GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סופה לנדבר: אני חושבת שמשרד הביטחון נתן הרבה פתרונות כדי שאנחנו נסיים את העבודה ונציג אותה לממשלת ישראל.
סופה לנדבר: אני לא יודעת אם המשרד הציג את זה או לא הציג, אבל אנחנו סיימנו את העבודה לפני סיום הקדנציה הקודמת.
סופה לנדבר: אני דורשת להבין - מתוך החיילים שהתחילו את הקורס - למה מתוך 5,000 איש, סך הכל 850 איש וכמה סיימו וכמה אנשים קיבלו את האישור וכמה אנשים בעצם הוכרו ברבנות הראשית.
סופה לנדבר: יש או לא?
סופה לנדבר: אנחנו לא שמענו את זה ואלה הם הדברים הבסיסיים בישיבה הזאת.
סופה לנדבר: אתה יודע, אדוני, אני חושבת ואני כל כך מבינה אותך, אני יודעת שאני לא פעם אחת ישבתי עם עולים חדשים שנמצאים במצוקה, אבל כל עולה וכל חייל שנמצא במצוקה, נמצא במצוקה.
סופה לנדבר: אם המשפחה נמצאת במצב כלכלי קשה, לחייל שמרגיש את האחריות מול המדינה אבל גם מול המשפחה, זה קשר ביותר.
סופה לנדבר: אבל יש מערכת במשרד הביטחון, יש מערכת בצבא, שבעצם צריכה לתת לנו תשובות לפתרונות איך עוזרים לאותם חיילים.
סופה לנדבר: ואני ממליצה למשרד העלייה והקליטה לפתוח קו פתוח לפני גיוס ובזמן הגיוס, שחייל לפני גיוס, הצעיר לפני גיוס, יוכל לשאול אותם שאלות שמדאיגות אותו והמשרד הזה ייתן פתרונות דווקא לעולים חדשים עד 15 שנה.
סופה לנדבר: יתר האנשים יקבלו.
סופה לנדבר: ואני חושבת, אדוני יושב הראש ויסכימו חברי הכנסת, אנחנו חייבים לדרוש ממשרד הביטחון להכניס את מערכת הגיור לבסיס התקציב.
סופה לנדבר: זה לא יכול להיות שזה יהיה תלוי בהמון סיבות – השנה אין תקציב, מחר לא יהיה תקציב, מחר יהיו בחירות, מחרתיים יהיה עוד משהו, והחיילים שבעצם יכולים לנצל את הזכות, לא מנצלים את הזכות.
סופה לנדבר: המאבק שלנו כוועדה צריך להיות שהמשרד ייתן חשיבות לתהליך הגיור ואנחנו נכניס את זה לבסיס התקציב.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד לך שכאשר הייתי שרת העלייה והקליטה, המון נושאים שלא היו מטופלים במשך שנים רבות, הכנסתי לבסיס התקציב כדי לעזור לעולים וכדי לתת פתרונות וכדי שלא תהיה דאגה לגבי פרויקטים שונים, החשובים למדינת ישראל וחשובים לעולים.
סופה לנדבר: אני מצטערת, אני צריכה לעבור לוועדה אחרת.
אברהם נגוסה: שמעון איפרגן, מאקו, בבקשה.
<שמעון איפרגן: אני חושב שהבעיה בגדול היא שיש נתק בין הצבא לבין החיילים.
<שמעון איפרגן: קל לצבא להציג תכניות, זה נשמע יפה, זה עטוף באריזה יפה מאד, אבל במציאות, המציאות היא קשה מאד.
<שמעון איפרגן: אם חוזרים לשנות ה-90 ועד היום, כמות החיילים שהתאבדו צריכה פה להדליק נורה אדומה בקרב מקבלי ההחלטות בצבא.
<שמעון איפרגן: אי אפשר לעבור לסדר היום כשחייל, במיוחד עולה חדש, מתאבד.
<שמעון איפרגן: לחייל יוצא העדה האתיופית קשה מאד בצבא.
<שמעון איפרגן: זה לא פשוט, זו מערכת קשה מאד.
<שמעון איפרגן: אני דיברתי עם קצינות ת"ש, עם מש"קיות ת"ש, הן הסבירו לי איך כל המערכת עובדת.
<שמעון איפרגן: קל לבוא ולהגיד שיש תכניות, שיש פרויקטים.
<שמעון איפרגן: המציאות היא קשה מאד.
<שמעון איפרגן: עובדה שצה"ל לא רוצה לתת לנו נתונים.
<שמעון איפרגן: אני פניתי כמה פעמים, אין שום נתונים.
<שמעון איפרגן: צה"ל לא מוכן לתת נתונים.
<שמעון איפרגן: בין שנת 1990 לבין שנת 2015, שצה"ל יבוא ויציג כמה חיילים יוצאי אתיופיה התאבדו.
<שמעון איפרגן: לא מוכנים לתת.
<שמעון איפרגן: אני ביקשתי לדבר עם אנשי המקצוע שקשורים לבריאות הנפש, לא קיבלתי.
<שמעון איפרגן: התחננתי במשך חודש שלם.
<שמעון איפרגן: היחידה שדיברתי איתה היא ראש מדור ת"ש, שהיא בחורה נחמדה, היא קצינה מוכשרת ומקצועית, אבל במציאות, כשאני העליתי כלפיה כל מיני סוגיות, התברר שזה שונה ממה שקורה במציאות.
