GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יאסו זללו: לגבי הרשויות המקומיות, ואני בדגש עליהן, אני מציע לוועדה, וגם הצעתי את זה לראש העירייה, לשים משקיף מטעם חוק ייצוג הולם בכל ועדת מכרזים ובכל עיר ועיר.
יאסו זללו: מה זאת אומרת – ועדת מכרזים שמתכנסת ראשון לציון, שיהיה שם משקיף של חוק ייצוג הולם.
יאסו זללו: פה גם יצרת משרה, וגם יש אכיפה.
יאסו זללו: כלומר הוא יכול לבוא ולהעיר הערות, ולאכוף את זה.
יאסו זללו: זאת הצעתי לוועדה.
אברהם נגוסה: רכבת ישראל, בבקשה, בקצרה.
<שלומית פרימן: שלומית פרימן, אני מנהלת גיוס ברכבת.
<שלומית פרימן: לנו יש 1.7% - כולם ברכבת, לא עובדי קבלן.
<שלומית פרימן: בכללם רובם במקצועות הליבה של הרכבת, אם זה נהגי רכבות, פקחים, מהנדסים והנדסאי חשמל ומכונות.
<שלומית פרימן: יש לנו גם עובדים שהם אקדמאיים, אם זה עורכי דין, כלכלנית ומהנדסים.
<שלומית פרימן: יש עורך דין אחד.
<אביבית קבדה: לפני חודש נקלט.
אברהם נגוסה: גם זה בסדר.
<אביבית קבדה: לא, אנחנו רק עוקבים.
אברהם נגוסה: נתיבי ישראל, בבקשה.
<רקפת לוי: שמי רקפת לוי, ואני ממלאת מקום סמנכ"ל משאבים ומינהל בנתיבי ישראל, מע"צ, ולי יש בשורות טובות.
<רקפת לוי: אנחנו בשנים 2015-2014 קלטנו שלוש עובדות חדשות, אחת ב-2014, מתוך 350 עובדים.
אברהם נגוסה: שלוש?
אברהם נגוסה: מאז יצא החוק, 2011, שלושה עובדים.
<רקפת לוי: כן.
<רקפת לוי: שלוש עובדות חדשות, ביניהן רכזת חוזים והתקשרויות, ב-2014, עוד רכזת חוזים והתקשרויות, ומתמחה ללשכה המשפטית.
<רקפת לוי: שלוש העובדות הן אקדמאיות, ואנחנו מייעדים משרות לייצוג הולם.
<איציק יצחק דסה: זה לא נחשב- - -
<רקפת לוי: אבל תמיד יכולים להמשיך אחר כך ללשכה המשפטית.
<איציק יצחק דסה: אבל כרגע היא לא במניין.
אברהם נגוסה: כיוון שאין לנו זמן, איציק, אני מבקש.
<רקפת לוי: אנחנו מייעדים משרות לייצוג הולם.
<רקפת לוי: כשאומרים: ייצוג הולם, זה לא רק העדה האתיופית – כמובן, ערבים, דרוזים, בעלי מוגבלויות וכו'.
<רקפת לוי: מתחילת השנה מתוך 17 משרות, חמש מהן ייעדנו לייצוג הולם, במהלך שבעת החודשים האחרונים.
<רקפת לוי: שניים מהם מהעדה האתיופית.
<רקפת לוי: לנו יש החלטת דירקטוריון, שאומרת ש-10% מקליטת העובדים בשנה יהיו בייצוג ההולם, אז כבר שבעה חודשים.
<רקפת לוי: עד סוף השנה אני מקווה שנעמוד ביעד.
<רקפת לוי: תהיו אתנו בקשר, ותעקבו.
<רקפת לוי: אנחנו בשיתוף פעולה כבר בתהליך הגיוס עם עולים ביחד, העמותה שעוסקת במצוינות.
<ליאור אבבה: חברת כוח אדם יוצאי אתיופיה.
<אביבית קבדה: עולים ביחס מסייעים בהשמה, אז מה הבעיה?
<קריאה: זאת ועדת עולים ביחד?
<רקפת לוי: אנחנו פונים בפנייה ייעודית לעמותה שאנחנו יודעים שיכולים לשלוח לנו קורות חיים לאקדמאיים.
<רקפת לוי: זו היתה המטרה.
<רקפת לוי: אנחנו פונים לעוד עמותות.
<רקפת לוי: אנחנו מקווים להמשיך ולהגדיל את קליטת יוצאי העדה בנתיבי ישראל.
אברהם נגוסה: רשות הדואר, בבקשה.
<שמואל קוניק: שלום לכולם, אדוני היושב-ראש.
<שמואל קוניק: שמי שמואל קוניק, עורך דין, מנהל מחלקת לענייני עובדים באגף במשאבי אנוש.
<שמואל קוניק: כפי שידוע לכם, ואם לא – אחדש לכם: הדואר נמצא בתקופה קשה, גם תפעולית וגם כלכלית-פיננסית.
<שמואל קוניק: נחתם הסכם קיבוצי לאחרונה, הסכם התייעלות והבראה, שתוך ארבע שנים ועד 2018 בעצם, מצבת כוח האדם תקטן עד 5,000 עובדים.
<שמואל קוניק: היום אנחנו נמצאים ב-6,200 עובדים, וזה יורד כל חודש – עוזבים את החברה אנשים.
