GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלכסנדר ברמן: 25 שנה לעלייה הגדולה.
<אלכסנדר ברמן: אנחנו יודעים שכל הדור שלנו מאושר שהוא נמצא כאן ולא ברוסיה, אך יחד עם זאת אנחנו צריכים להיות כנים עם עצמנו ואפילו בחג הזה להגיד לעצמנו שיש הרבה בעיות והרבה נעשה בצורה לא מספקת ברמת הממשלה.
<אלכסנדר ברמן: כאן אני פונה לח"כים שלנו, לחברי הוועדה, כי אי אפשר להשלים עם כך שחלק מהעולים המבוגרים שלנו גרים כבר 20 או יותר שנים בדירות שכורות ומוציאים על כך את כל התשלומים שהם מקבלים.
<אלכסנדר ברמן: יש לנו כמה סוגים של אנשים.
<אלכסנדר ברמן: יש אנשים שמקבלים 4,000 או 5,000 לשכירות ויש קבוצות שמקבלים רק 800 שקלים, כלומר כמעט 80% מתקציבם המשפחתי.
<אלכסנדר ברמן: לבסוף אני מודה לכל חברי הכנסת שעושים רבות כדי לעזור לעולים.
<אלכסנדר ברמן: אנו יודעים וזוכרים את שמותיהם, אנחנו זוכרים שלצערנו שני אנשים מאלה, יורי שטרן ומרינה סולודקין, כבר לא נמצאים איתנו.
<אלכסנדר ברמן: אנחנו יודעים שבירושלים יש רחוב על ידי יורי שטרן והייתי רוצה להציע לוועדה להמליץ גם לעיר אשקלון לקרוא רחוב בשם של מרינה סולודקין.
<אלכסנדר ברמן: וממש ממש בסוף אני אזכיר לכם שהחל מ-1 בינואר 2016 ייכנס חוק לתוקף, של מרינה סולודקין וחיים כץ, שאנשים שעבדו בישראל 20 שנה יקבלו הטבות מסוימות שייצאו מהעוני.
<אלכסנדר ברמן: אני מתכוון לעולים.
<אלכסנדר ברמן: אני פונה שוב לחברי הוועדה ולחברי הכנסת הנמצאים כאן, לא משנה באיזה צורה, בצורת חוק או בצורה אחרת, אנחנו חייבים לעמוד על כך שהאנשים האלה שהגיעו לכאן ועבדו כאן 10 עד 20 שנה, שלא יחיו בעוני בסוף חייהם.
<אלכסנדר ברמן: תודה רבה ובריאות לכולכם.
אברהם נגוסה: אני שוב צריך להזכיר שזה שלוש דקות לכל אחד, אם לא, לא נספיק לכבד את כל מי שרשומים לדבר.
אברהם נגוסה: לכן אני מבקש לעמוד בזמן.
אברהם נגוסה: תודה ואנחנו נמשיך.
אברהם נגוסה: יפים קיפניס, יושב ראש התאחדות פליטי השואה בישראל.
<יפים קיפניס: שלום, חברים יקרים.
<יפים קיפניס: 25 שנה זה ציון דרך חשוב.
<יפים קיפניס: זה גם הרבה, גם מעט.
<יפים קיפניס: בשביל אלה שכבר חיים שנים רבות זה הרבה, לאנשים צעירים זה לא כל כך הרבה, אבל אני רואה כאן אנשים עם שיער שיבה ובשבילם 25 שנה זה הרבה.
<יפים קיפניס: יש לומר שאנחנו עלינו למדינה שאנחנו צפויים לחיות, ילדינו משרתים בצה"ל, יש לי שלושה נכדים בצה"ל.
<יפים קיפניס: אנחנו השתלבנו במדינתנו, אנחנו לא פעם בכינו וסבלנו רבות, אבל ברוך ה' אנחנו בבית.
<יפים קיפניס: זה חשוב, הרגשת הבית, למרות שלא לכל אחד יש קורת גג משלו.
<יפים קיפניס: סשה ברמן דיבר על כך, יש לשפר את המצב.
<יפים קיפניס: עוד דבר מאוד שלילי, כאשר אנשים נמצאים במצב קשה ולא מקבלים מטפלת בסוף חייהם ומושפלים על ידי השלטונות.
<יפים קיפניס: אנחנו ניאבק כדי לתת את הכבוד הראוי לאנשים הזקנים מקרבנו.
<יפים קיפניס: אנחנו כבר מיצינו את הפוטנציאל שלנו, עבדנו 40-45 שנה במדינה אחרת ופה אנחנו משתדלים לשפר את החיים לאלה שהגיעו למדינת ישראל בגיל מתקדם.
<יפים קיפניס: ארגון חזית הכבוד, נמצאים פה אנשים חשובים מהנהלתו, מר ברמן, מר שרנופולסקי, זו הצלחה לאנשים מבוגרים שיש אנשים שמטפלים ומשקיעים מאמצים גדולים על מנת לשפר את חייהם של אנשים מבוגרים בארץ.
<יפים קיפניס: ותודה רבה לארגון 'יד לעזרה', של אנדרי גסיורובסקי, אדם משכיל, אדם שתרם כה רבות.
<יפים קיפניס: אני רוצה להודות לו מקרב לב על כל מה שהוא עשה וממשיך לעשות בשבילנו.
<יפים קיפניס: אני אפילו קצת חושש לומר, אבל ללא הארגון הזה 'יד לעזרה' 32,000 פליטים בזמן השואה לא היו מקבלים את העזרה הראויה.
