GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אברהם שרנופולסקי: שנית, להגדיל את ההיקף של בניית דיור ציבורי.
<אברהם שרנופולסקי: זה חשוב מאד, למרות שיש איזו שהיא התקדמות בבנייה.
<אברהם שרנופולסקי: בנוסף ל-4,000 יחידות דיור ביוזמה של סופה לנדבר, גם שר העלייה והקליטה, זאב אלקין, קיבל כסף על מנת לבנות 1,000 יחידות דיור ציבורי וגם הסוכנות מתכוונת לבנות כ-3,000 יחידות דיור ציבוריות, אבל גם זה לא מספיק, משום שבתוך משרד העלייה והקליטה נמצאים יותר מ-25,000 אנשים שמחכים.
<אברהם שרנופולסקי: זאת אומרת, בניית דיור ציבורי זה דבר חשוב ביותר.
<אברהם שרנופולסקי: הצעה שלישית, יש צורך להגדלת הסיוע לאלה שמשלמים משכנתאות.
<אברהם שרנופולסקי: זאת אומרת מדובר על החזר חלקי של משכנתאות, לפי החוק שעבר בכנסת בשנת 2009.
<אברהם שרנופולסקי: וחוץ מזה, יש גם צורך לסדר את הקריטריונים לקבלת סיוע להחזר משכנתא.
<אברהם שרנופולסקי: אלה ההצעות שלנו ואני מקווה שחברי כנסת יתמכו בהצעות שלנו.
סופה לנדבר: למה התכוונת בהחזר משכנתא?
<אברהם שרנופולסקי: בחוק, לפי הקריטריונים של משרד השיכון, הם מקבלים.
סופה לנדבר: מה הם מקבלים?
<אברהם שרנופולסקי: שיעור להחזר חלקי למשכנתאות.
סופה לנדבר: מי מקבל?
<אברהם שרנופולסקי: אנשים שחיים מתחת לקו העוני.
<קובי אריאלי: אני יכול רגע לתקן את האדון?
<קובי אריאלי: אני ממשרד הבינוי ואני רק רוצה לתקן את מה שהוא אמר.
<אברהם שרנופולסקי: אני רוצה לומר עוד כמה מילים.
<אברהם שרנופולסקי: הם מקבלים לפעמים - - -
סופה לנדבר: שהוא יסביר לנו מה זה החזר משכנתא.
<אברהם שרנופולסקי: הם מקבלים לפעמים 5 שקלים.
אברהם נגוסה: נשמע את נציג משרד השיכון בנקודה הזאת, ואחר כך נחזור לצחי, כדי שיסביר לנו מה זה קו העוני, בהמשך לשאלה שד"ר אברהם שרנופולסקי העלה.
סופה לנדבר: שאנחנו נבין מה זה החזר משכנתא.
<קובי אריאלי: כן, רק בעניין הזה, שתבינו.
<קובי אריאלי: למעשה ישנם עולים קשישים שבחרו לרכוש דירה.
<קובי אריאלי: אז משרד השיכון, במקום לתת להם סיוע בשכר דירה, נותן להם לממש את אותה זכות בסיוע של המשכנתא.
<קובי אריאלי: את האמת, הסכומים שמדובר בהם הם באמת נמוכים.
<קובי אריאלי: זה כמה מאות שקלים בודדים.
<קובי אריאלי: יש אנשים שמוקצים לטיפול בנושא הזה על ידי חברה חיצונית, שהיא מטפלת באותם אנשים שבעצם רכשו דירות ולקחו משכנתא, וזה הסיוע שהם מקבלים מאיתנו, החזר למשכנתא.
סופה לנדבר: בכמה מאות?
<קובי אריאלי: מדובר ב-200 ומשהו, 300, עד 400 שקלים, נראה לי.
סופה לנדבר: לא משנה, אבל מי לפי הקריטריונים מקבל החזר משכנתא?
<קובי אריאלי: מי שהיה זכאי לסיוע בשכר דירה ולמעשה במקום לשכור, בחר לקנות.
<אלה שאינסקייה: סיוע לעולים חדשים הוא יותר קטן מסיוע לשכר דירה לישראלים ותיקים, בדרך כלל.
<קובי אריאלי: לא, אין הבדל מהבחינה הזאת.
<אלה שאינסקייה: בטח שיש הבדל.
<אלה שאינסקייה: יש הבדל ואנחנו כולנו יודעים את זה.
<קובי אריאלי: לא, לא, רגע, אני רוצה לתקן את מה שאת אמרת, כי זה לא מדויק.
<קובי אריאלי: למעשה יש שני סוגי עולים.
<קובי אריאלי: יש עולים אשר מתגוררים בגפם ויש עולים שגרים עם בני המשפחה שלהם, ושם יש הבדל.
<קובי אריאלי: זה לא שאם אתה עולה או אם אתה ותיק.
<קובי אריאלי: יש לי גם את הסכומים כאן, אם אתם רוצים.
אברהם נגוסה: אולי תסביר לנו.
אברהם נגוסה: כמה מקבל עולה בשכר דירה, כמה מקבל סיוע במשכנתא.
<קובי אריאלי: אז אני אפרוש לכם את הנתונים.
סופה לנדבר: אתה מדבר על אנשים קשישים, שהגיעו כבר בגיל - - -
<קובי אריאלי: כן, כן, שנחשבים עולים קשישים - - -
סופה לנדבר: ובמקום לקבל, הם קנו דירה.