<שמעון איפרגן: אני רוצה להציג נקודה מעניינת.
<שמעון איפרגן: יש נתק לדוגמא, מג"ד ומח"ט לא מבקרים בבית של חייל יוצא העדה שנמצא במצוקה כלכלית.
<שמעון איפרגן: הוא לא יודע מה עובר עליו.
<שמעון איפרגן: בדרך כלל זה מ"כ, זה מ"פ.
<שמעון איפרגן: הדרגות הגבוהות לא יודעים מה קורה בתוך מרכזי הקליטה, בתוך הבתים.
<שמעון איפרגן: הם לא ערים למצוקה.
<שמעון איפרגן: זה נתקע באמצע, זה נתקע לפעמים בין הדרג הזוטר לדרג הבכיר.
<שמעון איפרגן: המג"ד צריך חייל בשדה הקרב.
<שמעון איפרגן: הוא לא מבין את המצוקה שיש לחייל עצמו.
<שמעון איפרגן: אני חושב שזה לא סתם שגם נתוני הכליאה, וזה לא פעם אחת, זה פעם שנייה ושלישית, ומה שהעלתה פה הגברת שחר זה נכון.
<שמעון איפרגן: מי שחי את השטח, ואני חי את השטח ואני יודע מה שקורה שם, יותר מאשר כל קציני צה"ל המכובדים ואני אומר לך שהמציאות קשה מאד.
<שמעון איפרגן: נכון, לא כל הבעיה קשורה לצה"ל, אבל כשחייל מגיע לצה"ל, צה"ל אחראי על בריאותו ושלומו והבטחתו ולהחזיר אותו הביתה, ולא בארון מתים.
<שמעון איפרגן: אם בחודש וחצי שלושה עולים חיילים התאבדו, אז זו נורה מאד מאד אדומה שצריכה להדליק פה את כולם וצריכים להירתם, וזה לא רק עניין של פרוטוקול.
<שמעון איפרגן: צריך לעקוב אחרי זה, לטפל בזה.
<שמעון איפרגן: שיביאו נתונים, שימצאו פתרון.
<שמעון איפרגן: אפשר למצוא פתרון לכל דבר.
אברהם נגוסה: האם אתה זיהית נושאים אחרים, מעבר למצוקה כלכלית, שגורמים להתאבדות?
<שמעון איפרגן: תראה, יש כמה.
<שמעון איפרגן: מעבר למצוקה הכלכלית, אני חושב שיש בעיה של חוסר התאקלמות בצבא.
<שמעון איפרגן: כלומר, ביחידות קרביות מסוימות, לא ייתנו ליותר משלושה חיילים יוצאי העדה להיות במחלקה.
<שמעון איפרגן: הם לא רוצים לגרום להם ליצור מצב שיהיו יותר מדי עולים יוצאי העדה האתיופית ביחידה, שלא יהיה יותר מדי.
<שמעון איפרגן: רוצים לגרום להם להתערבב ביחד עם שאר החיילים.
<שמעון איפרגן: אבל הבעיה היא אחרת.
<שמעון איפרגן: מה קורה שיש רק שני חיילים.
<שמעון איפרגן: אין להם מספיק תמיכה.
<שמעון איפרגן: אם יש ארבעה או חמישה או שישה, יש להם גם תמיכה אחד כלפי השני.
<שמעון איפרגן: גם כשיש בעיה, יש להם עם מי לדבר, כי זה מנטאליות אחרת, זו צורה אחרת של התייחסות.
<שמעון איפרגן: הצבא עדיין לא הגיע לרמה המעמיקה של המנטאליות של העדה.
<שמעון איפרגן: זו עדה נפלאה, זה אנשים טובים באמת ולדעתי עם פתרון כלל מערכתי, זה אומר שלא יקרא כלום אם מג"דים ומח"טים וגם אלוף וגם רמטכ"ל יבקרו במרכזי קליטה, בבתים של עולים שנמצאים במצוקה ויבינו מאיפה הבעיה.
<שמעון איפרגן: לבוא ולספר שיש סדנאות ויש פרויקטים זה דבר יפה, אבל כמה פעמים אותו חייל חוזר לכלא?
<שמעון איפרגן: כמה פעמים לאותו חייל לא מצליחים למצוא פתרון?
<שמעון איפרגן: אני אתן לכם דוגמא על תשמ"ש, דיברו על תשמ"ש – תשלומי משפחות.
<שמעון איפרגן: תבדקו כמה חיילים נותנים להם שבוע או שבועיים חופש כדי לטפל.
<שמעון איפרגן: אומרים להם יש לכם יום אחד.
<שמעון איפרגן: לפעמים חייל לא יכול להשיג את כל המסמכים.
<שמעון איפרגן: אני דיברתי עם קצינת ת"ש שאומרת, אם הוא לא מביא לי את כל המסמכים, הוא יצטרך לבוא עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם.
<שמעון איפרגן: אני מכיר חייל שבמקרה גם קיבל צל"ש ודיברתי איתו, שהוא פשוט ויתר על התענוג הזה לקבל תשמ"ש, כי הוא התייאש.
<שמעון איפרגן: המערכת לפעמים מייאשת את החייל עצמו.
<שמעון איפרגן: אז אולי יש כוונה טובה לצבא, אבל כוונות טובות, אנחנו יודעים לאיפה מובילות בסופו של דבר.