<שמואל קוניק: בנוסף, החלק המכריע של עובדי חברת הדואר אלה עובדים תפעוליים, לא עובדי מטה.
<שמואל קוניק: בעובדים תפעוליים אנחנו כוללים דוורים, עובדי מיון, עובדי אשנב וכדומה.
<שמואל קוניק: נכון להיום בחברת הדואר מועסקים 93 מבני העדה האתיופית.
<שמואל קוניק: באחוזים זה נושק ל-1.5% מ-6,200 העובדים.
<שמואל קוניק: ההתפלגות שלהם היא עובד אחד מנהל תחום העברת דואר.
<שמואל קוניק: מנהל תחום בשירות המדינה ואצלנו זה תפקיד ברמה גבוהה מאוד, מתחת לסמנכ"ל בעצם, עוד עוזר בכיר בנושא של מפקח מכתבים רשומים, שני עוזרים, לא עוזרים בכירים, שזה גם תפקיד ברמה די גבוהה, עוזר הפעלה ועוזר תפעולי, והשאר אלה עובדים תפעוליים, שמדברים על נהגים, על עובדי שיקוף, שמשקפים את הדואר, מאבטח כספים, מוקדנים, פועלים במיון, עובדים באשנב ודוורים.
אברהם נגוסה: שושנה בן-דור, מנכ"לית- - -
<שושנה בן-דור: תודה רבה.
<שושנה בן-דור: אני ממש אקצר.
<שושנה בן-דור: קודם כל, אני חושבת שדיוני המעקב האלה חשובים ביותר.
<שושנה בן-דור: שנית, כולנו שמענו על עולים ביחד, ואני באמת מברכת אותם על הפעילות שלהם.
<שושנה בן-דור: יחד עם זאת, לארגון שלנו, ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה, מאז 1987 יש תוכנית למתן מלגות לאקדמאיים.
<שושנה בן-דור: כבר יש לנו משהו בסביבות 2,600 בוגרים, כמעט כולם אקדמאיים, וברור שכאשר סיימו, אנחנו ליווינו אותם בציפייה שייקלטו לפי הכישורים המקצועיים שלהם בכל התחומים.
<שושנה בן-דור: יש מבחר רב של תחומים.
<שושנה בן-דור: נוכל גם לספק מתוך המידע שיש לנו מידע על כמה בוגרים אצלנו, ואם כבר לנו יש 2,600, זה אומר שסך הכול יש הרבה מעל 3,000 בעלי תואר מהקהילה.
<שושנה בן-דור: אנחנו נשמח לקבל פניות כדי להנגיש, אם יש מכרזים, נשמח לקבל את לשון המכרז, ולהנגיש את הבקשה גם לקהל שלנו.
<שושנה בן-דור: יש לנו לפחות אלף מיילים עדיין פעילים.
<שושנה בן-דור: לא כל המיילים שלנו עדיין פעילים, אבל נשמח.
<אליעזר יפה: יש לך רשימה של כל ה-3,000?
<שושנה בן-דור: את כל השמות – כן.
<שושנה בן-דור: רק כאלף, יש לנו המיילים הפעילים שלהם, אבל גם זה משהו.
אברהם נגוסה: הוועדה מביעה אכזבה מיישום החוק, שהוא לוקה בחסר.
אברהם נגוסה: לכן הוועדה קוראת למשרד הפנים, להתקין תקנות ליישום החוק, ולמרכז השלטון המקומי, לחדד בפני הרשויות המקומיות את העובדה, כי קיימת חובה אקטיבית בחוק לייצוג הולם, וכי יש לפרסם מכרזים ייעודיים עבור יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: הוועדה קוראת לרשות החברות, לרכז את כל הנתונים מהחברות הממשלתיות, ולהעבירם בהקדם לוועדה, כי לא קיבלנו דוח.
אברהם נגוסה: הוועדה קוראת למשרד המשפטים ולמשרד הכלכלה, להגדיל משמעותית את תקני הנציבות לשוויון הזדמנויות בעבודה כדי לאפשר לה לפעול ליישום חקיקה ומניעת אפליה.
אברהם נגוסה: במושב הבא - אנחנו לא נקבע תאריך היום – אבל במושב הבא נקיים דיון מעקב נוסף, כי אנחנו לא נעזוב את העניין, לא נחכה שנה.
אברהם נגוסה: אני אומר לכם, אנחנו נזמין את זה אחרי שהכנסת חוזרת.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לעקוב אחרי העניין.
אברהם נגוסה: אנחנו לא רוצים לוותר בנושא הזה, כפי שאמרתי.
אברהם נגוסה: אני קורא לארגון טבקה, גם לנציבות וארגונים אחרים, להפנות תלונות ספציפיות לנציבות לשוויון הזדמנויות בעבודה.
אברהם נגוסה: הוועדה מחזקת את פעילות ה-EQUAL OPPORTUNITIES, וקוראת לו להמשיך את המעקב החשוב.
אברהם נגוסה: חשוב מאוד, להביא את הנתונים, לבדוק בכל חברה, ולהביא לנו, כמו שהצגת לנו עכשיו.
אברהם נגוסה: זה מאוד חשוב לנו.
אברהם נגוסה: אנחנו מחזקים את עבודתכם.
אברהם נגוסה: תודה רבה על ההשתתפות, הישיבה נעולה.