<קובי אריאלי: לא, לא, עכשיו אני מדבר - - -
סופה לנדבר: על איזו קטגוריה של אנשים?
<קובי אריאלי: מה שנתתי קודם זה היה הסבר למי מקבל סיוע במשכנתאות.
<קובי אריאלי: מלבד זאת, יש עולים שלא רכשו דירה או שהם מתגוררים בגפם ושוכרים דירה, או שהם מתגוררים עם קרובי משפחה, ועדיין הם זכאים לסיוע.
<קובי אריאלי: כביכול כמו תשלום שהם יכולים לשלם לילדים שלהם, בעבור זה שהם מתגוררים איתם.
סופה לנדבר: אז זה השתתפות בשכירות.
סופה לנדבר: אני מדברת על משכנתא.
סופה לנדבר: אני לא מבינה מי מהציבור יודע שמי שרכש דירה מקבל סיוע להחזר משכנתא.
<קובי אריאלי: העולים שקיבלו סיוע בשכר דירה והלכו לרכוש דירה, הם אלה שזכאים לקבל סיוע בהחזר המשכנתא.
סופה לנדבר: אבל אם הייתה לו פנסיה הוא לא היה זכאי.
סופה לנדבר: עכשיו הוא לא מסוגל לשלם החזר משכנתא.
סופה לנדבר: מדובר על האנשים האלה, או רק על פנסיונרים שהגיעו בגיל שכבר התחילו לקבל קצבאות?
<קובי אריאלי: מי שהיה מוגדר בעלייתו כעולה קשיש, היה זכאי לסיוע בשכר דירה.
<אלה שאינסקייה: אתם מדברים על משהו אחר לגמרי.
אברהם נגוסה: סליחה, בואו נקבל את ההגדרה בדיוק מה זה קו העוני ואז אנחנו נעבור לשמוע את משרד השיכון, כי אנחנו רוצים להבין את עניין הסיוע בשכר דירה וגם את עניין הסיוע בהחזר משכנתא, בצורה יותר מפורטת – מי מקבל, מי לא מקבל, כמה מקבל.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע.
אברהם נגוסה: קודם כל בואו נגדיר מה זה קו העוני.
אברהם נגוסה: צחי, בבקשה.
<צחי בן יהודה: תודה, יושב הראש.
<צחי בן יהודה: ההגדרה המקובלת בישראל כיום קובעת את קו העוני כרמת הכנסה ששווה ל-50% מההכנסה החציונית לנפש סטנדרטית.
סופה לנדבר: תגיד במספרים.
<צחי בן יהודה: ההכנסה החציונית עומדת על 4,800 שקלים ולכן נפש סטנדרטית שווה 2,392 שקלים.
<צחי בן יהודה: בחישוב של נפש סטנדרטית, ההנחה היא שכל נפש נוספת במשפחה – המשקל היחסי של כל נפש הולך וקטן.
<צחי בן יהודה: כלומר, משפחה של שלוש נפשות, יכולה להיות 2 נקודה משהו נפשות סטנדרטיות.
סופה לנדבר: זאת אומרת לבן אדם, לנפש, 2,392 שקלים?
<צחי בן יהודה: זה קו העוני שכרגע נמצא בשימוש במדינת ישראל.
סופה לנדבר: המחיר של עגבניות זה בדיוק המחיר שבן אדם צריך לחיות שבוע ימים.
אברהם נגוסה: כן, מי אדוני?
<אורן הלר: שמי אורן הלר, אני מהביטוח הלאומי, מינהל המחקר והתכנון.
אברהם נגוסה: כן, אתה רוצה לעזור לנו?
<אורן הלר: אני רוצה להסביר מה הוא קו העוני.
<אורן הלר: אז במספרים, עבור משפחה שמונה נפש אחת, קו העוני הוא 2,989 שקלים, זה נכון לשנת 2013, ועבור משפחה שמונה 2 נפשות, ההכנסה הגבולית היא 4,783 שקלים.
<אורן הלר: רק לחדד את המספרים שעלו כאן לגבי משפחה, שלדוגמא מקבלת קצבת זקנה והשלמת הכנסה, היא מתקרבת לקו העוני.
<אורן הלר: בהגדרה הפורמאלית היבשה, היא - - -
סופה לנדבר: הם עניים, היא לא מתקרבת.
סופה לנדבר: הם עניים.
<אורן הלר: נכון, הם עניים, אבל - - -
אברהם נגוסה: תגיד לנו כמה מקבל זוג קשישים מהביטוח הלאומי, כולל השלמת הכנסה.
<אורן הלר: אין לי את הנתונים.
<אורן הלר: אני יכול לחזור עם הנתונים.
אברהם נגוסה: תגיד לנו את הסכום, כך נדע.
<שרה כהן: יש לנו את הנתונים.
<שרה כהן: המצב ה - - - זה שיחיד מקבל 2,803 שקלים, זה גמלת זקנה עם השלמת הכנסה, וזוג מקבל 4,164 שקלים.
אברהם נגוסה: כלומר פחות מקו העוני.
<אורן הלר: כמו שאני אומר, זה פחות מקו העוני.
יואל רזבוזוב: הפער ביחיד זה 180 שקלים והפער בזוג זה כ-600 שקלים.
יואל רזבוזוב: השאלה אם השלמת ההכנסה לא אמורה להיות עד קו העוני?
אברהם נגוסה: היה צריך להיות.
<אורן הלר: אז אני אוסיף, שמצב הדברים היום איננו כזה.
