GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יוסף הדנה: אפשר לאחד משפחות, זה מצב - - - בהלכה אסור לשחוט את האם והבן, בהמות, ביום אחד, למה?
<יוסף הדנה: אומרים, גם הבהמות, החיות, מרגישות את הצער של הילדים כמו בני אדם, יש להם חוש שיש להם צער גדול כמו בני אדם.
<יוסף הדנה: אני חושב שהמצב הזה מתסכל גם לנוער להתקדם, במקום להתקדם הם צריכים לדאוג להפסיק את הלימודים, להפסיק את הכול.
<יוסף הדנה: גם בצבא.
<יוסף הדנה: מבקשים חופש, כל מיני תירוצים, כדי לעבוד ולשלוח.
<יוסף הדנה: לכן אני חושב שזה מאוד מאוד קשה להשאיר אותם 20 שנה, אולי גם יש כאלה שיותר.
<יוסף הדנה: המצב הזה מאוד מאוד קשה.
<יוסף הדנה: אני שמח שראיתם את זה במו עיניכם, באיזה חדר הם גרים, באיזה תנאים הם גרים.
<יוסף הדנה: אני הייתי שם, ביקרתי, כששאלנו את האישה, 'איפה בעלך?', 'הלך לחפש עבודה בשביל להביא אוכל', אין בבית כלום כלום.
<יוסף הדנה: הלך לחפש עבודת סבלות כדי לקנות משהו להביא לבית.
<יוסף הדנה: אלה התנאים.
<יוסף הדנה: לכן אני מברך באמת על היוזמה שהלכתם וביקרתם.
<יוסף הדנה: אני מקווה בעזרת ה' שבעקבות זאת הדברים יתקדמו, ייצאו לפועל כמו שהיושב ראש אמר בשנת 2016, תודה רבה.
דוד אמסלם: תודה לכבוד הרב יוסף הדנה, זה הרב הראשי ליהדות אתיופיה.
דוד אמסלם: חבר הכנסת בני בגין, בבקשה.
זאב בנימין בגין: תודה, אדוני היושב ראש.
זאב בנימין בגין: לא ברורות לי העובדות ולא ברורים לי המספרים ומקורם וגם העובדה הקשורה לנסיגה של הארגונים השונים מן המחנה במובן הבא.
זאב בנימין בגין: ב-2011, אני חושב היה הדבר.
אברהם נגוסה: ב-2010.
זאב בנימין בגין: הייתי בין אלה, לא הייתה קבוצה גדולה, יחד עם אורי אריאל ועוד אנשים ספורים שעסקנו בשאלה הזאת ואני חושב שתרמנו להחלטת ראש הממשלה לאחר היסוסים לא מעטים, גם של הפקידות, בקשר להעלאת הרוב הגדול, לא כולם, כך אני זוכר, של תושבי המחנה בגונדר.
זאב בנימין בגין: אני אסביר את מה שאני אומר.
זאב בנימין בגין: אז, המספרים שאני זוכר ואז אכן נאמר, כמו שנאמר עכשיו, הרשימה סגורה.
זאב בנימין בגין: דאגנו לכך שארגונים שונים יכתבו מכתבים שיש בהם משום התחייבות שזו הרשימה, אין בלתה, היא האחרונה, כדי להפיג חששות, שהרשימה תתנפח עם הזמן, כי היה ניסיון כזה כמה שנים קודם והוא עורר, באופן שניתן להבין אותו, חששות בפי אלה שהם הקבועים במערכת והיה להם זיכרון ארגוני.
זאב בנימין בגין: גם ראש הממשלה בנימין נתניהו עסק בכך בזמן ממשלתו הראשונה.
זאב בנימין בגין: אני חושב שהמספרים שאני זוכר הם של אלה שנחשבו אז זכאי עלייה, גם בעקבות קביעות של הרב עמאר, אם אני זוכר נכון, היו כ-6,000, זו הייתה בערך ההערכה.
זאב בנימין בגין: הרב ולדמן אומר שלא?
זאב בנימין בגין: תקן אותי.
<מנחם ולדמן: הרשימה של 14 בנובמבר 2010, 7,700 היו ברשימה.
זאב בנימין בגין: לא, אלה כלל התושבים במחנה, אני חושב.
זאב בנימין בגין: אבל אני מוכן לקבל כל תיקון.
<מנחם ולדמן: הייתה רשימה של אלה של קהילת גונדר, 7,700, אבל זו הרשימה של אלה שלא נבדקו קודם.
<מנחם ולדמן: היו כאלה שכבר נדחו שנה קודם וחמש שנים קודם וכדומה ולא נכנסו לרשימה החדשה, היו רק אלה שמעולם לא נבדקו - - -
אברהם נגוסה: למרות שידעו על הרשימה, למרות שהיו פניות לכלול אותם כי הם נדחו מהחלטת הממשלה של 2003, באדיס וגם בגונדר.
אברהם נגוסה: ההחלטה של 2010 התמקדה ברשימה שרק בגונדר, היא לא כללה את אדיס אבבה, כי הם נדחו ב-2003.
דוד אמסלם: זאת השיטה לבלבל את האנשים ברשימה.
זאב בנימין בגין: כל תיקון, זיכרוני לא תמיד עומד לי, אלא מאי?
זאב בנימין בגין: הייתה החלטה.