<יפים קיפניס: אני מודה לכם מקרב לב.
<יפים קיפניס: אני גם רוצה להודות לחברי הכנסת, לאלה שתורמים לשיפור המצב החברתי בארץ.
<יפים קיפניס: הם אינם רבים.
<יפים קיפניס: אנחנו, דוברי הרוסית, לדעתי בזמן שאנחנו נמצאים כאן 25 שנה יש עכשיו יו"ר כנסת מקהילתנו וגם יושב ראש הסוכנות מקהילתנו, יש לנו שרים, אך לדאבוננו הם כבר עזבו ואינם שומעים אותנו.
<יפים קיפניס: היינו רוצים להשמיע את דברינו והיינו רוצים שהם, כשעכשיו הם נמצאים בתפקידי מפתח ויש להם אפשרות לשפר את מצבנו, הם לא עושים כל שנדרש.
<יפים קיפניס: הייתי רוצה לאחל לכם אריכות ימים, אושר ועושר למדינתנו, שהיא תהיה מדינה חזקה ושתביא ברכה לעם היהודי.
<יפים קיפניס: תודה.
אברהם נגוסה: מר מיכאל רייף, יושב ראש התאחדות עולי רוסיה בישראל.
<מיכאל רייף: שלום לכולם.
<מיכאל רייף: ברצוני לברך את נשיאות הפורום, במיוחד אני רוצה להודות לאנדרי גסיורובסקי, על היוזמה, פעילות וארגון של האירוע היום ולאחל לו הרבה כוח בהמשך הדרך.
<מיכאל רייף: לכל אחד מכם בריאות ואושר במשפחה ודרך צלחה לילדים ונכדים שלכם.
<מיכאל רייף: ברוסית זה נשמע ככה.
<מיכאל רייף: החג הזה הוא באמת חג גדול, 25 שנה, לא פעם זה נאמר.
<מיכאל רייף: אני לא יודע אם אתם מרגישים, אם אלה שאומרים מרגישים את זה כל כך עמוק שהקהילה של דוברי רוסית נתנה המון למדינתנו.
<מיכאל רייף: זה טבעי ואנחנו גאים בבנים שלנו ושמענו את השמות, יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שר הקליטה וחברי הכנסת דוברי הרוסית שהגיעו להנהיג את המדינה.
<מיכאל רייף: אני רוצה לאחל לכולנו פחות פוליטיקה ויותר אחדות, חברות והבנה.
<מיכאל רייף: המדינה שלנו זקוקה לאחדות וחברות.
<מיכאל רייף: אני רוצה להדגיש את העובדה שהתפקיד המאוד משמעותי בהישגיה של העלייה שייך לעמותות, התאחדויות של עולים מרוסיה, מאוקראינה, מבלרוס, ויושבי ראש כל מיני ארגונים, כולל ארגון הווטרנים, כל אלה הן עמותות שלא עוסקות בפוליטיקה, אלא עוסקות בפעילות חברתית.
<מיכאל רייף: אנחנו מאחלים לכם המשך פעילות מוצלחת.
אברהם נגוסה: אנחנו עכשיו נשמע את אהרון מולטקובסקי, יושב ראש עמותת זיכרון.
<אהרון מולטקובסקי: שלום, חברים יקרים.
<אהרון מולטקובסקי: קודם כל הרשו לי להודות למארגני האירוע של היום, הרשו לי להודות ליושב ראש הארגון 'יד עזרה לישראל', אנדרי גסיורובסקי, לאשתו בריג'ינה, שיושבת כאן באולם, בנו לוק, כל המשפחה והעוזרים והצוות שלו, יהודה, ריטה, סבסטיאן ורבים אחרים.
<אהרון מולטקובסקי: הודות לאנשים האלה אנו, פעילי העמותות, הרגשנו על עצמנו שקיבלנו יד לעזרה.
<אהרון מולטקובסקי: לא לשווא הארגון הזה נקרא ככה, אכן אנחנו באמת מקבלים עזרה ולא רק עזרה חומרית, אלא גם סיוע בכך שהארגון הזה הצליח לאחד אותנו, הצליח לאחד את כל העמותות, את כל הארגונים החברתיים.
<אהרון מולטקובסקי: אנחנו גם מודים להם על כך שדווקא במקומות שבהם אנו זקוקים לעזרה הם תמיד נמצאים שם.
<אהרון מולטקובסקי: הם תמיד מנסים לעשות שאנחנו נרגיש את נוכחותם המבורכת.
<אהרון מולטקובסקי: חברים יקרים, דובר כאן רבות על כך שלפני 25 שנה, לא פרק זמן קצר, ואכן אני גם זוכר שב-27 באפריל בשנת 90', לפני 25 שנה, משפחתי הגיעה לנתב"ג.
<אהרון מולטקובסקי: איך פגשו אותנו, הייתה שם משלחת מארצות הברית עם דגלים וכולם רקדו מסביב למטוס וצעקו 'ישראל, ישראל'.
<אהרון מולטקובסקי: אנחנו לא יכולנו להבין מה זה, מה זו השמחה הזאת שראינו על פניהם של אותם האנשים כשמגיעים עולים חדשים.
<אהרון מולטקובסקי: במהלך הזמן הזה אנחנו עברנו הרבה, גם מלחמה, גם מלחמת לבנון השנייה, אזעקות, מה אני רוצה להגיד?
