GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: השוואות, כשאומרים שבמדינות אחרות גם עושים והדברים האלה, זה לא במקום, כי האנשים האלה באים לפה לא לחפש עבודה ולא לחפש להרוויח כסף, הם חוזרים הביתה להיות במדינה.
אברהם נגוסה: לכן ההשוואה עם ארצות אחרות פשוט מנוגדת לכל האידיאולוגיה של קליטת עלייה.
אברהם נגוסה: אני אומר שכולנו, כולם, צריכים לעשות מאמץ כדי לעזור ולהקל על העולים החדשים.
אברהם נגוסה: אף אחד לא דורש להקל מבחינת המקצועיות, מה שצריך זה להקל על הבירוקרטיה ולהקל ולהתחשב בעולים חדשים במוגבלות מבחינת השפה.
אברהם נגוסה: כל זה צריך לבוא ולעזור לעולים.
אברהם נגוסה: כמו ששמעתם, ביום שני ב-11 בינואר אנחנו הולכים לקיים ועדה בנושא הזה ויש הצעות חוק.
אברהם נגוסה: אנחנו גם נזרז כדי שההצעות האלה יהפכו לחוקים כדי לעזור, אם זה למנכ"ל או למשרדים השונים.
אברהם נגוסה: תודה לכולם שהשתתפתם בדיון.
אברהם נגוסה: אנחנו התכנסנו היום לדון בנושא קצבה בסיסית לדיור לעולים קשישים, השוכרים מבני משפחתם.
אברהם נגוסה: היוזמה הגיעה מחבר הכנסת רוברט אילטוב, שנמצא איתנו.
אברהם נגוסה: גם חבר הכנסת יואל רזבוזוב נמצא איתנו.
אברהם נגוסה: הובהר לי כי בכנסת הקודמת, בינואר 2014, התקיים דיון בנושא זה ויושב ראש הוועדה אז, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, ביקש ממשרד הבינוי והשיכון להשיב לוועדה.
אברהם נגוסה: התשובה לא הגיעה ולכן מצאתי לנכון להיענות לבקשה של חבר הכנסת רוברט אילטוב, לקיים את הדיון היום.
אברהם נגוסה: ראשית, אני מברך את המשרד שיזם לתת את הקצבה הזאת, כי זו קצבה בסיסית שניתנת לעולים קשישים שעלו משנת 1990 ולא היה באפשרותם לשכור דירה בשוק הפרטי, ובוודאי שלא יכלו לקחת משכנתא כדי לרכוש דירה.
אברהם נגוסה: זה יהווה פתרון לקשישים אלה, לגור עם בני משפחתם ולתרום מעט לתשלום שכר הדירה המשפחתי.
אברהם נגוסה: כפי שאנחנו ראינו, תקציב ההקצבה לדיור זה בין 600 ל-900 שקלים ליחיד, ובין 800 ל-1,200 שקלים למשפחה.
אברהם נגוסה: זאת מבלי שנדרשו להציג חוזה שכירות.
אברהם נגוסה: הטבה זו מוגנת לכאורה מנהלים של משרד הבינוי והשיכון, בשיתוף עם משרד האוצר.
אברהם נגוסה: הסתבר לוועדה שעולים אלה קיבלו פתאום ממשרד השיכון הודעה על חוב גדול לקשישים.
אברהם נגוסה: לדוגמא, הגיעה לוועדה בישיבה האמורה, לפני כשנה, ב-2014, ונמצאת איתנו שוב היום הגברת שקיבלה הודעה ממשרד השיכון כי צברה חוב של 78,000 שקלים במשרד השיכון.
<קריאה: אני חושב שהחוב גדל.
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על לפני שנה.
אברהם נגוסה: אם הגברת נמצאת, היא תסביר.
אברהם נגוסה: גברת מרגריטה נמצאת פה והיא תסביר אחר כך.
אברהם נגוסה: אני מבקש מנציגי משרד הבינוי והשיכון, להבהיר לנו מה התחדש מאז הישיבה האמורה, מאז הישיבה לפני שנה.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לדעת בדיוק.
יואל רזבוזוב: למה כל כך הרבה זמן לתת תשובה?
יואל רזבוזוב: גם לא היא תשובה, משהו.
יואל רזבוזוב: אבל לא קיבלנו כלום.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע.
אברהם נגוסה: אני אתן קודם ליוזם הדיון, חבר הכנסת רוברט אילטוב את זכות הדיבור.
רוברט אילטוב: כבוד יושב הראש, קודם כל תודה על כך שנענית לבקשתי לזמן את הדיון.
רוברט אילטוב: הבעיה היא לא של עולה אחד או שניים, מדובר על הרבה מאד עולים שיכולים להשכיר נכסים לבני משפחתם ואולי אפילו להוזיל את העלויות, אבל משום מה החליט המשרד פשוט להעניש אותם, ולא רק לא לתת להם את דמי הזכאות שלהם, אלא גם לתת להם קנסות כבדים.
רוברט אילטוב: אתה יודע, אילו זה היה משהו שהוא - - - לא חשוב, אז אולי לא היינו באים לדיון, אבל כשמדובר על דירה, גם אם זה של בן משפחה, עלות לדירה היא עלות.
רוברט אילטוב: יש משכנתא בדרך כלל, במיוחד אצל העולים משנות ה-90.
רוברט אילטוב: הם באו ללא כספים, הם רכשו את הדירות פה, אז הם משלמים את המשכנתא והוצאות ועלויות והלוואות שהם לקחו, וזה לא בחינם.