אברהם נגוסה: בבקשה, ציקי.
<צבי אוד: אז קודם כל, לפני שאני אתחיל, קוראים לי ציקי אוד, אני עובד המרכז לזכר מייקל לוין בסיוע לחיילים בודדים ופה אני נמצא עם עוד כובע, אני גם הנציג של ארגון הגג של העולים.
<צבי אוד: אני רציתי לדבר על שני דברים שהיו למעשה בראשי הפרקים שהתפרסמו.
<צבי אוד: הדבר הראשון זה היה שילוב עולים בצה"ל.
<צבי אוד: בזמנו, בתקופת העלייה הרוסית הגדולה, ואני מצטער שאני רק 30 שנה עובד עם חיילים בודדים, אבל בתקופת העלייה הרוסית הגדולה, כל חייל שהיה מתגייס, היה חייב לבוא עם תעודה מאולפן, לפחות על רמה 3 או 4 בעברית.
<צבי אוד: בשלב מסוים צה"ל החליט שבמחו"ה אלון זה אולפן עברית ולא קורס עברית כמו שהיה, ואז מגיעים אל האולפן של השמונה שבועות, מגיעים חיילים שאין להם ידע על צורה של אות בעברית ולכן הם גומרים את מחו"ה אלון בלי האפשרות לחבר שלושה-ארבעה משפטית ביחד והם הולכים ליחידות קרביות ולוקח להם לפחות שנה ורבע עד שהם מתחילים להבין את הפקודות ואת ההומור.
<צבי אוד: כי לדעת עברית זה לא רק לדעת לקרוא ולכתוב, זה גם להבין מה קורה מסביב, זה להבין את ההומור, זה לדעת ללכת לבנק או לכל מיני דברים אחרים.
<צבי אוד: בתוך שמונה שבועות אי אפשר לעשות את זה.
<צבי אוד: אז אותם עולים לא יכולים להתחיל להרגיש שהם מתחילים להשתלב, עד שנה או שנה ומשהו מיום שהגיעו.
<צבי אוד: המיון של העולים הוא בעייתי.
<צבי אוד: לצערי - ואני מדבר עם לשכות הגיוס – בעיקר תל השומר וירושלים – ואני אומר להם, תגידו, למה אתם לא מתייעצים עם הסוכנות היהודית ועם משרד הקליטה?
<צבי אוד: יש להם מומחי תוכן.
<צבי אוד: כולם התלהבו שמגיעה עלייה מצרפת.
<צבי אוד: לצערי צה"ל לא הפנים את הנושא של העלייה מצרפת.
<צבי אוד: כל יומיים יש לי מישהו מצרפת, שיש לו בעיות.
<צבי אוד: אתמול הגיע אלי חייל, הוא עוד לא חייל, הוא מלש"ב שאני סידרתי לו לגור בבית החייל כיוון שהוא מתגייס בדצמבר.
<צבי אוד: אמרו לו – כיוון שאתה לא חייל בודד, אין לך אישור של חייל בודד, אתה צריך לצאת מבית החייל.
<צבי אוד: אחיו הקטן כבר מוכר כחייל בודד, הוא התגייס רק במרס, אז הוא נשאר בבית החייל.
<צבי אוד: זה יצא וזה נשאר.
<צבי אוד: ואני מדבר עם קציני הת"ש, אני מדבר עם אלף ואחד אנשים אחרים.
<צבי אוד: אז למשרד הקליטה ולסוכנות היהודית יש מומחי תוכן ואפשר להתייעץ איתם ואפשר ליצור פורום מסוים ביחד, לא איתי.
<צבי אוד: אנחנו משתדלים להתמחות רק בנושא של מה קורה איתם ברגע שהם עזבו את הצבא.
<צבי אוד: אנחנו לא מתערבים כל כך בנושא הזה.
<צבי אוד: כולם חגגו על הנושא של העלייה מצרפת, אבל לצערי הרבה הרבה, ואני יודע שלקצינות הת"ש היה יום עיון שלם על הנושא של העלייה מצרפת, אבל הן לא הורידו את הידע למטה.
<צבי אוד: לצה"ל מגיעים הרבה חברה מהמערב, או שאני אגיד את זה ככה – צה"ל עשה הרבה מאד למידה לגבי יוצאי החברה החרדית שמתגייסים מהארץ, אבל יש גם הרבה מאד יוצאי העדה החרדית שמגיעים מחוץ לארץ, מצרפת, מדרום אמריקה, המונים מארצות הברית.
<צבי אוד: צה"ל לא הפנים, לא הבין ולצערי שוב, בצה"ל אין מומחי תוכן.
<צבי אוד: כי אם היה מישהו מהדסק בסוכנות היהודית, שיש עולה ממנצ'סטר והוא אומר באזור הזה זה חרדים שגרים במנצ'סטר.
<צבי אוד: ואם מישהו מגיע מויליאמסבורג, קרוב לודאי שהוא חרדי.
<צבי אוד: הוא לא איש העולם הגדול.
<צבי אוד: וכשמגיע נכד של איזה אדמו"ר שמתגייס לצבא, זה יופי שכולם מצטלמים איתו בתמונות, אבל צריך לעזור לו בצבא.
<צבי אוד: אז באיזה שהוא מקום בצבא לא מפנימים את זה.
<צבי אוד: ואני מדבר עם מ"פים, ואני מדבר עם אחרים ואני אומר להם – אבל אתם יודעים מה עושים עם הישראלים, הוא בדיוק כמו הישראליים שיוצאים מהחברה החרדית.
