GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נחמה נובנשטרן: אנחנו לקחנו על עצמנו ובעיקר איציק, את כל הריצות אלה וכל הבירוקרטיה והאדמיניסטרציה, ואנחנו הגענו עד נקודה מסוימת וזה היה המנדט שלנו.
<נחמה נובנשטרן: הייתה פנייה להקים את האנדרטה הזו לאסירי מחנות המעצר והסיפור שלהם, שהוא גבורה.
<נחמה נובנשטרן: אז כך שאם אפשר לקדם את הנושא בעזרת הוועדה, בעזרת הרשות לאסירי ציון, אנחנו נשמח להמשיך ולטפל בזה.
<נחמה נובנשטרן: יושב פה גם אדריכל התכנית ואנחנו ביחד - את המשימה שקיבלנו ולקחנו - אנחנו מוכנים למלא אותה, אבל אנחנו צריכים שמישהו גם יהיה שותף יחד איתנו.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמח לעזור, בשביל זה אנחנו פה.
אברהם נגוסה: תהיו בקש איתנו ותפנו אלינו.
אברהם נגוסה: אנחנו נעזור בכל משרד רלבנטי.
<נחמה נובנשטרן: כבוד יושב הראש הוועדה, אני רוצה להוסיף עוד נושא.
<נחמה נובנשטרן: דיבר כאן האדון בנושא של חינוך.
<נחמה נובנשטרן: כאן זה לא ועדת החינוך, אני לא רוצה להרחיב על פעילות החינוך שאנחנו עושים בקרב בני נוער ובכלל בקרב הקהל בנושא של שימור אתרים היסטוריים.
<נחמה נובנשטרן: אנחנו גם משלטים בשלט מיוחד, שלט כחול ואפשר לראות אותו ברחבי הארץ.
<נחמה נובנשטרן: אנחנו היום מדברים בערך על 2,000 שלטים כחולים, כולל בפתח תקווה ובשאר הערים, שמספרים סיפור של מבנים, של מחתרות, של פעילויות וכדומה.
<נחמה נובנשטרן: אז ככה שאנחנו מאד מעורים בעשייה הזו.
<נחמה נובנשטרן: צריך רק איפה שאפשר לעזור לנו.
<נחמה נובנשטרן: תודה.
אברהם נגוסה: מלקו טמנו, יו"ר ארגון אסירי ציון יוצאי אתיופיה.
<מלקו טמנו: תודה רבה על ההזמנה לוועדה.
<מלקו טמנו: אני יושב ראש ארגון אסירי ציון יוצאי אתיופיה.
<מלקו טמנו: יש לנו חברים.
<מלקו טמנו: כל שנה יש לנו טקס לאסירי ציון עם גלית כהן, ממשרד הקליטה לגבי המסע של אסירי ציון, כל אסירי ציון.
<מלקו טמנו: הגברת עם גברת לאה היינו בכפר סבא, היינו כל הזמן.
<מלקו טמנו: הגענו לבקר בטקס של אסירי ציון.
<מלקו טמנו: אין לנו מורשת אסירי ציון.
<מלקו טמנו: פנינו במכתב לקרן הקיימת, מכתב לשרת הקליטה לשעבר, אף אחד לא החזיר לנו תשובה.
<מלקו טמנו: שום דבר.
<מלקו טמנו: אולי היום, חבר הכנסת, ד"ר אברהם נגוסה, אולי בסיוע שלך.
<מלקו טמנו: אתה מכיר את העלייה שלנו.
<מלקו טמנו: אתה קשור לזה ויש לך - - - אתה יודע, סבלנו בסודן ובמקומות נוספים, בסומליה.
<מלקו טמנו: תראה, כמו דאע"ש - - - בסומליה.
<מלקו טמנו: נשים, גברים, ילדים, עברנו.
<מלקו טמנו: תודה רבה, קיבלנו זכויות לעלייה.
<מלקו טמנו: שום דבר לגבי אסירי ציון.
<מלקו טמנו: שמעתי סיפור בעכו של גיבורים, אנשי פלמ"ח, הגנה, אצ"ל.
<מלקו טמנו: שהייתי - - - מוות למשפט, מוות לתלייה, של לפני כמה שנים.
<מלקו טמנו: היינו עם מאיר כנפו היושב ראש שהיה בעבר, גם אני הייתי בסיני.
<מלקו טמנו: - - - איזה מספר.
<מלקו טמנו: - - - כל העלייה שקשורה לכאן.
<מלקו טמנו: כל הסיפור - - - - - - גם אתה יודע.
<מלקו טמנו: כולנו יודעים.
<מלקו טמנו: איפה מורשת אסירי ציון?
<מלקו טמנו: איפה התרבות שלנו?
<מלקו טמנו: תרבות עלייה, לכל יהודי אתיופיה, לכל הארצות יש תרבות.
<מלקו טמנו: זרקנו את הפעילות שלנו, סבלנו, עד עכשיו יש טראומה.
<מלקו טמנו: יש מדוכאים.
<מלקו טמנו: זה כולם.
<מלקו טמנו: אני הייתי באתרים של הפלמ"ח וההגנה.
<מלקו טמנו: בכל השנים מתו רבים, יש לנו רשימה במשרד הקליטה.
<מלקו טמנו: לא רואים אנדרטה.
<מלקו טמנו: אם יראו, זה באמת יהיה כייף.
<מלקו טמנו: האנשים הגיעו מהפלמ"ח, ברוך וכו', בני 80.
<מלקו טמנו: אסור למדינה שקמה, מלחמה גדולה.