רוברט אילטוב: לכן, כשבא בן משפחה לשכור מהם את הדירה, יכול להיות שהוא מקבל מהם הנחה סמלית, אבל עדיין יש עלויות לדירה.
רוברט אילטוב: לכן לבוא ולהנגיש את הבן אדם, במיוחד כשיש מחסור דירות קשה מאד בשוק הדיור במשך שנים, זה לא שנה שנתיים, מדובר על העשור האחרון, או חמש או שבע השנים האחרונות שיש מחסור קשה בדיור להשכרה.
רוברט אילטוב: אני חושב שהמדינה הייתה צריכה למצוא פתרונות ואם לא, אז פתרונות יצירתיים.
רוברט אילטוב: מה גם, אנחנו לא ראינו בחוק איסור.
רוברט אילטוב: אנחנו בדקנו אז בוועדה ולא ראינו איסור בחוק.
רוברט אילטוב: זה איזה שהן הנחיות או תקנות שהמשרד החליט להוציא אותן לפני הרבה שנים.
רוברט אילטוב: לא מדובר על הממשלה הזאת או אפילו על הממשלה הקודמת אלא לפני כן, אבל לא יכול להיות שבמציאות המשתנה ובמצוקת הדיור, המשרדים הרלבנטיים לא בוחנים את זה מחדש ולא בודקים מה אפשר לעשות ואיך ללכת לקראת הציבור, שהוא ברובו, כשאנחנו מדברים על אנשים כאלה, ציבור קשה יום.
רוברט אילטוב: זה לא שיש לאנשים ממה לחיות ופתאום מטילים עליהם חוב של 78,000 שקלים וטוב להם.
רוברט אילטוב: זה אנשים מסכנים, שהם גם חיים מקצבאות מיוחדות, כי הם גם לא הצליחו לצבור פה פנסיה.
רוברט אילטוב: לכן אני חושב שהבעיה היא הרבה יותר רחבה ואנחנו ביקשנו אז, כשיואל רוזבוזוב, יושב ראש הוועדה דאז, קיים את הוועדה, ביקשנו מהם אם אני לא טועה לתת תשובה לוועדה תוך שבועיים.
רוברט אילטוב: יש פה עוד מרכיב מאד חשוב, שיש פה פשוט זלזול של משרדי ממשלה בוועדות הכנסת, שמפקחות על פעילות הממשלה ואנחנו לא יכולים לקבל את זה.
רוברט אילטוב: אני זוכר שטיפלנו בסוגיות כאלה בוועדות אחרות ופשוט גררנו את המשרדים האלה לוועדת ביקורת או הפעלנו פעולות כדי פשוט להעניש את אותם עובדים ממשלתיים, שפשוט מזלזלים בכוחה של ועדה בכנסת.
רוברט אילטוב: לא יכול להיות שתוך שנה, גם היום לדעתי אין תשובות ברורות ואין פתרונות לסוגיה הזאת ואנחנו גם פנינו למשרדים.
רוברט אילטוב: הם פשוט מזלזלים גם בנבחרי הציבור, שאנחנו בעצם מייצגים את הבוחרים, אנחנו דמוקרטיה מייצגת; וגם בוועדות עצמן, כשמסכמים בתוך הוועדה פעולות שהמשרדים צריכים לעשות כדי לתת תשובות לוועדה.
רוברט אילטוב: גם תשובות שליליות הן תשובות, או אנחנו יודעים לטפל בזה, ואם יש צורך אנחנו נדאג גם לעשות חקיקה.
רוברט אילטוב: אבל לא יכול להיות שהם מונעים מאיתנו לפעול, כי הם לא נותנים לנו תשובה ברורה.
רוברט אילטוב: לכן אני מבקש, כבוד יושב הראש, שהיום אנחנו נצא עם תשובות פורמאליות, ואם יש צורך, אנחנו גם במסגרת הוועדה, נוכל לחוקק חוקים כדי להקל על העולים החדשים.
רוברט אילטוב: לא יכול להיות שבן אדם, במשך שנים, לא רק שלא מקבל את הקצבה שמגיעה לו על פי חוק, הוא גם בעצם מקבל עונש של עשרות אלפי שקלים שלא יודעים איך להסדיר אותו.
רוברט אילטוב: היא לא יודעת איך להסדיר אותו.
רוברט אילטוב: אז מה?
רוברט אילטוב: היא צריכה לעוף החוצה?
רוברט אילטוב: לחיות כחסרת בית?
רוברט אילטוב: זה לא נראה הגיוני, זה לא מקובל עלי.
יואל רזבוזוב: אני רוצה לחזק את דבריו של חבר הכנסת אילטוב, ואולי אני חוזר על אותם דברים, אבל אני חושב שזה מאד חשוב.
יואל רזבוזוב: לגבי הבעיה, אנחנו לא נחזור, גם הגברת תציג אותה ואנחנו מכירים אותה, אבל באמת לגבי המשרדים, זה לא הגיוני.
יואל רזבוזוב: יושבים פה נציגים שאנחנו רואים כל הזמן ואנחנו כבר באמת ברמה של יחסי עבודה.
יואל רזבוזוב: הרבה פעמים שאנחנו פונים ומבקשים לחזור לוועדה, זה לא חוזר ולא רק פה, לא רק בוועדת העלייה והקליטה.
