GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עירית בירן: הרעיון הוא שלא יהיה שיעור שכל הכיתה לומדת שיעור על המורשת, אלא להיכנס במשהו אינטגרטיבי לתוך ההוראה המלאה של בתי הספר.
<עירית בירן: שלא יהיה מצב שילד בגן או מכיתה א' ועד כיתה יב' למד בצורה לא מסודרת, אלא ממש לבנות מערכת שטווה את זה לתוך מערכת החינוך.
<עירית בירן: המפמ"רים יושבים היום על העניין הזה, כולל שיבוץ של יחידות לתוך הוראת ההיסטוריה, הוראת הגיאוגרפיה, הוראת מורשת.
<עירית בירן: כל נושא, כל תחום שאנחנו נוגעים בו – ייכנס לשם.
<עירית בירן: אני מקווה שנוכל בהמשך להציג לכם גם מה נבנה בצורה מסודרת, ממש איזה פרקים, באיזה יחידות וכן הלאה.
<עירית בירן: זה כרגע בעבודה.
<עירית בירן: באזרחות כמובן ובכל נושא שאנחנו רוצים להיכנס אליו.
<עירית בירן: אנחנו גם הכנסנו אותו לתוך המתווה העבודה על מניעת גזענות שהוא מאד חזק כרגע בתהליך בתוך משרד החינוך, כי אני רוצה שכל כיתה תתעסק בזה.
<עירית בירן: היו יותר מדי גילויים בחברה של ילדים – אולי מחוסר ידע וחוסר הבנה – ואני מקווה שבטווח הארוך באמת אפשר יהיה גם להציג הישגים בעניין הזה.
<עירית בירן: יותר קשה לבדוק שינוי עמדות אצל ילדים.
<עירית בירן: חשבנו שיש לנו איזה שהוא כלי, אבל אנחנו מחפשים כלי לבדוק את שינוי העמדות.
<עירית בירן: את החומרים, את הלמידה, את העשייה, אנחנו מתכננים.
אברהם נגוסה: בעניין המורשת, אני הגשתי הצעת חוק שמחייבת את משרד החינוך ללמד את המורשת של כל העדות.
אברהם נגוסה: הצעת החוק הזאת מתקדמת ואז נחייב אתכם בחוק.
אברהם נגוסה: האם יש חברי כנסת שרוצים להתייחס או שנמשיך עם גילי דנה, ממשרד החינוך.
טלי פלוסקוב: אני ברשותך רוצה להגיד כמה מילים.
טלי פלוסקוב: אחד, אני רוצה באמת סוף סוף לברך על כך שאנחנו, חברי הוועדה, עדים לתכנית שהממשלה בנתה וחלק מכם הייתם פה איתנו כשאנחנו דרשנו מהממשלה להציג בפנינו את תכנית הפעולה.
טלי פלוסקוב: מה שאהבתי מאד בהצגת הנושא שלך, זה שאתם משתמשים בשפה של נציגי הקהילה, וזה מאד מאד חשוב.
טלי פלוסקוב: כי אני טוענת וטענתי שללא שיתוף פעולה עם הקהילה, גם אם אנחנו נשקיע עכשיו מיליארדים, זה לא יעבוד.
טלי פלוסקוב: אנחנו חייבים את הקהילה, אנחנו חייבים להבין את השפה שהם מדברים בה, אנחנו חייבים להבין איפה המצוקות ורק אם אנחנו נלך ביחד ובאמת נשתמש בשפה שהם משתמשים, אז יבינו אותנו כמדינה.
טלי פלוסקוב: אחרת אנחנו מדברים בשפה אחרת לגמרי.
טלי פלוסקוב: לכן על כך אני באמת רוצה לברך ואני מאמינה שהיום אנחנו שומעים רק נציגים של משרד החינוך ובעתיד יהיו לנו גם משרדים נוספים.
אברהם נגוסה: אנחנו נקבל את כל התכניות, אחת אחת.
טלי פלוסקוב: מצוין.
אברהם נגוסה: היום זה משרד החינוך.
טלי פלוסקוב: אני עוד מעט צריכה לצאת שוב בחזרה לוועדה, אבל אני אשמח כמובן לשמוע את התגובה של נציגי הקהילה, כי זה בעיני הכי חשוב כאן בנושא הזה.
אברהם נגוסה: אני אמרתי בהתחלה שהממשלה אישרה שלוש תכניות בעלות של 300 מיליון שקלים לחינוך, רווחה ובריאות.
אברהם נגוסה: היום אנחנו עוסקים בחינוך.
אברהם נגוסה: אנחנו נכנס וועדה גם בנושא הרווחה והבריאות.
טלי פלוסקוב: יופי, מצוין.
טלי פלוסקוב: זה בדיוק מה שרציתי לשמוע.
אברהם נגוסה: נשמח לשמוע אם יש לך מה להוסיף, גילי דנה.
<גילי דנה: תודה.
<גילי דנה: גילי דנה.
<גילי דנה: אני מייצגת את מינהל חברה ונוער, שהוא חלק ממשרד החינוך והוא אחראי על החינוך החברתי-ערכתי בבית הספר ובקהילה.
<גילי דנה: אנחנו עובדים עם כלל ילדי ישראל על מצוינות וחוזקות, כי אנחנו מאמינים בחיובי, בחוזקות, ביכולות ותפקידנו לטפח ולחזק אותם.