זאב בנימין בגין: ההחלטה הייתה, שוב, יתקנו אותי בעלי הזיכרון הארגוני, להביא כל חודש 400 ואחר כך היא תוקנה, תוקנה לרעה, או הייתה בעיה תקציבית, לא זוכר מה היה, אמרו 200 בחודש.
סופה לנדבר: לא תקציבית - - -
זאב בנימין בגין: 400 בחודש זה כמעט חיסול הבעיה במשך שנה.
זאב בנימין בגין: זה 5,000 בשנה.
אברהם נגוסה: אבל מי שבצד אמא שלו יהודי, זרע ישראל מצד אמהותיהם, זה הקריטריון.
אברהם נגוסה: עכשיו הבעיה זה לא המספר, זה לא הרשימה, הבעיה זה הקריטריון.
זאב בנימין בגין: אם ככה זו רשימה אחרת, חברים.
זאב בנימין בגין: זה היה אמור להיפתר בשנתיים גם בקצב הנמוך שהוכתב על ידי שיקולים תקציביים או שיקולי היערכות אחרים, ואז ההחלטה ההיא, שדובר על הסגירה של גונדר, הייתה כרוכה, על פי הבנתי, ביציאת האנשים ממנו.
זאב בנימין בגין: אין היגיון בהוצאת הארגונים, לא נאקוג' של יוסף ולא הסוכנות, אלא עם בואם של אנשים ארצה ופינוי המחנה.
זאב בנימין בגין: אתם מתארים מציאות, אני הייתי מחוץ למערכת שנים אחדות, אני באמת מופתע, אני כמובן מצטער על המצב, בייחוד על כך ששללו מן האנשים האומללים שם מינימום של עזרה יומיומית.
זאב בנימין בגין: זה בוודאי בניגוד, עוד פעם אני אהיה זהיר, למה שאני הבנתי מההחלטה של אותם ימים.
זאב בנימין בגין: זה לגבי העבר.
זאב בנימין בגין: לגבי ההווה והעתיד.
זאב בנימין בגין: אם הולכים להחלטת ממשלה, אז היא צריכה להיות כוללת, היא צריכה לכלול לא רק את הבאת האנשים אלא גם את קליטתם.
זאב בנימין בגין: כל זה קשור בהחלטה שאושרה בוועדת השרים, מתי זה היה?
זאב בנימין בגין: בשבוע שעבר?
זאב בנימין בגין: בשבוע שעבר, כי אנחנו לא רוצים לחזור לאותן דרכי קליטה שעל פי החלטות ועדת השרים לא היו דרכי קליטה נאותות מבחינת הקבוצה הזאת ולא דרך משרד הקליטה.
זאב בנימין בגין: ודאי שסופה צודקת בעניין הזה, כל זה צריך להיות חלק מן ההחלטה.
זאב בנימין בגין: אי אפשר להביא אנשים ובמצוקת הדיור הקיימת צריך להראות מאיזה גורן ומאיזה יקב יובאו קרוונים, קרווילות, אוהלים, משהו, כדי שאנשים לא יבואו מבקתות הבוץ אל החוץ.
זאב בנימין בגין: אני לא מדבר עכשיו על כסף, כסף לא פותר הכול מבחינת לוח הזמנים, אבל צריך כך לכוון שאדם יבוא מהתנאים האלה ותהיה קליטה מינימלית.
זאב בנימין בגין: אני אומר את זה גם לגבי הריכוז של הבאים, כי יבואו.
זאב בנימין בגין: אם אני מבין נכון את ההחלטות, אנחנו לא הולכים שוב לריכוז וצריך לדאוג ולשאול באיזה מקומות, עוד פעם מרכזי קליטה שגם משם הם ייצאו בקרוב, זה גם לא טוב.
זאב בנימין בגין: אני כמובן מסכים עם המסקנה, זה נשמע אבסורד שאין הדעת סובלתו, משפחה בארץ חלקה ומשפחה שם, בין אם משרתים בצבא ובין אם אינם משרתים בצבא.
זאב בנימין בגין: כמובן השירות בצבא מעצים את הפער, אבל יש כאלה שלא משרתים ולא ישרתו בצבא מסיבות שונות.
זאב בנימין בגין: כל זה הוא פער שיש בו על פי הבנתי איזה מעגל קסמים תקנוני, חוקי, שרק הממשלה תוכל לפתור אותו באבחה אחת, לפתור את הכול בבת אחת, את השאלה החוקית, את שאלת התקנות.
זאב בנימין בגין: לדידי אין נפקא מינה אם יבואו ארצה על פי חוק הכניסה לישראל או על פי חוק השבות, או אלה כך ואלה כך, אני לא משוכנע שהכול יוכל להיגמר ב-2016, אבל אם ייגמר ב-2017 דיינו, ובלבד שתיראה תזוזה בכיוון הזה.
זאב בנימין בגין: תודה רבה.
דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת בני בגין.
דוד אמסלם: חבר הכנסת מאיר כהן.
מאיר כהן: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
דוד אמסלם: קודם כל אני רוצה לציין שגם חבר הכנסת מאיר כהן וגם חברת הכנסת סופה לנדבר הם לא חברים בוועדה, אבל הם הרגישו צורך לבוא ולדבר.
אברהם נגוסה: לא, חברת הכנסת סופה לנדבר היא - - -
דוד אמסלם: סליחה, התכוונת ועדת הפנים.
דוד אמסלם: אבל חבר הכנסת מאיר כהן כבר אומר לי הרבה זמן, 'דודי, כשאתה עושה את הוועדה תגיד לי', זה חשוב לו מאוד.