<מלקו טמנו: ראיתי סרט בבנייני האומה, סרט באמת מרשים.
<מלקו טמנו: סבלו - - - אני באמת - - - אנחנו לא מקבלים.
<מלקו טמנו: איך בן 80 שום דבר על העלייה שלנו לא יודעים.
<מלקו טמנו: גם ילדים בגן לא יודעים שום דבר על העלייה שלנו.
<מלקו טמנו: העלייה שלנו צריכה להיות מורשת וכל הילדים צריכים לדעת עליה.
<מלקו טמנו: יש תמונות.
<מלקו טמנו: כל הארגונים, עשרות ארגונים, אין.
<מלקו טמנו: אין לו תמונה.
<מלקו טמנו: אין לו בית.
<מלקו טמנו: אין לו מקום.
<מלקו טמנו: אין לו מרכז מורשת של אסירי ציון.
<מלקו טמנו: זה מה שאנחנו מבקשים.
<מלקו טמנו: אולי יש לך הזדמנות, ד"ר אברהם, חבר הכנסת, זו הזדמנות, זה הזמן שלך.
<מלקו טמנו: זה לא פוליטיקה.
<מלקו טמנו: ראית, העלייה שלנו, עד עכשיו אין זיכרון לעלייה שלנו, לעניין שלנו, לעניין שלי.
<מלקו טמנו: הישראלים לא מכיר את העניין שלנו.
<מלקו טמנו: כמה אנשים סבלו?
<מלקו טמנו: - - - - כמה אנשים מתו, מתגעגעים.
<מלקו טמנו: אמא שם, אבא כאן, ילדים, נכדים, חיילים.
<מלקו טמנו: מלחמה.
<מלקו טמנו: כל הזמן הגענו ועזרנו ולא - - - אותנו.
<מלקו טמנו: אנחנו שושלת שהגענו דרך סודן, מדינת אויב.
<מלקו טמנו: סודן השתתפה - - - מלחמה.
<מלקו טמנו: זה אנחנו אויב שלו.
<מלקו טמנו: יש כמה נוצרים, מוסלמים ונוספים – הסודנים עזרו לנו.
<מלקו טמנו: לנו נתנו זריקה.
<מלקו טמנו: נתנו לנו מכה.
<מלקו טמנו: מתו כמעט 2,000 אנשים.
<מלקו טמנו: - - - גם היו בכלא.
<מלקו טמנו: הגענו בזמן כזה, באמת תודה רבה.
<מלקו טמנו: זה שטח שלנו.
<מלקו טמנו: זה מדינת שלנו.
<מלקו טמנו: לא אתיופיה המדינה שלנו, זו המדינה שלנו – מדינת ישראל, כולנו כאחד.
<מלקו טמנו: אנחנו מבקשים שיהיה לנו זיכרון.
אברהם נגוסה: תודה רבה מלקו טמנו.
אברהם נגוסה: בקדנציה הזו, כשאני יושב ראש, זה הדיון הראשון בנושא אסירי ציון.
אברהם נגוסה: אנחנו נקיים דיון בעניין ההטבות ובכל הסוגיות שעולות פה ונדון עליהן.
אברהם נגוסה: הוועדה תתערב בכל משרד ממשלתי שנוגע בדבר.
אברהם נגוסה: נשמע את מר יוסף יודייקין, יושב ראש אסירי ציון מברית המועצות לשעבר.
<יוסף יודייקין: כבוד יושב ראש ועדת הקליטה, העלייה והתפוצות, ד"ר אברהם נגוסה, חברת הכנסת וסגנית יושב ראש הכנסת, קסניה סבטלובה.
<יוסף יודייקין: אני רואה שרק שני אנשים מ-120 באו.
<יוסף יודייקין: מה זאת אומרת?
<יוסף יודייקין: זאת אומרת שמעל ל-18 חברי כנסת בכלל לא מעוניינים.
<יוסף יודייקין: הבעיה שאנחנו שהיום היום על מה אנחנו היום מדברים.
<יוסף יודייקין: אני מצטער מאד שאחרים לא באו ולא שומעים מה יש פה לאנשים להגיד.
<יוסף יודייקין: ראשית כל, אני רוצה להגיד שני דברים.
<יוסף יודייקין: דבר אחד על האנדרטה שמדברים כל הזמן ושום דבר לא נעשה.
<יוסף יודייקין: אם אני שומע לפני שנתיים, בנובמבר 1913, יושב ראש של ועדת הקליטה והתפוצות אז, יואל רזבוזוב, הוא אמר לנו, כאשר הוא שמע אותנו, אתם יודעים, חברים, בעוד שלושה שבועות אתם תבואו ואנחנו נדבר ונסדר את הבעיה הזאת.
<יוסף יודייקין: אז לא עברו רק שלושה וחצי שבועות, לא עברו שלושה וחצי חודשים, עברו שנתיים, 24 חודשים ואף אחד במדינת ישראל לא היה מוכן להרים את הבעיה הזאת.
<יוסף יודייקין: עכשיו על האנדרטה.
<יוסף יודייקין: בוודאי שצריך לעשות אנדרטה שתהיה לזכר כל אסירי ציון מכל תבל, שאת כל נפשם, את כל חירותם נתנו עבור ארץ ישראל, שהם הגיבורים, כמו שאתם אמרתם, כמו שאתה אמרת, אברהם.
<יוסף יודייקין: אבל אנחנו לא רק רוצים שיהיה שם אסירי ציון.
