GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד אמסלם: הרב הנהיג להם שם נוהג שבסוף התפילה המבוגרים מברכים את כל הקהל.
דוד אמסלם: מה מסתבר לי?
דוד אמסלם: הבן אדם הזה, יש לו 11 ילדים בארץ, 42 נכדים, חלקם הגדול משרתים היום בצה"ל, לא מביאים אותו.
דוד אמסלם: הוא שם.
דוד אמסלם: הוא ימות שם כנראה אם לא נביא אותו עכשיו.
דוד אמסלם: כמעט כל משפחה שנפגשנו שם, כל משפחה, חלקם הילדים פה, ההורים פה, חלקם כמה ילדים פה וכמה ילדים שם.
דוד אמסלם: כל המשפחות מפוצלות.
דוד אמסלם: זה לא יאומן, הייתה שם משפחה שאחד הילדים שם וכל האחים שלו פה בארץ.
דוד אמסלם: לכן באמת, התוצאה היא הרבה הרבה רוע.
דוד אמסלם: אני לא יודע אם מישהו מכוון את זה, אבל התוצאה היא רעה מאוד, היא לא אנושית, לדעתי גם לא יהודית.
דוד אמסלם: אני לא יודע למה זה קורה, אבל אני יכול לנחש שאם לא היה מדובר ביהדות אתיופיה, הם היו פה כבר מזמן.
דוד אמסלם: שוב פעם, אני לא יודע לכוון לאן זה ומי זה אותו פוליטיקאי או אותו פקיד שכנראה, או שאין לו עניין שהם יבואו או שהוא יותר מדי עצל מכדי לעבוד כדי שהם יבואו, אבל במבחן התוצאה 7,000 עד 8,000 יהודים נמצאים במקומות שאסור שהם יהיו שם.
דוד אמסלם: הם גם סיפרו לנו והם התלוננו, דרך אגב הם בכו, כאב לי.
דוד אמסלם: אחרי התפילה אנחנו לא יכולנו ללכת בגלל שאתה יודע שאתה הולך למלון והוא נשאר פה ואתה אחרי זה חוזר לארץ, אבל הוא נשאר פה.
דוד אמסלם: הם סיפרו לנו שם שהגויים מסביב הם כאילו מסתלבטים עליהם, אומרים להם 'אתם העם הנבחר, תראו איפה אתם נמצאים ואיפה אנחנו', זאת אומרת איך אתם בכלל מספרים שאתם העם הנבחר?
דוד אמסלם: תראו איך אתם נמצאים פה.
דוד אמסלם: מדובר בקהילה שומרת תורה ומצוות שם, בארץ לא שומרים ככה תורה ומצוות.
דוד אמסלם: ילדים קטנים, ציציות, כיפות, תפילות שלוש פעמים ביום וכו' וכו' וכו'.
דוד אמסלם: הרושם שחזרתי משם הוא רושם שזעזע אותנו, אנחנו הגענו לכאן ואמרנו שאת החרפה הזאת אנחנו חייבים להסיר.
דוד אמסלם: דוד ביטן עוד מעט יבוא, הוא באמת צמרר אותנו שם.
דוד אמסלם: הוא עלה לדבר, כל אחד מאיתנו דיבר קצת עם הקהילה בבית הכנסת, אחרי שסיימנו, הם ביקשו שנאמר כמה מילים, אני אחסוך לכם גם את זה, דוד ביטן קם ובאמת התנצל בשם כנסת ישראל וממשלת ישראל על המצב.
דוד אמסלם: אני כמעט בכיתי מהמילים שלו, בגלל שהרגשתי באמת צורך להתנצל.
דוד אמסלם: לכן, רבותיי, אנחנו כינסנו את הדיון הזה, אל"ף, כדי להעלות את זה על סדר היום, דבר שני, מבחינתנו, ואני אומר את זה גם לפקידים, בעיקר לפקידים, ב-2016 היהודים יהיו פה.