מאיר כהן: ברשותכם אני רוצה להגיד כמה מילים בקיצור, לא נחזור על ההתרגשות, אבל יש התרגשות אחת שאני חייב להגיד שנגרמת לי כאן וזאת הנחישות, דודי.
מאיר כהן: אין לי שום ספק שאילו בוועדות הפנים ובוועדות הקליטה הקודמות הייתה כזאת נחישות הדברים היו מתקדמים.
מאיר כהן: ברשותך, אני רוצה לפתוח סוגריים, אני לעולם לא מאשים את הפקידים.
מאיר כהן: הייתי ראש עיר, הייתי שר, הייתי מורה, אני לא מאשים את הפקידים, הפקידים עושים את מה שאומרים להם.
מאיר כהן: בכל מקרה, צריכה להיאמר אמירה ברורה מאוד של ראש הממשלה בקולו בממשלה.
מאיר כהן: הסיפור הזה של יהדות אתיופיה הוא סיפור של רעות רוח.
מאיר כהן: זה הסיפור.
מאיר כהן: אחרי 2010 כשהתקבלה ההחלטה להעלות, היושב ראש אמסלם, אתה יודע למה לא העלו?
מאיר כהן: כי לא היה מקום לקלוט אותם.
מאיר כהן: עליתי ב-1962 בן 7 ממרוקו, עליתי באוניות, זאת הייתה עלייה - - - רק בשבוע שעבר הייתי בקונדרנס, הלכתי לבדוק איפה קלטו אותנו בצרפת, בטח ההורים שלך או סבא וסבתא שלך.
דוד אמסלם: ההורים שלי.
מאיר כהן: כשהחליטו להעלות יהודים מצאו מקום.
מאיר כהן: אין דבר כזה.
מאיר כהן: לא היה.
מאיר כהן: כשאתה מסתכל על העליות, ב-1962, מ-59' עד 62' הייתה צעקה גדולה בארץ של בני ישראל, אחינו העולים מהודו, הטילו ספק ביהדותם, מי שמכיר את הסיפור, אבל כשהייתה נחישות ואמרו להעלות אותם, להעלות אותם.
מאיר כהן: בל נשכח שהיו שנים, בתחילת שנות ה-80 שהייתה נחישות בלתי רגילה, בסך הכול הכללי לא נעשה עוול למדינה ונגיד שהיא לא עשתה דבר וחצי דבר עם יהדות אתיופיה.
מאיר כהן: היא עשתה יותר מאשר דבר וחצי דבר, אבל אתה יודע, כמו שאמרת, דודי, נשאר הדבר הזה.
מאיר כהן: טוב לי עוללות אפרים מבציר אביעזר, זה בדיוק הסיפור, זה בדיוק הסיפור.
מאיר כהן: לא משנה כל התמונה הגדולה, אתה צריך לדאוג שיסיימו את הדבר הזה.
מאיר כהן: אפשר לעשות את זה.
מאיר כהן: דודי, אני העליתי את זה במליאה וקיבלתי תשובות מאוד לא ברורות משר הקליטה, קיבלתי תשובות כל כך מתחמקות.
מאיר כהן: לא צריך להתנצל ואת לא צריכה לכעוס, אני הייתי מנהל בית ספר 20 שנה וקיבלתי תלמידים יוצאי רוסיה שהיה לא רק ספק ביהדותם, שהגיעו עם צלבים על צווארם ועשינו הכול בכדי לקלוט אותם ופתחתי אולפן לגיור אצלי בבית הספר.
מאיר כהן: כך, כשרוצים זה קורה.
מאיר כהן: הרצון הזה מתחיל ממה שאתה עושה, דודי, וממה שאתה עושה, נגוסה.
מאיר כהן: אני מוריד בפניכם את הכובע, זה לא ברור מאליו שביום שהטרור מכה בכולנו יש שני יושבי ראש שבאים לכאן, עושים פוס, לוקחים נשימה ודוחפים את זה.
מאיר כהן: זה שאתה מגדיר את זה בזמנים, דודי, כך צריך לעשות.
מאיר כהן: אני מודה לך מאוד.
מאיר כהן: לא צריך למשוך את זה ל-2017 ולא ל-2018.
מאיר כהן: אי אפשר שהחבר'ה האלה שרצים ונלחמים בני המשפחה שלהם לא יהיו כאן.
מאיר כהן: אין ספק ביהדותם, תמיד אפשר למצוא את היציאה מהסבך.
מאיר כהן: ותקציב.
מאיר כהן: אני דיברתי עם פילנתרופים.
מאיר כהן: כבוד הרב, אתה יודע את זה, בארצות הברית יש פילנתרופיה יהודית שמוכנה עכשיו, ודודי, אם אתה תרצה, תיסע לשם ותפגוש אותם, לתת את הכסף ולהבטיח את שהותם בארץ בשנים הקרובות.
מאיר כהן: הם מוכנים לתת את הכסף הזה, כלומר זה לא חייב לצאת מתקציב המדינה, אם אין.
מאיר כהן: למרות שדודי באמת גילה את הדבר הזה ואמר שיש.
סופה לנדבר: אין בעיה בכסף.
מאיר כהן: זה מה שאני אומר.