יואל רזבוזוב: יש לי עוד דיון בוועדה אחרת ששנה וחצי אני מחכה לתשובה, משהו שהתשובות בו היו אמורות להינתן תוך שלושה חודשים.
יואל רזבוזוב: עוד פעם, גם אם אתם מתקשים, כמו שחבר הכנסת אילטוב אמר, גם לא זו תשובה.
יואל רזבוזוב: אנחנו נדע לעבוד הלאה.
יואל רזבוזוב: כמובן שאנחנו רוצים לשמוע כן ואנחנו רוצים לראות פתרונות, אבל אנחנו נדע ללחוץ על גורמים אחרים, או באמת להגיש חקיקה או כל כלי פרלמנטארי אחר.
יואל רזבוזוב: אבל אנחנו כן רוצים לקבל תשובות.
יואל רזבוזוב: יכול שכל מי שיושב כאן, יש פה כאלה שכן מחזירים תשובות, אז אנחנו פונים אליכם שאתם עכשיו יושבים פה וצריכים לענות בשם כולם, אבל ישנם משרדים שאנחנו באמת רואים זלזול ואנחנו מבקשים שבוועדה הזאת לפחות, היכן שאנחנו יושבים, שזה לא יחזור.
יואל רזבוזוב: כשמגיעה אלי בקשה או לכל חבר כנסת אחר, אנחנו מנסים תוך פרק זמן קצר ואף באותו רגע לפעול, אם זה דיון בוועדה או במליאה או כל דבר אחר ואנחנו מתעסקים בזה.
יואל רזבוזוב: יש לנו הרבה פניות, אנחנו לא יכולים גם לזכור מה היה לפני ולפעמים גם במקרה או בטעות זה בורח ואנחנו שוכחים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שזו אחריותכם.
יואל רזבוזוב: אתם ישבתם, יש פרוטוקול לוועדה, פשוט לתת תשובות תוך פרק הזמן שהוועדה קבעה.
יואל רזבוזוב: קבענו שבועיים.
<מרב תורג'מן: שבועיים.
<מרב תורג'מן: בפרוטוקול כתוב שחבר הכנסת רזבוזוב, כשהיה יושב הראש הוועדה באותם ימים, דרשת שהוועדה תמתין שבועיים לתשובה, אם התשובה תהיה חיובית אז סביר להניח שהיא תהיה תואמת לנהלים לגבי אותם אנשים והיא תתקבל רטרואקטיבית ואפילו קודם לכן.
<מרב תורג'מן: הוועדה תבדוק ותדבר עם השר כדי שוועדת החריגים תכיר בהם.
<מרב תורג'מן: ואתה ממשיך, שאם לא תתקבל התשובה אז אתם תפנו ותפעלו בדרכים שעומדות בפניכם.
יואל רזבוזוב: נכון, אלה הדברים.
יואל רזבוזוב: את האמת, אני כמעט בטוח שגם היום אין תשובות.
יואל רזבוזוב: אני מקווה מאד שיש תשובה.
יואל רזבוזוב: גם תשובה שלילית.
יואל רזבוזוב: אם תגידו לא – אנחנו לא נותנים – אז אנחנו נצטרך לחשוב.
אברהם נגוסה: תודה רבה לחבר הכנסת רזבוזוב.
קסניה סבטלובה: כבוד יושב הראש, חברי חברי הכנסת.
קסניה סבטלובה: הרשו לי להתחיל בכך שאנחנו ארבעתנו, עכשיו כבר חמשתנו כאן עולים, עולים ותיקים יותר או ותיקים פחות ואנחנו כולנו יודעים מה הם קשיי הקליטה וגם מה הוא מצבם של העולים המבוגרים, הקשישים, שהמדינה בעצמה נטלה את ידיה.
קסניה סבטלובה: המדינה לא אחראית לשום דבר.
קסניה סבטלובה: המדינה, אפילו שהיא נותנת משהו, אז היא בעצם נוקטת בגישה פרימיטיבית – מענישה, וכל הזמן אותו עולה או אותו אזרח שמקבל את העזרה הכל כך חיונית לו, הוא כל הזמן בחזקת הנאשם.
קסניה סבטלובה: הוא צריך להוכיח שהוא לא חטא, שהוא לא פשע, שהוא לא חטא כנגד המדינה וכנגד העזרה - שהיא בואו נגיד - מאד מאד זעומה שהיא מעניקה לו.
קסניה סבטלובה: כל העזרה שבעצם קיימת היא לא מספקת ואנחנו מדברים על זה כל הזמן.
קסניה סבטלובה: בעיית הפנסיות לא נפתרה, בעיית הדיור לא נפתרה והפירורים האלה, שהעולים כן מקבלים אותם, אז לקחת גם את זה?
קסניה סבטלובה: ובעצם אני רואה בהתנהגות של המשרדים ניסיון להטיל את האחריות מהמדינה לידי המשפחות.
קסניה סבטלובה: אז תגידו ככה.
קסניה סבטלובה: אתם רוצים שהמשפחות יהיו אחראיות להכל.
קסניה סבטלובה: לשכירות, לאוכל, למזון, אחרת איך אפשר להסביר שבן אדם נענש כאשר הוא שוכר את הדירה מבני המשפחה שלו.
קסניה סבטלובה: איך אפשר להסביר שבן אדם נענש, אישה נענשת למשל, כאשר היא התגרשה והיא מקבלת עזרה מבני המשפחה שלה ואז מסתבר שיש לה חוב ענק.
קסניה סבטלובה: אני רואה שהדברים האלה קשורים, אי אפשר לנתק אותם אחד מהשני.