<אורן הלר: השלמת הכנסה לא מעלה את המשפחה מעל קו העוני, אבל למיטב הבנתי, חוק ההסדרים הנוכחי אמור להסדיר את העניין הזה ולהשלים את הפער.
אברהם נגוסה: זו בערך תוספת של 200 שקלים.
סופה לנדבר: כמה תוספת זה, אחרי הוועדה שעבדה במשך שנים?
סופה לנדבר: כמה תוספת הם קיבלו?
סופה לנדבר: 50 שקלים?
סופה לנדבר: 60 שקלים?
סופה לנדבר: וכמה היו צריכים לקבל?
<שרה כהן: אני רוצה רגע להגיד משהו.
<שרה כהן: יש מסמך שהוצא על ידי מרכז המחקר והמידע של הכנסת, אשר בוחן באמת את השוני בין מה שבעצם מתקבל היום ובין מה שעתיד להיות אחרי השינוי בחקיקה, ולפי הנתונים, יש כאן הרי טווח גילאים שונה – מגיל 70 עד 80, ומגיל 80 ומעלה, ולפי הנתונים בלוח, עולה שהסכום המרבי של גמלאות זקנה בתוספת השלמת הכנסה, יעלה בכ-135 שקלים לחודש, עד כ-177 שקלים לחודש, בהתאם לגיל הזכאי.
סופה לנדבר: בושה.
<שרה כהן: והוא יעלה ב-511 שקלים עד 541 שקלים לחודש, בהרכבים משפחתיים שונים, בהתאם לגיל.
<שרה כהן: יש כאן טבלאות שמתייחסות בעצם לכל קבוצות הגיל, ויש כאן פירוט של התוספות.
אברהם נגוסה: מה שברור, ההכנסה, כולל השלמת הכנסה, מה שבני הזוג מקבלים אפילו לא מגיע לקו העוני המוגדר, הרשמי, שאנחנו שמענו עליו עכשיו מהביטוח הלאומי, דהיינו – 4,783 שקלים.
אברהם נגוסה: זוג מקבל 4,164 שקלים.
<שרה כהן: זה עד גיל 70.
<שרה כהן: זאת אומרת - - -
<אלה שאינסקייה: אבל מה קורה מגיל 70?
<שרה כהן: מגיל 70 לא מעלים.
<שרה כהן: מגיל 70 עד 80 לא מעלים את הקצבאות.
<שרה כהן: יש סכומים שהם שונים, אבל השינויים הם בשוליים.
אברהם נגוסה: זה לא משנה כל כך.
אברהם נגוסה: גם לאור מה ששמענו לגבי ההוצאות – כ-3,000 שקלים הוצאות שיש לקשישים, אז מה שנשאר להם זה פשוט אבסורד.
אברהם נגוסה: איך אנשים יכולים לחיות מזה?
אברהם נגוסה: אני מכיר, זה לא שאני לא מכיר את הנתונים האלה.
אברהם נגוסה: עבדתי 7 שנים עם קשישים בעיריית ירושלים, כעובד סוציאלי ואני מכיר את המצב, אבל זה פשוט הפך להיות אפילו יותר גרוע עכשיו.
אברהם נגוסה: זה עצוב לראות את המציאות הזאת בצורה הזאת.
אברהם נגוסה: נשמע עוד ארגונים.
אברהם נגוסה: חנה לגסה, האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה, בבקשה.
<חנה אלעזר לגסה: אני רוצה לדבר קצת על הקשישים יוצאי אתיופיה.
<חנה אלעזר לגסה: רוב הקשישים יוצאי אתיופיה שמגיעים לארץ, בעצם אין להם פתרון.
<חנה אלעזר לגסה: אין להם פתרון לצאת ממרכזי הקליטה, כי הם מגיעים ישירות למרכז הקליטה.
<חנה אלעזר לגסה: אין להם פתרונות דיור, והפתרון היחיד למצב שלהם הוא בעצם להצטרף למשפחות, שגם ככה הן משפחות מצוקה, שבעצמן לא יכולות לטפל בעצמן ואז התוספת הזאת של הקשישים על משפחה שהיא קשת יום, היא מאד מאד לא פשוטה.
<חנה אלעזר לגסה: אנשים עובדים, יוצאים לעבודה, משפחות יוצאות לעבודה, יש להם את העניינים שלהם, טיפול בילדים הקטנים והרבה פעמים קשישים נשארים לבד בבית, ללא טיפול בריאותי, ללא טיפול שידאג להם לארוחות.
<חנה אלעזר לגסה: יש מצבים של קשישים שנמצאים במצבים מאד מאד מדאיגים, ללא אפשרות שמישהו יטפל בהם.
<חנה אלעזר לגסה: השאלה היא, לגבי הנושא הזה של רווחה והביטוח הלאומי.
<חנה אלעזר לגסה: יש בעיה של הנגשת מידע והרבה מהקשישים והמשפחות בעצם לא מכירים את הזכויות שלהם – מה מגיע להם ומה לא מגיע להם, ולכן גם לא צורכים את השירותים שהם יכולים לקבל ממוסדות הרווחה הקיימים.
<חנה אלעזר לגסה: הכי מדאיג זה שהרבה מהם, בכל הנושא הזה של הדיור, תקועים במרכזי קליטה ולא יכולים לצאת ממנו וזה בעייתי.