<גילי דנה: אני אתייחס לגבי הדרך החדשה לכמה מסגרות שבהן אנחנו תוקצבנו ואותן אנחנו עומדים להעלות בצורה משמעותית מבחינת השתתפות בני הקהילה.
<גילי דנה: ראשית, הנושא של מנהיגות נוער והשתתפות בתנועות נוער וארגוני נוער.
<גילי דנה: אלה נושאים שהם באחריותנו ואנחנו מעוניינים מאד להוסיף ולהרבות את בני העדה כחניכים במסגרות האלה, כי אנחנו רואים אותם ואני לא צריכה לשכנע על תפקיד מסגרות מנהיגות ותנועות נוער, אבל מעבר לחשיבות, זה גם כרטיס כניסה לחברה הישראלית.
<גילי דנה: זה גם נורמות.
<גילי דנה: זה שפה.
<גילי דנה: זה הרבה יותר מאשר להיות חניך בצופים או בבני עקיבא.
<גילי דנה: יש לנו עבור זה דרך יישומית ייחודית וכתבנו לעצמנו שאנחנו מבקשים להעלות את מספר חניכי העדה בארגונים ובתנועות הנוער מ-8,000 השנה ל-12,000.
<גילי דנה: זו קפיצה גדולה של 4,000 חברה.
<גילי דנה: זה אחד.
<גילי דנה: מעבר לזה, הכנה לצה"ל.
<גילי דנה: שוב צה"ל, מעבר לחשיבות הערכית והאישית של כל אחד מאזרחי ישראל לשרת בצה"ל, שוב, כרטיס כניסה לחברה הישראלית.
<גילי דנה: וכולנו יודעים פה שהנתונים של הגיוס של בני העדה גבוהים - במיוחד אצל הבנים – גבוהים מהממוצע הארצי.
<גילי דנה: אצל הבנות – אותו דבר כמו כלל בנות ישראל.
<גילי דנה: אצל הבנים – גבוה במיוחד.
<גילי דנה: צריך לציין את זה.
<גילי דנה: כאב הלב הוא על זה שהנשירה מסיבות שונות ואי סיום השירות – גבוה מהממוצע הארצי.
<גילי דנה: גבוה בנשירה, בכליאה, לצערנו גם התאבדויות.
<גילי דנה: הנתון הזה לא מניח ואסור שיניח את ליבנו בלילה וביום.
<גילי דנה: ולצורך העניין הזה, שוב, הוא מתוקצב על ידי הדרך החדשה.
<גילי דנה: אנחנו עושים הרבה, אבל אף פעם זה לא מספיק.
<גילי דנה: ב-250 כיתות נוספות לכיתות שאנחנו עושים עכשיו, שעל פי המספר הן פשוט עתירות עולים.
<גילי דנה: עוד 250 כיתות על ה-250 כיום.
<גילי דנה: תהיה הכנה בית ספרית לצה"ל יותר מוגברת, כנ"ל ב-60 שכונות עתירות עולים.
<גילי דנה: הכנה לצה"ל חוץ בית ספרית יותר מוגברת ומתוגברת, הרבה פעמים על ידי יוצאי העדה.
<גילי דנה: עבודה גם עם הורים נורא חשובה לנו.
<גילי דנה: רק לאחרונה גייסתי בחורה שסיימה במכללת קיי הנחיית הורים, והיא מבאר שבע ואמרתי לה שאנחנו מיעדים אותה להנחות הורים בני הקהילה, ללוות ילדים שמתגייסים לצה"ל, כי זה לא בסוציאליזציה שלהם.
<גילי דנה: אני לא צריכה להסביר את זה.
<גילי דנה: והיא אמרה לי, אני מתגייסת לזה בלי בכלל לדעת אם יש שכר וכמה שכר.
<גילי דנה: אני מתגייסת כי אני הייתי טירונית יחידה במחלקה, שלא קיבלתי חבילה מההורים.
<גילי דנה: לא כי אין להם לשלוח לי שוקולד או אינג'רה.
<גילי דנה: כי אין להם אוריינטציה לשלוח לי חבילה לטירונות, ומהמקום הזה אני מתגייסת להיות מדריכת הורים ליוצאי העדה.
<גילי דנה: היא עצמה כמובן נולדה בארץ, גדלה בארץ, אבל אף אחד לא שלח לה חבילה.
<גילי דנה: זה פינטס.
<גילי דנה: זה כלום מהשירות הצבאי.
<גילי דנה: אז הנחיה להורים וליווי הורים לפני שהבן או הבת מתגייסים ותוך כדי השירות, על ידי בן הקהילה או בת הקהילה.
<גילי דנה: אז זה לגבי עבודה חוץ בית ספרית.
<גילי דנה: מעבר לזה, בשנת השירות במכינות הקדם צבאיות, שהן תוכניות עילית שמתנדבים אליהן, זה לא חובה, זה כיתה י"ג, זה לפני הצבא וזה דחיית שירות בצבא, גם כאן שנת שירות וגם מכינות קדם צבאיות.
<גילי דנה: גם כאן אלף זה עולה כסף להורים ויצרנו קרן מלגות להורים, למשפחה, על מנת שהעניין הכספי לא יהיה פה המכשול.
<גילי דנה: מעבר לזה, אני פונה לכל הנציגים פה ועם חלקכם יש לנו כבר קשרי עבודה וקשרים אישיים.
<גילי דנה: יש לנו מחסום, קיר זכוכית שאנחנו לא יכולים לחצות אותו, בגיוס החברה למכינות קדם צבאיות.