<יוסף יודייקין: אנחנו רוצים - ואני מדבר על ארגון אסירי ציון מברית המועצות – שהאנדרטה תכלול גם כן את הרוגי מלכות ישראל.
<יוסף יודייקין: אנשים שלא רק את שירותם, אלא את החיים נתנו כדי שיהיה ניצחון של הציונות להקמת מדינת ישראל.
<יוסף יודייקין: אני לא מבין.
<יוסף יודייקין: הרי פה רק מדברים.
<יוסף יודייקין: תסלח לי, זה הרי בלה, בלה, בלה.
<יוסף יודייקין: שום דבר לא מתקדם וגם לא יתקדם אם אתה, אם חברי הכנסת לא ייקחו את הנושא לידיים שלהם ויפתרו את הבעיה.
<יוסף יודייקין: רק אתם יכולים לעשות את זה.
<יוסף יודייקין: אני אגיד לך עוד משהו.
<יוסף יודייקין: אני כבר 16 שנים יושב ראש ארגוני אסירי ציון מברית המועצות.
<יוסף יודייקין: 10 שנים לקח לנו, משנת 2002 עד שנת 2012 – 10 שנות מאבק, כדי שכנסת ישראל תקדם חוק לטובת אסירי ציון, שהם יקבלו קצבה לפי הכנסה.
<יוסף יודייקין: אני שואל אתם האם אנחנו צריכים להיאבק גם כן 10 שנים, כדי שאיזה משהו ייצא?
<יוסף יודייקין: אז אני מקווה ואני מבקש מכם חברי הכנסת, שאת הבעיה הזאת אתם תעבירו לכל חברי הכנסת, מכל המפלגות, כי עכשיו זה הדבר.
<יוסף יודייקין: דיברו כבר הרבה על האנדרטה, על הנצחה.
<יוסף יודייקין: איציק אמר נכון, לפני שנתיים אנחנו דיברנו כאן גם כן על דבר מאד חשוב, על זה שאסירי ציון יקבלו איזו שהיא תמורה עבור החיים שהם עברו.
<יוסף יודייקין: תסתכלו.
<יוסף יודייקין: על האנדרטה אני לא אדבר הרבה.
<יוסף יודייקין: אני אגיד לכם רק דבר אחד, בברית המועצות עצרו 120,000 אסירי ציון, 120,000.
<יוסף יודייקין: יצאו אחרי כן רק 10,000.
<יוסף יודייקין: מה-10,000 הרבה היו קשישים, היו חולים, היו שכבר צריכים היו עזרה מאנשים שהסתובבו ועלו ארצה רק 851 איש, מהם כבר 700 נפטרו.
<יוסף יודייקין: יש לנו 150 איש עכשיו שנשארו בחיים.
<יוסף יודייקין: אני פניתי לשר הרווחה, מר חיים כץ ודיברתי על אסירי ציון.
<יוסף יודייקין: הוא אמר לי – תעביר לי מכתב.
<יוסף יודייקין: העברתי לו שני מכתבים בכתב.
<יוסף יודייקין: מכתב אחד על אסירי ציון, מכתב שני על הרוגי מלכות.
<יוסף יודייקין: ואני מבקש לקרוא לכם, כי חשוב מאד מה שאנחנו רוצים שכל אסירי ציון יקבלו.
<לאה לגזיאל: אני רק רוצה לחזק את דבריו ולומר שיש לי פה מכתב משנת 2007.
אברהם נגוסה: הוא עוד לא סיים.
אברהם נגוסה: אני אתן לך בהמשך.
<לאה לגזיאל: תודה.
<יוסף יודייקין: אני עוד לא סיימתי.
אברהם נגוסה: נמצאת איתנו גם נציגת המוסד לביטוח לאומי ואני רוצה שהיא תגיב לאחר שתשמע את האחרים, בעניין הזכויות של אסירי ציון וההטבות.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע לשמוע על כל זה ממך, אבל קודם כל נשמע את אדוני.
<יוסף יודייקין: אז אני פונה אליכם בשם אסירי ציון מכל רחבי תבל בבקשה.
<יוסף יודייקין: במשך 65 השנים האחרונות, מאז שנת 1950 עד שנת 2015, הגיעו לישראל 3,321 אסירי ציון, שבתוכם אסירי ציון מאתיופיה, מעיראק, מאיראן, מצרים מסוריה, מלבנון, תוניס, אלג'יריה, מרוקו, בולגריה, רומניה, צ'כוסלובקיה, הונגריה, פולין.
<יוסף יודייקין: היו 2,470 איש ובנוסף 851 אסירי ציון מברית המועצות.
<יוסף יודייקין: כעת נשארו בחיים רק 1,207 אסירי ציון ורק 156 מהם מברית המועצות.
<יוסף יודייקין: כל חודש נפטרים בערך 10 אסירי ציון מכל הארצות.
<יוסף יודייקין: עוד מעט כבר לא יהיו.
<יוסף יודייקין: מכל הארצות מלבד ברית המועצות, נשארו בחיים 43% מהאסירים, אבל בגלל שהאסירים מברית המועצות חיו במציאות של מחנות השמדה לאורך זמן ממושך מאד, נשארו בחיים רק 18% מאסירי ציון שהגיעו לישראל.
<יוסף יודייקין: על התנאים במחנות ברית המועצות אתם יכולים לראות בנאום שאני נשאתי ב-28 בדצמבר שנת 2005, רק עם תיקון אחד, עכשיו כבר עברו 67-70 שנה, כאשר אסירי ציון נכלאו במחנות ההשמדה בכלא וכך הלאה.