<צבי אוד: הדבר האחרון בנושא של טיפול בעולים, כל הנושא של העולים החדשים שהם לא בנויים כמו הישראלים.
<צבי אוד: אין להם את מורשת הקרב שיש לנו, אין להם את העמידה ביום הזיכרון מכיתה א', אין להם את הקרובים שהיו בצה"ל או לא היו בצה"ל.
<צבי אוד: קשה להם מאד להתמודד עם כל מיני דברים שקורים בצה"ל.
<צבי אוד: אצלי גר היום בבית בחור מדרום אמריקה, שבזמנו במועדון הוא אמר – אני זרקתי את הדת אחרי צוק איתן.
<צבי אוד: וקראתי לו מיד, אמרתי לו אתה יודע, אמירה כזאת זה צעקה והוא אמר לי – אני יודע, אבל כבר דיברתי עם קב"ן והוא אמר לי שאני לא יכול להזיק לעצמי ולא יכול להזיק לחברה.
<צבי אוד: בראש השנה אני קיבלתי ממנו מייל – ציקי, תעזור לי, אני לא יודע מה לעשות.
<צבי אוד: כשאני הייתי באוטו, כדי לדעת איפה הוא גר, הוא אמר לי מצאתי את עצמי עם חבל על הצוואר.
<צבי אוד: דיברתי עם עולה מאוסטרליה ביום שישי האחרון, שהוא היה ביחידה מובחרת.
<צבי אוד: אמרתי לו – נשאר לך משהו מצוק איתן?
<צבי אוד: אז הוא אמר לי – אני לא יודע, אבל החברה שלי אומרת שאני חורק שיניים ואני רועד בלילות.
<צבי אוד: אמרתי לו – אתה עשית עם זה משהו?
<צבי אוד: כן, הלכתי למישהו, לא יודע למי הוא הלך ביחידה, אמרו לו שזה יעבור.
<צבי אוד: צה"ל אמר שיטפלו בכל הנושאים הדרושים.
<צבי אוד: לגבי העולים החדשים צריך טיפול אחר וצריכים להפנים את זה.
<צבי אוד: הייתה כבר מלחמת לבנון השנייה והיו 1,001 מלחמות שהשתתפו בהן עולים.
<צבי אוד: הם לא בנויים נפשית, למרות שהם בסיירות ושרירים מפה ועד לשם והם נוסעים עם האגודה למען החייל לחוץ לארץ והכל יפה.
<צבי אוד: הם לא בנויים כמו הישראלים וצה"ל צריך לקחת מומחי התנהגות, לאו דווקא אותי.
<צבי אוד: צה"ל צריך לקחת מומחי התנהגות פנימה ואנשים צריכים ללמוד את הנושא של העולים החדשים יותר טוב.
<צבי אוד: יש קשיים עם הנושא הזה של הנסיעה של חיילים לחו"ל.
<צבי אוד: עכשיו כתב לי חייל שמש"קית הת"ש אמרה שעקב המצב לא נוסעים לחו"ל לחופשה השנתית.
<צבי אוד: אני לא יודע אם זו באמת החלטה של צה"ל או לא החלטה של צה"ל, אבל חבל שלא נמצאים פה מהאגודה למען החייל.
<קרן בן נתן: זה לא הם מחליטים.
<צבי אוד: כל הנושא של היציאות והרבה נושאים של טיפול בעולים הם נורא נורא קשים לעולים.
<צבי אוד: העולים לא מבינים הרבה מהניואנסים ואלה שבאים מהמערב, כשאומרים להם מילה, זה החוק.
<צבי אוד: זה לא משהו שפתוח למשא ומתן.
אברהם נגוסה: איש הסוכנות יגאל שטיינמן, בבקשה.
<יגאל שטיינמן: צהריים טובים.
<יגאל שטיינמן: יגאל שטיינמן, הסוכנות היהודית, היחידה לעלייה, קליטה ומשימות מיוחדות.
<יגאל שטיינמן: אני קודם כל רוצה לברך את השותפים שלי על העשייה שהוצגה כאן.
<יגאל שטיינמן: אני כן חושב שדווקא לתכניות הכנה יש משקל מאד מאד משמעותי.
<יגאל שטיינמן: אני לא אומר שזה פותר בעיות מבניות לפעמים, אבל לעתים, כשגם לחייל יש שלל של הטבות וזכאויות והוא לא יודע איך להתנהל איתן, זה יורד לטמיון תוך יממה אחת ואחר כך לא נשאר כלום.
<יגאל שטיינמן: אז אני חושב שצריך לקחת את הכיוונים במקביל וגם להשקיע בתכניות הכנה וגם להשקיע בבעיה מבנית, ורק ככה, בצורה משולבת, אפשר להתקדם לפתרונות נכונים יותר.
<יגאל שטיינמן: הסוכנות היהודית מביאה כ-3,000 צעירים שנקלטים כאן בתכניות בקליטה ראשונית מדי שנה ועוד כ-5,000 ביחד עם משרד הקליטה ורשויות אחרות, במסגרת תכניות מסע.