<אהרון מולטקובסקי: אני רוצה לאחל לכל הנוכחים שאף פעם לא נשמע בעתיד שום אזעקות, שנשמע רק צלילי שלום, שנראה רק את זיקוקי הדינור מעל ראשינו והעת הזאת תגיע רק כאשר ילדינו ונכדינו ינצחו במאבק על שלום בכל העולם.
<אהרון מולטקובסקי: אני רוצה לנצל את ההזדמנות להודות לנוכחת כאן, חברת הכנסת סופה לנדבר, שרת הקליטה לשעבר, במיוחד ברגע הזה.
<אהרון מולטקובסקי: היא הייתה היוזמת של הוועדה ב-8 ביולי והיא גם עכשיו מצליחה לעמוד על שלה והיא גם הפעם אמרה לנו ש'אני לא אפסיק עד שכל הפליטים מהמחנות יקבלו את מה שמגיע להם'.
<אהרון מולטקובסקי: אני מסיים, חברים יקרים.
<אהרון מולטקובסקי: אני רוצה לאחל לכולכם בריאות, אושר, ושנוכל להתכנס ולדבר על מה עדיין חסר לנו.
<אהרון מולטקובסקי: שלום ואושר לכולנו.
<אהרון מולטקובסקי: תודה.
אברהם נגוסה: עכשיו מר אפרים פפרני, ראש ארגון נכי המלחמה בנאצים.
<אפרים פפרני: אנחנו עברנו לפה דרך שנים קשות, אנחנו לוחמי מלחמת העולם השנייה הגענו לפה ונלחמנו תחת דגלי צה"ל.
<אפרים פפרני: עברו 25 שנה מאותו יום שאנחנו הגענו למדינת ישראל ואני חייב לומר לכם שמ-1954 הגיעו לכאן 17,800 אנשים אשר נלחמו במלחמת העולם השנייה נגד החיה הנאצית ונתנו אפשרות לעם היהודי לשרוד ולהמשיך להתקיים.
<אפרים פפרני: נכי המלחמה וגם ותיקי מלחמת העולם השנייה, אתם שמעתם כאן את אברהם גרינזייד, ראש הברית של הווטרנים, וגם הוא וגם אנחנו עושים את כל שבאפשרותנו על מנת שהמשפחות שלנו יחיו בארץ באושר.
<אפרים פפרני: בסך הכול המשפחות שלנו מגיעות ל-150,000 אנשים.
<אפרים פפרני: אנחנו ממשיכים את מאמצינו על מנת שילדינו, נכדינו ונינינו, ויש לי כבר שישה כאלה, יהיו אזרחי ישראל ראויים לכבוד הזה.
<אפרים פפרני: אנחנו עושים את הכול על מנת שהניצחון הגדול יהיה חרות בזכרון העם היהודי, שכל המשתתפים במלחמה ההיא ימשיכו לחיות בכבוד הראוי להם ויהיו אזרחי מדינת ישראל ראויים.
<אפרים פפרני: הייתי רוצה לומר תודה מקרב לב לסופה לנדבר שנמצאת כאן מהימים הראשונים של עלייתי.
<אפרים פפרני: אני הגעתי ב-15 באפריל בשנת 1990, ממש בזמן חג פסח.
<אפרים פפרני: אני הכרתי את סופה לנדבר ומאז אנחנו עבדנו ביחד על מנת לשפר את חייהם של העולים מברית המועצות לשעבר.
<אפרים פפרני: סופה לנדבר עשתה את הכול על מנת לשפר את חיינו.
<אפרים פפרני: אני גם רוצה להודות לאנדרי גסיורובסקי ומשפחתו, אלה הם האנשים שעוזרים ליהודים שעוזרים לנו להילחם נגד האויבים שמסביבנו.
<אפרים פפרני: בריאות ואושר לכולכם.
<אפרים פפרני: אני מאחל לכם כל טוב בהמשך חייכם.
<אפרים פפרני: תודה.
אברהם נגוסה: אני שוב מזכיר שאנחנו צריכים לסיים את הדיון בחמישה לארבע, לכן אני מבקש מהדוברים לסכם בקיצור כדי שנוכל לתת לכולם.
אברהם נגוסה: עכשיו חברת הכנסת סופה לנדבר, שרת הקליטה לשעבר.
סופה לנדבר: תודה רבה, אדוני היושב ראש, תרשה לי, אני אדבר ברוסית וכאשר אנחנו ניפגש באולם אני אתרגם לך מילה מילה מה שאמרתי.
סופה לנדבר: אבל אני רוצה להגיד שאתה נכנס כל כך מהר לתפקיד יושב ראש ועדת עלייה וקליטה, ועדת כל כך חשובה שאני אומרת לך שאתה כבר מבטא את המילים ברוסית יותר טוב מאשר אנחנו בעצמנו.
סופה לנדבר: בכל מקרה מגיע ליושב ראש הוועדה מחיאות כפיים, הוא יושב ראש ועדה מעולה.
סופה לנדבר: הייתי רוצה להתחיל להיזכר ב-25 שנה מדפי ההיסטוריה.
סופה לנדבר: אנדרי שיושב כאן, אתם יודעים שלפני 25 שנה, בתחילת העלייה, עמדו גיבורים, אני קוראת להם גיבורים, אלה שהעלו את מסך הברזל, לא בתנאים רגילים, הכריחו את המדינות שבהן הם חיו, זאת הייתה פולין, נכון, אנדרי?
סופה לנדבר: הם עשו את זה.