קסניה סבטלובה: זו לא בעיה נקודתית, זה לצערי הרב בעיה שהיא גישתית וצריך לשנות את הגישה ואני חושבת שבאמת כדאי שאנחנו נדרוש פה לא רק תשובה מהמשרד הספציפי, אלא באמת ננסה לשנות את הגישה הכללית כלפי העזרה החיונית שאותה מדינת הרווחה – שכחנו את המילים האלה כמעט – מעניקה לאותם אנשים שזקוקים לה.
קסניה סבטלובה: ואי אפשר ואנחנו לא נסבול את זה, שהאנשים שלנו ימשיכו לסבול בכך שחס וחלילה המשפחה שלהם עזרה להם במשהו.
קסניה סבטלובה: קיבלו את הדירה שלהם בחמישה שקלים פחות.
קסניה סבטלובה: קיבלו איזו שהיא עזרה מאבא ואמא שגם בקושי מחזיקים את עצמם.
קסניה סבטלובה: אז אני מבקשת ממך, כבוד יושב הראש, שאנחנו פה לא נרפה את ידינו, שאנחנו נמשיך לעקוב ולא נחזור לכאן עוד שנתיים ונגיד - - -
רוברט אילטוב: נקים קואליציה.
קסניה סבטלובה: כן, כן, אנחנו גם בונים עליך שאתה בעצם לא תזניח את העניין.
קסניה סבטלובה: אני יודעת כמה העניין הוא חשוב וכמה הוא בליבך, ושאנחנו לא נחזור לכאן בעוד שנה או בעוד שנתיים ונגיד – אוקיי, אז יואל רזבוזוב כשהיה יושב הראש אמר ככה, ואברהם נגוסה אמר ככה.
קסניה סבטלובה: אז אנחנו רוצים לפתור את זה עכשיו, בקדנציה שלך ובזמן שאתה נמצא כאן איתנו ואתה נמצא בראש הישיבות שלנו.
אברהם נגוסה: אני מקווה.
קסניה סבטלובה: בעזרת השם.
אברהם נגוסה: יושב הראש הקודם, חבר הכנסת רזבוזוב, היה - - -
יואל רזבוזוב: אתה אומר יושב ראש - - -
אברהם נגוסה: ראש המפלגה שלו היה שר האוצר, אז אם הוא התקשה לפתור את זה, אני מקווה שכולנו ביחד - - -
יואל רזבוזוב: אם היינו מקבלים תשובה היינו פותרים.
אברהם נגוסה: כולנו ביחד נאבק עד שיהיה פתרון לעניין.
<קריאה: בנימין נתניהו ראש הממשלה.
אברהם נגוסה: הנה, היום בוועדה, הגשנו הצעת סדר, כולנו, שלא לסגור בתי תמחוי לניצולי שואה, והנה, ראש הממשלה אמר שהוא התערב והמנכ"ל הגיע והם לא יסגרו.
יואל רזבוזוב: כן, אז אנחנו מבקשים שראש הממשלה יתערב.
אברהם נגוסה: אני מקווה שאנחנו - - -
סופה לנדבר: הוא יתערב לעניין של הרנטות.
אברהם נגוסה: כן, אנחנו נפעל ביחד.
סופה לנדבר: לא יכול להיות שממשלת ישראל מבטלת דברים בשושו, מבטלת את הרנטה מגרמניה, הופכת אותה להכנסה.
סופה לנדבר: אתה עשית כאן דיון ואנחנו בינתיים מדברים והממשלה וחברי הכנסת בקואליציה הצביעו נגד ניצולי השואה, כאשר אנחנו ניסינו – יואל רזבוזוב וכל חברי הכנסת שהיו חתומים על כך – להחזיר את הדבר.
סופה לנדבר: רנטה מגרמניה לא יכולה להיות הכנסה, בגלל שהאנשים האלה מאבדים המון כסף.
סופה לנדבר: ואתה יודע, היום אנחנו באנו - - -
אברהם נגוסה: את בזכות דיבור, תמשיכי.
סופה לנדבר: אני בזכות דיבור, לקחתי את זכות הדיבור.
סופה לנדבר: אתה התחלת עם ניצולי השואה, אני ממשיכה, בגלל שזה כואב.
סופה לנדבר: זה נורא כואב.
סופה לנדבר: היום ניצולי השואה מגיעים בשעה 12, ניצולי שואה בגיל 85, 90, מגיעים לכנסת כדי להילחם על הרנטה שהם מקבלים מגרמניה.
אברהם נגוסה: בואו נשמע את נציג משרד השיכון, מר שאול מוצפי, מנהל תחום בכיר תכניות סיוע.
אברהם נגוסה: אני רוצה שתבהיר לנו גם למה שנה שלמה היה לכם קשה להגיב לשאלה, לדרישה של הוועדה.
אברהם נגוסה: לפני שנה התבקשתם להגיב לוועדה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמח מאד לשמוע מה היה.
אברהם נגוסה: מה הייתה הבעיה?
רוברט אילטוב: זה עוד מעט שנתיים, לא שנה.
רוברט אילטוב: ינואר 2014.
רוברט אילטוב: אנחנו התכוונו לשבועיים, הם התכוונו לשנתיים.
אברהם נגוסה: אז זה שנתיים.
<שאול מוצפי: שלום, בוקר טוב.
<שאול מוצפי: שמי שאול מוצפי, מנהל תחום סיוע בכיר במשרד הבינוי.