<יגאל שטיינמן: ההשקעה בליווי, טיפול, תמיכה, לפני עלייה וטרום עלייה ותוך כדי עלייה, בשלב של הגיוס וכמובן בהכנה לאזרחות היא חיונית וקריטית ולכן אני לא הייתי מנמיך בחשיבות של התכניות, גם של שותפי לעשייה איציק ממשרד הקליטה וגם בתכנית כנפיים, שמכינה כ-800 חיילים עולים בודדים מדי שנה לאזרחות ומלווה אותם עד שנתיים מיום השחרור, עד שהם עומדים על הרגליים, כולל דרך אגב נושא של התנהלות כלכלית נבונה ומיצוי זכאויות.
<יגאל שטיינמן: אבל ברשותכם, אני רוצה לגעת בנושא נוסף, שהוא בצורה כזו או אחרת גם מתחבר לקורס "נתיב" וזה מדיניות גיוס עולים חדשים לצה"ל והנושא של השותפות עם הגופים המקצועיים, גם משרד הקליטה וגם הסוכנות היהודית.
<יגאל שטיינמן: ב-2 בספטמבר – מיט"ב – שזה הגוף האחראי על יישום מדיניות גיוס עולים – הוציא עדכון נעלה גיוס עולים חדשים לצה"ל.
<יגאל שטיינמן: מדובר בשינויים מרחיקי לכת.
<יגאל שטיינמן: אנחנו עודכנו על כך במסמך רשמי.
<יגאל שטיינמן: המשמעות של המסמך הזה, שיש אוכלוסיות שעד כה לא שירותו והם הולכים להתגייס ולשרת.
<יגאל שטיינמן: יש אוכלוסיות ששרתו פחות ויעשו יותר, יש גם אוכלוסיות שלא ישרתו.
<יגאל שטיינמן: מדובר בשינויים מרחיקי לכת שאנחנו מאמינים, בתור מי שעוסקים בחזית של מלאכת עידוד עלייה והכנה לעלייה וטיפול טרום עלייה, עם השפעה מאד מאד משמעותית על אוכלוסיות.
<יגאל שטיינמן: ואגב, אם אנחנו כבר מדברים על עלייה מצרפת, אז בוודאי על אחת כמה וכמה על אוכלוסיות העלייה מצרפת.
<יגאל שטיינמן: כשעוסקים בעלייה, מדובר בתהליך תכנוני שלוקח חודשים רבים אם לא שנים.
<יגאל שטיינמן: צה"ל קובע את המדיניות בהתאם למועד הכניסה לארץ ולא מועד העלייה, וברגע נתון זה נמצאים פה מעל 5,000 צעירים שכבר נכנסו לישראל, שנמצאים בשלב של החלטה לקראת העלייה.
<יגאל שטיינמן: השינויים האלה חייבים להיעשות קודם כל בשיתוף עם הגורמים המקצועיים, כמו משרד הקליטה, כמו הסוכנות היהודית, וכשהם מתקבלים בצורה פנימית ויוצאים החוצה ללא הכנה, ללא התראה, הם עושים בעינינו, יותר נזק מאשר תועלת, כשאני מדגיש שזאת המטרה המשותפת שלנו יחד עם צה"ל, להגיע למיצוי פוטנציאל מקסימאלי לגיוס.
<יגאל שטיינמן: כי אנחנו כן מאמינים שהשירות הצבאי זה אחד השלבים המשמעותיים ביותר בקליטה ובהשתלבות ואנחנו כתף אל כתף פועלים כדי שזה גם יתקיים וגם יצליח.
<יגאל שטיינמן: אבל יש שאלה איך עושים את זה ולכן כשעושים שינויים, אלף עושים דיונים משותפים.
<יגאל שטיינמן: ב', קובעים דואר מעבר סביר, שכל אלה שכבר תכננו להגיע או שכבר הגיעו, לא יגלו בהפתעה שמה שהיה לגביהם כבר לא קיים ויש נהלים אחרים.
<יגאל שטיינמן: זה פוגע באמון, זה פוגע בוודאות, זה פוגע ביכולת של אותם עולים להתמודד עם המצב באופן נכון.
<יגאל שטיינמן: אנחנו זיהינו שיש אוכלוסייה למשל של בנות מעל גיל 20, שמעתה התגייסו לתקופה של שנה, מה שלא היה קודם.
<יגאל שטיינמן: באופן מהותי זה שווה דיון, כי צריך גם לחשוב איך הבנות האלה יתמיינו, איזה תפקידים הן תעשנה.
<יגאל שטיינמן: האם תגענה לשירות משמעותי, מה תהיה שביעות הרצון שלהן מהשירות, איך הן תעבורנה את ההכנות הנכונות.
<יגאל שטיינמן: מעבר לעובדה שזה בא בהפתעה, במיוחד עבור הבנות ששירות החובה בארצות המוצא שלהן הוא לא חובה.
<יגאל שטיינמן: ואגב, אם אנחנו כבר נוגעים בסוגיה של קורס "נתיב", אז לא רק הבנות האלה, גם אוכלוסיות אחרות כמו אבות לילדים שהולכים להתגייס וגילו את זה עכשיו, מה-2 בספטמבר, לתקופות מסוימות.
<יגאל שטיינמן: לקורס "נתיב" לא מגיעים חיילים שמשך שירות החובה שלהם הוא פחות משנתיים.
<יגאל שטיינמן: וחלק גדול מאד מאוכלוסיית העולים מתגייסים, בין אם זה בחובה ובין אם זה בהתנדבות, והמון מגיעים להתנדבות לתקופה של שנה ושנה וחצי.