<יוסף יודייקין: בשנה שעברה העניק שר האוצר, באותו זמן חבר הכנסת מר יאיר לפיד, הטבות לניצולי השואה ולוטרנים שלחמו במלחמת העולם השנייה נגד הנאצים, אבל אסירי ציון נשארו מחוץ למסגרת.
<יוסף יודייקין: רק אסירי ציון ובמיוחד מברית המועצות, הם אנשים מבוגרים, מעל גיל 85.
<יוסף יודייקין: אני יכול להגיד שהם יותר מגיל 90, כי מתי התחילו איתם, בשנת 1940, כאשר הצבא האדום כבש את ליטא, אסטוניה, חצי מפולין, מולדביה, אז את כל הציונים הכניסו תיכף ומיד לבית הכלא ואחר כך למחנה ריכוז ואחרי כן כמה מהם נשארו חבוקים, הלכו והוציאו אותם להורג.
<יוסף יודייקין: ועכשיו, מי הם אלה?
<יוסף יודייקין: הם נכים, הם זקנים, הם חולים ותלויים בעזרה מהאנשים הסובבים אותם.
<יוסף יודייקין: בגלל שאורך החיים הממוצע של הגברים, שהם 99% מכלל אסירי ציון, הוא 80 שנה בישראל, לאנשים האלה נשאר זמן קצר מאד לחיות.
<יוסף יודייקין: מחמת כל האמור לעיל, אבקש להעניק לכל אסירי ציון שהגיעו לגיל 85, את ההטבות הבאות: (1) להעלות את תשלומי קצבת הזקנה מהמוסד לביטוח הלאומי – זה בשביל 25%; (2) להעניק נסיעה חינם בתחבורה הציבורית – אוטובוס ורכבת; (3) להחליט כך שישלמו רק 50% מהוצאות חשמל, גז, מים וטלפון; (4) לאפשר הנחה של 100% בארנונה לדירה עד 100 מטרים מרובעים.
<יוסף יודייקין: עכשיו ההנחה היא רק 66%.
<יוסף יודייקין: ועכשיו מה שקיבלו ניצולי השואה: (5) לפטור מתשלום עבור תרשום מרשם; (6) לפטור מתשלום עבור ביקור רופא בכל קופת חולים; (7) לפטור ממס ביטוח בריאות.
<יוסף יודייקין: הרי אנחנו משלמים ביטוח בריאות כל אחד, כאשר אנחנו כבר הגענו לגיל יותר; (8) לפטור מתשלום בכל מרכז בריאות עבור בדיקות, קוצב לב, רנטגן, אולטרא-סאונד, CT ואחרים.
<יוסף יודייקין: והדבר השני, מאד קצר, שאני כתבתי על הרוגי מלכות.
<יוסף יודייקין: אסירי ציון והרוגי מלכות הם הגיבורים שהוצאו להורג בגלל פעילותם הציונית המתמדת, במדינות אויב.
<יוסף יודייקין: הם סיכנו את הכל למען השאיפה, בעד - - - בקרב יהודי ברית המועצות למורשתם היהודית, לציונות והחשוב ביותר – למאבק להקמתה של מדינת ישראל.
<יוסף יודייקין: בזכות אלה שלא חששו להקריב את חירותם וגם את חייהם למען ניצחון הצדק, ניצחון הציונות וניצחון של מדינת יהודים בארץ ישראל.
<יוסף יודייקין: אנחנו מבקשים את הצדק האלמנטרי, שאסיר ציון שהינו בעצמו בן של הרוג מלכות, שאיבד את אביו בילדותו, שאימו בתור אלמנת הרוג מלכות אף פעם לא קיבלה איזו שהיא קצבה עבור בעלה, (יש אלמנות שקיבלו), שהוצא להורג בגלל הפעילות הציונית ובגלל שהוא אסיר ציון בעצמו שהגיע לגיל מבוגר של 85 שנים, כאשר הוא בעצמו כבר לא מסוגל לעבוד, יקבל מהמדינה אותה הקצבה שמקבלת היום אלמנתו של הרוג מלכות שהוצא להורג אחרי קום המדינה.
<יוסף יודייקין: עם מיטב הברכות של ציון ותודה מראש.
<יוסף יודייקין: זהו.
<יוסף יודייקין: אני מבקש שעכשיו אתם, בכל זאת, תתחילו קצת להשתמש במה שאתם יכולים לסייע לארגוני ולאסירי ציון ולהרוגי מלכות.
אברהם נגוסה: קודם כל תודה רבה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמח לקבל העתק מהמכתבים, וזה יעזור לנו להתמקד בדרישות.
אברהם נגוסה: אני חושב שהוא הבהיר לנו את התמונה הכללית וגם את הדרישות.
אברהם נגוסה: יש לנו עוד שני דוברים.
אברהם נגוסה: אני מבקש לקצר את הדברים ולא לחזור על דברים שכבר נאמרו פה, וגם כדי שיהיה מספיק זמן לנציגת הביטוח הלאומי, שתיתן לנו את הדרך להתמודד עם מה ששמענו.
אברהם נגוסה: מר חיים ביינסו, בקיצור, בבקשה.
<חיים ביינסו: בקיצור.
<חיים ביינסו: אני מארגון אסירי ציון יוצאי אתיופיה.
<חיים ביינסו: כמו שדיבר מלקו, אנחנו הקמנו את הארגון הזה בשנת 2000, לפני כ-15-16 שנה.