<שאול מוצפי: אני פשוט רוצה קצת להבהיר את הדברים.
<שאול מוצפי: אני לא הייתי נוכח בדיונים הקודמים שהיו לפני שנתיים.
<שאול מוצפי: אני לא מכיר את הסוגיה לעומק.
רוברט אילטוב: אנחנו ביקשנו באותה ועדה מהפקידות שהייתה פה, להבהיר, כולל לשר ולכל הפקידות הבכירה מעליהם, מה הדרישות שאנחנו מבקשים מהם.
רוברט אילטוב: זה נאמר בצורה ברורה.
רוברט אילטוב: הם אמרו – זה לא בסמכותנו.
רוברט אילטוב: הדברים האלה הושמעו.
רוברט אילטוב: עדיין, הוועדה פונה.
רוברט אילטוב: הוועדה כגוף סטטוטורי פונה לשר וללשכתו, למשרד בעצם והמשרד צריך לתת תשובה.
רוברט אילטוב: זה שאתה יודע או לא יודע, זה פחות רלבנטי כרגע, כי אנחנו פונים למשרד.
רוברט אילטוב: המשרד קובע מי צריך לתת תשובה.
רוברט אילטוב: בעצם השר קובע מי צריך לתת תשובה.
רוברט אילטוב: זה שאתה אומר לנו שאתה לא היית ואתה לא בקיא, אז תשלחו לפה מישהו שבקיא ומישהו שיכול לתת תשובות.
אברהם נגוסה: אני רוצה לחזק.
אברהם נגוסה: אני ציינתי שהיה דיון לפני שנתיים וציינתי שיושב הראש הקודם דרש את זה.
אברהם נגוסה: אני לא הייתי, אבל יש פרוטוקולים.
אברהם נגוסה: יש מסמכים.
אברהם נגוסה: לכן "אני לא הייתי" לא מקובל עלי.
אברהם נגוסה: יש פה משרד מסודר וגם לפני שאתה מגיע לפה היית צריך לעשות שיעורי בית ולדעת את הדברים.
<שאול מוצפי: כן, אבל אנחנו זומנו לדיון, לפי הבנתי, על כל הנושא של הגדלת סיוע בקצבאות.
<שאול מוצפי: הסוגיה הזאת שאתם מעלים, אני לא מכיר אותה ואם הייתי מכיר אותה היינו מכינים שיעורי בית ונותנים תשובות מדויקות.
רוברט אילטוב: אני מציע לסגור את הישיבה, שמחר יחזרו לדוכן.
רוברט אילטוב: אין טעם לדבר.
רוברט אילטוב: על מה אנחנו מדברים?
<שאול מוצפי: רגע, אם זה עניין של משהו פרטני של גברת - - -
רוברט אילטוב: לא, זה לא עניין פרטני.
רוברט אילטוב: זו מדיניות המשרד בסוגיה של השכרת דירות לבני משפחה.
רוברט אילטוב: זה לא עניין פרטני.
רוברט אילטוב: כל בן אדם שמשכיר דירה מבן משפחה, אתם מענישים אותו.
<שאול מוצפי: למה?
רוברט אילטוב: ככה.
סופה לנדבר: הוא מקבל פחות.
רוברט אילטוב: אתם גם נתתם נוהל שם.
רוברט אילטוב: אני מאד מצטער שאתה אומר דברים שאתה לא יודע שהמשרד שלך עושה.
<שאול מוצפי: לא, בואו אני אסביר.
<שאול מוצפי: אנחנו נותנים היום סיוע, לא מענישים עולים.
<שאול מוצפי: אנחנו מכבדים וכל הצוות שלי גם מורכב מעולים חדשים.
<שאול מוצפי: אז יש לנו את כל הרגישות לנושא הזה.
<שאול מוצפי: נותנים סיוע ל-70,000 עולים, חלקם גרים עם בני המשפחה ומקבלים סיוע, חלקם גרים בגפם ומקבלים תוספת סיוע.
<שאול מוצפי: זה מסלולי הסיוע שאנחנו נותנים וזה הכללים וזה נקבע מהתקציב של המשרד, שתוספות ניתנות לאנשים שגרים בגפם.
רוברט אילטוב: יושבת פה גברת, זה מקרה ספציפי, אבל יש פה אם לא מאות, אז לפחות עשרות מקרים במדינת ישראל, אבל אני בטוח שזה מעל למאות מקרים, ואנשים כתוצאה מזה לא משכירים מבני משפחתם את הדירות, אז הם מעדיפים לעשות עסקה סיבובית.
רוברט אילטוב: הם עדיין עושים את אותו דבר, אבל בסוף הם לא משכירים את זה ולא מקלים עליהם.
רוברט אילטוב: השאלה היא, ועוד פעם, זה לא עניין אישי של גברת ספציפית, מדובר על קבוצה מאד גדולה של אנשים, שחלק מהילדים קנו פה דירות, חיים בחו"ל, רוצים להשכיר.
רוברט אילטוב: יש כאלה שקנו דירה להשקעה ומשכירים.
רוברט אילטוב: זה לא משנה.
רוברט אילטוב: עדיין, הסיפור הזה מונע מאותה קבוצה של אנשים לא לקבל את הסיוע לשכר הדירה.
<שאול מוצפי: אני לא מבין את זה.
<שאול מוצפי: יש לנו קבוצה של 30-.