<גילי דנה: כי עוד פעם, זה לא בסוציולוגיה.
<גילי דנה: זאת אומרת אח שלו או אחות שלו לא עשו את זה.
<גילי דנה: אבא שלו בוודאי לא ואמא שלו גם לא, אז למה שהוא ילך למכינה קדם צבאית?
<קריאה: תנועת אחרי.
<גילי דנה: אחרי.
<גילי דנה: יש להם 1,000.
<גילי דנה: אנחנו רוצים 2,000.
<גילי דנה: ועוד.
<גילי דנה: אני מניתי.
אברהם נגוסה: אם כך תתמקדי במספרים, זה יעזור לנו מאד.
<גילי דנה: אז הכל כתוב.
אברהם נגוסה: כמה צעירים, זה מאד חשוב לנו.
<גילי דנה: המספרים אצלי.
<גילי דנה: אני חוזרת, המשתתפים בתנועות ובארגוני נוער – מ-8,000 ל-12,000, 4,000 בני נוער תוספת.
אברהם נגוסה: כלומר כל שנה 1,000, זה היעד שלכם.
<גילי דנה: כן, נכון.
<גילי דנה: זה לא מעט, חברה, זה לא מעט.
<גילי דנה: זו עבודה מאד קשה וכאן אני נורא מחזקת את המגשרים, שאולי אחר כך תרצה לתת להם את המקום.
<גילי דנה: יש לי שורשים אתיופים קצת, סיפרתי לדוד.
<גילי דנה: הייתה לי הזכות לקלוט את עולי אתיופיה במבצע שלמה בשישי שבת, כי ניהלתי מרכז לצעירים אתיופים בעיינות, כמו בכל כפרי הנוער.
<גילי דנה: וקיבלנו יום אחד טלפון חשאי להתייצב בשדה התעופה שישי-שבת.
<גילי דנה: אז יש לי פינה חמה מאד בלב ודאגה גדולה מההיכרות שלי.
<גילי דנה: אז אמרנו 4,000 בני נוער בתנועות ובארגוני נוער, ואני מאד רואה את המקום של המגשרים לעזור לנו, לסייע, לגייס את הקליינט האחרון ולהביא אותו לתנועה אצלו ביישוב.
<גילי דנה: כי זה לא בראש שלו להגיע.
<גילי דנה: של הרבה חברה לא בראש שלהם להגיע.
<גילי דנה: לא מעניין אותם, אבל אני יודעת למה זה טוב בשבילו.
<גילי דנה: סליחה שאני פטרוניסטית, אבל אנחנו כהורים, לפעמים הורים אני אומרת כמו הרים, רואים קצת יותר גבוה מהילדים.
<גילי דנה: קצת יותר גבוה.
<גילי דנה: ואני יודעת למה כדאי שהוא יהיה בבני עקיבא או בצופים.
<גילי דנה: לא בשביל החוויה היומיומית והסוציאליזציה בוודאי.
<גילי דנה: מה זה ייתן לו גם אחר כך.
<גילי דנה: ראייה קצת יותר לאופק.
<גילי דנה: לגבי שנת שירות, יש היום כ-250 מתנדבים בשנת שירות ואנחנו רוצים להכפיל בעוד 250 מתנדבים תוך שנה שנתיים.
אברהם נגוסה: יש היום 250 ואתם רוצים עוד 250?
<גילי דנה: כן, להכפיל.
אברהם נגוסה: לשנה או לארבע שנים?
<גילי דנה: ל-4 שנים.
<גילי דנה: 50, 100.
<גילי דנה: אם אני אצליח לעשות את זה, אנחנו, זה לא אני, זה בפרישה ארצית.
<גילי דנה: זה דחיית שירות.
אברהם נגוסה: אבל זה לארבע שנים.
<גילי דנה: כן, אבל כמה יש במחזור שמסיים?
<גילי דנה: כמה חברה ילידי הארץ יוצאי אתיופיה מסיימים י"ב?
<גילי דנה: כמה?
<גילי דנה: אני אגיד לכם, פחות מ-4,000 בשנה.
<גילי דנה: גם לשנת שירות ילידי הארץ, מתוך כולם, לשנת שירות הולכים אולי 10%.
<גילי דנה: אז גם פה אני עושה.
<גילי דנה: הכל פרופורציונאלי.
<גילי דנה: בתנועות הנוער אני יכולה להגיד 4,000, כי זה הרבה שכבות.
<קריאה: נשמח לכל אחד מעל 250.
<גילי דנה: הלוואי.
<קריאה: אני חושבת שברגע שיראו שזה קורה, אנשים ירצו להצטרף.
<גילי דנה: בטח.
<גילי דנה: הם יהיו השגרירים.
<גילי דנה: אנחנו הולכים עם בוגרי אחרי לגייס אותם.
<גילי דנה: בוגרי אחרי חוזרים לקהילה ומגייסים כדוגמא אישית.
<גילי דנה: הלוואי ויותר, אבל אנחנו חייבים להיות ריאלים.
<גילי דנה: זה לא חוכמה לזרוק מספרים.
<גילי דנה: אנחנו עם היד על הדופק.
<גילי דנה: גם מכינות אופק, יש מכינות קדם צבאיות שגם שם, אתם רואים – שנת שירות וקדם צבאיות זה דומה במספרים.
<גילי דנה: יש היום כ-250-300 בכל אחת מהמסגרות האלה וכל אחת מהן אנחנו רוצים להכפיל ב-4 שנים ואנחנו זקוקים לכולם כדי לחדור את קיר הזכוכית הזה ולהגיע לשם.