סופה לנדבר: מגיע גם לו מחיאות כפיים.
סופה לנדבר: אנחנו זוכרים איך עלה מסך הברזל ומה עשית כדי שהאנשים יגיעו דרך פולין לכאן.
סופה לנדבר: לבן אדם הזה יש שם ויש פנים והודות למאמציו זה קרה, זה התאפשר.
סופה לנדבר: חברים יקרים, אני יכולה לדבר הרבה על החג הזה, על 25 שנה של עלייה, אפילו יותר יכול להגיד כל אחד מאיתנו, אנחנו עברנו דרך ארוכה וכל מי שדיברו כאן, ותודה רבה על המילים החמות שנאמרו לי, ובתשובה אני רוצה להגיד מילים חמות ביותר לכל יושבי ראש הארגונים, לכל ראשי העמותות, באמת מגיע להם מחיאות כפיים שלכם.
סופה לנדבר: אתם יודעים, אני עמדתי במשך הרבה זמן בראש של עמותה של התאחדות יוצאי ברית המועצות ואנשים כאלה פותחים את הדלת, פותחים אפשרויות ועושים הכול כדי שהכנסת תקבל חוקים המיטיבים עם העולים.
סופה לנדבר: בשנת 97', אנחנו דוברי הרוסית, פעם ראשונה נבחרנו לחברי כנסת.
סופה לנדבר: כך התחילה הפעילות הפרלמנטרית שלנו לטובת הקהילה.
סופה לנדבר: ואברהם פפרני, כל אחד מהם, אני לא אפרט את כל השמות, אתם רואים אותם לפניכם, לא סתם נולדו כל החוקים, לא סתם הכירו בווטרנים ובמעמדם ולא סתם ה-9 במאי הפך להיות חג לאומי של מדינת ישראל ואתם צועדים עם המדליות ומסתכלים עליכם ומכירים בכם.
סופה לנדבר: ואז מה נאמר?
סופה לנדבר: זקנים מוזרים, מה זה המדליות האלה?
סופה לנדבר: אף אחד לא ידע ולא הבין, ואני זוכרת איך יצחק רוזובסקי, אברהם, כמה זמן הוא כבר לא איתנו?
סופה לנדבר: הוא היה יושב ראש של הארגון, אז הייתי יושבת ראש ההתאחדות של יוצאי ברית המועצות.
סופה לנדבר: צריך לחוקק חוק כדי שה-9 במאי, יום הניצחון, יהפוך לחג לאומי.
סופה לנדבר: איך חלמנו לחוקק חוקים על הווטרנים.
סופה לנדבר: אתם זוכרים שעמדתי באמצע האולם ואמרתי 'מה קרה בזמן מלחמת העולם השנייה בלנינגרד?' והיו חברי כנסת שלא ידעו על מצור לנינגרד.
סופה לנדבר: היום אין איש במדינת ישראל שלא מוחא לנו כפיים ולא מודה לכם על כל התרומה שלכם ועל כך שהודות למאמציכם יש לנו את מדינת ישראל .
סופה לנדבר: במשך 25 שנה אנחנו תרמנו רבות למדינת ישראל, תרמנו תרומה ענקית.
סופה לנדבר: כמובן שהבעיות שלנו קיימות ואנחנו צריכים לפתור אותן ביחד.
סופה לנדבר: נאמר נכון על ידי אלה שדיברו לפניי, דיור ותשלומים לא מספקים, אבל כבר נעשה הרבה ואנחנו נעשה עוד יותר.
סופה לנדבר: בפנינו עכשיו בעיה או אתגר של כל עלייה.
סופה לנדבר: מולטקובסקי אמר את זה נכון, בכנסת של אז וגם הממשלה הקציבה מיליארד שקלים לקרבנות השואה וההחלטה הייתה טובה, אבל אתה יודע למי נגרם נזק?
סופה לנדבר: קודם כל לקרבנות השואה עצמם, הם איבדו 1,000, 1,300 שקלים בחודש.
סופה לנדבר: אתם יודעים איך זה קרה?
סופה לנדבר: כשהם הועברו מביטוח לאומי למשרד האוצר פשוט כל ההטבות הסוציאליות שלהם הלכו לאיבוד, הם פשוט איבדו את כל ההטבות הסוציאליות והיום שוב תשלום הגמלה מגרמניה או רנטה נחשב להכנסה חייבת במס.
סופה לנדבר: ממתי זה היה?
סופה לנדבר: אנחנו צריכים להחזיר את המצב לקדמותו.
סופה לנדבר: התשלום מגרמניה זה פיצוי על מה שסבלו האנשים האלה ועל כך שהודות למאמציהם יש לנו מדינת ישראל.
סופה לנדבר: מגיע להם להזדקן בכבוד.
סופה לנדבר: אני לא אדבר הרבה, אבל עוד בעיה מאוד אקוטית.
סופה לנדבר: לפני מספר ימים כמו ניצנים ראשונים שלושה רופאים פוטרו בבית חולים בנהריה.
סופה לנדבר: אני דיברתי עם כולם, אני אפילו הגשתי בקשה כדי לנאום, אך הבקשה נשללה, היום הגשתי ערעור וגם הערעור נשלל.
סופה לנדבר: שלושה רופאים עבדו 25 שנה והיום הם יוצאים לגמלאות ללא פנסיה במדינת ישראל בגיל הזהב וללא הטבות סוציאליות.
סופה לנדבר: זאת הבעיה של כולנו.