<שאול מוצפי: יש לי את הנתונים כאן, שגרים עם המשפחה - - -
סופה לנדבר: תגיד, כמה אנשים מקבלים, אם הם גרים בשכירות - - -
<שאול מוצפי: שגרים עם המשפחה, 26,000 - - -
סופה לנדבר: ויש שגרים עם משפחה.
סופה לנדבר: פשוט תעשה לנו השוואה.
סופה לנדבר: אנחנו נבין את ההבדל.
<שאול מוצפי: יש לנו בערך 26,000 יחידים וזוגות שגרים עם בני המשפחה ומקבלים את הקצבה.
רוברט אילטוב: אני אשאל אותך שאלה אחרת.
רוברט אילטוב: על פי מה אתה קנסת את הגברת, ספציפית, על פי איזה נוהל ולמה עשית זאת?
רוברט אילטוב: כי אין דבר כזה בחוק.
<שאול מוצפי: תראה, אני לא מכיר את המקרה שלה.
<שאול מוצפי: בואו נשמע ונראה.
רוברט אילטוב: אז תגידי.
רוברט אילטוב: אני אומר לך שאני פניתי במספר מכתבים עם המקרה הזה.
רוברט אילטוב: אני לא יודע למה זה לא הגיע אליך.
רוברט אילטוב: הוועדה התקיימה פה, היה פה דיון, אני לא מבין מה קרה.
אברהם נגוסה: רגע, אנחנו לא נתנו לו להציג את העניין.
אברהם נגוסה: או אם אתה רוצה נתחיל עם הגברת שתציג את העניין ואז אתה תתייחס.
<שאול מוצפי: אני בתפקיד הזה שנה ומשהו ולשולחן העבודה שלי לא הגיעו תלונות כאלה.
<שאול מוצפי: זאת אומרת כל תלונה כזאת שמגיעה, או פנייה, אנחנו נותנים לה עדיפות ומטפלים.
<שאול מוצפי: אני לא מכיר את העניין.
יואל רזבוזוב: אני אעזור לאדוני.
יואל רזבוזוב: תשמע, יש לכם פה נהלים.
יואל רזבוזוב: עולים קשישים, קשישים עולים שעלו לארץ כקשישים או שקיבלו מעמד קשיש במשך 10 השנים הראשונות לעלייתם, זכאים לקבלת קצבת שכר דירה, אם הם מתקיימים מקצבת זקנה פלוס השלמת הכנסה.
יואל רזבוזוב: הקצבה ניתנת להם גם אם הם מתגוררים עם קרוב משפחה מדרגה ראשונה – בן, בת, אב, אם, חתן, כלה.
יואל רזבוזוב: עכשיו אני אחדד פה.
יואל רזבוזוב: כתוב לכם בנוהל 10 שנים ראשונות.
יואל רזבוזוב: מה שאנחנו מבקשים בין 10 שנים ל-20 שנה, 25 שנים שהם בארץ, מחרתיים חוגגים עם ראש הממשלה 25 שנים לעלייה מברית המועצות לשעבר.
יואל רזבוזוב: אז אנחנו מדברים על להרחיב את זה, כי המצב שלהם הוא לא שונה, הוא אותו מצב.
יואל רזבוזוב: מה שאנחנו מבקשים פה ואני כאן מחדד פשוט, להרחיב את הנוהל שלכם מ-10 שנים ל-25 שנים, מהעלייה הגדולה משנות ה-90.
יואל רזבוזוב: זה מה שאנחנו מבקשים, כי זה אותו מצב לגבי אלה שגרים.
<שאול מוצפי: זה לא פותר את הבעיה.
אברהם נגוסה: רגע, הדרישה להרחיב את זה זה נושא - - -
<שאול מוצפי: אבל אם הם משכירים דיור, מבטלים להם - - -
יואל רזבוזוב: זה הנוהל שנותן להם.
יואל רזבוזוב: זה בדיוק הנוהל.
אברהם נגוסה: הקיים זה 10 שנים.
יואל רזבוזוב: הנוהל הקיים היום, שגם אם הם מתגוררים עם המשפחה, הם רשאים לקבל את הקצבה אם הם 10 שנים בארץ.
יואל רזבוזוב: מה שאנחנו מבקשים, זה אם אנחנו ניתן לגברת, נרחיב, כמה שנים את בארץ?
יואל רזבוזוב: 26 שנים, אז זה מהעלייה הגדולה והיא תהיה בתוך הסיפור הזה.
<מרגריטה רודניצקי: אני יכולה להסביר?
אברהם נגוסה: בואו ניתן לגברת.
אברהם נגוסה: זה יכול לעזור לנו.
אברהם נגוסה: תציגי את עצמך לפרוטוקול.
<מרגריטה רודניצקי: קודם כל אני רוצה להגיד תודה לחברי הכנסת יואל רוזבזוב ורוברט אילטוב, שאני מרגישה ואני יודעת שהם רוצים לעזור באמת, כי לעשות טוב לכולם זה יותר קל מאשר לעשות טוב למישהו אחד.
<מרגריטה רודניצקי: זה הדבר הראשון.
<מרגריטה רודניצקי: דבר שני, אני עליתי לישראל בינואר 1990.
<מרגריטה רודניצקי: אני עבדתי כל החיים שאני גרה פה.
<מרגריטה רודניצקי: עכשיו שנה ראשונה שאני לא עובדת.
<מרגריטה רודניצקי: חבל, אבל אין מה לעשות.
<מרגריטה רודניצקי: גיל.