<גילי דנה: בנוסף לזה אמרנו גם השכונות – 60 שכונות, מהן נוסף ל-60 שכונות שעובדות היום, להיכנס פנימה להכנה לצה"ל אחרי צהריים, ו-250 כיתות בית ספריות לצורך העניין הזה של הכנה לצה"ל.
<גילי דנה: זאת אומרת יש לנו פה ראייה, איך אמר שר החינוך – אני מחזק את התכנית הזאת, אני רוצה להשקיע בה הרבה משום שאם אני לוקח בן/בת העדה ומתחיל להשקיע בה גם בכיתה ג' ו-א', כמו שעירית פרשה.
<גילי דנה: אבל בזמן הקריטי הזה של ההתבגרות ועיצוב הזהות, ב-י' - אני משקיע ואני מקבל את התוצאות גם בצה"ל עם פחות נשירה וכרטיס כניסה לחברה הישראלית ממקום איתן – אני משקיע בתכנית הזאת.
<גילי דנה: לא מספיק לטעמנו, אבל כן, יש השקעה נוספת.
<גילי דנה: עד כאן.
<גילי דנה: שאלות?
אברהם נגוסה: תודה רבה לכם, נציגי משרד החינוך על מה שהצגתם לנו.
אברהם נגוסה: יש לי שאלה אחת, לפני שאני עובר לחלק השני, כפי שהצגתי בהתחלה, בעניין של עובדי מרכז ההיגוי.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול שאלה אחת.
אברהם נגוסה: במסגרת התכנית הזאת, מה המדיניות שלהם או מה התכנית שלכם או האסטרטגיה שלכם – לעבוד בשיתוף פעולה עם המגזר השלישי.
אברהם נגוסה: במגזר השלישי, כידוע, אנחנו יודעים שיש גם ניסיון וגם יש משאבים.
אברהם נגוסה: איך אתם מנצלים את זה?
<עירית בירן: קודם כל אני לא יודעת אם אתם יודעים, אבל משרד החינוך הוא בין המובילים בהסדרה של עבודה עם המגזר השלישי.
<עירית בירן: אנחנו מקיימים פורום קבוע של חשיבה עם המגזר השלישי ועושים עבודה בשיתוף.
<עירית בירן: אנחנו בונים איתם מאגר של כל התכניות, כדי שמנהל בית ספר יידע מה יש בכלל, לאו דווקא בנוגע לבני הקהילה.
<עירית בירן: אני מדברת על בכלל, תכניות שמתערבות בתוך בתי הספר ועושות עבודה עם ילדים שהם תלמידי בית ספר או גן.
<עירית בירן: מאגר התכניות הוא בעצם היום איזה לוח או מאגר דיגיטלי אינטרנטי.
<עירית בירן: כל אחד יכול להיכנס.
<עירית בירן: הבקשה שלנו – שלא ייכנסו תכניות שהן לא במאגר.
<עירית בירן: אנחנו מבקשים מעמותות שרוצות להמשיך לעבוד לעלות.
<עירית בירן: אנחנו מחברים את העמותות עם הגורמים המקצועיים, כדי לראות שהם לא עושות-.
<עירית בירן: תראו, אנחנו גם עלינו על זה שיש כתות שעובדות בבתי ספר, כל מיני דברים.
<עירית בירן: המאגר גם עושה טיוב של העבודה.
<עירית בירן: לפעמים מכוון.
<עירית בירן: עמותה עושה באותו מקום.
<עירית בירן: אתם יודעים, מנהלים היו נורא חכמים, כל אחד בא ואמר, אני יודעת מה, אני מביא לך 5,000 דולר, אני מביא לך 200,000 שקלים, כמו בנק כזה, מי שבא, במיוחד בין חדרה לגדרה.
<עירית בירן: אם הלכת צפונה או דרומה, ראית שכמעט ואין התערבויות וכמובן שלא לדבר על פריפריות חברתיות.
<עירית בירן: הצורך היום הוא אלף גם לכוון לאן נכנס המגזר השלישי, וב' לראות שהוא עושה עבודה פדגוגית, דידקטית ונכונה עם ילדים ולא גורם לנזקים.
<עירית בירן: יש אנשים מאד עשירים בארץ שהביאו כל מיני רעיונות שלהם והם חשבו שמותר להם לעשות מה שמתאים ופסיכולוגים שלנו אמרו שזה נזק לילדים.
<עירית בירן: אנחנו לא רוצים שזה יקרה.
<עירית בירן: אז לכן מצד אחד פתחנו את בתי הספר, עושים הסדרה, אומרים למנהל בית הספר תשמע, אתה צריך לעשות תכנית עבודה בית ספרית.
<עירית בירן: להגיד למה אתה צריך גם את זה וגם את זה ולא להגיד כיתה א/1 מקבלת את זה וכיתה ב/2 מקבלת את זה, אלא לעשות סדר עם העניין הזה.
<עירית בירן: אני לא יודעת כמה אתם מודעים לזה, אבל בתי הספר מחויבים היום בוועדה מלווה.
<עירית בירן: בוועדה המלווה יושבים גם נציגי הרשות המקומית וגם נציגי הפיקוח וגם נציגי הורים ובחינוך העל יסודי גם נציגי ועד התלמידים, ביסודי עוד לא.
<עירית בירן: כמובן צוות בית הספר ומציגים את תכנית העבודה.