אברהם נגוסה: התכנסנו לישיבה היום בנושא סגירת אולפן ייחודי לתלמידים עולים בירושלים.
אברהם נגוסה: הובא לידיעתי, וגם לידיעת חבריי בוועדה, כי האולפן לתלמידים עולים שהופעל בשנה האחרונה על ידי מנח"י, במימון עיריית ירושלים, עומד להיסגר בהנחיית משרד החינוך.
אברהם נגוסה: כתוצאה מכך אנחנו רצינו לקיים את הדיון בנושא הזה, כדי להבין למה ומה אפשר לעשות כדי לעזור לאותו אולפן.
אברהם נגוסה: זה נראה לי לא נכון שמשרד החינוך אינו מממן אולפן ללימוד עברית לעולים חדשים בשיתוף משרד העלייה והקליטה.
אברהם נגוסה: ברור לחלוטין שסגירת האולפן הזה מהווה פגיעה בתלמידים העולים שכן חמש שעות הוראת עברית שיינתנו להם בבית הספר, לא שוות למה שהיו מקבלים באולפן בירושלים במשך שלושים שעות על ידי המורים המומחים להוראת השפה העברית כשפה שנייה.
אברהם נגוסה: לאור הצלחת הוראת השפה העברית לתלמידים עולים במסגרת אולפן זה, חשוב לפעול למניעת סגירת האולפן.
אברהם נגוסה: אין לי ספק שהוראת העברית בבתי הספר תעניק לתלמידים העולים פחות שעות עברית ותהיה הרבה פחות אפקטיבית.
אברהם נגוסה: זה צעד שנצטער עליו ולכן כדאי למנוע אותו.
אברהם נגוסה: כמובן נשמע את הדברים ואחר כך נסכם את הדיון.
אברהם נגוסה: נשמע את כל הצדדים, גם את הורי התלמידים העולים, את נציגי ארגוני העולים, את נציגי עיריית ירושלים, את נציגי משרד החינוך, את נציגי משרד הקליטה ונציגי מנח"י.
אברהם נגוסה: נשמע ולאחר מכן נסכם את הדיון בקריאה לפי המצב אותו נבין.
אברהם נגוסה: כל אולפן הוא מאוד חשוב לנו ואני חושב שזה יהיה הסיכום שלנו אותו נסכם בסוף הדיון ונאמר למשרד הרלוונטי היכן אנחנו יכולים להשפיע כדי להמשיך את קיומו של האולפן.
<קריאה: אם יש כבר סיכום, למה אנחנו דנים?
אברהם נגוסה: אמרתי שאנחנו נסכם.
אברהם נגוסה: לא אמרתי סיכום.
אברהם נגוסה: נסכם אחרי הדיון ואז נדע בדיוק מי המשרד הרלוונטי אליו אנחנו צריכים לפנות.
אברהם נגוסה: נמצאת אתנו חברת הכנסת טלי פלוסקוב אבל יצטרפו אלינו עוד חברי כנסת שבינתיים הולכים מוועדה לוועדה.
אברהם נגוסה: אני רוצה קודם כל לשמוע את מנהלת האולפן, גברת יעל שלום.
<יעל שלום: שלום.
<יעל שלום: בוקר טוב.
<יעל שלום: אני מנהלת את האולפן לתלמידים עולים של עיריית ירושלים מזה 17 שנים ושנים קודם גם הייתי מורה בבית הספר.
<יעל שלום: האולפן, כמו שכבודו אמר, קיים מזה 42 שנים, משנת 1973, וקלט את העליות הגדולות, החל מהעליות של שנות ה-70 מרוסיה, אחר כך עליות נוספות, העלייה של התלמידים מאתיופיה והיום את היום התלמידים מצרפת ומצפון אמריקה.
<יעל שלום: היה הסכם רב שנים בין עיריית ירושלים לבין משרד החינוך שהאולפן הייחודי הזה יעמוד כבית ספר בפני עצמו ובאמת משרד החינוך מימן אותו במשך יותר ארבעים שנים.
<יעל שלום: אלא שלפני שנתיים משרד החינוך החליט על מדיניות חדשה לפיה – המדיניות של משרד החינוך שאנחנו חושבים שהיא בעצם מהווה שינוי לא מקצועי בעניין של קליטת העולה – הילד צריך להיכנס ישירות לבית הספר, להיקלט שם ושם הוא יקבל מספר שעות לצורך הקליטה שלו ולצורך לימוד העברית.
<יעל שלום: אז עיריית ירושלים, לפני שנה, החליטה - היא עדיין הכירה בחשיבות האולפן – שבכל זאת, למרות המדיניות של משרד החינוך ולמרות הנתק הזה כאשר משרד החינוך כבר לא מימן יותר את האולפן – מכיוון שהיא הכירה בחשיבות של האולפן ובמפעל באמת הכול כך חיוני הזה, היא החליטה לממן את האולפן בעצמה.
<יעל שלום: השנה, לפי מה שאנחנו יודעים ממנח"י, יש לחצים מטעם משרד החינוך להחיל את המדיניות הזאת על האולפן של מנח"י, למרות שהוא אולפן עצמאי ולמרות שהוא ממומן על ידי העירייה, ובעצם לפזר אותו מה שאומר לסגור אותו ולשלוח את הילדים לבתי ספר קולטים, שם לכאורה הילדים יקבלו יותר עברית – ואנחנו חושבים שזה מאוד לא נכון ותכף אני אומר למה – ובעצם בצורה כזאת הם חושבים שהקליטה של הילד תהיה יותר טובה.