<חיים ביינסו: מאז שהקמנו את הארגון, אנחנו ביקשנו, אני כתבתי וגם עשיתי שרטוטים לכל המשרדים.
<חיים ביינסו: ראשית, הייתה לנו תרבות יהודית באתיופיה.
<חיים ביינסו: שנית, אנחנו מדברים עכשיו על האנדרטה, אבל עדיין לא קיבלנו שום דבר.
<חיים ביינסו: אנחנו כותבים, כותבים לכל מקום ואף אחד לא מתעניין וזה בערך כבר 15-16 שנה.
<חיים ביינסו: יכול להיות שעכשיו הגיע הזמן, ד"ר אברהם, מה שעשו הארגונים האלה פה, אולי נבנה והגיע הזמן וזה הכל.
אברהם נגוסה: גברת רחל ברגר, העמותה להנצחת מורשת הלח"י.
<רחל ברגר: שלום.
<רחל ברגר: תודה רבה.
<רחל ברגר: אני באמת פעם ראשונה בוועדה הזאת ואני רוצה להגיד שאנחנו כעמותה להנצחת מורשת לח"י, מנסים לעשות המון - ובעזרת מתנדבים, בעזרת סכום כל כך מינימאלי – כדי לעשות הנצחה.
<רחל ברגר: אז כשאני שומעת על האנדרטה שקיימת ואנחנו באמת היינו בכמה פגישות שם, אני רוצה להגיד שהסיפורים שהיו בלטרון הם סיפורים כל כך חשובים להיסטוריה, שחייבים לציין את זה באיזה שהוא אלמנט שיהיה לדורות הבאים.
<רחל ברגר: הסכומים שמדברים עליהם הם לא סכומים גדולים, אבל לנו כעמותות, שאנחנו בקושי מתקיימים, זה סכום מאד חשוב.
<רחל ברגר: אז אנחנו מוכנים להופיע בכל מקום כדי לקדם את הנושא של האנדרטה.
<רחל ברגר: זה מזעזע לשמוע גם שיש אנשים שלא חיים בכבוד, המבוגרים.
<לאה לגזיאל: אני רוצה לחזק את הדברים שנאמרו כאן לגבי שלא נעשה כל כך למען אסירי ציון.
<לאה לגזיאל: בתחילת הדיון כאן דיבר על שלושה דיונים משנת 1972 ואחר כך בשנת 2002 ואחר כך בשנת 2013.
<לאה לגזיאל: המרווחים האלה מוכיחים בעצם כמה שהנושא הזה הוא זניח.
<לאה לגזיאל: זה דבר אחד.
<לאה לגזיאל: דבר שני, יש בידי מכתב תלונה משנת 2007, שכתב ד"ר אברהם מטלון, אסיר ציון והוא בעצם מתלונן נגד משרד מבקר המדינה, בשם אסירי ציון ממצרים ומעיראק, שעוכבו בסוף שנת 1976 ולא זכו לקבל את הגמלאות שמגיעות להם על פי חוק.
<לאה לגזיאל: כלומר, יש משהו בהתנהלות הזאת, שמוכיח שבאמת הדברים לא זזים, הם תקועים.
<לאה לגזיאל: ולמה?
<לאה לגזיאל: אסירי ציון הם בעצם אנשים מבוגרים.
<לאה לגזיאל: היום הרבה מאד כבר לא מסוגלים להגיע לטקס ההוקרה שעושים לכבודם בגלל קשיי ניידות, בגלל בעיות בריאות.
<לאה לגזיאל: אני חושבת שצריך לשנות את המתכונת הזאת, לחשוב על איזו שהיא מתכונת הרבה יותר אפקטיבית, שיכולה להנציח לאו דווקא באנדרטה, אלא הרבה מעבר לאתר אינטרנט, שאתר אינטרנט זה לא סיפור גדול ולא במחיר כל כך נוראי.
<לאה לגזיאל: בסך הכל יש בירוקרטיה סביב הסיפורים, אני מבינה את זה, אבל אתר צריך להיות, כדי שאנשים שעדיין איתנו יוכלו לספר, יוכלו להיות חשופים לדורות הבאים לא פחות מאשר אנדרטה.
<לאה לגזיאל: זה הכל.
<משה ברנדיי: אני לא יודע אם פה הכתובת הנכונה לדבר.
<משה ברנדיי: אני מייצג את הגוף של אסירי ציון הבריטים מזמן המנדט.
<משה ברנדיי: זה כולל את אלה ששכבו בבתי הסוהר, את אלה ששכבו בקנייה ואלה ששכבו במחנה המעצר בלטרון.
<משה ברנדיי: כידוע, בלטרון שכבו אלפים-אלפים במשך שנים רבות רבות.
<משה ברנדיי: אנחנו פנינו כבר לכל כתובת שהיא, שרק אפשר, כדי להקים איזה ציון, איזה זיכרון או משהו, לעצורי לטרון שישבו.
<משה ברנדיי: וכידוע, ישבו שם גם מנהיגי הציבור, מנהיגי היישוב באותם הימים.
<משה ברנדיי: וזה לא עוזר שום דבר.
<משה ברנדיי: לא שנה, לא שנתיים ולא שולש.
<משה ברנדיי: אני פונה.
<משה ברנדיי: האם אפשר, אני לא יודע אם אתה הכתובת הנכונה, לעשות איזה משהו, ציון, או אנדרטה או משהו כזה, לעצורי לטרון שהיו על ידי הבריטים.
<משה ברנדיי: הייתי רוצה להוסיף נקודה נוספת אחת.