<עירית בירן: ואם תכנית העבודה עם המגזר השלישי מתאימה, אז יופי.
<עירית בירן: מקבלים אישור ורצים הלאה.
<עירית בירן: כמובן מציגים גם את הצד הפדגוגי, גם את המטרות, גם את המדדים וכן הלאה.
<עירית בירן: ההסדרה הזאת לאט לאט בונה עבודה יותר מסודרת ויותר טובה.
<עירית בירן: אנחנו מסכימים שיש דברים נפלאים ואנחנו גם הולכים לחפש אותם וללמוד אותם, אבל הם צריכים ללכת דרך הצינורות שבנינו יחד עם המגזר השלישי, יחד גם עם המדינה.
<עירית בירן: המשרדים החברים שלנו גם עושים כל מיני תכניות וגם איתם אנחנו עושים הסדרה, כדי שהדברים יהיו בשיתוף פעולה.
<עירית בירן: לפעמים אנחנו פתאום מצאנו שמשרד התחבורה עושה תכנית בבתי ספר.
<עירית בירן: אז גם לחבור למשרד התחבורה בבקשה, בואו דרך הדלת הראשית ונעשה עבודה בשיתוף ובהסדרה.
<עירית בירן: אז זה התהליך שלנו בנושא של עבודה עם המגזר השלישי.
אברהם נגוסה: בשלב הזה יש שאלות.
אברהם נגוסה: בבקשה צגה.
<צגה מלקו: אני אגיד בקצרה.
<צגה מלקו: קודם כל אברהם, אדוני יושב הראש, אני מאד מברכת, למרות שאני מכירה את הוועדות שנים רבות וכבר יכולתי לעשות פרופסורה, אבל ממה ששמעתי היום, אני לא יודעת, אני חושבת שזו אחת הישיבות שמו שאומרים – ההיסטוריה חוזרת על עצמה.
<צגה מלקו: כאילו שאנחנו לפני 30 שנה, מה שהיה.
<צגה מלקו: זה מה שאני הבנתי.
<צגה מלקו: אני אתן לכם דוגמא לגבי מה שדובר על ההורים, המשלוח, המתנות, דברים כאלה.
<צגה מלקו: חברה, תבינו, אחוז גבוה של מתגייסים היום לצה"ל הם ילידי הארץ, אז ההורים שלהם כבר הרבה שנים פה, נעשו עבודות וחלקם כבר שירתו גם בצה"ל.
<צגה מלקו: לכן כל מה שנעשה, מה שהיה בשנות ה-90 או בשנות ה-80, זה כבר השתנה.
<צגה מלקו: אדוני יושב הראש, אני רוצה לשאול שאלה.
<צגה מלקו: כשמדובר על הישגי הבגרות, חברה, יש תופעה מאד מעניינת.
<צגה מלקו: הישגי הבגרות, מספר הזכאים יוצאי אתיופיה מבחינת הבגרות, כמה אחוז – 33%.
<צגה מלקו: השאלה האם הבגרות הזאת מאפשרת להם להתקבל להשכלה גבוהה.
<צגה מלקו: אנחנו רואים תופעה מדאיגה, שיש מגמות שנותנים להם ללמוד אמהרית.
<צגה מלקו: תגידי לי, באמהרית 5 יחידות – מה אני אקנה לתלמיד או לתלמידה?
<צגה מלקו: באיזה חוג הם יכולים להתקבל באוניברסיטה?
<צגה מלקו: מה זה יכול לתרום?
<צגה מלקו: לכן אני חושבת בואו נפסיק את המספרים ונסתכל על האיכות.
<צגה מלקו: האיכות של הבגרות.
<צגה מלקו: זה בראש ובראשונה.
<צגה מלקו: לא יכול להיות.
<צגה מלקו: אני רואה אנשים שלמדו אמהרית במגמה של 5 יחידות, תגידו לי – לאיזה פקולטה הם יתקבלו?
<צגה מלקו: אין לימודי אמהרית בישראל באוניברסיטה.
<צגה מלקו: גם אם הם ילמדו, אין בזה תעסוקה.
<צגה מלקו: צריך לחשוב על זה.
<צגה מלקו: לכן לא צריך סטטיסטית להגדיר את המספר.
<צגה מלקו: להפסיק לספור סטטיסטית.
<צגה מלקו: זה באמת מטעה.
<צגה מלקו: זה הגורם הכי מטעה.
<צגה מלקו: בנוסף, אני יכולה להגיד שאת כל מה שנאמר פה אני שמעתי אם לא לפני זה, לפחות לפני 20 שנה.
<צגה מלקו: אדוני יושב הראש, אברהם, גם אתה בא לפה לוועדות.
<צגה מלקו: שום דבר לא השתנה.
<צגה מלקו: אנחנו מחכים לתוצאה.
<צגה מלקו: מבחן התוצאה זה מה שמעניין, לפי דעתי.
<צגה מלקו: בנוסף, לגבי התכנית – איפה שריכוז גבוה, לדעתי די לחשוב על זה.
<צגה מלקו: היום ילידי הארץ, רוב ילידי הארץ הם תלמידים.
<צגה מלקו: כל אחד גר איפה שהוא רוצה.
<צגה מלקו: צריך לעזור לו איפה שהוא נמצא, לא רק כי בריכוזים.
<צגה מלקו: יליד מבקש עזרה, התשובה היא – אתה לא נמצא באזור איפה שיש ריכוז גבוה.
<צגה מלקו: ילד שנמצא במערב ראשון לציון לא יקבל תגבור, אלא אם כן הוא צריך לגור ברמת אליהו.