<יעל שלום: אנחנו לא חושבים כך.
<יעל שלום: אנחנו חושבים שהמעבר דרך האולפן הוא המעבר המוצלח יותר.
<יעל שלום: זה בעצם צינור, זאת בעצם חממה שמאפשרת לילד העולה להיקלט תחילה במקום יותר משפחתי, במקום שמאפשר לו ללמוד את השפה העברית בצורה שיטתית ומובנית על ידי מורים מאוד מקצועיים.
<יעל שלום: האולפן הזה שקיים 43 שנים כבר הוכיח את עצמו והילדים שסיימו את האולפן נקלטו מצוין בבתי הספר, לא היו מעברים נוספים מבית ספר לבית ספר מכיוון שכאשר הילד סיים אולפן, הוא קיבל מספיק כלים טובים כדי להיקלט בבתי הספר הקולטים הישראלים.
<יעל שלום: אחוז הנשירה של תלמידים שסיימו אולפן שואף לאפס, כמעט ואין תלמידים נושרים.
<יעל שלום: הם מצליחים בבתי הספר, עוברים בגרות, נקלטים בצבא, עוברים אחר כך באוניברסיטאות.
<יעל שלום: אנחנו שומרים על קשר עם תלמידים שלמדו אצלנו עוד לפני 25 שנים ויותר.
<יעל שלום: אנחנו גם מכירים מקרים של תלמידים שנקלטו ישר בבית הספר מכל מיני סיבות כאלה ואחרות, שלא ידעו על קיומו של האולפן, ולאחר כשנה או מספר חודשים שראו שבעצם הילד מבזבז את זמנו בבית הספר, הגיעו אלינו לאולפן ואמרו שהילד לא עושה כלום בבית הספר וזה סתם בזבוז זמן.
<יעל שלום: באו לאולפן, למדו, אחרי שכבר בזבזו זמן, והיום הם משולבים יפה בבית הספר.
<יעל שלום: צריך להבין שהילדים שמגיעים אלינו מקבלים גם תמיכה רגשית.
<יעל שלום: ההורים מקבלים תמיכה.
<יעל שלום: יש סדנאות גם להורים וגם לילדים.
<יעל שלום: יש לנו יועצים ויש לנו פסיכולוגים.
<יעל שלום: זה לא רק לימוד עברית, ואני חוזרת ואומרת שלימוד העברית כאן ניתן להם בצורה מאוד שיטתית ומובנית על ידי מורים מאוד מקצועיים שהם מנוסים בהוראת העברית.
<יעל שלום: הילד, עם כל הבסיס הטוב הזה, יכול להמשיך אחר כך הלאה.
<יעל שלום: הוא מקבל אצלנו 25 שעות שהיום ממומנות על ידי עיריית ירושלים פלוס שבע-שמונה שעות שממומנות על ידי משרד הקליטה.
<יעל שלום: הוא לא לומד רק עברית אלא הוא לומד היסטוריה, גיאוגרפיה, תנ"ך, אזרחות, ספרות, מתמטיקה, אנגלית למי שלא דובר אנגלית.
<יעל שלום: זאת אומרת, זה מערך שלם, תכנית שלמה שמכינה אותו לבית הספר.
<יעל שלום: ברגע שיש לו את כל החבילה הזאת אתו ואחרי שהוא עבר את המסנן הזה, את החממה הזאת של האולפן עם כל העזרה הזאת גם להיקלט נכון בתרבות הישראלית הבית ספרית, אז הוא מוכן להמשיך הלאה.
<יעל שלום: והוא לא עוזב את בית הספר ולא עושה מעברים מבית ספר כזה או אחר.
<יעל שלום: אצלנו הוא מקבל את השעות האלה, כמו שאדוני אמר קודם, ואילו בבית הספר הוא מקבל – אם הוא נקלט ישירות לבית הספר – הרבה פחות שעות ואז זה לא על ידי מורים מקצועיים כפי שאנחנו יודעים.
<יעל שלום: זה לא מספיק.
<יעל שלום: זה פשוט לא מספיק.
<יעל שלום: ילד לא יכול לשבת בכיתת אם, ללמוד מספר שעות ומוציאים אותו מדי פעם לאיזו שעה או שתיים ללמוד כמה שעות עברית.
<יעל שלום: זה לא עובד.
<יעל שלום: מתוך ניסיון שלנו, של 42 שנים, זה פשוט לא עובד.
<יעל שלום: דבר נוסף שאנחנו יודעים מההורים זה שמשרד החינוך בעצם אומר להורים, ולפעמים גם למנהלים, שעדיף לא לשלוח את הילד לאולפן ואם הם ישלחו את הילד לאולפן, הוא גם לא יקבל את חמש השעות שמגיעות לו בבית הספר.
<יעל שלום: אני אומרת, למה?
<יעל שלום: אם העירייה מממנת 25 שעות לילד ומשרד הקליטה מממן עוד שבע שעות, יש לו 32 שעות ואז הוא ירוויח את השעות האלה ואחר כך ילך לבית הספר וייקלט בבית הספר.
<יעל שלום: זה יכול להיות ביום שישי, זה יכול להיות על ידי מערכת כלשהי שנבנה לו והוא יקבל עוד חמש שעות.