<חנה אלעזר לגסה: כמו שהוזכר כאן, יש עולים בפתרונות של מקבצי דיור לעולים ממדינות אחרות.
<חנה אלעזר לגסה: זה משהו שבכלל לא בא כאופציה לעולים יוצאי אתיופיה, לקשישים עולים יוצאי אתיופיה, וזה משהו שהמדינה צריכה לחשוב עליו, לעשות חשיבה איך באמת אפשר לעזור להם גם לצאת ממרכזי הקליטה וגם לא להוות נטל על המשפחות הצעירות.
אברהם נגוסה: כן לזקן, בבקשה, מריה לביא.
<מריה לביא: במסגרת הפעילות שלנו, יש לנו עמותה שהמטרה שלה היא למצות זכויות לקשישים, ומעבר לזה אנחנו גם מקדמים זכויות, משתדלים לקדם זכויות במשרדי ממשלה ובכל מקום אפשרי.
<מריה לביא: יש לנו קבוצה של מרכזת ו-12 עובדות מתנדבות, כולן בגילאים שלנו, אשר מטפלות רק בקהל הרוסי.
<מריה לביא: יש לנו כל קהל של עולים חדשים, אבל הן בקהל הרוסי.
<מריה לביא: אני לא חושבת שיש הבדל כזה גדול בין הקבוצות, אבל אחת השאלות שכל יום קורעת לנו את הלב, זה איך אתם רוצים שאנחנו נחיה מהסכום הזה?
<מריה לביא: מי חושב שאפשר לחיות מהסכומים האלה?
<מריה לביא: מה אני אשלם?
<מריה לביא: אני אשלם אוכל?
<מריה לביא: לפיכך יש לנו המון פניות למי מחלק אוכל.
<מריה לביא: אנחנו עסוקים לשלוח אנשים לחב"ד.
<מריה לביא: זו פשוט בושה, שגופים אחרים צריכים לטפל במתן אוכל לאזרחים ישראלים.
<מריה לביא: השלמת הכנסה: רוב העולים שעלו הם קשישים, הם גם קיבלו השלמת הכנסה כי אין להם הכנסות והסכום שהם יכולים לעבוד, כי חלק מהם יוצאים לעבוד בשביל קצת לשפר את החיים שלהם, אז ישר מכווצים להם את הקצבה.
<מריה לביא: ואז אנחנו עסוקים בלחשב להם, שלפחות יישאר להם התואר, עם כמה גרושים, כדי שהם יוכלו לקבל את ההטבות של קשישים שמקבלים הבטחת הכנסה.
<מריה לביא: למשל הנחה בארנונה, שזה 100% על 100 מטר, ומתחיל סיפור – הילדים גרים, הילדים לא גרים.
<מריה לביא: מגיע לו רק עשירית או חמישית.
<מריה לביא: הנחות בחשמל – תרוצו, תחליפו מונים.
<מריה לביא: עוברים דירה, כי זו אוכלוסייה שלא גרה תמיד באותו מקום ואז כל פעם צריך לרוץ איתם שיחליפו מונים, שישנו על שמם.
<מריה לביא: מפסיקה ההנחה.
<מריה לביא: גם במים זה לא כל כך ברור, וגם זה לא סכומים כאלה רציניים.
<מריה לביא: אבל לפחות, אם יש השלמת הכנסה, זה מזכה אותם במשהו.
<מריה לביא: יש לנו שתי בעיות עיקריות עם הקהל הזה.
<מריה לביא: אחת זה הדיור.
<מריה לביא: פשוט, המצב של הדיור, יש אנשים שמחכים 15 שנה לדיור ציבורי.
<מריה לביא: הם אפילו לא יודעים שכשהם מקבלים סיעוד, אז הם כבר לא נכללים בכלל בתכנית הזאת יותר.
<מריה לביא: אז הם חושבים שמגיע להם, ושעוד מעט הם יגיעו, אבל הם לעולם לא יגיעו והאכזבה תמיד רבה מאד.
<מריה לביא: מה גם שהסכומים הזעומים שמקבלים כהשתתפות, לא עוזרים להם לא לקנות אוכל ולא לקנות תרופות.
<מריה לביא: וזו אוכלוסייה שאנחנו רוצים שבתקופה הזאת הם לא יצטרכו לחשוב על אוכל.
<מריה לביא: זה פשוט ממש בלתי נסבל.
<מריה לביא: אנחנו מקבלים המון המון פניות בנושאים האלה.
<מריה לביא: הנושא השני שמעיק עלינו, הוא שיש שם המון בדידות, והבדידות הזאת גורמת לזה שמתקשרים אליהם כל מיני מוכרים וכל מיני מאכרים ומפילים אותם בפח ונותנים להם לשלם על כל מיני דברים.
<מריה לביא: הם לא מבינים בכלל למה הם הסכימו, ואז פתאום מגיע אליהם איזה מקרר או חבילה, והם לא הבינו בכלל שהם חתמו ולך תוציא אותם מזה.
<מריה לביא: זאת אומרת יש לנו תחושה נוראית שגם מנצלים אותם.
<מריה לביא: לצערי, דוברי רוסית, אבל אם ישראלי יתקשר אליהם, צבר, אז הם לא יענו לו, אבל הם מאמינים, ואז הם נופלים המון בפח ויש לנו המון המון פניות של דווקא אותם אנשים שבקושי מתפרנסים, לגבי העניינים האלה.
<מריה לביא: בלי שום קשר לרוסים או לא לרוסים, אדם קשיש צריך לקבל לפחות את שכר המינימום.