<צגה מלקו: דברים כאלה צריך לקחת בחשבון.
<צגה מלקו: זה לא המספר – היום גדלנו ממספר כזה לכזה.
<צגה מלקו: שנית, בגלל שאין לי זמן ואני צריכה להגיע לעוד עבודה, אני רוצה לדבר על מספר העובדים המגשרים.
<צגה מלקו: אם משרד החינוך מאמין במגשרים, בוודאי שאנחנו מאמינים בזה, למה המגשרים האלה כל שנה צריכים להיות תחת איום שיפטרו אותם?
<צגה מלקו: משרד החינוך יכול לקלוט אותם.
<צגה מלקו: אדוני יושב הראש, אני חושבת שפה צריך להיות מעקב.
<צגה מלקו: הכסף הזה נזרק.
<צגה מלקו: אנחנו הפכנו להיות כספומט לכל הגופים.
<צגה מלקו: די.
<צגה מלקו: מספיק.
<צגה מלקו: אנחנו רוצים תוצאה.
<צגה מלקו: לכן אני חושבת שיש להתכנס בעוד כמה זמן ולהמשיך.
<צגה מלקו: כדי שלא יהיה כמו חוק ייצוג הולם של יוצאי אתיופיה.
<צגה מלקו: החוק הזה הוא חוק מאד יפה.
<צגה מלקו: תרשה לי להגיד שאנשים שהביאו את החוק הזה, חבר הכנסת אופיר אקוניס, השר אקוניס וציון פניאן.
<צגה מלקו: זה חוק מאד יפה, אבל כל שנה כשישבנו פה במעקב, משרד הבריאות היו אומרים יש לנו 500 עובדים, אבל כמעט כל העובדים היו בניקיון.
<צגה מלקו: בחוק לא מדובר על זה.
<צגה מלקו: לכן גם לגבי המגשרים, גם לגבי המורים, תרשו לי, זה צריך להיות בצורה כזאת.
<צגה מלקו: כבר עברו 30 שנה.
<צגה מלקו: מי שמשרת בשירות צבאי היום רובם ילידי הארץ.
<צגה מלקו: כל הכישלונות שלנו, מה שתגידו בצבא – נשירה, התאבדויות, זה סימן שאלה גדול.
<צגה מלקו: יש פה משהו שלא מתקתק.
<צגה מלקו: למה בשנות ה-90 לא קרתה הנשירה?
<צגה מלקו: למה בשנות ה-80 זה לא קרה?
<צגה מלקו: עולים בשנות ה-80 היו יותר עשירים משנות ה-90 או מילדים שנולדו פה?
<צגה מלקו: הילדים שלי מצבם יותר טוב ממני.
<צגה מלקו: ככה צריך להיות, נכון?
<צגה מלקו: אני חושבת שיש להפסיק את הדברים בנפרד.
<צגה מלקו: זה אנחנו.
<צגה מלקו: תפסיקו.
<צגה מלקו: עכשיו יש את התכנית הזאת שאוטוטו הולכת להיגמר, תכנית אמיר, בנפרד.
<צגה מלקו: לא צריך.
<צגה מלקו: הילד שלי לומד בבית ספר רגיל, כמו כולם.
<צגה מלקו: פתאום יביאו איזה קורס בנפרד ליוצאי אתיופיה?
<צגה מלקו: תחשבו גם על זה, איזה רושם זה משאיר?
<צגה מלקו: לכן אני באמת מתנצלת, שאני ככה התפרצתי, אם כבר נתתם לי את הדלת.
<צגה מלקו: אדוני יושב הראש, אני מאד מעריכה את זה.
<צגה מלקו: אני כבר הייתי בכמה ועדות והתייאשתי ולמרות זאת באתי היום.
<צגה מלקו: אני אמשיך לבוא, כנראה זה הגורל שלו, אבל צריכים לפתור.
<צגה מלקו: לכן אני באמת מבקשת, אתם יודעים מה, אני רוצה לראות תוצאות.
<צגה מלקו: אני לא רוצה להרגיש שאני פסימית.
<צגה מלקו: אני רוצה לראות תוצאה.
<צגה מלקו: יש כוונות טובות, אבל עם כוונות לא הולכים לשום מקום.
<צגה מלקו: תוצאה.
<צגה מלקו: איכות הבגרות קובעת את העתיד.
<צגה מלקו: כמה יחידות באנגלית, כמה יחידות במתמטיקה, כמה יחידות בעברית.
<צגה מלקו: במיוחד מתמטיקה.
<צגה מלקו: שלא יספרו לנו יש לך פה 2 וכו' וכבר הגעת ל-21 נקודות – יש לך בגרות.
<צגה מלקו: אחרי זה הבגרות הזאת לא שווה לשום דבר.
<צגה מלקו: זה מה שקורה.
אברהם נגוסה: תודה רבה צגה.
אברהם נגוסה: בהמשך למה שצגה אמרה בעניין המגשרים, אנחנו עוברים לנושא הבא בעניין המגרשים.
אברהם נגוסה: כמו שאמרתי בהתחלה, יש היום בין 60 ל-65 עובדים אשר המשכורות שלהם או התכניות שלהם משולמות על ידי משרד החינוך.
אברהם נגוסה: מי שממן את הגוף הזה זה משרד החינוך.
אברהם נגוסה: לפי הבדיקה שעשיתי, המשכורת של העובדים מגיע מהתקציב של משרד החינוך.