סופה לנדבר: אני פונה אליכם, ביום חגיגי זה, ביום שאנחנו חוגגים 25 שנה לתחילת העלייה, אם זאת לא בעיה שלכם, זאת בעיה של הילדים שלכם, אם לא של הילדים, אז של הנכדים שיצטרכו לתמוך באלה שעבדו כאן 25 שנה במדינת ישראל ויוצאים ללא כלום, ללא הטבות סוציאליות ומקבלים גמלה של 1,800 שקלים בחודש, 1,700 שקלים.
סופה לנדבר: אני שואלת כאן, בכנסת, במדינת ישראל, הוא יכול להתחיל ולסיים חודש?
סופה לנדבר: לכן יש לנו הישגים רבים, יש לנו הצלחות רבות, בנינו ביחד את המדינה הזאת, אנחנו חלק ממנה, אנחנו תרמנו להתפתחות המדינה והודות לעלייה שלנו המדינה שלנו נראית כפי שהיא נראית, ולכן אנחנו מאחלים לכולנו הצלחה, אנחנו מאחלים לכנסת ישראל לערוך ולקבל הרבה חוקים לטובת העלייה ולטובת מדינת ישראל.
סופה לנדבר: העיקר שהבעיות של אחרים לא ישאירו אותנו אדישים, ואנחנו מיליון וחצי איש.
סופה לנדבר: אדוני היושב ראש, תודה רבה על ההזדמנות שנתת לי ואני מאחלת לך בשיתוף פעולה המון חוקים למען העלייה ולמען מדינת ישראל.
אברהם נגוסה: עכשיו, ד"ר אברהם שרנופולסקי, סגן נשיא חזית הכבוד.
<אברהם שרנופולסקי: קודם כל אני רוצה לברך את ד"ר אנדרי גסיורובסקי ויושב ראש ועדת העלייה והקליטה, מר אברהם נגוסה, על היוזמה לקיים את הישיבה.
<אברהם שרנופולסקי: תודה רבה לכם.
<אברהם שרנופולסקי: אני אמרתי תודה לאנדרי גסיורובסקי ולד"ר אברהם נגוסה על יוזמתם.
<אברהם שרנופולסקי: כאשר אנחנו מדברים על 25 שנה של העלייה הגדולה ועל הישגיה, חשוב לשאול שאלה.
<אברהם שרנופולסקי: מה קרה במדינת ישראל במשך 25 שנה, מה נתנו 25 שנה האלה לנו.
<אברהם שרנופולסקי: אולי אני פה מדבר על כוס חצי ריקה, אבל אינני יכול לא לשאול את השאלה הזאת, למה עדיין יש כל כך הרבה בעיות שאינן באות על פתרונן לעולים מברית המועצות.
<אברהם שרנופולסקי: אם במשך 25 שנה לא הצליחו לבנות דיור סוציאלי ורק ביוזמת סופה לנדבר בונים דירות בודדות, מדוע 27,000 עולים עדיין בתור לקבלת דיור?
<אברהם שרנופולסקי: מדוע המדינה משלמת רק 30% של שכר הדירה ו-70% באים מכיסם של העולים העניים?
<אברהם שרנופולסקי: מדוע יש חוסר צדק וחוסר כבוד, כאשר רק 30% מהדיור מקבלים במשרד העלייה ו-70% ממשרד הבינוי והשיכון.
<אברהם שרנופולסקי: שם יש רק 2,500 אנשים בתור, כאשר במשרד הקליטה 27,000?
<אברהם שרנופולסקי: מדוע מכרו כמעט את כל הדירות הסוציאליות לשוק הפרטי?
<אברהם שרנופולסקי: מדוע נכון להיום בעמידר יש 700 מיליון שקל והם אינם משתמשים בכספים האלה על מנת לבנות דיור לעולים?
<אברהם שרנופולסקי: אינני בטוח בכך שגם חברי הכנסת יכולים לענות על השאלה הזאת.
<אברהם שרנופולסקי: ולסיום הייתי רוצה להביע את תקוותי שוועדת הקליטה תוכל לשאול את השאלות הנכונות ולבוא על פתרונן.
אברהם נגוסה: כמובן אנחנו נדון בוועדת העלייה והקליטה על כל בעיה, כמו שעד עכשיו עשינו.
אברהם נגוסה: היום זה נושא חגיגתי ולכן נא לקצר.
אברהם נגוסה: אני עכשיו נותן לאלכסנדר קלנטירסקי, יושב ראש ארגון לנפגעי צ'רנוביל.
<אלכסנדר קלנטירסקי: תודה רבה, מר יושב ראש הוועדה.
<אלכסנדר קלנטירסקי: אני יושב ראש ארגון לנפגעי צ'רנוביל שנמצאים כאן בשולחן הכבוד וגם באולם.
<אלכסנדר קלנטירסקי: אני רוצה לברך אתכם עם האירוע החגיגי הזה.
<אלכסנדר קלנטירסקי: כבר שמענו רבות על מה שיש עדיין לעשות ואיך לעשות ואני רוצה לנסות ולענות על מספר שאלות שנשאלו כאן.
<אלכסנדר קלנטירסקי: אנחנו ממשיכים לחיות ואנחנו צריכים למצוא את התשובות הנכונות לשאלות החשובות האלה.
<אלכסנדר קלנטירסקי: קודם כל דיור סוציאלי.
<אלכסנדר קלנטירסקי: מי שזוכר בארצות הברית הקונגרס הקציב בשנת 91' נתקבלה החלטה ו-10 מיליארד דולר הוקצבו לעזרה ומדינת ישראל קיבלה סכום כזה עד שנת 97'.