<מריה לביא: אם יש שכר מינימום לצעירים, איזה היגיון יש שאדם עבד או עלה לארץ בן 60, עבד 7 שנים, יצא לפנסיה, אז קודם הוא קיבל שכר מינימום ועכשיו הוא צריך לחיות מ-2,200 שקלים, ואם חלילה הוא עבר את ה-1,100 שקלים בעבודה, אז הוא מוותר על השלמת ההכנסה שלו.
<מריה לביא: אני חושבת שכל הוועדות ביחד צריכות להילחם למען העלאת קצבאות הזקנה הבסיסיות.
<מריה לביא: לא צריך השלמות הכנסה.
<מריה לביא: אם לכולם יהיו סכומים נורמאליים, אז אני חושבת שזה אפילו יתקזז ואנחנו נדע שכל קשיש במדינת ישראל חי בצורה מכובדת, ולא מחטט, כמו שאמר יושב הראש, בפחים, ולא רץ לקושש נדבות.
<מריה לביא: ומה שקורה לנו בחגים, אני כבר לא אספר לכם, כי גם בשלב מסוים נגמר הכסף לעמותות ואתה צריך להגיד לבן אדם - אנחנו שאלנו את אלה ואלה ואלה, וכבר לאף אחד אין מה לתת.
<מריה לביא: אלה מקרים מאד קשים שאנחנו נתקלים בהם וזה כאב לב יום יומי.
אברהם נגוסה: נציגת שתיל, נדיה אייזנר.
<נדיה אייזנר: שלום יושב הראש, חברי הכנסת.
<נדיה אייזנר: אני רוצה לדבר על נושא קצת שונה.
<נדיה אייזנר: אני רוצה לדבר על מה שאנחנו מכנים פצצה כלכלית מתקתקת, שזה אנשים שהיום עדיין עובדים, אבל עוד שנה-שנתיים, נגיד בעשור הקרוב, הם יצאו לפנסיה בלי שיש להם פנסיה ואני אסביר.
<נדיה אייזנר: הרבה אנשים הגיעו לכאן בגיל 40 פלוס, לא מצאו עבודה במקצוע שלהם, עבדו בעבודות מזדמנות, עבדו כעובדי קבלן, שזה מכת מדינה ומכת הציבור שלנו.
<נדיה אייזנר: לא היו להם ידע והבנה מספיק בשביל להבין שהם חייבים להתחיל לחסוך, כי בברית המועצות הפנסיה הייתה נפתחת מעצם היותך אזרח.
<נדיה אייזנר: כיום אנשים צברו זכויות פנסיה של כמה מאות שקלים וזהו.
<נדיה אייזנר: זה אומר שאנחנו הולכים לקבל פה 100,000 איש, 120,000 איש לפי נתונים אחרים, שהגיעו ממצב שהם מרוויחים משכורת של 6,000-7,000 שקלים, הם משלמים משכנתא, הם חיים בסדר, הם יכולים להשתמש בתחבורה, הם יכולים להשתמש בכל מיני שירותים, לקנות תרופה וכן הלאה.
<נדיה אייזנר: מחר כל זה ייגמר, הם יצנחו כולם אל מתחת לקו העוני.
<נדיה אייזנר: זה אסון כלכלי וזה אסון חברתי ואין לזה כרגע שום פתרון שידוע לי.
<נדיה אייזנר: אני יודעת שיש הצעות חוק שנמצאות באיזה שהוא מצב ראשוני.
<נדיה אייזנר: הפתרונות שאנחנו רואים, זה קודם כל כפי שכבר הוזכר פה – הדיור.
<נדיה אייזנר: הדיור הוא הנקודה הכואבת.
<נדיה אייזנר: אנשים שעבדו את הדירות שלהם כי הם לא יכלו לשלם משכנתא, או שלא יכלו לשלם את כשר הדירה בשוק, שהוא שכר דירה מאד מאד גבוה ופשוט יישארו באיזה שהוא מצב, לימבו, שלא ברור לאן בדיוק הם אמורים עכשיו ללכת מפה.
<נדיה אייזנר: אם אין לנו פתרון של דיור ציבורי, אם אין לנו פתרון של דיור בר השגה של השכרה לטווח ארוך לפי הכנסה, אנחנו הולכים להיקלע למצב לא של 25,000 ממתינים לדיור ציבורי, אלא 125,000 ממתינים לדיור ציבורי.
<נדיה אייזנר: השאלה השנייה היא שאלה של אי אכיפת החוק של חוקי עבודה בכלל בחברות כוח אדם, עבודה קבלנית.
<נדיה אייזנר: בדרך כלל אנשים נפגעים, הזכויות שלהם נפגעות, הפנסיה שלהם כמעט ואינה קיימת.
<נדיה אייזנר: החוקים קיימים, הם פשוט לא נאכפים מספיק בחברות האלה ואנחנו יודעים היום שגם לפי נתונים הכי עדינים, 65% של עובדי הקבלן הם דוברי רוסית ואמהרית.
<נדיה אייזנר: מלבד זאת, יש את הבעיה שאני הזכרתי בהתחלה ואני כן רוצה לציין אותה שוב, הנשוא של חוסר נגישות מידע בשפת האם.
<נדיה אייזנר: שוב, אנשים שהגיעו לכאן בגיל 45, יש להם עברית מספיקה, אבל היא לא מספיקה בשביל להבין את האותיות הקטנות של הפנסיה, את האותיות הקטנות של זכויות פיננסיות, את כל מיני הפרטים הקטנים כאלה ואחרים.
