזה לדעתי מצב מאוד מאוד חמור.
נורית קורן: אני חושבת שהמדינה חייבת לקחת על עצמה ולגרום לכך שיהיו כמה שיותר שיעורים.
נורית קורן: אני רק רוצה לספר לכם סיפור אישי.
נורית קורן: ההורים שלי עלו מתימן, לשמחתי ההורים שלי היו צעירים יותר ולמדו והם דוברים עברית, כותבים והכול.
נורית קורן: חמותי, גם זה היה מעין ואוצ'ר, כי המדינה הביאה את המורה אליה הביתה.
נורית קורן: אנחנו כתימנים ומארחים אורחים, אז כל המשפחה למדה והיא רק בישלה והכינה את האוכל למורה, שהמורה יאכל.
נורית קורן: לצערי רק עם תהילה היא התחילה רק ללמוד.
נורית קורן: אם היה לה יותר זמן היא גם הייתה קוראת וכותבת.
נורית קורן: לצערי הרב היא חולת אלצהיימר היום, אם היא הייתה יודעת לקרוא ולכתוב הזמן שלה היה הרבה יותר טוב וגם המוח שלה אולי היה עובד יותר טוב.
נורית קורן: לכן צריך למנוע את העניין הזה של הוואוצ'רים, תודה.
יעקב מרגי: גלי צדיק, השארנו לך הרבה זמן, דקה וחצי.
<גלי צדיק: אני אעשה את זה מאוד מהר.
<גלי צדיק: אני מודה לך שנתת לי לדבר.
<גלי צדיק: אני רוצה להגיד - - -
יעקב מרגי: זו ההזדמנות, סליחה עם כל מי שביקש ולא הספקנו, אילוצי זמן.
<גלי צדיק: אני רוצה להגיד, אני לא אחזור על כל מה שנאמר פה, אבל יש פה בסך הכול ויכוח על סמנטיקה.
<גלי צדיק: מדובר פה בהפרטה, חד וחלק, זוחלת בדלת האחורית.
<גלי צדיק: בסופו של דבר התהליך הזה עלול למוטט את האולפנים הקיימים, לשאוב מהם משאבים, לשאוב מהם תלמידים ואז יבואו עוד שנתיים ויגידו, מה קרה באמת?
<גלי צדיק: אנחנו מצטערים, לא התכוונו.
<גלי צדיק: אבל את זה כבר אף אחד לא יתקן.
<גלי צדיק: יושבים פה היום 20 מורים, יש בארץ מעל 500, הם עלולים להיות מפוטרים ומי שלא יסלח לנו זה רק ההיסטוריה.
<גלי צדיק: ההיסטוריה לא תסלח אם סתם בהיסח הדעת, מאיזה שהיא אג'נדה שאני אפילו לא אכנס אליהי זה מה שקרה פה.
<גלי צדיק: תודה.
יעקב מרגי: ברשות ידידי ועמיתי לניהול הישיבה אני קורא את הסיכום, זה כמובן גם על דעתו ועל דעת חברי הכנסת.
יעקב מרגי: אל"ף, הוועדה מודה לחברי הכנסת היוזמים וחברי הכנסת שהשתתפו בדיון.
יעקב מרגי: הוועדה התרשמה מכל הדוברים שעסקו ועוסקים במלאכת האולפנים ש-500 שעות לעולה לא מספיקות לספק לעולה את הרמה הבסיסית של השפה ולתרום לקליטתו המיטבית בארץ.
יעקב מרגי: אנחנו מודים לממשלה על נכונותה לתגבר את שעות הלימוד באולפנים.
יעקב מרגי: הוועדה קוראת למשרד החינוך לעשות זאת במסגרת האולפנים תוך ההתאמות הנדרשות ולא במסגרת מיקור חוץ.
מיכל בירן: אני לא הבנתי ממה שאמרת, נציגת משרד החינוך, את המשפט האחרון שלנו, את הכוונה שלנו, ההסכמה פה הכמעט גורפת, שאנחנו רוצים לראות את זה קורה שלא במסגרת הוואוצ'רים.