מאיר כהן: על אחת כמה וכמה, אם מישהו אומר שיש בעיה של כסף, יהדות ארצות הברית רואה - - - אגב, חלק מהיהודים שם, בעיניהם, הם אומרים לי, חלק מהאנשים שאני פוגש, המלאכה לא הושלמה וצריך לעשות הכול בכדי להביא אותם.
מאיר כהן: אני כאזרח במדינה הזאת מודה לכם על העבודה המצוינת שאתם עושים, דודי ונגוסה, יישר כוח.
דוד אמסלם: תודה רבה לך, מאיר, על הדברים.
מאיר כהן: ואני מצטער, אני הולך לעוד ועדה.
סופה לנדבר: גם אני אצטרך לצאת לוועדה אחרת.
דוד אמסלם: בבקשה, חברת הכנסת לנדבר.
סופה לנדבר: אדוני היושב ראש, יושב ראש ועדת הפנים, ועדת עלייה וקליטה.
סופה לנדבר: אני לא כועסת, אני פשוט לא אוהבת כאשר מנסים להשוות עלייה אחת מול עלייה אחרת.
סופה לנדבר: אנחנו כולנו מדינת עולים, לא משנה מאיזה מקום מגיע הבן אדם.
סופה לנדבר: אותי קשה להאשים בלא נאמנות ליוצאי אתיופיה ואתה בדיוק יודע, אני גם הייתי בגונדר, אני הייתי השרה הראשונה, שרת העלייה והקליטה, יחד עם הסוכנות ועם הנציגות של משרד הפנים ופה אני רוצה להגיד, לפני שאני אמשיך, מילה טובה על כל הפקידים, פקידים גדולים וקטנים, ואני חושבת שאין פקידים קטנים, בגלל שלאנשים האלה שעוסקים בעידוד עלייה ובעלייה יש אחריות, יש רצון, יש עבודה, אחריהם עומדת עבודה קשה ביותר ואני ממליצה שתשמעו את יהודה שרף ונציגי משרד העלייה והקליטה.
סופה לנדבר: אני חושבת שמגיע למשרד הפנים מילה טובה, בגלל שהם עושים עבודה מצוינת ובתנאים לעיתים לא פשוטים.
סופה לנדבר: אני לא רוצה לחזור, אתה אמרת את זה, אדוני היושב ראש, אתה פעם ראשונה באתיופיה ואני חושבת שהמראות האלה ילוו אותך כמו שהם מלווים אותי, בגלל שזה דבר קשה ביותר כאשר אתה רואה ילד בן 5 שעל הכתפיים שלו יושב תינוק ואתה נכנס יחד עם האמא לבית מתחת לאדמה, אם זה נקרא בית, והחדר בלי ריצוף, בלי שום דבר, עם מיטה קטנה ביותר והיא אומרת 'יש לי בית ויש לי מיטה ויש לי מה לתת לאכול לילדים', וכאשר אנשי הג'וינט ונאקוג' נכנסים לבית הספר ונותנים לילדים לאכול בסיר ברזל כזה, שאני לא רוצה שוב להשוות, אבל לפרות נותנים אוכל כזה, ואתה אומר 'זה אוכל?' והם אומרים 'זה אוכל לילדים'.
סופה לנדבר: אז כמובן שכאשר חזרתי מיד רצתי לראש הממשלה עם המלצה ובני בגין זוכר איך קיבלנו החלטה ובעצם הייתה שם בעיה עם חוק הכניסה והייתה בעיה עם השלטונות באתיופיה, בגלל שהם אמרו ש'אנחנו לא רוצים לתת אישור לקליטה קבוצתית, אנחנו רוצים כמו בכל מדינה, אישור לבודדים', ואז הייתה בעיה.
סופה לנדבר: אני לא רוצה לחזור לסיפורי הם קשים, דודי, אני פשוט אומרת שאם רוצים אין זו אגדה.
סופה לנדבר: אם רוצים אנחנו לא צריכים לחזור לישיבות ועוד ישיבות, אנחנו תומכים בהחלטה שלכם ללכת לראש הממשלה, שממשלת ישראל דחוף תקבל החלטה ואין בעיה עם כסף, לא בסוכנות ולא במשרד העלייה והקליטה ולא במדינת ישראל.
סופה לנדבר: כסף הוא לא בעיה, מקום זה גם לא בעיה.
סופה לנדבר: אם ממשלת ישראל תקבל את ההחלטה הזאת, לגמור את הסיפור, ודי מספיק, כמה אפשר לדבר?
סופה לנדבר: אם היא תקבל החלטה, אני חושבת שכל הוועדה הזאת וכל הפקידים יתמכו בדבר.
סופה לנדבר: פקידים לא מחליטים, מי שמחליט זה ראש הממשלה וממשלת ישראל והפקידים מבצעים את הדבר.
סופה לנדבר: אני בטוחה שהם יבצעו את זה בצורה היפה ביותר.
סופה לנדבר: פה אני רוצה להגיד שיש עוד מדינות בעולם שיהודים שם בזהות יהודית מצד אבא ואנחנו כנראה צריכים להרחיב את הפעילות.
סופה לנדבר: אני ממליצה שגם תקבלו עליכם רצון להעלות לכאן סובוטניקים ויש בעיה עם היהודים באוקראינה שלא כולם יכולים לפי חוק השבות להגיע לכאן, אבל באוקראינה, אנחנו יודעים, יש מלחמה ולפעמים מדינת ישראל צריכה לקבל החלטה הומניטארית בגלל שבני אדם הם קודם כל בני אדם ואני בעד שאתם תלכו לראש הממשלה, אנחנו נתמוך, כנסת ישראל תתמוך בזה ושממשלת ישראל תקבל החלטה והפקידים הטובים ביותר יקבלו את זה ברוח טובה ויעשו הכול כדי שהקליטה שלהם תהיה יותר מוצלחת.