<אלכסנדר קלנטירסקי: מדי שנה קיבלו 2 מיליארד דולר, לא ידוע לאן הלכו הכספים הללו.
<אלכסנדר קלנטירסקי: אילו הם היו מגיעים לקליטת עלייה שלנו, אם הכסף הזה היה מושקע בדיור הסוציאלי אנשים היום לא היו ללא קורת גג.
<אלכסנדר קלנטירסקי: דבר נוסף, מה קורה בתחום הדיור.
<אלכסנדר קלנטירסקי: לפי הלשכה לסטטיסטיקה ב-2001 על מנת לתת דיור לכל אלה שנמצאים בתור היה צריך לבנות 59,690 דירות, לדאבוננו אין לנו עכשיו נתונים חדשים, אבל סופה לנדבר, בהיותה שרה, דיברה על 28,000.
<אלכסנדר קלנטירסקי: עשו תרגיל מסריח.
<אלכסנדר קלנטירסקי: אני אספר עליו, אלה שבמשך 15 שנה היו עולים חדשים בתור במשרד הקליטה עכשיו נחשבים לוותיקים והתיקים שלהם הועברו למשרד הבינוי ושם יש קריטריונים אחרים והם לא קיבלו מאומה.
<אלכסנדר קלנטירסקי: זאת קבלת הפנים היפה, זה מה שקיבלנו מהמדינה.
<אלכסנדר קלנטירסקי: יתרה מזאת, אני אספר לכם שהארגון שלנו, ארגון יוצאי צ'רנוביל הצליח להגיע להצעת חוק, אבל זה לא עזר לנו בכלל משום שהתשלום לנפגעי צ'רנוביל היום בארץ זה אפס שקלים, משום שמדינת ישראל לא חתמה על שתי אמנות בינלאומיות על ביטחון בתחום הגרעין, לכן איננו יכולים היום לעשות שום דבר על מנת לקבל פיצויים.
<אלכסנדר קלנטירסקי: תודה רבה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו מליאוניד דינביץ, מנהל פורום עולים מדענים.
<לאוניד דינביץ: אני אדבר על העלייה של המדענים.
<לאוניד דינביץ: במשך 25 שנה מדינת ישראל קיבלה 7,000 עד 8,000 מדענים, שביניהם כ-700 פרופסורים.
<לאוניד דינביץ: זה היה גשם של זהב למדינת ישראל.
<לאוניד דינביץ: המדינה לא שילמה אפילו אגורה אחת וקיבלה מתנה משמים.
<לאוניד דינביץ: מדינת ישראל גם היום אינה מוכנה לצבא מדענים כזה.
<לאוניד דינביץ: אנחנו יודעים על מיזמים - - -, אבל אלה פתרונות חלקיים בלבד.
<לאוניד דינביץ: אנחנו יודעים שבמשרד המדע ומשרד העלייה עשו משהו, גם אנחנו בעצמנו ארגנו מספר אירועים על מנת לחשוף את הכוחות של העולים המדענים.
<לאוניד דינביץ: גם השר ליברמן עשה רבות בעניין הזה, ארגונים של עולים, סופה לנדבר, ליברמן, מיסז'ניקוב וגם יורי שטרן ז"ל עשו רבות בעזרה למדענים.
<לאוניד דינביץ: כאשר הבעיה של תכנית ה-100 הייתה מאוד אקוטית, ליברמן עם סופה לנדבר עשו מאמצים רבים על מנת לפתור את הבעיה באופן החלטי.
<לאוניד דינביץ: היום תכנית ה-100 עובדת בתחום המדע והמדענים שנכללים בעניין הזה לא צריכים לדאוג לעתידם.
<לאוניד דינביץ: פורסם גם על שבעה אנשים שהיו מטאטאים את הרחובות, אבל מתברר שהאנשים האלה קיבלו אפשרות לעבוד בתחום המדע, בתחום המקצועי שלהם, הודות לקרן שהקמנו.
<לאוניד דינביץ: היום כל הקרנות האלה כבר אינן מתפקדות ואנחנו איננו מקבלים שום תמיכה, גם תכנית ה-100 עכשיו גוססת.
<לאוניד דינביץ: כל הארגונים של העולים לא מקבלים תמיכה ומימון מהממשלה.
<לאוניד דינביץ: אני הייתי רוצה להביע מספר הצעות, אבל יושב הראש - - - לדאבוני כ-30% עד 40% מכל פוטנציאל המדענים נשרף במדינת ישראל.
<לאוניד דינביץ: גם פרופסורים נשארו בתור עובדי קבלן או מטאטאי רחובות.
<לאוניד דינביץ: כעבור 25 שנה יש לנתח באופן קפדני את כל התכניות והמיזמים שנפתחו בארץ.
<לאוניד דינביץ: אני אתן רק דוגמה אחת.
<לאוניד דינביץ: פרופ' בוריס קסם ז"ל כתב לארגונים רבים, הוא כתב על כך שיש נפט וגז במדינת ישראל, הוא גם דיבר על אפשרות לפתוח את המנהרות החמסיות.
<לאוניד דינביץ: הוא קיבל אפשרות לעבוד במסגרת קמ"ע, אבל בגלל הגיל שלו הוא יצא לפנסיה וקיבל 200 ₪ בלבד.
<לאוניד דינביץ: האם זה היה אפשרי לפרופ' קסם לחיות כך?