יעקב מרגי: היא לא תאמר לך.
יעקב מרגי: מה את רוצה ממנה?
אורן אסף חזן: אנחנו אומרים את זה.
יעקב מרגי: סליחה, הוועדה אמרה כבר - - - אני לא מבין אותך, את פותחת את הדיון מחדש?
יעקב מרגי: הוועדה אמרה זאת בצורה נחרצת ולא משתמעת לשתי פנים, הוועדה קוראת למשרד החינוך לעשות זאת במסגרת האולפנים תוך ההתאמות הנדרשות ולא במסגרת מיקור חוץ.
יעקב מרגי: מה לא ברור?
יעקב מרגי: תודה רבה, הישיבה נעולה.
אברהם נגוסה: היום מציינים בכנסת את יום הדיור שיזם חבר הכנסת דב חנין ואנחנו מייחדים את הדיון בוועדה לנושא דיור ציבורי לעולים.
אברהם נגוסה: ידוע לכול שקיים תור ארוך מאוד של הממתינים לדיור ציבורי בקרב העולים החדשים.
אברהם נגוסה: רובם הגדול עולים קשישים, פנסיונרים שלמרות שעבדו מאז עלייתם לפני כ-25 שנה, או 30 שנה, תלוי בתאריך שהם עלו, הם חיים בעוני.
אברהם נגוסה: הם בטיפולו של משרד העלייה והקליטה, התור שלהם ארוך בהרבה מאשר תור הממתינים לדיור ציבורי בקרב האוכלוסייה הוותיקה המטופלת על ידי משרד הבינוי.
אברהם נגוסה: הקצאת הדירות בדיור הציבורי למשרד העלייה והקליטה קטנה בהרבה מן ההקצאה למשרד הבינוי וגם אלה מקרב העולים הגרים בשכירות זכאים לסיוע בשכר דירה נמוך בהרבה מכפי שניתן לזכאי משרד הבינוי.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע את נציגי פורום הדיור הציבורי ואת נציגי כן לזקן ואחר כך אבקש לשמוע מנציגי משרד העלייה והקליטה והבינוי כיצד אתם פועלים במטרה לפתור את בעיית הדיור הציבורי לעולים קשישים באופן מיוחד ובאופן כללי לזכאי הדיור הציבורי.
אברהם נגוסה: פה יש לנו גם מסמכים שארגונים שונים הציגו, כמו כן לזקן, כמו הפורום הציבורי בעניין הדיור הציבורי, פורום דיור ציבורי, שגם הציגו לנו.
אברהם נגוסה: מעבר לזה הם גם יציגו, נציגי שני הארגונים האלה.
אברהם נגוסה: אני מציע, אני חושב, אני אעשה סדר פה שנשמע מנציגה של משרד הקליטה בהתחלה ולאחר מכן נשמע את הארגונים ואז נלך למשרד הבינוי.
אברהם נגוסה: אם כמובן למשרד הקליטה יהיה מה להגיד לאחר שהארגונים ידברו אני מוכן לתת לכם גם.
אברהם נגוסה: לפני זה, אם חברי הכנסת - - -
סופה לנדבר: לא, שידברו האנשים לפני זה.
אברהם נגוסה: אז נשמע מנציגת משרד העלייה והקליטה גב' אולגה דדון או רחל, אתם תחליטו מי יציג.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמח אם תציגו לנו בדיוק מה משרדכם עושה ומה מתכוונים לעשות כדי לצמצם את הפער.
אברהם נגוסה: את מוכנה, אולגה?
<אולגה דדון: בהחלט.
<אולגה דדון: כבוד היושב ראש, חברי הכנסת, הפורום הנכבד.