<משה ברנדיי: הייתה מחלקה מיוחדת בעצורי לטרון שהשתחררו ממש כשהבריטים יצאו מהארץ.
<משה ברנדיי: במחלקה הזו, שאני הייתי שם, יצאנו לכבוש את מלחה.
<משה ברנדיי: היום מלחה זה מרכז ירושלים, ידועה מאד.
<משה ברנדיי: אז מלחה הייתה שכונה קטנה מאחורי שכונת בית וגן.
<משה ברנדיי: בכיבוש מלחה נפלו לנו מהמחלקה 20 מתוך 30 חברי המחלקה ואנחנו מתחננים ומבקשים לא רק מכתובת אחת, ממשרד הביטחון ומכל גוף שהוא, להקים משהו לזכרם של אותם 20 נופלי כיבוש הכפר הקטן, לא כפר, שכונת מלחה הקטנה באותם הימים ואני לא מוצא את הכתובת.
<משה ברנדיי: אני לא יודע לאיפה אפשר להגיע בכדי להקים משהו עבורם.
<משה ברנדיי: תודה.
אברהם נגוסה: עכשיו נקבל הסבר מהביטוח הלאומי, על הזכויות ועל ההטבות שמר יוסף ציין פה וגם אחרים.
אברהם נגוסה: הגברת קרן גולדנר.
<קרן גולדנר: נעים מאד, שמי קרן גולדנר.
<קרן גולדנר: אני פעם ראשונה כאן בוועדה, מכירה חלק גדול מהאנשים.
<קרן גולדנר: אני אספר קצת עלינו.
<קרן גולדנר: אני עובדת באגף נפגעי פעולות איבה ואסירי ציון.
<קרן גולדנר: זה אגף גדול.
<קרן גולדנר: המחלקה של אסירי ציון מונה אותי, את חדוה שיושבת פה משמאלי ואת דרורה זגורי.
<קרן גולדנר: אני רוצה לספר שמלבד החוק שעל פיו אנחנו פועלים, זו מחלקה קטנה עם המון-המון לב, עם גישה מאד חברית, מאד מעריכה ומאד מכבדת כלפי כל אסירי ציון.
<קרן גולדנר: אני לא יודעת אם נתקלתם בשירותים של מוסדות ממשלתיים, אבל אצלנו כל מי שמתקשה, כל מי שמגיע, בלי הזמנה מראש, בלי לקבוע, תמיד מתקבל בברכה ומקבל את מלוא תשומת הלב.
<קרן גולדנר: אולי מישהו מתקשה ומפנה אלינו איזו שהיא בעיה שבעיניו נראית קטנה, אבל מה שנעשה מאחורי הקלעים, ואת זה מאד חשוב לי להסביר, זה הרבה מאד עבודה.
<קרן גולדנר: לפעמים אנחנו מנסים פשוט לתווך בין הפונים אלינו לבין מחלקות אחרות, גם כשזה לא קשור אלינו.
<קרן גולדנר: אני רוצה שתדעו שמי שנמצא שם, זה באמת בנות מאד מאד מיוחדות, שזה מאד חשוב להן.
<קרן גולדנר: עכשיו באופן כללי.
<קרן גולדנר: לפי סיכום שעשיתי קצת לפני טקס אסירי ציון, יש לנו כ-1,200 אסירי ציון ואלמנות הרוגי מלכות ואלמנות אסירי ציון.
<קרן גולדנר: אני רוצה לציין למי שלא יודע, שאנחנו משלמים גמלה לאסירי ציון שהוכרו במשרד העלייה והקליטה ולאחר שעברו ועדות נקבעה נכות שמזכה בגמלה.
<קרן גולדנר: בנוסף לזה, וזה ייחודי אצלנו במחלקת אסירי ציון, יש לנו גמלה שנקראת גמלת הכנסות.
<קרן גולדנר: גמלת הכנסות, בדומה לגמלת הבטחת הכנסה, היא גמלה שבודקת הכנסות של התא המשפחתי ובמידה ויש חוסר בהכנסות, לפי התנאים שנקבעו, אנחנו מזכים גם בגמלה נוספת.
<קרן גולדנר: זאת אומרת, יש אפשרות אצלנו לקבל גם את הגמלה הזאת וגם את הגמלה הזאת ואנחנו לא שוללים ולא לוקחים אותה בחשבון.
<קרן גולדנר: הטבות לפי חוק, שזכאים להן אסירי ציון, נכים – מענק הטבות אחת לשנה.
<קרן גולדנר: מענק זה עמד השנה בחודש אוגוסט על סכום של 1,660 שקלים.
<קרן גולדנר: מענק נוסף שמקבלים, הטבה נוספת, זה מענק הבראה.
<קרן גולדנר: מענק ההבראה הוא בסכום 2,090 שקלים.
<קרן גולדנר: אלה שתי ההטבות שמקבלים אסירי ציון נכים.
<קרן גולדנר: בנוסף לזה יש הנחה בארנונה.
<קרן גולדנר: ההנחה, ושוב אני אומרת, כי פנו אלי בכל מיני סיבות, ההנחה ניתנת על ידי הרשויות המקומיות.
<קרן גולדנר: מאיתנו הם מקבלים מידע מי הם אסירי ציון וההנחה שניתנת היום היא 60% לאסירי ציון נכים.
<קרן גולדנר: אסירי ציון שמקבלים גמלת הכנסות, במידה ולפני שהיו זכאים לגמלת ההכנסות היו זכאים להבטחת הכנסה, למעלה מחצי שנה, מקבלים הטבות נוספות.