דוד אמסלם: מבחינתנו היהודים יהיו כאן ואתם תעשו הכול ברמה של הפקידות.
דוד אמסלם: אני לא בא לומר כרגע שאתם תקבלו החלטות במקום הממשלה, אבל תתרגמו את ההחלטות שהממשלה תקבל, שאנחנו נדאג שהם יקבלו אותן, כדי להביא אותם לכאן.
דוד אמסלם: שכל אחד יחשוב שאח שלו שם, דוד שלו שם או אבא שלו שם.
דוד אמסלם: דרך אגב, תזכרו שגם אם הם אתיופים וגם אם הם מתרבות אחרת, שכואב להם אז זה כואב להם, כשצובטים אותם אז כואב להם, כשמרביצים להם גם כואב להם, כשמצחיקים אותם אז גם הם צוחקים.
דוד אמסלם: הם לא אנשים שונים מאיתנו.
דוד אמסלם: גם אמרתי להם, ארץ ישראל שייכת לכל העם היהודי, גם אם הוא לא נמצא בארץ ישראל.
דוד אמסלם: להיפך, זה התפקיד של מדינת ישראל, היא קמה בשביל לקלוט את כל יהודי העולם, לא משנה איפה הם, לכן המדינה הזאת היא שלהם בדיוק כמו של כל אחד כאן שיושב סביב השולחן, בדיוק כמו של ראש הממשלה.
דוד אמסלם: רק יש להם תרבות אחרת משלנו.
דוד אמסלם: אני לא הצלחתי להבין למה הם לא מביאים מטוס ובאים לארץ, אבל כנראה שזה סוג של אנשים שאם לא אומרים להם אז הם לא עושים.
דוד אמסלם: אני בטוח שאם זה היה מישהו מארצות הברית, סקנדינביה, הוא היה תופס מטוס וטס, ומי היה מחזיר אותו?
דוד אמסלם: אבל זה לא עובד שם, בגלל שיש להם תרבות אחרת, זו תרבות של אנשים מאוד מנומסים, מאוד ממושמעים, מאוד שקטים.
דוד אמסלם: לכן אני מרגיש שכל החובה שלנו היא באמת אחת ולתמיד להביא אותם לכאן.
דוד אמסלם: ישנה טענה שתמיד עולה, של אלה שבעצם לא רוצים להביא אותם, יש להם סיפור, מה הם אומרים?
דוד אמסלם: נביא את כל אפריקה לפה.
דוד אמסלם: שקר וכזב.
דוד אמסלם: דרך אגב, ככה זה עובד.
דוד אמסלם: כשאתה לא רוצה לעשות משהו אתה ממציא שקר ואתה חוזר עליו פעם-פעמיים, זה בדיוק כמו הדיון אתמול, שעוד מעט יאשימו אותנו שאנחנו אחראים לטרור, אנחנו הסתנו בכלל את כולם ובסוף הציבור מאמין לשקר שלך ואז אתה חותך ומתחיל לפעול.
דוד אמסלם: זה מה שקורה בסיפור הזה, מתחילים להפחיד את כל מקבלי ההחלטות, אם נביא אותם אז יבואו עוד 20,000 ו-200,000.
דוד אמסלם: רבותיי, אני אומר באופן חד משמעי, מדובר ב-7,000-8,000 אנשים שהם רשימה סגורה ואז גומרים את האירוע, נגמר.
דוד אמסלם: הם מגיעים לכאן, מפזרים שם את כל המאהלים, את כל הפחונים, מפרקים אפילו את המקווה שהרב בנה להם שם ובזה נגמר, כל שארית יהודי אתיופיה בישראל ונגמר האירוע.
דוד אמסלם: מתאחדים עם המשפחות שלהם וזהו.
דוד אמסלם: לדעתי זה פחות מ-2,000 משפחות.