אברהם נגוסה: אם כך, מה הבעיה להפוך אותם לעובדי משרד החינוך?
אברהם נגוסה: למה הם צריכים להיות כל שנה בחרדה ובסכנת פיטורין?
אברהם נגוסה: לפני שמשרד החינוך יתייחסו בנושא, אתן את רשות הדיבור לנציג כוח לעובדים.
אברהם נגוסה: תציג לנו בבקשה את העניין ואחר כך נבקש גם את רחל ממרכז ההיגוי להציג לנו ובהמשך אני רוצה שמשרד החינוך יתייחסו לעניין הזה.
<אבנר מהרט: תודה על ההזדמנות הזאת.
<אבנר מהרט: תודה ליושב ראש הכנסת, מר אברהם נגוסה - - -
אברהם נגוסה: ועדת העלייה.
אברהם נגוסה: אני לא מתנגד להיות יושב ראש הכנסת, אבל אני יו"ר ועדת הקליטה.
<אבנר מהרט: יכול להיות שאני מתרגש.
<אבנר מהרט: אני איש עובד בשטח.
<אבנר מהרט: אני פשוט בא מהמצב הנוכחי של תלמידים יוצאי אתיופיה במערכת החינוך.
<אבנר מהרט: אני מנחה אזורי בעל תואר שני עם תעודת הוראה.
<אבנר מהרט: לא יכול להיות שבמדינת ישראל אחרי 30 שנה, אנחנו נהיה כעובדי קבלן.
<אבנר מהרט: אנחנו דורשים ומבקשים, אדוני יושב הראש, לעזור לנו שיקלטו אותנו בתוך משרד החינוך.
<אבנר מהרט: לא יכול להיות שאחרי 30 שנה אז גם מביאים לנו נתונים וגם אני נוכחתי לדעתי כרגע שמדברים על המגשרים, כל מיני גופים אחרים שנמצאים בתוך מערכת החינוך, בתכניות שונות שקיימות ואנחנו מברכים אותן.
<אבנר מהרט: היום כתוב – קליטה מיטבית של יוצאי אתיופיה.
<אבנר מהרט: אנחנו עושים את הקליטה המיטבית – המגשרים החינוכיים.
<אבנר מהרט: אנחנו עושים את העבודה הקשה בשטח.
<אבנר מהרט: אנחנו מתמודדים עם ילדים שההורים שלהם מתאבדים.
<אבנר מהרט: אנחנו מטפלים יום יום בעבודה שלנו.
<אבנר מהרט: צריכים לבוא לשטח ולרדת לראות מה אנחנו עושים.
<אבנר מהרט: אני חושב שהגיע הזמן שמדינת ישראל, אדוני יושב ראש הוועדה, חברים יקרים מהעדה האתיופית, אנחנו צריכים לדעת לקחת את האחריות בעצמנו, כי אי אפשר לסבול.
<אבנר מהרט: הילד שלי לא יהיה יותר מגשר.
<אבנר מהרט: אני גם לא אהיה יותר מגשר.
<אבנר מהרט: אני צריך לעבוד, קיבלתי השכלה במדינת ישראל.
<אבנר מהרט: לא יכול להיות שאני אהיה גם מגשר ליוצאי אתיופיה.
<אבנר מהרט: התעודות שלי שוות כמו כל תעודה.
<אבנר מהרט: אני למדתי באוניברסיטה.
<אבנר מהרט: העובדות הקיימות כרגע, אנחנו עובדים כ-65 עובדים במרכז ההיגוי מזה כ-16-20 שנים.
<אבנר מהרט: אנחנו עובדים תחת שלושה גופים, משרד החינוך מממן בעצמו את התקציב.
<אבנר מהרט: לא יכול להיות שאנחנו טובים בשביל הקליטה.
<אבנר מהרט: אנחנו קולטים את החדשים, אנחנו עושים את העבודה, עובדים במערכת החינוך, במשרד החינוך, בבתי הספר כתף אל כתף ולא פותרים את הבעיות.
<אבנר מהרט: אנחנו היום פזורים ב-156 בתי ספר ואנחנו מכסים כ-12,000 יוצאי אתיופיה.
<אבנר מהרט: יש בתי ספר שאין להם גישור.
<אבנר מהרט: העבודה שלנו היא נחוצה וחיונית וזה גם מוכח על ידי משרד החינוך שהזמין את מכון רמה למדידה ארצית לאיכות העבודה שלנו והוא קבע שהתפקיד שלנו הוא מאד חיוני.
<אבנר מהרט: רבותי, נכון שהשם שלנו הוא מגשרים, אבל אנחנו יועצים.
<אבנר מהרט: אנחנו פסיכולוגים.
<אבנר מהרט: אנחנו מחנכים.
<אבנר מהרט: אנחנו רואים את הילדים יום יום, מה הן המצוקות.
<אבנר מהרט: אני לא בא לעשות פה פוליטיקה.
<אבנר מהרט: אני בא ואומר – בואו תרדו לראות בשטח מה קורה לילדים שלנו.
<אבנר מהרט: תחושת השייכות הזאת, אנחנו באים ואומרים אינטגרציה.
<אבנר מהרט: אם אין אינטגרציה בתעסוקה, אז באמת האינטגרציה לא קורית במדינת ישראל.
<אבנר מהרט: האינטגרציה צריכה להיות אינטגרציה בתעסוקה.
<אבנר מהרט: בחינוך.
<אבנר מהרט: בכל משרדי הממשלה.