<קרן גולדנר: מקבלים הנחה של 50% באגרת טלוויזיה, פטור מארנונה של 100% והנחה בתרופות שהם צורכים דרך קופות החולים.
<קרן גולדנר: מה שחשוב לציין, שאותן ההנחות ניתנות על ידי הגורמים האחרים.
<קרן גולדנר: זאת אומרת על ידי רשות השידור, על ידי המועצות והעיריות המקומיות ועל ידי קופות החולים, כמובן משרד הבריאות.
<קרן גולדנר: אנחנו מוסרים להם את המידע אודות הנפגעים.
<קריאה: לא כל הרשויות נותנות.
<קריאה: עיריית ירושלים למשל לא נותנת.
אברהם נגוסה: זה בקשר לארנונה.
<קרן גולדנר: עיריית ירושלים אמורה לתת למי שמקבל תגמול נכות.
<איציק שוויקי: ידוע לך מה האחוז של הנחה בתרופות?
<קרן גולדנר: לא.
<קרן גולדנר: משרד הבריאות נותן את ההנחה הזאת.
<קרן גולדנר: אני מוכנה לבדוק, אבל זו לא הנחה שאנחנו נותנים.
<קרן גולדנר: זה מה שחשוב לי שתדעו.
<קריאה: לניצולי השואה אפס.
אברהם נגוסה: האם למשרד הקליטה יש תגובה?
אברהם נגוסה: אתם לא חייבים.
<גלית כהן: אני אגיד בקצרה.
<גלית כהן: רק ברשות
<גלית כהן: כם, אני רוצה לחזור על מה שהתחלתי איתו בהתחלה.
<גלית כהן: תראו, החוק שלנו, מי שיודע, החוק לאסירי ציון, הוא חוק שמורכב בעצם משני נדבכים.
<גלית כהן: האחד הוא של משרד העלייה והקליטה ושר העלייה והקליטה – אנחנו בעצם אמונים על העניין של ההכרה, ושר הרווחה, שזה קשור למוסד לביטוח לאומי, שהם אחראים על הנושא של כל התגמולים וכל ההטבות שניתנות בעצם לאסירי ציון.
<גלית כהן: אני רוצה לחזור לעניין הזה של האתר עצמו.
<גלית כהן: עלתה כאן איזו שהיא אמירה שאומרת בעצם זה לא מספיק, אבל כרגע זה המון, כי אני רוצה להסביר לכם שכרגע, וקודם כל אנדרטה זה דבר מבורך והלוואי שהיא תוקם, אבל אתר אינטרנט, אם אתם חושבים על זה בגדול, קודם כל זה לא פשוט בכלל לאסוף את כל הסיפורים של אסירי ציון.
<גלית כהן: זה לא מה בכך.
<גלית כהן: ואתר אינטרנט היום ישמש לכלל העולם, זה לא יהיה רק בישראל.
<גלית כהן: זה משהו שבאמת נוכל להפיץ אותו, ואז באמת להראות את המורשת של כלל אסירי ציון ובאמת להנציח את פועלם של אסירי ציון, כמו שגם ביחד עם המוסד לביטוח לאומי, גם העלינו את האתר של הנצחת הרוגי מלכות.
<גלית כהן: אני רק חייבת להגיד לכם שהושקעו המון מאמצים בהקמת האתר הזה.
<גלית כהן: זהו.
<גלית כהן: אנחנו מאד מאד מקווים שזה יישא פרי, אבל זה לעניין האתר שלנו.
<גלית כהן: וכמובן, גם לדורות הבאים.
<איציק שוויקי: רציתי רק להגיד שהאינטרנט זה חשוב, אבל הכי חשוב זה לראות את המקום ולהיות במקום.
<איציק שוויקי: את הולכת לכותל לראות את הכותל.
<איציק שוויקי: את לא שמה את האתר לראות את הכותל.
<גלית כהן: נכון.
<גלית כהן: בשביל זה אנחנו כאן, כדי שאם בעזרת השם זה יקום, יקום אתר, אנדרטה כזאת, אז - - -
<איציק שוויקי: אנשים יראו את המקום, כי המקום הזה מספר את סיפורם.
אברהם נגוסה: כולם מסכימים שאין תחליף לאנדרטה, זה ברור.
אברהם נגוסה: אני מאד מודה לכל המשתתפים.
אברהם נגוסה: אנחנו זיהינו את המשרדים הרלבנטיים להביא את השינוי במצב הזה.
אברהם נגוסה: אנחנו נפנה למשרדים האלה.
אברהם נגוסה: לגבי האנדרטה, לדעתי עלינו לפנות למשרד התרבות והספורט ולמשרד החינוך.
אברהם נגוסה: מדובר פה בחינוך לדורות הבאים ולכן אלה שני המשרדים שאליהם אנחנו צריכים לפנות.
אברהם נגוסה: וכמובן גם משרד האוצר.
אברהם נגוסה: בעניין ההטבות, אני חושב שהמשרדים שאני זיהיתי מהדיון הזה, זה משרד התרבות והספורט, משרד החינוך כמובן, משרד הקליטה, משרד הרווחה ומשרד האוצר.
אברהם נגוסה: כמו כן השלטון המקומי לגבי הנחות בארנונה.
אברהם נגוסה: משרד הבריאות לגבי הנחות בעניין תרופות.