<נדיה אייזנר: היום אני יודעת שקיים חוק נגישות מידע לשפות רוסית, אמהרית וערבית במוסדות רפואה.
<נדיה אייזנר: אני חושבת שצריך להרחיב את זה וכן להנגיש לאנשים את מלוא המידע על הזכויות שלהם, כדי שהם יידעו כבר להתחיל לצבור פנסיה מהרגע הראשון שהם עובדים.
<נדיה אייזנר: גם היום מגיעים עולים מרוסיה ומאוקראינה, ואת הטעויות שעשינו בשנת 1990, הם עושים גם היום.
<נדיה אייזנר: הבעיה הזאת לא תיפתר ולא יקרה עם זה שום דבר.
<נדיה אייזנר: וכמובן, שאלת הפנסיה ושאלת הדיור, אלה השאלות שיעמדו לנו.
<נדיה אייזנר: אנחנו לא מבינים היום עד כמה זה הולך להתפוצץ.
<נדיה אייזנר: אני בת לאנשים בגיל 66, שהולכים לצאת לפנסיה עוד שנה שנתיים.
<נדיה אייזנר: תודה רבה.
אברהם נגוסה: אני פונה למשרדי הממשלה כעת ולחברי הכנסת שרוצים להתייחס.
סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו נדבר ומשרדי הממשלה יענו על דברים שאנחנו נעלה כאן.
יואל רזבוזוב: אני אומר בכמה מילים.
יואל רזבוזוב: קודם כל אני באמת שמח לראות כאן את כל החברים.
יואל רזבוזוב: אנחנו מכירים את הנושאים, כבר לא קדנציה ראשונה שמדברים על זה, גם בקדנציה הקודמת, גם לפני ואנחנו מכירים את הנושא של הפצצה המתקתקת, שהיא כביכול לא רק של מגזר דוברי הרוסית, אלא של כל המדינה.
יואל רזבוזוב: כי ברגע שכמה מאות אלפי אנשים ירדו אל מתחת לקו העוני וכוח הקנייה ירד, זו תהיה המכה של המדינה.
יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד שחברי שיושבים כאן מבינים את העניין ודווקא בכנסת הזאת אני כן רואה התגייסות והרבה יוזמות.
יואל רזבוזוב: לצערי, כך אני רואה, הצד של הקואליציה, הממשלה, פחות ופחות מבינים ואנחנו לא רואים בתקציבים הרבה התייחסות לזה.
יואל רזבוזוב: מה שכן אני יכול להגיד, שהעלאה של השלמת ההכנסה זה צעד נכון וטוב, אך אנחנו עדיין מגיעים למספרים מאד נמוכים.
יואל רזבוזוב: ישנן כמה הצעות חוק, כולנו הגשנו כאן הצעות חוק שמדברות בדיוק על העניינים הספציפיים שהועלו כאן.
יואל רזבוזוב: השאלה עכשיו, כשאתם כאן, עם הכוח שלכם, אתם צריכים גם להפעיל את כל הלחץ.
יואל רזבוזוב: אנחנו כחברי כנסת, כחברי הוועדה נפעיל את הלחץ שלנו וצריכים להעביר את החוקים הללו, כי בסוף אנחנו מדברים על הרבה אנשים, שזאת הסביבה שבה אנחנו חיים.
יואל רזבוזוב: אם אני מדבר על ההורים שלי, שהם בגילאי ה-60 ואני יודע מה מצפה להם.
יואל רזבוזוב: אם אני רואה את הסבתא שלי או כל המשפחה, את כל החברים.
יואל רזבוזוב: אנחנו באמת מבינים את המצב.
יואל רזבוזוב: אני חושב שדווקא בנושא הזה אין קואליציה-אופוזיציה, אלא צריכים להתגייס וכמו שאמרתי, יותר אנשים חברי אופוזיציה הגישו את החוקים והקואליציה חייבת לתמוך בהם.
יואל רזבוזוב: אני לא רואה דרך אחרת, וכאן אנחנו גם צריכים את כל הארגונים, שאתם תקומו ותזעקו, כי אנחנו מגיעים לאיזה שהוא קצה, לאיזה שהוא קו אדום, ואי אפשר לסבול.
יואל רזבוזוב: היום אנחנו הגענו, במושגים של נתניהו – הקו האדום – אז הגענו למצב שאין לנו מה לחכות.
יואל רזבוזוב: באמת יותר מדי אנשים יורדים אל מתחת לקו העוני וזאת פגיעה במדינת ישראל.
אברהם נגוסה: נשמע את דור 1.5, בוריס לוינשטיין.
<בוריס לוינשטיין: שלום.
<בוריס לוינשטיין: שמי בוריס לוינשטיין.
<בוריס לוינשטיין: אני רק רציתי לשאול לפני האם יש כאן נציגים של משרד הקליטה.
אברהם נגוסה: כמובן.
<בוריס לוינשטיין: מצוין, אני מאד שמח.
יואל רזבוזוב: איזה ארגון זה דור 1.5?
<בוריס לוינשטיין: אוקיי, אז זה ארגון של צעירים דוברי רוסית, דור 1.5.
<בוריס לוינשטיין: אני בעצם עליתי לארץ לפני 12 שנה.
<בוריס לוינשטיין: יש חברה שעלו לארץ בגיל קטן – 5-6-7 שנים ופחות מזה.