זאב בנימין בגין: אני מתייחס לידיעה ששמעתי כאן לראשונה, שאין שירותים מינימליים, שירותי בריאות במחנה.
סופה לנדבר: אין מחנה, המחנה נסגר כבר.
זאב בנימין בגין: לא, הקבוצה.
אברהם נגוסה: זה נמצא, מערכת הסיוע נסגרה.
זאב בנימין בגין: לא חשוב איפה, הבנתי שאין שירותי בריאות.
אברהם נגוסה: נכון, בריאות, חינוך, רווחה, אין.
אברהם נגוסה: סגור.
זאב בנימין בגין: אני מדבר עכשיו על הבריאות.
זאב בנימין בגין: אני שואל, האם חלק מההחלטה אפשר בכל זאת לדאוג לכך שיהיה צוות, שניים, מישראל.
זאב בנימין בגין: אם יצאו לנפאל, אז - - -
דוד אמסלם: אנחנו כרגע עסוקים עם הפצועים הסורים וקשה לנו - - -
זאב בנימין בגין: צוות, בתחילה צוות חירום, צוות החירום הקיים ואחר כך הוא יוחלף על ידי צוות במשך חודשים, יתחלפו, יבואו פעם בשבועיים למשך שבועיים, אבל לפחות את הבעיה הזאת, אני חושב שאפשר לפתור במדינתנו.
<מנחם ולדמן: סיוע רפואי כל השנים, משנת 90' עד אוגוסט 2013 היה בעיקרון על ארגון הג'וינט והג'וינט אמר, שאם ממשלת ישראל תבקש ממנו אני מניח שהוא יעשה.
אברהם נגוסה: הוא מוכן לחזור.
זאב בנימין בגין: אז אפשר כך.
זאב בנימין בגין: זו בעיה שצריכים להעלות אותה בפגישת
זאב בנימין בגין: כם בעניין ההחלטה.
זאב בנימין בגין: היא דחופה, על פי הבנתי, ממה שאני שומע.
אברהם נגוסה: אם לא תהיה החלטת ממשלה מי יבקש מהארגונים האלה?
זאב בנימין בגין: לא, צריכה להיות החלטה לבקש.
זאב בנימין בגין: אבל זה לא לדחייה, זה לביצוע מיידי.
דוד אמסלם: במסגרת של הפגישה מחר אנחנו נעלה את זה מול - - - אבל, בני, אני אסביר, מדובר על בעיה קטנה.
דוד אמסלם: אם היה מדובר על 2 מיליון איש שם, אתה צודק, זו החלטה שבאבחת מגע אנחנו מביאים אותם לפה, בשנייה.
דוד אמסלם: זה ארבעה מטוסים, שתי נגלות והם פה.
דוד אמסלם: אז אני לא רוצה לדבר בכלל על נושאי ביניים, לא צריך להיות נושאי ביניים.
דוד אמסלם: אבל אני אעלה את זה גם.
זאב בנימין בגין: אמרת 2016, זה שנה שלמה.
דוד אמסלם: אפרופו לגבי 'אין מחנה', כשהילדים שלי היו קטנים הם היו משחקים בחדר, מפזרים את כל החדר, הולכים לישון ובבוקר הם היו קמים ואני ואשתי ז"ל היינו מסדרים את החדר.
דוד אמסלם: איזה יום אחד בא לי רעיון, אמרתי לה, 'תקשיבי, רוזי, נראה לי שהם חושבים שעצם השינה מסדירה את החדר', עצם העניין שהם ישנים החדר מסתדר, הם קמים בבוקר, הם לא רואים שאני מסדר.
דוד אמסלם: עצם העניין שמישהו ירד במטוס והחליט שאין מחנה הוא חושב שאין מחנה, כאילו אנשים נעלמו, אין מחנה.
דוד אמסלם: אבל יש אנשים, יש פחים, יש הכול.
דוד אמסלם: אבל אין מחנה.
דוד אמסלם: הייתי מבקש לתת את זכות הדיבור למר גביהו מהרטו.
דוד אמסלם: ספר לנו את המקרה שלך.
<גביהו מהרטו: קודם כל תודה לראש ועדת העלייה, תודה לכם, באמת התרגשתי מאוד, שמחתי מאוד שאני שומע את הדיבור היפה על יהודי אתיופיה בגונדר ואדיס אבבה.
<גביהו מהרטו: אני עליתי בכנפי יונה בשנת 2013, הייתי בגונדר שבע שנים, חיכיתי לעלות לישראל.
<גביהו מהרטו: באמת זה אנשים, אלפי אנשים נשארו שם בלי תקווה, בלי עזרה, אין ספק בדבר על האנשים שנשארו בגונדר ואדיס אבבה.
<גביהו מהרטו: בשבוע הזה, כשאני שמעתי את כל האנשים מתרגשים שאתם מבקרים אותם, הם שמחים מאוד, אין לי מילה לדבר על זה, כל האנשים מתקשרים אליי, גם אני מתקשר לקהילה שלנו שם, קצת מתרגשים, אבל עדיין לא קיבלו את הטיפול, הם במצב קשה.