אברהם נגוסה: אלה המשרדים שאנחנו נפנה אליהם, ובדיון הבא שאנחנו נקיים ביחד אתכם, לאחר הבירור עם המשרדים האמורים, על פי הדרישות שהגשתם פה, ואנחנו רוצים לקבל העתק מהכתב שצוין פה - אנחנו נדרוש שנציגים של כל המשרדים הרלבנטיים האלה יהיו בדיון ויתנו דין וחשבון בעניין זה.
אברהם נגוסה: הנושא מאד חשוב לנו.
אברהם נגוסה: מדובר בנושא מאד חשוב, כפי שפתחתי ואמרתי – גיבורי ישראל – אלה אסירי ציון.
אברהם נגוסה: את המורשת צריך לחזק ולכן גם הגשתי הצעת חוק, שמטרתה ללמד את המורשת של כל העדות בישראל.
אברהם נגוסה: הצעת החוק אומרת שזו תהיה חובה במערכת החינוך, ללמד את זה.
אברהם נגוסה: כי אם אנחנו לא נחזק את עברנו, לא נחזק את עתידנו.
אברהם נגוסה: תודה לכם.
<קריאה: כל העדות וגם המפלגות.
אברהם נגוסה: אנחנו נעשה את זה.
אברהם נגוסה: אני סוגר את הישיבה.
דוד אמסלם: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הפנים והגנת הסביבה וועדת הקליטה, הוועדה המשותפת, בסוגיית העלאת שארית יהודי אתיופיה לישראל.
דוד אמסלם: רבותיי, אתמול בבוקר אנחנו נחתנו בשעה 7:00 בבוקר מאתיופיה, היינו בסיור של ארבעה ימים, ארבעה ח"כים, כמובן היושב ראש שלנו בנושא הזה, אברהם נגוסה, שהוא הוביל את כל ההתארגנות מבחינת הכנסת, עבדכם הנאמן, חבר הכנסת דוד ביטן, שעוד מעט יצטרף אלינו, וחברת הכנסת רויטל סויד.
דוד אמסלם: זאת הייתה משלחת שלא יצאה מטעם הכנסת, היא הייתה מטעם איזה שהוא ארגון אחר, אבל אנחנו הלכנו ובילינו שם בשבת עם הקהילות בגונדר ובאדיס אבבה.
דוד אמסלם: רבותיי, לא ישנתי שלשום בגלל שהיינו בטיסה וישר נחתנו לכנסת, אבל גם הלילה לא נרדמתי, קשה לי מאוד ממה שראינו שם.
דוד אמסלם: יש שם מצב בלתי נסבל.
דוד אמסלם: מדובר על משפחות שעזבו כבר לפני כ-20 שנה, הם שמעו את הקול המבשר בכפרים, 'עולים לישראל', הם עזבו ועברו לגונדר ולאדיס אבבה.
דוד אמסלם: עד היום הם חיים שם בתנאים של פליטים, קרי, אני רק רוצה להמחיש, יש שם משפחות, כל המשפחות, שגרות בבקתה מבוץ שכל הרצפה שלה עפר, בגודל של 3 על 3, כשבתוכה גרה משפחה של שבע נפשות.
דוד אמסלם: אתה נכנס, אתה לא מאמין.
דוד אמסלם: אני טוען שאם היו מגדלים כבשים במדינת ישראל בתנאים האלה האגודה לצער בעלי חיים הייתה מגישה בג"צ כדי לסדר להם את התנאים.
דוד אמסלם: יש שם תנאים סניטריים בלתי נתפסים, אין שירותים, אין מים, אין כלום.
דוד אמסלם: מחלות, אף אחד לא מטפל בהם.
דוד אמסלם: שאלתי, 'אם מישהו רוצה פה כדור, אם מישהו צריך', אין, מת.
דוד אמסלם: שאלתי 'מאיפה אתם חיים?
דוד אמסלם: איך אתם חיים פה?
דוד אמסלם: ' המשפחות שלהם בארץ שולחות להם 50, 70 דולר בחודש, וככה הם חיים.
דוד אמסלם: אלה החיים של היהודים בגונדר, ויותר קשה באדיס אבבה.
דוד אמסלם: באדיס יותר גרוע מגונדר.
דוד אמסלם: עוד מעט אנחנו ניתן לרב ולדמן, שהוא היה ראש המשלחת, הוא המניע בנושא הזה - - -
אברהם נגוסה: הוא לא ראש המשלחת, הוא הצטרף.
דוד אמסלם: > הוא הצטרף אלינו לשם.
דוד אמסלם: יהודי שזה מפעל חייו כ-25 שנה, עוד מעט הוא יספר לכם.
דוד אמסלם: בכלל בן אדם מאוד מיוחד שלא מהקהילה וכל חייו זה הנושא הזה.
דוד אמסלם: כשהגענו לשם, כמו שאמרתי, מצד אחד מאוד התרגשתי, זה הזכיר לי את הסיפורים של סבא שלי.
דוד אמסלם: אני זוכר בבית, אלה הסיפורים שסיפרו לי על הסבא שלי במרוקו.
דוד אמסלם: אתה מסתכל על זה היום, בשנת 2015, ואתה לא מאמין למה שאתה רואה.
דוד אמסלם: יש פה מדינה עוצמתית, חבל על הזמן, יש 8,000, 7,000 איש, שמשאירים אותם שם.
דוד אמסלם: 20 שנה, דרך אגב, לא חודש.
דוד אמסלם: ישבנו בבית הכנסת, הרב ולדמן אומר לי, 'יש פה יהודי בגיל 85', הוא הכי מבוגר.