<לאוניד דינביץ: הוא סבל קשות.
<לאוניד דינביץ: יש דוגמאות רבות מסוג זה.
<לאוניד דינביץ: לדאבוני אני לא יכול לספר ככל שרציתי.
אברהם נגוסה: הזמן רץ ובארבע נפתחת מליאת הכנסת ואני צריך להיות שם.
אברהם נגוסה: אני מסכם את הדיון הזה של החגיגה ל-25 שנה לעלייה מברית המועצות לשעבר.
אברהם נגוסה: אני חושב שזה היה דיון מאוד מרתק, תודה רבה לכל המשתתפים.
אברהם נגוסה: אני שמעתי את הבעיות שעלו פה, אנחנו בוועדה נדון עליהן אחת אחת, על כל הבעיות, ונא להיות בקשר עם הוועדה כדי שנקיים דיון על כל בעיה בנפרד.
אברהם נגוסה: אני יודע שיש עוד סרט שרוצים להראות, אני הולך ואני מאוד מודה לכם שבאתם ואני סוגר את הישיבה.
אברהם נגוסה: אפשר להמשיך לראות את הסרט.
אברהם נגוסה: תודה לכולם, לכל המשתתפים פה ותודה רבה לכם.
אברהם נגוסה: בוקר טוב לכל המשתתפים והצופים, חבריי חברי הכנסת.
אברהם נגוסה: התכנסנו היום לישיבת המשך כמעקב בנושא, אנחנו דנו בנושא הזה ואנחנו ממשיכים.
אברהם נגוסה: הנושא הוא פגיעה בניצולי השואה בעקבות דיוני חקיקה.
אברהם נגוסה: את הדיון המהיר בנושא יזמה חברת הכנסת סופה לנדבר.
אברהם נגוסה: בישיבה הקודמת שמענו כולנו פה בכאב, כי אחדים מניצולי השואה נפגעו בהכנסותיהם.
אברהם נגוסה: מטרת החוק הייתה לעזור לנפגעי השואה ואנחנו שמענו פה שהחוק עשה להיפך ופגע בהכנסות של חלק מניצולי השואה.
אברהם נגוסה: הוועדה פנתה בסיום הישיבה הן לרשות לניצולי השואה במשרד האוצר והן למוסד לביטוח לאומי בבקשה לבדוק איך נוצרה הפגיעה ולתקן את הפגיעה.
אברהם נגוסה: אני מבקש כעת מנציגי הביטוח הלאומי להבהיר לנוכחים את עשייתם בעקבות הדיון, מה נעשה מאז פנייתנו.
אברהם נגוסה: כמו כן גם הרשות לניצולי שואה ממשרד האוצר, אנחנו נשמע מכם מה נעשה, אם יש התקדמות, אם יש תיקון.
אברהם נגוסה: אלה הדברים שאנחנו רוצים לשמוע היום.
אברהם נגוסה: איתנו חברת הכנסת סופה לנדבר, שרת הקליטה לשעבר, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, יושב ראש ועדת העלייה והקליטה לשעבר וחברת הכנסת טלי פלוסקוב, חברת ועדה, וכולנו היינו בדיון הקודם ולכן אנחנו רוצים לשמוע.
אברהם נגוסה: חברי הכנסת, מישהו רוצה להתייחס לפני?
סופה לנדבר: אולי שאנחנו נשמע את ניצולי השואה, לא נשאר לנו זמן ואני חושבת שהם יכולים להסביר את עצמם, מה קרה כאן, כמה הבטיחו, כמה היו צריכים לקבל תוספת ומה קרה בפועל ואיפה פה הבירוקרטיה ואיפה הפגיעה.
סופה לנדבר: אני רוצה, אדוני היושב ראש, שהם ידברו לפנינו ושאנחנו נוכל להגיע לדברים הנכונים.
אברהם נגוסה: אז אנחנו ניתן קודם, אם בפועל יש שינוי והרגשתם את השינוי, לרומן ברמניק, נציג עמותת ניצולי מחנות הריכוז והגטאות בישראל.
<רומן ברמניק: - - - של אלה שהגיעו לארץ אחרי 1953 לזכויות של אלה שהגיעו טרם 1953.
<רומן ברמניק: נראה לנו שזה די מוזר, איך השאלה הזאת הוצגה.
<רומן ברמניק: האסירים שהגיעו לפני 1953, יש להם כל ההטבות, הם מקבלים גמלה חודשית בתור אסירי גטאות לשעבר במשך כל התקופה, כאשר אנחנו, אלה שהגיעו ארצה אחרי 1953, אין לנו מעמד כזה.
<רומן ברמניק: המעמד שלנו אינו מוגדר ואין לנו זכויות כאלה ואנחנו התחלנו לקבל גמלה מגרמניה רק מ-1995.
<רומן ברמניק: הגמלה הזאת, לפי הסדר ממשרד האוצר גרמניה ומשרד האוצר הישראלי ולפי חוק של 27 ביוני 2007 העזרה הזאת היא עזרה הומניטרית לפי הגדרה ולא נחשבת להכנסה.
<רומן ברמניק: גם כאשר ההכנסה הכללית לפי החוק של שנת 2000 לא נכנסת.
<רומן ברמניק: מדוע עכשיו משרד האוצר בעצם יורק על ההחלטות הקודמות?
<רומן ברמניק: אפילו בברית המועצות ב-1989 הוגדר מעמד אסירי מחנות וגטאות.