<אולגה דדון: קודם כל עלינו לברך על קיום הדיון החשוב הזה, אין ספק שנושא הדיור הציבורי הוא נושא חשוב ועומד על סדר היום, במיוחד בכל מה שקשור למשרד הקליטה, זה נושא הדיור הציבורי לעולים בכלל ולקשישים בפרט.
<אולגה דדון: משרד הקליטה פועל כל הזמן למציאת פתרונות עד כמה שניתן לעולים חדשים.
<אולגה דדון: אנחנו פועלים בשיתוף פעולה עם משרד השיכון, עם משרד האוצר ועם משרדים נוספים ואני יכולה למנות כרגע מה הפתרונות העומדים היום לרשותנו, בכלל ולקשישים בפרט.
<אולגה דדון: כידוע לכולם זכאות לדיור ציבורי במשרד הקליטה היא עד 15 שנה בארץ.
<אולגה דדון: קשישים מטופלים אצלנו יותר זמן.
<אולגה דדון: אני אתקן את עצמי, יותר נחמד להגיד אזרחים ותיקים כמובן.
<אולגה דדון: זכאות ניתנת לעולים העונים על כמה קריטריונים, קודם כל הקריטריון של חסר דירה, על פי הגדרה של משרד הבינוי.
<אולגה דדון: משפחות עולים שמתקיימות מהבטחת הכנסה של הביטוח הלאומי, השלמת הכנסה, נכים עולים 75% נכות יציבה, משפחות חד הוריות.
<אולגה דדון: בשונה ממשרד הבינוי אצלנו משפחות חד הוריות גם אם הם פחות מ-3 ילדים זכאים לדיור ציבורי בתנאי שהם עומדים בשאר הקריטריונים.
<אולגה דדון: כיום בתור הממתינים אצלנו נמצאים 27,000 ממתינים, פחות או יותר, מתוכם קרוב ל-20,000 הם קשישים.
<אולגה דדון: למשרד הקלטה מלאי דירות זמין יותר בפריפריה, באזור המרכז אנחנו יותר מצומצמים במתן פתרונות דיור ולכן פעלנו והצלחנו להשיג פתרונות שנוכל לתת לקשישים בעיקר במרכז הארץ, כגון מקבצי דיור.
<אולגה דדון: היום אנחנו מפעילים קרוב ל-10,600 פלוס יחידות דיור לזוגות ולבודדים, בפזורה ארצית, במקבצי דיור לקשישים, אני אציין שוב, חשוב מאוד, שמתקיימים מהבטחת הכנסה.
<אולגה דדון: זאת אומרת זה כלל - - -
<קריאה: קובע.
<אולגה דדון: קשישים עצמאיים.
<אולגה דדון: כמובן יש את הדיור המוגן שמתחלק בינינו לבין משרד הבינוי והשיכון וקיבלנו גם אישור בעקבות שלוש החלטות ממשלה בנוגע לקרקע חומה.
<אולגה דדון: חברת הכנסת סופה לנדבר יכולה להרחיב יותר ממני בנושא הזה, היא הייתה הדוחפת הראשית והעיקרית בנושא הזה.
<אולגה דדון: כרגע בשלבי בנייה ואכלוס נמצאים כ-1,700 יחידות דיור, והשאר, עד 4,000, נמצאים בתהליך מכרזי.
<אולגה דדון: מדובר בדירות על קרקע חומה, קרקע ציבורית, שמיועדת לקשישים בלבד ופועלת לפי פרויקט שכירות ארוכת טווח.
<אולגה דדון: כמובן קיים גם מערך סיוע בשכר דירה, שמשתנה בהתאם לגודל המשפחה, הרכב המשפחה, מיקום מגורים.
<אולגה דדון: כרגע משפחת עולים מקבלת 1,250 שקל בחודש סיוע בשכר דירה - - -
אברהם נגוסה: כמה נפשות במשפחה?
<אולגה דדון: משפחה.
אברהם נגוסה: משפחה, לא משנה, אוקיי.
<אולגה דדון: אלה העונים על הקריטריונים של משרד השיכון לזכאות לדיור ציבורי מקבלים עד 3,000 שקל בהתאם ליישוב.