<בוריס לוינשטיין: אני גר בחיפה ופעיל בארגון הזה.
<בוריס לוינשטיין: דווקא בתור מישהו שהוא דור 1.5, אחד שבעצם כן הצליח איך שהוא להשתלב בחברה הישראלית, אני כן רציתי לגעת בנקודה שבעצם תייצג את הציבור שלא נמצא פה, הציבור שאין לו פה ולא יכול לדבר, וזה הציבור של העולים החדשים, ממש טריים, שהגיעו לארץ לפני כמה חודשים.
<בוריס לוינשטיין: אנחנו עכשיו שמענו הרבה על קשישים מעל גיל 65, הגדרנו את זה גיל 65 ומעלה, אבל לא דיברנו על אלה שמתקרבים לגיל הזה, שזה 60, 62, 63.
<בוריס לוינשטיין: אנחנו מדברים על הקצבה שהם אמורים לקבל כקצבת זקנה, אבל מה עושים האנשים שבעצם הם עדיין לא מקבלים קצבת זקנה, אבל הם גם לא יכולים למצוא עבודה, כי בגיל 58 עולה חדש יש לו הרבה פחות סיכויים למצוא עבודה, מאשר מישהו שהוא בגיל 45, או לישראלי, צבר שנולד פה ונמצא בגיל הזה, כשחלק גדול מהם בכלל הגיעו לתפקידים וצברו ותק ודור א' וכך הלאה.
<בוריס לוינשטיין: אני רוצה להביא לכם סיפור אמיתי של בן אדם שאני מכיר אותו באופן אישי ועלה לפני חודשיים וחצי.
<בוריס לוינשטיין: שמו אלכסנדר, הוא עולה חדש מבלארוס, בן 62.
<בוריס לוינשטיין: לפני העלייה התגלתה לאלכסנדר מחלה קשה, מחלת סרטן, שבעצם פגעה ביכולת שלו לתפקד באופן דרמטי.
<בוריס לוינשטיין: הבן אדם נמצא במיטה, הוא מרגיש מאד מאד רע.
<בוריס לוינשטיין: משרד הקליטה הוא בעצם הגוף היחיד, הגוף הבלעדי שנותן מענה לבן אדם הזה בתשעת החודשים הראשונים שהוא בארץ.
<בוריס לוינשטיין: זאת אומרת כל שאלה שיש לו, אם הוא ירצה לפנות למשרד הרווחה הוא לא יכול - ותתקנו אותי אם אני לא צודק - אבל בדקתי את זה.
<בוריס לוינשטיין: הוא לא יכול לפנות לביטוח הלאומי.
<בוריס לוינשטיין: הגוף היחיד שנותן לו תשובות לכל השאלות שלו ואמור לענות, זה בעצם משרד העלייה והקליטה.
<בוריס לוינשטיין: אז אלכסנדר הגיע ליועצת קליטה בחיפה ושיתף אותה במצב המצוקה אליו נקלע.
<בוריס לוינשטיין: התשובה שהוא קיבל – מגיע לך 2,600 שקלים, אולי אני לא מדייק, רשמתי לי איפה שהוא.
<בוריס לוינשטיין: 2,800 שקלים.
<בוריס לוינשטיין: לא סליחה, 2,600 שקלים, כן.
<בוריס לוינשטיין: זה פחות מ - - -
<שרה כהן: הוא בעצם מקבל סל קליטה.
<בוריס לוינשטיין: נכון, בדיוק.
<בוריס לוינשטיין: אז בעצם התשובה שהוא קיבל, והנה החיזוק לדברים שלי.
<בוריס לוינשטיין: זה משהו שכמובן לא קשור אישית ביועצת, זאת המדיניות, זה מה שנקבע, שהוא מקבל סל קליטה כמו כולם, ולא משנה שהוא חולה אונקולוגי, ולא משנה שהוא לא יכול להגיע לעבודה ולא יכול לפרנס את עצמו.
סופה לנדבר: אחרי חודשיים בארץ הוא צריך ללמוד שפה ולא צריך - - -
<בוריס לוינשטיין: נכון, אני בדיוק מגיע לנקודה הזאת.
<בוריס לוינשטיין: לפני תקופה כלשהי עזרתי גם לעולה חדשה אחרת וביקשתי ממנה להגיע איתה ביחד למשרד הקליטה וישבתי עם אותה יועצת.
<בוריס לוינשטיין: אני עליתי לפני 12 שנה, אני כבר לא זוכר מה הסכומים, אני זוכר שלי זה די הספיק, כי גרתי בתכנית סל"ע והיה לי מגורים כמעט בחינם וארוחות צהריים בחינם, למרות שגם נכנסו, כמו רוב החברה האלה, נכנסנו למינוס, אבל יכולנו לחיות.
<בוריס לוינשטיין: אז באתי איתה ביחד ושאלנו את השאלה – מה הוא בעצם סל הקליטה שהיא אמורה לקבל.
<בוריס לוינשטיין: היא אמרה לי – 2,600 שקלים.
<בוריס לוינשטיין: ואז בשיא התמימות שאלתי, אני מצטער, אפשר לחיות מהסכום הזה?
<בוריס לוינשטיין: אז התשובה שקיבלתי מאותה יועצת הייתה קצת מאכזבת ומתחת לציפיות לתשובה שהייתי מקבל ממישהי שבעצם עובדת במשרד כל כך רגיש, שהוא מטפל באוכלוסייה כל כך חלשה ורגישה.