<מרגריטה רודניצקי: מעולם אני לא ביקשתי שום דבר.
<מרגריטה רודניצקי: אני לא קיבלתי דירה, לא קיבלתי משכנתא, לא קיבלתי שום מתנות, שום דבר.
<מרגריטה רודניצקי: אני עבדתי כל הזמן וזה היה בסדר.
<מרגריטה רודניצקי: בשנת 2000, הבן שלי גר בחולון, ובמקרה אני מצאתי דירה טובה.
<מרגריטה רודניצקי: לא היו מחירים כמו עכשיו.
<מרגריטה רודניצקי: יש להם שני ילדים.
<מרגריטה רודניצקי: הם היו קטנים ואנחנו הסכמנו שאני אגור לבד בדירה, עד שהילדים גדלים.
<מרגריטה רודניצקי: ככה יש לנו הסכם.
<מרגריטה רודניצקי: הם לקחו משכנתא.
<מרגריטה רודניצקי: אתם מבינים, אני חושבת, כשאנחנו הגענו לפה, לא עם מזוודה עם הרבה דולרים.
<מרגריטה רודניצקי: אנחנו הגענו לכאן כאילו אנחנו נולדנו אתמול.
<מרגריטה רודניצקי: לא היה שום דבר.
<מרגריטה רודניצקי: הוא לקח הלוואה, משכנתא, לא יודעת.
<מרגריטה רודניצקי: ואני גרה בדירה, לבד.
<מרגריטה רודניצקי: אני עובדת.
<מרגריטה רודניצקי: כאשר אני עבדתי בכל הכוח כמורה בבית הספר, הייתה משכורת טובה.
<מרגריטה רודניצקי: אני לא קיבלתי קצבת זקנה.
<מרגריטה רודניצקי: לפני כמה שנים, משנת 2000, אני קיבלתי קצבת זקנה עם השלמת הכנסה.
<מרגריטה רודניצקי: וכמובן שאי אפשר להשכיר.
<מרגריטה רודניצקי: אני הייתי צריכה לקבל דירה בתור סוציאלית מזמן, כי אני עליתי עם ניצולי שואה ואני עליתי בשנת 90.
<מרגריטה רודניצקי: אתם, כמשרד השיכון או משרד הקליטה, צריכים להגיד לילדים האלה תודה שהם נתנו להורים לגור בדירה לבד ואתם לא צריכים לחשוב איך לתת לנו דירה.
<מרגריטה רודניצקי: עמידר או עוד משהו.
<מרגריטה רודניצקי: פקידה אחת, אחרי 12 שנים התקשרה.
<מרגריטה רודניצקי: אני לא זוכרת עכשיו מי זה היה ממשרד השיכון.
<מרגריטה רודניצקי: היא אמרה שבגלל שאני הגעתי לישראל לפני גיל הפנסיה, אני יכולה להגיע לתכנית לשכירות ארוכה.
<מרגריטה רודניצקי: שם היה יותר, 300-400 שקלים.
<מרגריטה רודניצקי: 800 פלוס 400 זה 1,200.
<מרגריטה רודניצקי: אתם מבינים שאי אפשר להשכיר דירה אפילו ב-1,200 שקלים, נכון?
<מרגריטה רודניצקי: אני אמרתי שזו דירה של הבן שלי.
<מרגריטה רודניצקי: אני אמרתי.
<מרגריטה רודניצקי: בגלל שאת הגעת לפני גיל הפנסיה, את תהי עולה חדשה עד סוף החיים שלך.
<מרגריטה רודניצקי: לא חשוב.
<מרגריטה רודניצקי: אני עשיתי חוזה עם הבן שלי באופן ישיר ואני כל הזמן.
<מרגריטה רודניצקי: פקידה אחת ממשרד השיכון בשם דינה ח - - - פתאום התקשרה אלי, אחרי 12 שנים וצעקה בטלפון: את גרה בדירה של הבן שלך.
<מרגריטה רודניצקי: אני אמרתי כן, אני אמרתי, אני לא עשיתי שום דבר נגד.
<מרגריטה רודניצקי: את יודעת שזה קשה להשכיר דירה למישהו זר.
<מרגריטה רודניצקי: את לא משלמת לו.
<מרגריטה רודניצקי: אני אמרתי – זה בן שלי, איך אני יכולה לא לשלם לו.
<מרגריטה רודניצקי: אפילו אם אני השכרתי דירה אחרת והיה לו קשה, אני צריכה.
<מרגריטה רודניצקי: כולם נותנים לילדים שלהם.
<מרגריטה רודניצקי: מה?
<מרגריטה רודניצקי: הוא משלם משכנתא עבור הדירה שלו, עבור הדיר הזו ואני לא אשלם?
<מרגריטה רודניצקי: איך זה יכול להיות?
<מרגריטה רודניצקי: מי נתן לה זכות לדבר איתי ככה?
<מרגריטה רודניצקי: אחרי 12 שנים, זהו, אנחנו מפסיקים לשלם לך בכלל.
<מרגריטה רודניצקי: אחרי שאני דרשתי, היא שלחה לי את המכתב שאני צריכה להחזיר 78,000 שקלים עבור כל השנים, 12 שנים.
<מרגריטה רודניצקי: אבל אני אמרתי – תגידי, לפי מה אתם עושים דברים כאלה?
<מרגריטה רודניצקי: יש לנו קריטריונים.
<מרגריטה רודניצקי: נכון.