דוד אמסלם: לכן כאן בעצם - - - אנחנו תכננו לפני שיצאנו לעשות את הישיבה המשותפת הזאת, זו ישיבה שנייה שאנחנו עושים.
דוד אמסלם: אני רוצה לומר משפט אחרון בעניין.
דוד אמסלם: הרב גייס וגם עומד בראש הוועד הציבורי, כבוד השופט שמגר היה צריך לנסוע איתנו לנסיעה הזאת, אבל לא הסתייע בידו, מסיבות אישיות, אבל גם הוא, מגיע לו צל"ש, לא רק צל"ש, הוא יהודי שיש לו הרבה צל"שים, אנחנו לא צריכים לחלק לו אותם, אבל בכל אופן אני התרגשתי גם מזה שהוא עצמו יושב ראש הוועדה, יהודי בגיל 90 ומעלה, הוא גם בא לישיבה הקודמת, ובאמת זה בדמו בגלל שהוא מרגיש גם את התחושה שאני מרגיש והרב ולדמן ועוד אנשים שלא שייכים לקהילה.
דוד אמסלם: באמת חשוב לנו שכבוד השופט, יש לו מעמד ציבורי בארץ, בכל אופן יש לו מעמד מאוד מכובד וחשוב וגם הוא רואה את הדברים פחות או יותר עין בעין איתנו.
דוד אמסלם: דבר שהדהים אותי, וזה לאנשי משרד החוץ, באדיס אבבה הקהילה יושבת בערך כ-400-500 מטר משגרירות ישראל.
דוד אמסלם: הגודל של שגרירות ישראל זה משהו שיכול להכניס לשם כמעט 20,000 איש.
דוד אמסלם: גרים שם 8-9 אנשים, השגרירה וכנראה עוד כמה פקידים, הם לא הלכו לבקר אותם.
דוד אמסלם: הם לא רוצים לבקר אותם.
דוד אמסלם: השגרירה שנמצאת היום היא שגרירה מהעדה האתיופית.
דוד אמסלם: אני שמחתי שנפגשתי איתה, אמרתי סגירת מעגל, שלה.
דוד אמסלם: היא לא מבקרת אותם, שאלתי למה, אז התשובות הן 'נותנים לנו הנחיות לא לבקר אותם', מי?
דוד אמסלם: לא אומרים, הנחיות.
דוד אמסלם: בכוונה אני שם את הדגשים ואת הנקודות האלה, שהם בעיקר בנושא הרגשי, זה מקומם.
דוד אמסלם: לבקר לא עולה כסף, קצת אמפתיה.
דוד אמסלם: אל תביא אותם, אבל לך לבקר אותם.
דוד אמסלם: אני מעביר את זכות הדיבור לאברהם נגוסה, חברי ורעי, אבל הייתי מבקש, כמו שאמרתי בתחילת הדיון, בסופו של דבר אני לא איש של רגשות וגם לא איש של נאומים כאלה, אבל במקרה דנן באמת הרגשות פועמים בי חזק מאוד והקטע הרגשי מתסכל אותי בסיפור הזה.
דוד אמסלם: בסופו של עניין אנחנו צריכים להביא את הכול, כמו שאמרתי, לידי החלטה שכל אחד מהיושבים יכניס לראש שלו שב-2016 שארית יהודי אתיופיה יהיו פה בישראל איתנו, יחגגו את החגים פה איתנו ויתאחדו עם המשפחות שלהם כאן בישראל.
דוד אמסלם: אנחנו מתכוונים, אני לפחות באופן אישי בוודאי וגם חבריי, לשים את הנושא על סדר היום, שלי האישי, אני קם עם זה כל בוקר.
דוד אמסלם: זה יקרה ב-2016, בעזרת ה'.
דוד אמסלם: אנחנו צריכים גם את הסיוע שלכם ואנחנו נעקוב אחרי הנושא הזה.
דוד אמסלם: אם יש מכשלה כזו או אחרת, אנחנו נוודא איפה היא וננסה להסיר אותה.