<יעל שלום: אי אפשר לבטל את הזכות הזאת של התלמיד העולה לקבל את חמש השעות האלה בגלל שהוא הולך לאולפן.
<יעל שלום: לדעתנו השיטה הנכונה היא לעבור דרך האולפן עם כל היתרונות שבאולפן ובצורה כזאת לדעתנו זה נכון לגבי כל התלמידים.
<יעל שלום: דרך אגב, זה מודל שקיים רק בירושלים.
<יעל שלום: משרד החינוך אומר, בואו נשווה את ירושלים לשאר הערים.
<יעל שלום: למה?
<יעל שלום: בוא נשווה את שאר הערים לירושלים.
<יעל שלום: כאן יש מודל שעובד 42 שנים ומצליח.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול אותך שאלה.
אברהם נגוסה: אם 25 שעות מומנו על ידי עיריית ירושלים ושבע שעות מומנו על ידי משרד הקליטה, איפה תפקידו של משרד החינוך?
<יעל שלום: לצערנו משנה שעברה משרד החינוך בעצם הפסיק את ההתקשרות שלו והפסיק את התקציב שהוא נתן לאולפן שלנו במשך שנים.
אברהם נגוסה: אם הוא הפסיק, על סמך מה הם דורשים עכשיו לסגור את האולפן?
<יעל שלום: אני לא יודעת.
<יעל שלום: זאת שאלה שצריך לשאול את משרד החינוך.
טלי פלוסקוב: זה היה במסגרת תמיכות?
טלי פלוסקוב: איך משרד החינוך היה מעביר כסף?
<יעל שלום: דרך העירייה.
<אלי זרחין: באגף החינוך יש אגף לתלמידים עולים שמאיה שריר מנהלת אותו.
<אלי זרחין: כל תלמיד שנמצא שנה בארץ מקבל שעה שבועית בשבוע ובעלות של בית הספר, במקרה זה עיריית ירושלים מקבלת את השעה הזאת.
טלי פלוסקוב: אני מבינה שרק עיריית ירושלים.
<אלי זרחין: כל בעלות.
<אלי זרחין: עיריית ערד מקבלת כסף עבור ילדים בבתי הספר שלה.
<אלי זרחין: זה אומר שאם באולפן היום לומדים שישים תלמידים, עיריית ירושלים מקבלת שישים שעות.
<יעל שלום: לא, סליחה, במקרה של עיריית ירושלים זה לא היה כך.
<יעל שלום: היה הסכם משנת 1973 לפיו היה לאולפנים תקציב בנפרד.
<יעל שלום: זה לא קשור.
<אלי זרחין: זה בגדול.
<יעל שלום: זה משהו אחר.
<יעל שלום: עיריית ירושלים בעצם הוסיפה מעצמה.
אברהם נגוסה: זה אולפן לעולים.
אברהם נגוסה: אתה מדבר על בית הספר.
<יעל שלום: יש לנו בשנה לפחות בין 120 ל-150 תלמידים.
<יעל שלום: יש דינמיקה.
<יעל שלום: כל הזמן הילדים נכנסים ויוצאים כי אנחנו מקבלים לאורך כל השנה.
<יעל שלום: בתחילת השנה זה רוב הילדים מגיעים אבל מגיעים במשך השנה.
<יעל שלום: אנחנו פתוחים לכולם במשך כל השנה.
אברהם נגוסה: אני אשאל עוד שאלה.
אברהם נגוסה: תכף גם נציגי עיריית ירושלים יענו לנו.
אברהם נגוסה: רציתי להבין את הסמכות של משרד החינוך לדרוש לסגור את האולפן הזה בשעה שהוא לא מממן והוא לא צד לעניין.
אברהם נגוסה: יכול להיות שעיריית ירושלים מממנת 25 שעות והשאלה היא האם התקציב מגיע ממשרד החינוך.
<יעל שלום: היום לא.
<יעל שלום: עיריית ירושלים בשנה שעברה, כשהיא הבינה שמשרד החינוך לא עומד להמשיך ולתקצב אותנו על סמך ההסכם רב השנים כמו שהזכרתי קודם, אז ראש העיר – מכיוון שהוא הבין והכיר בחשיבות האולפן – אמר שמשרד החינוך לא רוצה לתקצב, אז העירייה תתקצב.
<יעל שלום: זה קרה כי הם הכירו בחשיבות של האולפן.
<יעל שלום: זה פשוט נכס שאי אפשר לבטל אותו.
<יעל שלום: אנחנו מדברים גם על העיר ירושלים.
<יעל שלום: העיר ירושלים זאת עיר הבירה שלנו.
<יעל שלום: לעיר הזאת שואפים להגיע העולים החדשים.
<יעל שלום: זאת לא עיר ככל הערים.
<יעל שלום: אני מצטערת, עם כל הכבוד, ירושלים זאת ירושלים ועומדת להגיע לכאן עלייה מאוד גדולה.
<יעל שלום: אני מאמינה שתכף יינתנו כאן הנתונים.
<יעל שלום: דווקא עכשיו צריך את האולפן הזה.
אברהם נגוסה: נשמע את הצדדים.
אברהם נגוסה: לפי מה שאת הסברת לנו, זה צריך להיות מודל ולשכפל אותו לכל הארץ.
<יעל שלום: ואני מוכנה לעזור בזה.