<מרגריטה רודניצקי: זה צודק, צריכים להיות קריטריונים, אבל תגידו לי, בן אדם גר – אמא או אבא או ביחד גרים עם הילדים.
<מרגריטה רודניצקי: זה דבר אחד.
<מרגריטה רודניצקי: האם הם גרים לבד?
<מרגריטה רודניצקי: גרים לבד.
<מרגריטה רודניצקי: זה בסדר?
<מרגריטה רודניצקי: את זה אתם צריכים לקחת בחשבון, אבל מה ההבדל למדינה שלי איפה אני משכירה דירה?
<מרגריטה רודניצקי: נניח אני אתן לו את הדירה, הוא יכול להשכיר ולקבל יותר כסף ממישהו זר.
<מרגריטה רודניצקי: אני לא יודעת מה לעשות.
<מרגריטה רודניצקי: הם סגרו לי הכל.
<מרגריטה רודניצקי: דירה סוציאלית סגרו.
<מרגריטה רודניצקי: אני לא יכולה.
<מרגריטה רודניצקי: אני לא אקבל שום דבר.
<מרגריטה רודניצקי: למה אי אפשר היה להזמין אותי לפגישה?
<מרגריטה רודניצקי: לשאול אותי מה קורה.
<מרגריטה רודניצקי: לדבר איתי.
<מרגריטה רודניצקי: אולי אפשר היה לסדר את זה מזמן.
<מרגריטה רודניצקי: וזה לא רק אני, לכן אני פניתי לפה.
<מרגריטה רודניצקי: אני שמעתי, אני מכירה אנשים הורים לשלושה, שהילדים שלהם נסעו לארצות הברית להרבה שנים, יש להם חוזה לעבודה והם לא יכולים להשכיר את הדירה שלהם, לשלם משכנתא שלהם.
<מרגריטה רודניצקי: זה גם 3,000 שקלים משכנתא.
<מרגריטה רודניצקי: לא פחות.
<מרגריטה רודניצקי: אני צריכה להגיד שאני פניתי לעורך דין, אבל אין לנו כסף לעורך דין אמיתי.
<מרגריטה רודניצקי: אני פניתי לעורך דין והם כתבו להם מכתב.
<מרגריטה רודניצקי: הם לא קיבלו תשובה למכתב.
<מרגריטה רודניצקי: המכתב פה.
<מרגריטה רודניצקי: זה חתימה של פרופסור מעורך דין, מהאוניברסיטה.
<מרגריטה רודניצקי: היא כתבה.
<מרגריטה רודניצקי: הכל היה אצלהם.
<מרגריטה רודניצקי: הם שלחו.
<מרגריטה רודניצקי: לא קיבלו תשובה.
<מרגריטה רודניצקי: אני שאלתי אותם, לא.
סופה לנדבר: המכתב שאת חייבת להחזיר למשרד השיכון 70,000 שקלים, על ידי מי הוא חתום?
<מרגריטה רודניצקי: מי חתם?
<מרגריטה רודניצקי: אף אחד לא חתם.
<מרגריטה רודניצקי: אני לא יודעת.
אברהם נגוסה: מבחינת גודל החוב, זה 70,000 - - - -
<מרגריטה רודניצקי: זה פרוטוקול מוועדה שהייתה.
<מרגריטה רודניצקי: הייתה שם נציגה שלהם בשם רונית גולן.
<מרגריטה רודניצקי: היא ישבה פה, אני ישבתי שם, היו אותם אנשים - - -
אברהם נגוסה: גברת מרגריטה, החוב היה בשנת 2014 78,000 שקלים.
אברהם נגוסה: מה החוב היום?
<מרגריטה רודניצקי: רגע, רגע, אני יכולה לסיים עם עוד כמה מילים?
אברהם נגוסה: מה החוב עכשיו?
<מרגריטה רודניצקי: הם לא שולחים לי מה שאני כבר שילמתי.
<מרגריטה רודניצקי: הם לא נותנים לי נתונים, שום דבר.
אברהם נגוסה: אז מה הטענה שלך, אם זה לא חוב?
<מרגריטה רודניצקי: רגע, אני יכולה לסיים?
<מרגריטה רודניצקי: סליחה.
<מרגריטה רודניצקי: אני צריכה להגיד שהגברת הזאת, שהייתה הנציגה ממשרד השיכון, היא אמרה ש - - - זה לא חוק.
<מרגריטה רודניצקי: זה סתם.
<מרגריטה רודניצקי: זה אנשים ישבו ואמרו שזה הקריטריונים שמתאימים לנו.
סופה לנדבר: אנחנו צריכים לבדוק.
<מרגריטה רודניצקי: היא אמרה שהם יבדקו.
<שאול מוצפי: שנייה, אם אני מבין נכון את המקרה - - -
אברהם נגוסה: סליחה, חבר הכנסת רזבוזוב צריך לצאת.
יואל רזבוזוב: כן, אני יוצא וברשותכם, ממש מילה אחת.
יואל רזבוזוב: המקרה חריג.
יואל רזבוזוב: הבנו אותו ואני חושב שזה לא הגיוני שהמדינה נכנסת.
יואל רזבוזוב: אנחנו צריכים להגיד לגבי הבן שלה, הוא גם עוזר לה, הוא גם לוקח מחיר טיפה מופחת.
יואל רזבוזוב: מה זה משנה?
יואל רזבוזוב: למה המדינה צריכה להיכנס לכיס שלה?
יואל רזבוזוב: בכל מקרה היא מחזירה לו את הכסף.