<יגאל שטיינמן: הם פשוט נפלטים מהמעגל.
<יגאל שטיינמן: הם לא נמצאים שם בכלל.
<יגאל שטיינמן: הם נלחמים להגיע לשם והם לא מגיעים, כי יש הנחיה חד משמעית של מיט"ב שהם לא יגיעו לשם.
<יגאל שטיינמן: יש חיילים שמגיעים בכוח ובכוח נשארים.
<יגאל שטיינמן: זה מקרים - - -.
<יגאל שטיינמן: אז גם את זה צריך לקחת בחשבון, שאי אפשר מצד אחד לבנות מדיניות שהיא מפתיעה, לבנות מדיניות שהיא מגייסת אוכלוסיות שלמות שצריכות לחשוב האם נכון ואיך לעשות את זה; ומצד שני, באופן מובהק ובהגדרה, למנוע מהם כניסה למערכת של "נתיב", שזה אחד הדברים המשמעותיים ביותר שקיימים היום בתקופת השירות.
<יגאל שטיינמן: אנחנו הוצאנו מכתב בקשה גם להתייחס באופן מהותי לשינויים האלה ולקיים דיון, לראש חטיבת תומכ"א וגם למפקד מיט"ב ולראש מטה אכ"א; וגם להנהיג באופן מיידי דואר מעבר סביר לאוכלוסיות שכבר תכננו להגיע לכאן.
<יגאל שטיינמן: לא קיבלנו התייחסות - - -
<נויה גוברין: אנחנו היינו בקשר עם הצבא בעניין הזה.
<נויה גוברין: קודם כל צריך לציין גם את השינויים הדחופים שקרו בעקבות זה.
<יגאל שטיינמן: אז אנחנו לא קיבלנו התייחסות.
<יגאל שטיינמן: אנחנו רוצים לקיים דיון, כי אנחנו מקבלים ריקושטים כבר עכשיו מצרפת, ממקומות אחרים, על מה הדברים האלה עושים.
<יגאל שטיינמן: הם צריכים להיעשות בצורה אחרת, הם צריכים להיעשות בצורה של שיתוף פעולה עם אנשי מקצוע ולנהוג בסופר רגישות כאן.
<נויה גוברין: אבל חשוב לציין שביטלו את שלב ג'.
<נויה גוברין: זה היה שלב מאד מאד בעייתי, שחברה שעלו שלארץ שירתו 6 חודשים בתפקידים מאד מאד לא משמעותיים ועכשיו יש להם את האפשרות - - -
<יגאל שטיינמן: נכון, נכון.
<יגאל שטיינמן: אבל לעומת זאת, כל הנושא של אקדמיזציה, שמדברת על כך שצעירים עם תואר יתגייסו לשנה חובה ושנתיים קבע, היום לא ניתן להתנדב לפחות משנה וחצי ולא ניתנה דעת לכך.
<יגאל שטיינמן: גם על זה צריך לדבר.
<יגאל שטיינמן: ברשותכם, אני עוד רוצה לגעת בסוגיה מאד מאד קריטית כאן, של הנושא של המצוקה הרגשית של החיילים, שגם מגיעה לתוצאות מאד מאד קשות שהוזכרו כאן.
<יגאל שטיינמן: כבר התקיים כאן דיון בזמנו וגם הפסיכיאטר הראשי של צה"ל היה כאן וכולם מבינים את העובדה שהיום לא קיימת מערכת של טיפול רגשי רגיש תרבות בצה"ל.
<יגאל שטיינמן: היה ניסיון לאפשר לקב"נים לנהל מספר מפגשי תמיכה, שקשה מאד לקרוא לזה טיפול רגיש תרבות וטיפול רגשי ותמיכתי.
<יגאל שטיינמן: אני לא יודע באמת האם זה הגיע לאותו מיצוי שדובר על שלושה-ארבעה מפגשים מול חייל.
<יגאל שטיינמן: אנחנו מבינים שדווקא זה לא כל כך הגיע לכך, אבל זה גם לא פותר את הבעיה.
<יגאל שטיינמן: החיילים לא מרגישים נוח - - -
<צבי אוד: אחרי צוק איתן היה בחלק מהיחידות שלחמו, שנפגעו מאד, היו להם שלושה-ארבעה מפגשים.
<צבי אוד: בסיירות עד היום, זאת אומרת גם בוגרי הסיירות, אלה שמשתחררים, עדיין יכולים לבוא לטיפול.
<יגאל שטיינמן: הבעיה שהם לא כל כך הולכים, כי הפתרון של קשר טלפוני עם ער"ן הוא פתרון אולי נכון למצבים מסוימים, לא לכל המצבים.
<יגאל שטיינמן: אנחנו מדגישים את הסוגיה של טיפול תמיכתי רגשי רגיש תרבות.
<יגאל שטיינמן: זו תורה שלמה שצריך לפתח אותה, שצריך לקיים אותה, שצריך להכשיר.
<יגאל שטיינמן: חייל יוצא אתיופיה לא יכול להתחבר לטיפול תמיכתי באותה צורה כמו חייל יוצא חבר העמים ובטח כמו חייל יוצא דרום אמריקה וארצות הברית.
<יגאל שטיינמן: את המערכים האלה צריך לבנות, צריכים לקיים אותם ולאפשר באופן לא שיפוטי להגיע לשם.