אברהם נגוסה: אני מחכה להגיע למסקנה כזאת כי אני רוצה לשמוע את הצדדים.
אברהם נגוסה: נשמע עולה חדש שמשתתף באולפן הזה.
<מרק שטיינגאוז: אני רוצה להודות לכבוד יושב ראש הוועדה על כך שהוועדה התכנסה.
<מרק שטיינגאוז: אני מאוד רוצה להודות לאסתר בלום שרתמה אותי למאבק הזה ויותר מכל, אני רוצה להודות לנציגי האולפן.
<מרק שטיינגאוז: אני נותן להם את הכבוד הראוי כיוון שבזכותם בצורה חד משמעית אני הצלחתי להשתלב בחברה הישראלית, במערכת החינוך הישראלית, במערכת ההשכלה הגבוהה ובעזרת הכלים שלהם אני הצלחתי להיות במקום בו אני נמצא היום.
<מרק שטיינגאוז: אני גדלתי בירושלים משנת 2001.
<מרק שטיינגאוז: עליתי ארצה יחד עם משפחתי ב-4 לאוקטובר וכעבור שבועיים הלכתי לאולפן.
<מרק שטיינגאוז: חשוב לציין שנכון להיום אני בוגר תואר בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים ואני מסיים את השנה האחרונה שלי בגיאוגרפיה ובאינפורמטיקה.
<מרק שטיינגאוז: לא צריך לציין שכל הלימודים הם ברמה גבוהה מאוד בעברית.
<מרק שטיינגאוז: אני מנהל מערכת יחסים עם בת זוג ישראלית.
<מרק שטיינגאוז: 99 אחוזים מחבריי הם ישראלים.
<מרק שטיינגאוז: את כל ההישגים האדירים שהגעתי אליה, אני רוצה לזקוף האולפן הזה.
<מרק שטיינגאוז: אני שמעתי טענה מטעם נציגי משרד החינוך לפיה למעשה האולפן מפריע להשתלבות בחברה הישראלית ולמעשה אפשר לשלב את העולים בתוך המערכת החינוכית.
<מרק שטיינגאוז: לדעתי זה רק מצביע על דבר מאוד פשוט והוא חוסר הבנה בסיסי במשמעות העלייה.
<מרק שטיינגאוז: העלייה הוא אחד הדברים הטראומתיים שילד יכול לעבוד ואני אומר לכם את זה לא כאיזשהו נציג של גוף מסוים ולא כמישהו שמוסמך לדבר על הנושאים האלה, אבל עברתי את החוויה הזאת.
<מרק שטיינגאוז: כאשר הגעתי לכאן, יותר מהכול מה שפחדתי ממנו היה שאני לא אצליח לתקשר עם האנשים.
<מרק שטיינגאוז: אחרי שעזבתי חלק מהמשפחה שלי ועזבתי את החברים שלי, כל מה שרציתי זה שיהיו לי חברים חדשים וידעתי בצורה חד משמעית שהדבר היחידי שייתן לי את האופציה הזאת זאת השפה.
<מרק שטיינגאוז: זה המפתח היחידי להצלחה של אותם ילדים עולים חדשים.
<מרק שטיינגאוז: זה שהם לומדים מתמטיקה או לא, זה בכלל לא משנה אבל יותר מכל, באולפן נותנים את כל הדברים האלה.
<מרק שטיינגאוז: הדבר החשוב ביותר זאת השפה.
<מרק שטיינגאוז: ברגע אנחנו מבטלים את ממד השפה, למעשה יש כאן תהליך של הדרה של אוכלוסייה שלמה ואני אומר לכם את זה בצורה חד משמעית כי אני למדתי גם עם תלמידים בבית הספר שלא עברו את האולפן, שקיבלו תמיכה כזו או אחרת והם לא הצליחו.
<מרק שטיינגאוז: למעשה ברגע שאנחנו מבטלים את האולפן הזה, אנחנו יוצרים רצף של חוסר הצלחה ואנחנו יוצרים תקרת זכוכית לכל אותם התלמידים שמגיעים.
<מרק שטיינגאוז: כל עוד אנחנו קולטים בעיר ירושלים עולים חדשים, לדעתי, אני כאזרח, כחלק מהחברה של ירושלים, של מדינת ישראל, אנחנו מחויבים לעשות הכול כדי שהאולפן הזה יתקיים.
<מרק שטיינגאוז: הטיעון שעולים חדשים ישתלבו ישירות בתוך החינוך, הוא לא נכון.
<מרק שטיינגאוז: זאת פגיעה חד משמעית.
<מרק שטיינגאוז: עד עכשיו דיברנו במושגים נורא רציונאליים.
<מרק שטיינגאוז: ברמה הרגשית, גבירותי ורבותי אני חייב להגיד לכם שהילדים הם לא עוברים את כל הדברים שאנחנו חושבים עליהם.
<מרק שטיינגאוז: הם לא חושבים על שום דבר.
<מרק שטיינגאוז: הדבר היחידי שמעניין אותם זאת תקשורת ותקשורת בין אישית היא המפתח לכל.
<מרק שטיינגאוז: מערכת חברתית היא זו שמקדמת.
<מרק שטיינגאוז: הסיבה היחידה שאני נמצא כאן היא כי אסתר במקרה מכירה את אבא שלי והוא אמר לי אני תלמיד באולפן וזו הדרך היחידה.