<גביהו מהרטו: אני אזכיר שאנשים בגונדר יש אלפי אנשים שמתו בדרך, ילדים, מבוגרים, צעירים, אין להם עזרה, אין להם אוכל, אין להם תקווה, מתי זה ייגמר, מתי יעצרו את הבעיה שלנו?
<גביהו מהרטו: אתם תסתכלו עליהם ותפתחו את העיניים שלכם.
<גביהו מהרטו: בבקשה, מספיק, הם בוכים, הם מתו בדרך, כמו שהאנשים עלו בסודן ובמדבר.
<גביהו מהרטו: אני יכול לדבר באמהרית ומישהו יכול לתרגם?
דוד אמסלם: אנחנו מבינים אותך מצוין, אבל אם אתה מרגיש לדבר עם מספיק ביטחון אז אתה יכול לדבר באמהרית.
<גביהו מהרטו: (מדבר באמהרית).
דוד אמסלם: דרך אגב 'ישראל לאגר' זה ארץ ישראל, זה מה שלמדתי.
אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מאמהרית): מה שהוא אומר, כמו שכולנו יודעים יש אלפים בגונדר שמחכים, הוא גם היה בגונדר, והם מחכים בתנאים מאוד קשים.
אברהם נגוסה: לפני שנתיים וחצי-שלוש שנים הייתה מערכת סיוע לקהילה, לפני כן ארגון נאקוג' היה תומך בקהילה והג'וינט וטיפול רפואי ואחר כך גם הסוכנות טיפלה, אבל מלפני שנתיים, שנתיים וחצי, כל הארגונים יצאו משם, הקהילה נשארה ללא שום סיוע.
אברהם נגוסה: פעם ראשונה שנציגות של מדינת ישראל, של חברי הכנסת, בשבוע שעבר, שהגעתם וראיתם אותם, ההתרגשות, הן שם באתיופיה, בקרב הקהילה, והן פה בישראל, בקרב המשפחות, ההתרגשות היא רבה.
אברהם נגוסה: אנחנו מאוד מודאגים כל הזמן לגורל של המשפחות שלנו.
אברהם נגוסה: לכן אני מבקש לקבל החלטה בדחיפות ולהציל אותם, להעלות אותם למדינת ישראל.
<גביהו מהרטו: עוד משהו.
<גביהו מהרטו: כבוד הרב, כבוד ראש ועדת העלייה אברהם נגוסה (מדבר באמהרית).
אברהם נגוסה: (תרגום חופשי מאמהרית): האחים שלנו עזבו את הכפרים, באו והם נמצאים בגונדר במצב של פליטים, במצב קשה, על מנת לעלות לישראל.
אברהם נגוסה: על מנת לעלות לישראל כמו הוריהם, כמו אחיהם והילדים שלהם שנמצאים פה בישראל.
אברהם נגוסה: הם, כמו שאמרתי, נמצאים במצב קשה והדרך הנכונה ביותר זה צריך לקבל החלטה מהירה ולהעלות אותם, כי הם גם סובלים שם וגם אנחנו, המשפחות, סובלים פה.
אברהם נגוסה: מעבר לגעגועים גם צריכים לשלוח כסף ואז המצב למשפחות גם קשה מאוד.
אברהם נגוסה: לכן כמו שאין בעיה להעלות יהודים מרוסיה, מתימן, מארצות אחרות, כך גם תעלו את אחינו.
אברהם נגוסה: איך אפשר להמשיך כשחלק מהמשפחה פה וחלק מהמשפחה שם?
אברהם נגוסה: הרב ולדמן,שטיפל הרבה שנים בנושא, מכיר את העניין, אברהם יודע את העניין.
אברהם נגוסה: תעזרו לנו, תקבלו החלטה מהירה ולא כל הזמן לדחות את הנושא.
אברהם נגוסה: ואני מאוד שמח שנתתם לי את האפשרות להביע את בקשתי פה בפני הכנסת.
דוד אמסלם: תודה רבה לך.
<מנחם ולדמן: גביהו היה חזן בגונדר שנים וגם מורה ליהדות בקהילה.
דוד אמסלם: תודה רבה.
דוד אמסלם: הייתי רוצה לתת את זכות הדיבור כמה דקות לדוד, שגם הוא היה איתנו במסע, שיספר לנו ככה את הרושם שלו מהעניין.
דוד ביטן: קודם כל תודה רבה, אני מתנצל על האיחור, הייתי בוועדה אחרת.
דוד ביטן: אז אני קודם כל מרוצה מאוד שהייתי באתיופיה, אמנם זה היה מילואים, היו לי רק מנות קרב, היה קשה לאכול, אבל הביקור היה חשוב.
דוד ביטן: אני בא לאכול סלט, אז נגוסה אומר לי 'רק אם זה מבושל', טוב.
דוד ביטן: אני בא לאכול פירות, הוא אומר לי 'לא, זה לא', אז אמרתי לו, 'אז מה אני אוכל?' אבל בסדר, הסתדרנו.
דוד ביטן: אני רוצה לומר שזה עוול שלא מעלים אותם לארץ, באמת שלא ידעתי שהמצב הוא כזה עד שלא הייתי שם ולא שאלנו ותחקרנו ודיברנו.
דוד ביטן: לרוב האנשים שם יש קרובי משפחה בישראל.