<יגאל שטיינמן: אנחנו ראינו, אנחנו קיימנו יחד עם מרכז מייקל לוין את השבתונים לחיילים בוגרי צוק איתן, עד כמה היה שם צורך בוונטילציה, עד כמה היה שם צורך להגיע למענים האלה ובין היתר גם מחוץ למערכת - - - שנכון להיום לא מתאפשר וכדאי לחשוב על זה.
<יגאל שטיינמן: כי לפעמים גם חיילים מאד הססניים להגיע לרשויות בתוך הצבא, כי הם לא רוצים להיפגע, הם לא רוצים להיפלט מהיחידות.
<יגאל שטיינמן: מדובר בנושאים מאד מאד טעונים ויפה שעה אחת קודם לחשוב, כמו שחושבים על נושא של טיפול רפואי רגיל מחוץ לכותלי המערכת הצבאית, כך על טיפול פסיכולוגי תמיכתי, ואני מדגיש – רגיש תרבות.
<יגאל שטיינמן: אני חוזר לעניין של ההכנה.
<יגאל שטיינמן: כסף זה חשוב, זה מאד חשוב, אבל לא פחות חשוב לנהל מערכת הכנה סדורה איך להתנהל עם הכסף.
<יגאל שטיינמן: איך להתנהל עם הזכויות.
<יגאל שטיינמן: מה לעשות עם זה, וצריך לעשות את זה בשלב של הכנה לשירות, צריך לעשות את זה כמו שזה נעשה בחלק גדול מהמסגרות.
<יגאל שטיינמן: צריך לעשות את זה לקראת השחרור, כי החיים באזרחות הם שונים לחלוטין ממסגרת שירות צבאי ורוב החיילים העולים הבודדים אין להם ניסיון התמודדות עצמאית באזרחות.
<יגאל שטיינמן: וזה גם צריך להיעשות במסגרת השירות הצבאי.
<יגאל שטיינמן: סדנאות.
<יגאל שטיינמן: נכון, זה קשה להוציא חיילים ליום-יומיים של הכנה.
<יגאל שטיינמן: רואים שיש גם קושי לצאת לכנפיים, יש קושי לצאת לקורס "נתיב", תמיד יש בעיה של סד"ק, אבל אם להוציא חיילים באמצע שירות לסדנאות של העצמה, לסדנאות של תמיכה וחיזוק, והכנה להתנהלות נכונה, בדגש על התנהלות כלכלית, לפחות את אותם משאבים שחיילים מקבלים - הם ילמדו לנצל אותם נכון וזה חובה לעשות את זה.
<יגאל שטיינמן: תודה רבה.
אברהם נגוסה: בנקודה הזאת דווקא, בעניין האובדנות, רגישות תרבותית, אנחנו רוצים לשמוע מסגן אלוף אריאל בן יהודה, נציג אט"ל.
<אריאל בן יהודה: טוב, אני אציג את התפקיד שלי.
<אריאל בן יהודה: שמי ד"ר אריאל בן יהודה, ראש ענף קליני במחלקת בריאות הנפש בחיל הרפואה של צה"ל.
<אריאל בן יהודה: אני הייתי רוצה להגיד בכמה מילים איך נוגע התפקיד שלי לנושא האובדנות, מכיוון שחלק מהדברים ששמעתי פה באמת היו קצת, בואו נגיד צרמו לאור הדבר הזה, בעיקר בתחום השקיפות.
<אריאל בן יהודה: מכיוון שאני כראש ענף – ואני אמנם רק שבוע בתפקיד – אבל הענף שלי עוסק במניעת אובדנות גם בקשר מתמיד עם גורמים אזרחיים, זאת אומרת עם המועצה הלאומית למניעת אובדנות, עם היחידה למניעת אובדנות במשרד הבריאות, עם משרד הקליטה.
<אריאל בן יהודה: הנתונים שיש לנו בנושא אובדנות הם נתונים שאנחנו חולקים אותם עם גופים אזרחיים, שהעניין הזה של איחוד מבחינתנו הוא לא-.
<אריאל בן יהודה: אני אם ישאלו אותי, אני אמליץ לממונים עלי כמה שיותר לשתף.
<אריאל בן יהודה: לנו אין - - -
אברהם נגוסה: תשתף אותנו גם בנתונים העדכניים.
<אריאל בן יהודה: אני אשתף אתכם.
<אריאל בן יהודה: אני אגיד מה אנחנו יודעים על אובדנות, כאיזה שהוא מבוא קצר, ואחר כך אני אתייחס לנתונים, לפי מה שאתם תשאלו.
<אריאל בן יהודה: אז הדבר הראשון שאני אגיד, זה שקודם כל מהידוע בעולם, הגירה זה גורם סיכון לאובדנות, בכל העולם.
<אריאל בן יהודה: גם גורם סיכון לאובדנות בפרט וגם בכלל לפסיכו-פתולוגיה לסוגיה.
<אריאל בן יהודה: והדבר הזה נכון גם במדינת ישראל.
<אריאל בן יהודה: הנתונים האלה הם נכונים לכלל אוכלוסיית מדינת ישראל, לא רק לאוכלוסיית המשרתים בצבא.
<אריאל בן יהודה: אני חושב שאתה ציינת בהתחלה, ואם לא אז אני אציין, ששליש ממקרי האובדנות בעשור עד 2014, 10 השנים עד 2014 - שליש ממקרי האובדנות היו עולים בכלל מדינת ישראל, לא ספציפית לאוכלוסיית הצבא.