<אבנר מהרט: לא יכול להיות שכאילו יש 30-40% יוצאי אתיופיה בבית ספר ואין עובד יוצא אתיופיה.
<אבנר מהרט: לא יכול לקרות כזה דבר.
<אבנר מהרט: אז אני מבקש, אדוני יושב ראש ועדת הקליטה, תקבע לנו פגישה עם שר החינוך.
<אבנר מהרט: כתבנו כמה פעמים מכתב לשר החינוך בכבודו ובעצמו מטעם כוח לעובדים.
<אבנר מהרט: לא מתייחסים למכתב שלנו.
<אבנר מהרט: אנחנו עובדים.
<אבנר מהרט: אנחנו לא הולכים להשבית ולגרוע מהילדים שלנו לקבל את השירות שלנו, אבל כשיגיע הזמן, אנחנו נעשה גם את זה.
<אבנר מהרט: לא יכול להיות שאנחנו סובלים.
<אבנר מהרט: אנחנו מפעילים סדנאות הורים.
<אבנר מהרט: גם גופים אחרים נכנסים.
<אבנר מהרט: אנחנו מפעילים חונכות, אנחנו מפעילים כל מיני תכניות במקצועות שלנו.
<אבנר מהרט: יש תכניות עבודה עם מנהלי בתי הספר.
<אבנר מהרט: אני רוצה שתשאלו את מנהלי בתי הספר בעבודה שלנו.
<אבנר מהרט: לא יכול להיות שרק בוועדות ואני פעם ראשונה בוועדות.
<אבנר מהרט: אז אני חושב שהגיע הזמן שמשרד החינוך יקלוט אותנו.
<אבנר מהרט: לא יכול להיות שאנחנו נהיה בחצר האחורית של מדינת ישראל.
<אבנר מהרט: זה מה שיש לי להגיד.
<אבנר מהרט: זו הבקשה שלנו.
אברהם נגוסה: תזדהה לפרוטוקול, מי אתה.
<אבנר מהרט: אני מכוח לעובדים.
<אבנר מהרט: אנחנו התארגנו, העובדים.
<אבנר מהרט: שמי אבנר מהרט.
<אבנר מהרט: אני עובד במרכז ההיגוי.
<אבנר מהרט: אנחנו עובדים תחת שלושה גופים ובעצם מי שמממן אותו זה משרד החינוך.
<אבנר מהרט: האגודה לקידום החינוך היא הקבלן שמעסיקה אותנו מזה 20 שנה ומרכז ההיגוי כיחידה נפרדת בתוך האגודה לקידום החינוך.
<אבנר מהרט: אנחנו נמצאים גם בתוך האגודה לקידום החינוך מאחורי הקלעים.
<אבנר מהרט: אנחנו לא עובדים מן השורה של האגודה לקידום החינוך.
<אבנר מהרט: אז אנחנו מבקשים שמשרד החינוך יקלוט אותנו על פי היכולות שלנו, על פי הכישרונות שלנו.
<אבנר מהרט: יש לנו כישרונות.
<אבנר מהרט: יש לנו קבלה.
אברהם נגוסה: הנושא ברור.
<אבנר מהרט: אז רק אם אפשר לקרוא את הנקודות הספציפיות, אני אשמח מאד.
<אבנר מהרט: המנחים והמגשרים פועלים בבתי הספר כתף אל כתף עם הצוות החינוכי, ולכן דורשים העסקה ישירה על ידי משרד החינוך.
<אבנר מהרט: חלק מהעובדים הינם בעלי השכלה אקדמאית או סמי אקדמאית ויש להם תעודת גישור, אולם הדבר אינו משפיע בפועל על שכרנו, על אף המקצועיות שבאה לידי ביטוי בעבודתנו ברמה היום יומית.
<אבנר מהרט: לכן אנו דורשים שכר הולם בהתאם לכישרונותינו.
<אבנר מהרט: במשך 16 שנים צוות המגשרים והמנחים האזורים עושים בהשתלמויות שונות בפיקוחו של משרד החינוך.
<אבנר מהרט: ההשתלמויות האלה לא נחשבות עבור השכר שלנו ולא באים לידי ביטוי בתוספות השכר שלנו.
<אבנר מהרט: בשנים האחרונות קוזזו לעובדים במשרות השונות, במקום לעבוד במשרה מלאה, עובדים ב-80 אחוז או ב-50 אחוז משרה.
<אבנר מהרט: כאמור, אנו חלק מהעובדים מהמגזר הציבורי ועל אף זאת התוספת בשכר כתוצאה מההסכמים בין ההסתדרות למשרד החינוך והאוצר – לא באה לידי ביטוי בשכר של העובדים - מגשרים ומנחים.
<אבנר מהרט: אנו דורשים תשלום שכר בהתאם ועל פי חוק ההסכמים.
<אבנר מהרט: גם כרגע, רק שתדעו, בבתי המשפט בתל אביב זה מתקיים שעובד מגשר מפוטר, בטענה שאין מספיק תלמידים.
<אבנר מהרט: יש מספיק תלמידים לכל האזורים.
<אבנר מהרט: בדיוק בשעה כזאת.
<אבנר מהרט: תודה רבה על ההקשבה.
<עדי טדלה: דבר חשוב שהוא לא אמר, הכוח של המגשרים עצמם.
<עדי טדלה: - - - - - ירושלים ועובד מרכז היגוי ואני יודע שיש מלא מגשרים שם והוא אומר לי מה אני אעשה?