<בוריס לוינשטיין: היא אמרה לי ככה – קודם כל אל תתנשא.
<בוריס לוינשטיין: אני אסביר לך איך.
<בוריס לוינשטיין: ראשית, שתגיד תודה, כי המדינה לא חייבת לה כלום.
<קריאה: כולנו שמענו את זה.
<בוריס לוינשטיין: שנית, הבחורה צעירה ובריאה, שתלך כבר עכשיו לעבוד.
<בוריס לוינשטיין: לא משנה שאחר כך ביקשתי – אז תעזרו לה למצוא עבודה, אמרו לא, רק אחרי חצי שנה, כשהיא תהיה באולפן א', רק אז משרד הקליטה עוזר בחיפושי עבודה.
<בוריס לוינשטיין: דרך אגב, הבחורה הזאת עדיין לא מצאה את עצמה.
<בוריס לוינשטיין: היא עובדת בעבודות מזדמנות והמצב שלה לא פשוט.
סופה לנדבר: איזו השכלה יש לבחורה הזאת?
<בוריס לוינשטיין: היא מורה לאומנות.
<בוריס לוינשטיין: היא קיבלה השכלה באודסה.
סופה לנדבר: עד כמה שזכור לי, לא מזמן, רק עכשיו משרד העלייה והקליטה פתח קורס למורים.
<בוריס לוינשטיין: אז זהו, זה בדיוק עוד נושא.
<בוריס לוינשטיין: זו נקודה מאד חשובה שהעלית, זה בעצם הנושא של חוסר מידע.
<בוריס לוינשטיין: אני חושב שגם את המידע הזה היא לא קיבלה.
<בוריס לוינשטיין: גם בדיעבד היא קיבלה מידע על איזו שהיא מלגה שכן מגיעה לה וזה כן עזר לה, מלגה בסכום של 2,000 שקלים.
<אלה שאינסקייה: בעירייה אין יועץ?
סופה לנדבר: בחיפה יש סיוע גדול ביותר.
סופה לנדבר: יש שם סגנית ראש עיר שדוברת רוסית.
סופה לנדבר: יש שם סיוע גדול ביותר ויש שם המון פרויקטים של המשרד.
סופה לנדבר: אני לא שרה עכשיו, אחרת הייתי אומרת תיתן לי את הטלפון של אותה עולה חדשה, אבל אני חושבת שאנחנו צריכים לעבור ל - - - אתה תיתן לשרה את הטלפונים של אותם אנשים.
סופה לנדבר: יש להם אפשרות לתת להם סיוע ולעזור לאותם עולים.
סופה לנדבר: זו חובה של משרד העלייה והקליטה.
סופה לנדבר: הם לא יוסיפו לסל הקליטה, אבל הם בהחלט יכניסו עולה חדשה שסיימה קורס אולפן עברית לכל התכניות שיש במשרד.
<בוריס לוינשטיין: אני חושב שחוץ מהסיוע הפרטי הזה שהיא כן יכולה לקבל, אנחנו מיידעים את זה וגם צריכים להעלות נקודה מאד חשובה.
<בוריס לוינשטיין: יש פה חוסר מידע לעולים חדשים.
<בוריס לוינשטיין: חוסר מידע שאין להם, שאנחנו בתור, לא אנחנו, אבל משרד הקליטה חייב לעבוד על זה מאד מאד חזק, כדי להנגיש את המידע הזה לעולים חדשים.
<בוריס לוינשטיין: אני גם רציתי להעלות עוד שתי שאלות.
<בוריס לוינשטיין: השאלה הראשונה, איך זה שמשרד הקליטה - - -
סופה לנדבר: אני מתארת לעצמי שיש לך את הטלפונים של הלשכה של שר הקליטה.
סופה לנדבר: תיקח את הטלפונים ותדבר איתו.
סופה לנדבר: אני חושבת שיענו לך על כל השאלות שיש לך.
סופה לנדבר: יש שם גם מחלקה לפניות ציבור, בלשכת השר.
סופה לנדבר: היא נשארה.
סופה לנדבר: אנחנו ניתן לך את הטלפונים.
אברהם נגוסה: אני רוצה לעזור אותך, כי הנושא בדיון הוא נושא של עולים מעל גיל 65.
אברהם נגוסה: אנחנו יודעים על הבעיות שאתה מציין ולכן לא רציתי לעצור אותך, אבל נא לסכם בבקשה, כי כל המקרים שאתה מעלה הם מקרים מעבר לנושא שאנחנו קבענו היום לדיון.
<בוריס לוינשטיין: אוקיי, אני רק רוצה לסיים במשפט אחד כללי, שבעצם השאלה שאני שואל – האם הגישה הזאת, שקיבלנו, שהמדינה לא חייבת כלום, זו בעצם הגישה שתלך ותתחזק, או שזה משהו שאמור להישבר ואנחנו צריכים להבין שלמדינה יש חובה מוסרית לטפל כמה שיותר באנשים כאלה, שאין להם פה, אין להם כוח להגיד, אין להם כוח להתלונן.
אברהם נגוסה: אני חושב שבחדר הזה כולם מסכימים עם מה שאתה אמרת עכשיו.
אברהם נגוסה: אני חושב שלמדינה יש חובה לקלוט את העולים ולעולים יש זכות לקבל מה שמגיע להם, על פי חוק.
<בוריס לוינשטיין: תודה רבה.