דוד ביטן: ישבנו עם אדם שכל משפחתו בארץ כיוון שהחלטת הממשלה הייתה שזה יילך מהצד של האמא, האבא היה מהצד של האמא, העלו את אשתו, העלו את ילדיו עד גיל 18, שני ילדים היו מעל גיל 18, הם נשארו שם, כל המשפחה פה, 15 שנה הם ממתינים לעלייה.
דוד ביטן: זה המצב בערך עם רוב המשפחות.
דוד ביטן: אבל הדבר החשוב יותר, הם פשוט פליטים.
דוד ביטן: פליטים בתוך אתיופיה, זה המצב שלהם.
דוד ביטן: הם חיים בעוני מחפיר, עזבו את הכפרים, הם לא יכולים לחזור לכפרים.
דוד ביטן: באתיופיה אתה מקבל תעודת תושב בכל אזור שאתה נמצא, אין להם תעודת תושב, לא של אדיס אבבה, לא של גונדר, הם בעצם לא יכולים להיות כאזרחים רגילים.
דוד ביטן: הם חיים בעוני שאני לא ראיתי עוני כזה, אין דבר כזה.
דוד ביטן: 9 נפשות בתוך חדר של חמר, של 12 מטר, בלי שירותים, בלי כלום.
דוד ביטן: אני חושב שאנחנו צריכים להעלות אותם לא רק בגלל שהם כבר חיים כיהודים ומתנהגים כיהודים כבר שנים רבות ושיש להם קשרי משפחה בארץ, אבל העוני שהם חיים בו.
דוד ביטן: צריכים להוציא אותם מהעניין הזה.
דוד ביטן: זה מחפיר שמדינת ישראל מאפשרת לדבר הזה לקרות.
דוד ביטן: והדבר היותר חמור, בגלל מדיניות הממשלה הסוכנות לא שם, אין להם עזרה, אין להם טיפולים רפואיים, אין להם שום דבר.
דוד ביטן: שגרירות ישראל, הם לא מעניינים אותה.
דוד ביטן: יש שם שגרירה שנולדה באתיופיה, שכביכול גאוות הקהילה ששגרירה הגיעה לאתיופיה, שהיא עולה מאתיופיה, ובעצם היא אפילו לא הגיעה, מעולם.
דוד ביטן: שנתיים וחצי היא שם, מעולם היא לא הייתה באדיס אבבה, במקום של אלה שרוצים לעלות.
דוד ביטן: זה משהו מחפיר, התנהגות מחפירה של משרד החוץ ובמיוחד של מישהי שנולדה וגדלה באתיופיה ושהיא גאוות הקהילה.
דוד ביטן: לכן אני אומר שאנחנו צריכים כחברי כנסת, עם כל הכבוד לממשלה, לעשות את הכול שהנושא הזה ישתנה, שתהיה החלטת ממשלה שמעלה אותם ואז גם הסוכנות תיכנס וגם כל מי שצריך להיכנס וייתנו להם שירותים עד לעלייה.
דוד ביטן: אנחנו צריכים כחברי כנסת, אם הממשלה לא עושה את העבודה, לעשות את העבודה.
דוד ביטן: יש דיוני תקציב, יש דברים מהסוג הזה, אנחנו יכולים ללחוץ ולסיים את העניין הזה.
דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת דוד ביטן.
דוד אמסלם: חבר הכנסת עמר בר-לב, בבקשה.
עמר בר-לב: תודה רבה ליושבי הראש.
עמר בר-לב: בסוף המושב הקודם הייתה לי פגישה עם עוד כמה חברי כנסת עם חיילים ישראליים יוצאי העדה האתיופית, קבוצה גדולה של חיילים שסיפרו כל אחד את הסיפור שלו בהקשר הזה.
דוד אמסלם: אני חייב לעצור אותך שנייה, רויטל הייתה במפגש.
דוד אמסלם: זה מדהים, כשהיינו באדיס אבבה היא פגשה סבתא של החיילת.
דוד אמסלם: אתה לא תאמין מה היה שם, היא צילמה, יש לה את הצילום.
דוד אמסלם: היא פגשה את הסבתא של אותה חיילת שהיא פגשה פה בארץ.
עמר בר-לב: כן, אז היינו רויטל ואני במפגש הזה והמשותף בין הסיפורים ששמעתי, הייתי קורא לזה בירוקרטיה.
עמר בר-לב: כל מיני טענות בירוקרטיות שאחות אחת במשפחה הייתה בת 18 וחודש ולכן היא לא עלתה ואמרו לה 'עוד שבועיים נבוא לקחת אותך'.
עמר בר-לב: או מישהו אחר שההורים נפרדו והיה איזה סיפור אחר במשפחה.
עמר בר-לב: זה כמובן לא קשור רק למי שהיום חייל, אני חושב שמשפחות שנקרעו, אני מניח שיש לא רק משפחות שנקרעו, יש משפחות שלמות שנמצאות שם, אבל בוודאי משפחות שנקרעו, חלקן בתואנות של 'בשבוע הבא אנחנו נבוא וניקח אתכם' ומאז עברו שנים.
עמר בר-לב: אלה דברים שמדינת ישראל, בלי כל קשר לבירוקרטיה ובלי לבדוק בציציות, היא לא יכולה להרשות לעצמה.
עמר בר-לב: אנחנו מדינת הלאום של העם היהודי וכל מי שחלק מהעם היהודי ומרגיש חלק מהעם היהודי ובוודאי הקרובים שלו כאן במדינת ישראל, בצורה כזו או אחרת, צריכים באמת לדאוג שהם יגיעו הנה במהרה.