<מרק שטיינגאוז: אני בטוח שכולכם מכירים את העובדה הפשוטה הזאת, חברים.
<מרק שטיינגאוז: מערכת חברתית.
<מרק שטיינגאוז: שפה היא הכלי היחידי החשוב ביותר וחשוב יותר מכל.
<מרק שטיינגאוז: האולפן נתן לי את ההזדמנות לטעום מהתרבות הישראלית.
<מרק שטיינגאוז: אני רוצה להגיד שאין דבר כזה עלייה לא טובה.
<מרק שטיינגאוז: יש דבר כזה שהוא קליטה לא טובה.
<מרק שטיינגאוז: סגירת אולפן הוא הצעד הטראומתי ביותר שאפשר לעשות בקליטת העלייה.
<מרק שטיינגאוז: תודה רבה.
אברהם נגוסה: ממש מרתק לשמוע אותך אבל הזמן מוגבל וצריך לאפשר לכולם להתייחס.
אברהם נגוסה: תודה רבה ששיתפת אותנו.
אברהם נגוסה: שלמה צאיג, הורה לתלמיד באולפן.
<שלמה צאיג: אנחנו הגענו מארצות הברית.
<שלמה צאיג: אני חייתי בארצות הברית במשך 26 שנים והילדים שלי נולדו שם.
<שלמה צאיג: גם אשתי עולה חדשה.
<שלמה צאיג: כשהגענו לארץ חשבנו איפה כדאי שיהיה להם המקום בו יסתדרו טוב באנגלית ובחרנו את זיכרון יעקב.
<שלמה צאיג: הגענו עם המון תקוות והרבה כיף שמגיעים לארץ אבל נפלנו ממש קשה.
<שלמה צאיג: הילדים נכנסו לבית ספר ואמרו לנו שנכון, מגיעות להם שעות עולים אבל אין להם מורים מיוחדים ולכן שעות חברה, אלה שעות העולים שלהם.
<שלמה צאיג: הילדים לא הבינו עברית בכלל.
<שלמה צאיג: הם היו ממש מסכנים.
<שלמה צאיג: נכנסו לשעות של בית הספר ואמרו להם שיביאו מהספרייה של זיכרון ספרים באנגלית ותקראו באנגלית בזמן שהמורה מדבר בעברית.
<שלמה צאיג: הם לא קלטו שום דבר.
<שלמה צאיג: התייאשנו.
<שלמה צאיג: עוד משפחה שהגיעה יחד אתנו מארצות הברית, גם היא התייאשה לגמרי וחזרה לארצות הברית.
<שלמה צאיג: אנחנו במקרה שמענו על האולפן של יעל שלום והחלטנו לעשות מעבר כדי להישאר בארץ ולצורך כך לעבור לירושלים.
<שלמה צאיג: הגענו וזה היה ממש חלום.
<שלמה צאיג: התקבלנו בזרועות חמות והילדים סוף סוף התחילו להבין עברית וגם בגלל שכולם היו עולים חדשים, הם לא היו שונים מכולם.
<שלמה צאיג: הילדים שלי לא דיברו עם אף אחד בזיכרון.
<שלמה צאיג: אני חושב שאולפן כמו של יעל שלום צריך להיות בכל מקום.
<יעל שלום: הוא לא שלי.
<שלמה צאיג: אולפן כזה צריך להיות בכל מקום או לפחות בכמה אזורים כמו בצפון ובדרום.
<שלמה צאיג: אנחנו עברנו לירושלים במיוחד לשם כך ועכשיו נשארנו בה.
<שלמה צאיג: הילדים שלי השתלבו בירושלים בבתי ספר איכותיים.
<שלמה צאיג: הם לומדים עכשיו בבתי ספר איכותיים בזכות הבסיס שקיבלו באולפן שיעל מנהלת.
<שלמה צאיג: זה נתן לנו את האנרגיה להישאר בארץ ולא חזרנו לארצות הברית כמו המשפחה עליה דיברתי.
אברהם נגוסה: גם אני נקלטתי בירושלים.
אברהם נגוסה: כירושלמי אני גאה לשמוע את הדברים האלה שלך.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו עוד הורה, ציון דדוביץ.
<ציון דדוביץ: שלום.
<ציון דדוביץ: הדברים האלה מאוד מרגשים.
<ציון דדוביץ: אני תושב חוזר.
<ציון דדוביץ: חזרתי לכאן אחרי עשר שנים עם שלושה ילדים בגילאי 18, 11 ו-10.
<ציון דדוביץ: למעשה הילדים שלי היו אבודים.
<ציון דדוביץ: הלכנו לבתי ספר ואף אחד לא היה מוכן לקלוט אותם.
<ציון דדוביץ: הם לא דיברו את השפה למרות שהייתה להם קצת הכרות עם בתי ספר יהודיים בחוץ לארץ.
<ציון דדוביץ: הבן האמצעי הוא ילד עם נכות של אפילפסיה.
<ציון דדוביץ: סוף סוף אחרי שבתי ספר אמרו שהם לא יכולים לקבל אותם, הגעתי לאולפן.
<ציון דדוביץ: למחרת קיבלו את הילדים והילדים הפכו מסגירות לפתיחות.
<ציון דדוביץ: פתאום לומדים שפה חדשה, מדברים אתי בעברית, הילדה שלי כותבת בעברית אחרי חודשיים והיא כותבת יותר טוב ממני אחרי ארבעים שנים.