<אריאל בן יהודה: ובעניין הזה, יכול להיות שמאפייני המתאבדים בצבא הם לא בדיוק אותו דבר כמו באוכלוסייה, אבל אנחנו סוג של מראה של האוכלוסייה הכללית במדינת ישראל.
<אריאל בן יהודה: את הנתונים האלה אני מביא מעבודה שפורסמה והיא גלויה, של גברת בשם ציונה חקלאי.
<אריאל בן יהודה: היא פורסמה, אפשר למצוא אותה בקלות באינטרנט, הנתונים האלה הם זמינים.
<אריאל בן יהודה: אני אגע עכשיו במילה לגבי מה אנחנו עושים בצבא.
<אריאל בן יהודה: אז הצבא זה דווקא דוגמא בהקשר של האובדנות, לגוף או ארגון שעשה צעד מאד גדול במניעת אובדנות.
<אריאל בן יהודה: אני מדבר כרגע באופן כללי, אבל זה נכון גם לגבי הפלח של העולים בתוך הדבר הזה.
<אריאל בן יהודה: עד שנת 2006-2007 – היו סדר גודל של 30 פלוס מתאבדים בשנה בצה"ל.
<אריאל בן יהודה: בעקבות העבודה שנעשתה על זה - הייתה עבודת מטה מאד רצינית שהוביל סגן הרמטכ"ל דאז - נכתבה והושקה תכנית למניעת אובדנות, שצריך להגיד שאחד המרכיבים המאד מאד חשובים שלה היה מניעה של נגישות לנשק לאוכלוסיות בצבא שהן לא מחויבות בזה, והדבר הזה בין היתר, יחד עם דברים נוספים, הורידו את כמות ההתאבדויות בשנה בצבא באופן דרסטי.
<אריאל בן יהודה: זאת אומרת אנחנו בשנים האחרונות, מאז השנה שציינתי, מדברים על סדר גודל של סביב ה-20, והיו אפילו שנים שהיו פחות.
<אריאל בן יהודה: סתם בתור דוגמא אני אתן את שנת 2013, שהיו 7 מקרי אובדנות בצבא, שרק אחד מתוכם, רק, זה לא רק, אבל אחד מתוכם הוא עולה ועולה מברית המועצות לשעבר.
<אריאל בן יהודה: זאת אומרת יש לנו סך הכל שבעה מתאבדים באותה שנה, שאחד מתוכם הוא עולה.
<אריאל בן יהודה: כל האחרים הם ילידי הארץ.
<אריאל בן יהודה: שוב, זה כמובן לא צריך לנחם את אף אחד ואנחנו מתייחסים לכל אחד מהמקרים האלה באופן מאד מאד כבד ראש ומשקל, אבל אלה המספרים מאז.
<אריאל בן יהודה: אנחנו מדברים על מספרים שהם סביב ה-20.
<אריאל בן יהודה: אני יכול להגיד נתונים שהם נתונים עוד לא סופיים של שנת 2015, ואנחנו כולנו מקווים שהם יהיו אפילו נמוכים יותר, אבל כשאני אומר את המספרים לגבי 2015 – צריך להגיד שאני מדבר על חשד למקרי אובדנות, כי חלק מהדברים עדיין נמצאים בחקירות, חקירה של מצ"ח.
<אריאל בן יהודה: אז אנחנו מדברים על 10 מקרים.
<אריאל בן יהודה: שלושה מתוכם, כפי שציין הכתב שהיה כאן, באמת הם בני העדה האתיופית ואנחנו עוד לא יודעים באופן סופי שהם אכן התאבדו, אבל אלה המספרים נכון לעכשיו.
<אריאל בן יהודה: אני אומר את זה, כשאני מזכיר את הנתונים שהיו בצה"ל עד שנת 2006, כשאנחנו מדברים שם על היקפים הרבה יותר גדולים.
אברהם נגוסה: שלושה אני מכיר באופן אישי, אפילו את המשפחות.
<שפרה שחר: ואחד אנחנו מכירים ואנחנו יודעים - - -
<שמעון איפרגן: לא, הם התאבדו.
<שמעון איפרגן: איך יתכן שהם לא התאבדו?
<אריאל בן יהודה: אני לא חוקר מצ"ח.
<אריאל בן יהודה: יש חקירת מצ"ח שמתנהלת בעניין הזה.
<שמעון איפרגן: בחקירת מצ"ח, חייל יורה לעצמו כדור בראש, אז זאת לא התאבדות?
<קריאה: יש חקירת מצ"ח.
<קריאה: אולי תאונה, אולי נפלט לו.
<שמעון איפרגן: וואו.
<שמעון איפרגן: אתם דיברתם עם המשפחות של החיילים?
<אריאל בן יהודה: עד כמה שגם לי יש את המחשבות הפרטיות שלי ואת ההיגיון הבריא שלי, אני מחויב לעבוד כמו כל אגף, כמו איש ששומר חוק, על פי החוק ועל פי הגורמים הפורמאליים ואנחנו נחכה ואנחנו נקבל את התשובות.
<אריאל בן יהודה: לגופו של עניין, וזה אולי כן יכול לספק את הכתב שדיבר פה קודם, אנחנו מבצעים תחקור של כל אירוע אובדני וזה כבר כמה שנים, זה לא רק עכשיו.
<אריאל בן יהודה: אנחנו מבצעים תחקור של כל אירוע אובדני.