<רומן ברמניק: זכויותיהם היו מוגדרים בחוק ולפי החלטת הממשלה הם קיבלו תעודות בהתאם.
<רומן ברמניק: אני כבר הראיתי את המסמכים האלה בכנסת.
<רומן ברמניק: משום מה בארץ משמיטים שאחרי 1953 הגיעו ארצה אסירי גטאות ומחנות ריכוז לשעבר, וזאת המדינה שהוקמה על העצמות של 6 מיליון יהודים.
<רומן ברמניק: גם הוריי בקרב ה-6 מיליון האלה ואני עם אחי, בן 6 דאז, שרדנו בגטו בקושי.
<רומן ברמניק: חוסר זיכרון כזה פשוט מעורר כעס.
<רומן ברמניק: אמנם ב-2008, ב-3 במרץ, הכנסת סוף סוף קיבלה חוק על הטבות לאנשים נזקקים והטבות לניצולי שואה.
<רומן ברמניק: מספר אסירי גטאות קיבלו הטבות וגם סכומים באופן חד פעמי, אבל קיבלנו את זה לא בתור אסירי גטאות אלא בתור נזקקים וקשישים, כמו אלה שמקבלים השלמת הכנסה, תוספת השלמת הכנסה.
<רומן ברמניק: אין בארץ אפילו רשות אחת שמקבלת אותנו בתור אסירי גטאות, אנחנו רק קיבלנו מביטוח לאומי את המסמך על מנת לקבל את ההטבות.
<רומן ברמניק: אחרי החוק החדש, שנכנס לתוקפו מחודש דצמבר, התוספת להשלמת ההכנסה זה 1,980 שקל ו-2,800 לאלה שמלאו להם 80, הם עכשיו בעצם גרמו לכך שאנחנו לא מקבלים הטבות.
<רומן ברמניק: אנחנו משלמים את הארנונה ואנחנו רואים את זה בערים רבות, כולל קרית מוצקין אצלנו.
<רומן ברמניק: גם כשאנחנו פונים לקופת חולים אנחנו חייבים לשלם.
<רומן ברמניק: קודם זה לא היה כך.
<רומן ברמניק: עכשיו מנסים גם לגבות מאיתנו תשלום עבור הוסטלים.
<רומן ברמניק: מדוע זה קרה?
<רומן ברמניק: לדעתנו החוק אשר נתקבל קודם כל לא קיבל הכנה ראויה מבחינה משפטית ומבחינה פיננסית.
<רומן ברמניק: לעומת זאת יש הרבה אפשרויות שמאפשרות למשרד האוצר ומשרדי ממשלה אחרים, נותן להם אפשרות לשלול מאיתנו את ההטבות שקודם היו לנו.
<רומן ברמניק: אי אפשר אפילו להשוות אותנו לאלה שהגיעו ארצה קודם.
<רומן ברמניק: איך זה קורה שמשפחה של אסירי גטאות שבה אחד מקבל ממשרד האוצר 2,442 שקל ואנשים אחרים מקבלים 3,203 שקלים, כאשר יש להם נכות באותה מידה וגם מעמד שווה, ההבדל מגיע ל-761 שקלים.
<רומן ברמניק: זאת אפליה לשמה.
<רומן ברמניק: בנוסף לכך קשישים שמקבלים קצבת זקנה בגיל 80 ויותר מזה מקבלים מביטוח לאומי תוספת ב-129 שקל יחיד וזוג 182 שקלים.
<רומן ברמניק: מדוע אנחנו עכשיו איננו מקבלים את התוספת הזו?
<רומן ברמניק: וגם, אנחנו לא מקבלים תשלום חד פעמי לפי החוק של 2008 בסכום של 4,743 שקלים, מדי שנה היינו מקבלים את התשלום הזה.
<רומן ברמניק: התשלום הזה אינו הכנסה מוכרת ואנחנו גם לא מקבלים 4,000 להוצאות רפואיות, למשקפיים וטיפול בשיניים.
<רומן ברמניק: תסתכלו מה קרה, אתם פגעתם באנשים החלשים ביותר בקרב אסירי הגטאות לשעבר שקודם היו זכאים לתוספת השלמת הכנסה.
<רומן ברמניק: זו פשוט בושה לציין את זה.
<רומן ברמניק: זה דווקא נוגע לעולים מרוסיה שהגיעו לארץ אחרי שנת 95'.
<רומן ברמניק: זאת התקפה נגדנו.
<רומן ברמניק: אתם מדברים על אנשים שהולכים ומתים, אנחנו בעצם זן נכחד.
<רומן ברמניק: הממשלה והכנסת וגם משרד האוצר רק מחכים שאנחנו כולנו נמות.
<רומן ברמניק: לאן אנחנו הולכים?
<רומן ברמניק: תסתכלו, הכנסת קיבלה קודם חוק על מעמד אסירי ציון, בעצם אנחנו מוקירים את האומץ של האנשים האלה, אבל האם אנחנו פחות חשובים למדינת ישראל?
<רומן ברמניק: רק תחשבו על כך.
<רומן ברמניק: יש לנו עוד הרבה מה לומר.
<רומן ברמניק: ניתן להגיד שכאשר אתם דנים בעניינים האלה אתם חייבים גם להקשיב לנו.
<רומן ברמניק: אנחנו יודעים יותר.
<רומן ברמניק: תודה על תשומת לבכם.
אברהם נגוסה: מר אהרון מולוטקובסקי, יושב ראש עמותת זיכרון.