דוד אמסלם: אני אתן לחבר הכנסת דני עטר.
דוד אמסלם: דני עטר היה צריך לנסוע איתנו גם במשלחת, אבל כתוצאה מנושאים אישיים הוא נאלץ בסוף - - - הוא עשה מאמצים גדולים, אבל בסוף לא הסתייע.
דניאל עטר: כן, אני בהחלט מצטער שבסופו של דבר נמנע ממני מלהצטרף אליכם, אבל כיוון ששוחחתי עם כולכם אז אני גם יודע שקיבלנו באמצעות הסיור שלכם חיזוק לתפיסה ולהנחה שמדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה את המציאות הזו שבה אנשים, עם כל התיאורים, אני לא אחזור על התיאורים, כי אין צורך לחזור על התיאורים הלא אנושיים האלה, ואני חושב שמדינת ישראל מספיק חזקה, יש לה יכולות, אני פשוט לא מצליח להבין, כיוון שההסכמה היא מקיר לקיר, יושבים פה אנשים גם מהקואליציה וגם מהאופוזיציה וכולם רוצים לעשות את הדבר הזה, אני לא מצליח להבין מה מונע ממדינת ישראל לקלוט את הכמה אלפים הבודדים האלה.
דניאל עטר: כולנו יודעים את האמת, היו כאן דיונים על איחוד המשפחות, שנעצר בשלב מסוים, ואנחנו יודעים שמ-1967 230,000 פלסטינים קיבלו תעודת זהות כחולה.
דניאל עטר: אתם מקשיבים למספר?
דניאל עטר: 230,000 פלסטינים.
דניאל עטר: כל יום שאנחנו יודעים פה והמדינה בוערת נולדים במחנות הפליטים ילדים עם תעודת זהות כחולה, כל יום, ואנחנו, כמה אלפים בודדים בני עמנו, שקרענו את המשפחות שלהם?
דניאל עטר: אני אומר לכם, אני מכיר את זה טוב, עד לפני מספר חודשים הייתי ראש רשות שבתוך הרשות שלי יש 350 משפחות - - -
<קריאה: שני מרכזי קליטה אצלך ברשות.
דניאל עטר: כן, זה אומר 350 משפחות בכל רגע נתון.
דניאל עטר: ואני יושב איתם שם ואני מצטרף למה שאמר עֹמר, ויושב חייל מולי ששירת בגבעתי ונתן את כל מה שנתן, גמר והמדינה לא מכירה בו כאזרח.
דניאל עטר: משהו פה הזוי לגמרי.
דניאל עטר: אני אומר, זה הזמן.
דניאל עטר: אדוני יושב ראש הוועדה, עם היכולות שלך ועם הגב שלנו, זה הזמן לעשות מעשה.
דניאל עטר: אנחנו נוביל את זה כך שמדינת ישראל תקבל את ההחלטה הנכונה, ואם צריך אז נלך גם עם משאיות להביא אותם.
דניאל עטר: תודה.
דוד אמסלם: תודה רבה, דני.
דוד אמסלם: הייתי רוצה ברשותכם לשמוע את הודיה רוזנבלום ממשרד ראש הממשלה.
דוד אמסלם: מה ההתייחסות שלכם לנושא במשרד ראש הממשלה?
<לירית סרפוס: אנחנו נפעל לפי החלטות ממשלה שיתקבלו בנושא.
דוד ביטן: אתם לא ממליצים לממשלה מה לעשות?
דוד אמסלם: שום דבר?
דוד אמסלם: לא התקבלו בעבר החלטות?
דוד אמסלם: למה הם נכנסים דרך חוק הכניסה ולא דרך חוק השבות?
דוד אמסלם: כלום?
דוד אמסלם: אתם מהאו"ם?
<לירית סרפוס: אנחנו לא מהאו"ם, יש - - -
דוד אמסלם: אז מאיפה אתם?
דוד אמסלם: משרד ראש הממשלה של מדינת ישראל, על ראש ממשלת ישראל אנחנו מדברים פה?
<לירית סרפוס: כל הנחיה שאנחנו נקבל מראש הממשלה אנחנו נבצע.
דוד ביטן: איך משרד החוץ נותן הנחיה לשגרירה לא ל - - -
דוד אמסלם: לא משרד החוץ.
דוד אמסלם: דוד, משרד החוץ לא בא לכאן אפילו.
דוד אמסלם: הזמנו אותם, אבל הם עסוקים.
דוד אמסלם: אני אספר לך, הם סיפרו לי שיש איזה מישהו שהגיע מאיזה שהוא מקום, מאיזה תפוצה, אז הם הלכו לפגוש אותו.
דוד אמסלם: אין להם, הפקידים שם עסוקים, אז הם לא באו לוועדה.
דוד ביטן: בושה וחרפה.
דוד אמסלם: בושה וחרפה, בגלל זה כל ההתנהלות, גם של משרד ראש הממשלה וגם של משרד החוץ.
דוד אמסלם: אני מניח שאם אלה היו הילדים שלכם, אז כולכם הייתם פה כבר מזמן.
דוד אמסלם: הייתי רוצה לשמוע את עמוס ארבל, ממינהל האוכלוסין.
דוד אמסלם: בבקשה, עמוס.
<עמוס ארבל: כבוד יושבי הראש, חברי הכנסת, אני מנהל האגף למרשם ומעמד ברשות האוכלוסין.