<אולגה דדון: אנחנו כמובן נשמח ונפעל בתיאום עם משרד האוצר להגדלת סיוע בשכר דירה.
<אולגה דדון: הנושא הזה כרגע נמצא בדיון, יש הצעת חוק, אנחנו לא ניכנס לזה, כי זה עוד לא סגור, אנחנו מאוד נשמח להוסיף סיוע בשכר דירה לקשישים ולכל הזכאים שלנו.
<אולגה דדון: אנחנו כמובן בעד תוספת דיור ציבורי, בנייה ציבורית, וכל הנושאים האלה נמצאים בדיון בינינו לבין משרד הבינוי והשיכון ובין משרד האוצר.
<אולגה דדון: אני אשמח להרחיב בהמשך בהתאם לשאלות - - -
<קריאה: - - - למי ניתן?
<אולגה דדון: זו הערה שאני לא רוצה כרגע להתייחס אליה.
<קריאה: זה כמו דז'ה-וו, עוד פעם כל שנה - - -
אברהם נגוסה: רגע, עכשיו רשות הדיבור לנציגת משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: אנחנו צריכים לשמוע, אתה רשום, יהיה לך תור, ניתן לך לדבר.
אברהם נגוסה: בבקשה, תמשיכי.
<אולגה דדון: אני אשמח להרחיב בהתאם לשאלות שיעלו.
אברהם נגוסה: סיימת?
<אולגה דדון: כן.
אברהם נגוסה: חברת הכנסת טלי פלוסקוב הצטרפה אלינו ואני יודע שהיא צריכה ללכת לעוד ועדה, אז רשות הדיבור אלייך.
טלי פלוסקוב: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
טלי פלוסקוב: מראש אני מתנצלת, כך יצא הגורל שהיום יש השקת שדולה שאני עומדת בראשה ולכן לצערי הרב אני איאלץ לעזוב את הוועדה.
טלי פלוסקוב: תודה לך על ההיענות לתת לי זכות דיבור, ככה שאני אספיק לדבר.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שהנושא שאנחנו דנים עליו היום זה אחד מהנושאים החשובים ביותר לחלק מאוד גדול מהאוכלוסייה של מדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: אני כמובן אתייחס כאן לנושא של הקשישים.
טלי פלוסקוב: אני מאמינה שזו רק ההתחלה של העבודה שלנו ואנחנו נעבוד בתחום הזה לא מעט.
טלי פלוסקוב: אני רק רוצה דבר אחד להגיד, אני מאמינה שרוב האנשים מרגישים סוג של שינוי מדיניות של משרד השיכון בנושא של דיור ציבורי.
טלי פלוסקוב: בכל אופן ברמה ההצהרתית אנחנו שמענו מהשר על כך ש-5% מכל הדירות החדשות שיבנו הם יהיו דירות ששייכות לדיור ציבורי, כך שנפתור את הבעיה הזאת בהמשך.
טלי פלוסקוב: אבל, ופה אבל גדול מאוד, רבותיי, עד שאנחנו נבנה את הדירות האלה חלק מהאנשים הקשישים, מהאנשים המבוגרים, שגם היום חלק נמצא כאן וחלק לא נמצא כאן, הם כבר לא יהיו בחיים.
טלי פלוסקוב: מה אנחנו עושים היום?
טלי פלוסקוב: היום הזה, ושמעתי את הנתונים, זה מרתיח אותי, למה אנחנו הגענו למצב שאזרחי מדינת ישראל שמתחלקים לשתי קבוצות אחת, אחת עולים חדשים ואחת לא, מקבלים סיוע שונה.
טלי פלוסקוב: למה אלה מקבלים 1,250 ואלה מקבלים 3,000?
טלי פלוסקוב: מישהו יכול להסביר?
טלי פלוסקוב: את זה אני מאוד לשמוע ולקבל תשובה בנושא הזה.