<ציון דדוביץ: המורים, העוזרים, החיילות מלווים את הבן שלי לכל מקום כי הרי הוא לא יכול להיות לבד.
<ציון דדוביץ: שיעורי עזר, שיעורי אחד על אחד.
<ציון דדוביץ: אני פוגש אותם ואלה ילדים אחרים.
<ציון דדוביץ: אלה פשוט ילדים אחרים.
<ציון דדוביץ: הם למדו שפה חדשה, שמחים, משחקים.
<ציון דדוביץ: הם נכנסו בצורה של אינקובטור ואני מכיר את זה כי הילדה הקטנה שלי נולדה מוקדם.
<ציון דדוביץ: בלי האולפן הזה הילדים שלי לא יכלו להגיע להישגים אליהם הגיעו, לא הייתה להם את שמחת החיים שיש להם עתה.
<ציון דדוביץ: מבחינה פסיכולוגית, אוי ואבוי אם היו נקלטים בצורה אחרת.
<ציון דדוביץ: אני יודע שהאולפן הזה הציל את הנפש ובעצם הציל את הילדים האלה.
<ציון דדוביץ: אין מה להגיד, הצוות שעובד אתי ואנחנו מדברים ומדברים עם הילדים כחד הורי, כמישהו שחזר לארץ, האולפן הזה הציל את המשפחה שלי.
אברהם נגוסה: מאוד מרגש.
סופה לנדבר: אחרי כמה שנים חזרת?
<ציון דדוביץ: אחרי עשר שנים.
סופה לנדבר: איפה היית?
<ציון דדוביץ: בניו יורק ובלאס וגאס.
אברהם נגוסה: נשמע עוד הורה.
אברהם נגוסה: דניס נבט.
<דניס נבט: שלום.
<דניס נבט: אני תושב חוזר.
<דניס נבט: חזרנו לפני שנתיים.
<דניס נבט: החלטנו לפני שנתיים לשים את הילדים שלנו באולפן ואני חושב שבמבט לאחור זה היה הדבר הנכון ביותר שעשינו ואני אפרט למה.
<דניס נבט: קודם כל, האולפן בבית הספר נתן לילדים את הבסיס של העברית יחד עם הלמידה של מתמטיקה כל המקצועות והשיעורים הרלוונטיים.
<דניס נבט: זאת אומרת, זאת למידה תוך כדי למידה, גם עברית וגם בית ספר.
<דניס נבט: זה לא איזה אולפן כמו שמבוגרים עוברים.
<דניס נבט: דבר שני, מעבר ללימוד של השיעורים האחרים, הילדים למדו כל מה שקשור לארץ ישראל וזה מאוד מאוד חשוב.
<דניס נבט: זאת אומרת, למידה להיות ישראלי בחברה ישראלית.
<דניס נבט: זה לא להיות מנותק כך שפתאום מגיע חג הסוכות וכאר הילדים בבתי הספר היו עושים דברים, הם לא מכירים את זה.
<דניס נבט: באולפן למדו מה זה סוכות ואיך חוגגים את החג בארץ ישראל ואיך חוגגים את כל החגים האחרים.
<דניס נבט: מה זה יום העצמאות, מה זה יום השואה, דברים שהם לא מובנים מאליהם כשמגיעים מחוץ לארץ.
<דניס נבט: אני זוכר שהבן שלי הקטן עשה עבודה ודיבר מול כל הילדים באולפן על חנה סנש.
<דניס נבט: זה דבר שלא היה קורה אם הוא היה בבית הספר כי בחיים הוא לא היה לוקח את זכות הדיבור.
<דניס נבט: הוא הציג את זה בפני כולם.
<דניס נבט: רק באולפן הוא התחיל ללמוד את הדברים האלה.
<דניס נבט: אני חושב שבבית הספר הוא לא היה מגיע לזה כי הוא לא היה מדבר בפתיחות כזאת.
<דניס נבט: הוא היה מאוד גאה לעשות את זה.
<דניס נבט: אני קצת מתרגש כי המשימה היא להציל משהו שהוא מאוד חיוני.
<דניס נבט: קצת קשה לי לבטא את עצמי.
<דניס נבט: מעבר למסגרת של האולפן, הייתה אוזן קשבת ויעל מכירה ולפחות הכירה את כל הילדים שלנו אחד לאחד.
<דניס נבט: זאת אומרת, זה לא היה אחד הילדים בתוך האולפן אלא לכל אחד היה את היחס האישי וזה דבר מאוד חשוב.
<דניס נבט: כמו שמרק אמר, אנחנו כולנו כבר מזמן לא ילדים אבל אני חושב שזאת תרומה מאוד מאוד גדולה לעבור ממדינה למדינה.
<דניס נבט: אני זוכר את הבן שלי הגדול שהגיע בגיל 15 והוא לא רצה לעשות את העלייה.
<דניס נבט: הוא לא רצה לבוא אתנו ואחרי חודש וחצי של אולפן, הוא אמר לי משפט שמאוד ריגש אותי.
<דניס נבט: הוא אמר לי: אני לא רוצה לחזור לצרפת.
<דניס נבט: הייתה לו חברה, הוא הבין שהוא לא הולך לאיבוד, הוא מצא חברים חדשים והוא הצליח להתאקלם.
<דניס נבט: הוא הבין שהוא לא הולך לאיבוד.