דוד אמסלם: רק עוד משפט אחרון וניתן לאברהם.
דוד אמסלם: כרגע תמונת המצב היא כזו, הייתה ישיבת ממשלה ביום ראשון, לגבי כל הנושא של העדה, אברהם ידווח על זה, שר הפנים, השר סילבן שלום שהיה צריך להיות איתנו בישיבה, מפאת אילוצי זמנים הוא לא יכול היה להגיע, הוא יביא את זה להחלטת ממשלה, הוא יביא החלטת ממשלה בנושא, אנחנו נפגשים איתו מחר בבוקר, אברהם ואני, כדי לסגור את הנושא של החלטת הממשלה.
דוד אמסלם: אני אשב אחרי זה עם ראש הממשלה כדי שיביא את זה להחלטת הממשלה.
דוד אמסלם: אנחנו ישבנו עם שר האוצר ואין בעיית כסף בנושא, הבטחה שלו אישית, אין מצב שיהודי בא לישראל ובגלל כסף הוא לא פה.
דוד אמסלם: אין דבר כזה.
דוד אמסלם: במדינת ישראל יש הרבה מאוד כסף, אם הם רוצים אני אספר להם איפה הוא נמצא, בטח לא כשיש איזה יהודי נאנק ואם לא מביאים אותו - - - דרך אגב, הם מתים.
דוד אמסלם: כל חודש אנחנו מביאים פחות בגלל שפחות אנשים חיים.
דוד אמסלם: זה סדר הפעולות, שר האוצר משה כחלון התחבר בנושא הזה באופן מלא, אמר לנו 'דודי, כסף זאת לא הבעיה, לא יעלה על הדעת בכלל שזאת בעיה'.
דוד אמסלם: אנחנו נביא אותם, ברגע שתהיה החלטת ממשלה כל הקנים לשם ומביאים אותם לכאן.
דוד אמסלם: החוליה החסרה לי, היחידה כאן, שאני לא מכיר אותה, זה הפקידים.
דוד אמסלם: לראות את הצבע של העיניים שלהם ולראות מי בעצם הפקיד שלא רוצה להביא אותם, או לא משתדל מספיק.
דוד אמסלם: את זה אנחנו נבין בהמשך, אם תהיה בעיה כזאת.
דוד אמסלם: ברשותכם, אני מתנצל על כל הרגשות שלי, אני עדיין חווה את כל המסע הזה, ואני אעביר את זכות הדיבור לאברהם נגוסה, אחרי זה ניתן קצת לרב ולדמן לספר לנו, הוא בקי בזה קצת יותר ממני, אחרי זה את ההתייחסות של חברי הכנסת ונשמע את החברים.
אברהם נגוסה: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
אברהם נגוסה: כמו שהיושב ראש תיאר, מה שראינו, אי אפשר לשבת בשקט ואי אפשר לתת לו זמן.
אברהם נגוסה: אני רציתי לבקש לברך את השופט מאיר שמגר, נשיא בית המשפט העליון בדימוס ונשיא הוועדה הציבורית למען שארית יהודי אתיופיה, שהוא תכנן להשתתף בדיון הזה, אבל הוא לא הרגיש טוב ואני שולח מפה החלמה מהירה.
אברהם נגוסה: כידוע, הנושא הזה בוער בעצמותיו, כמו כולנו הוא מצפה לראות שהאנשים האלה יעלו בהקדם האפשרי, הוא מצפה שהממשלה תקבל החלטה כדי לזרז את הבאתם לישראל.
אברהם נגוסה: בביקור, כמו שהיושב ראש הסביר ותיאר, המצב, לי כמובן זה לא חדש, אני מכיר, אבל בכל זאת כל הזמן כשאנחנו רואים את המצב עוד פעם הוא יותר גרוע מהפעם הקודמת שראיתי.
אברהם נגוסה: הפעם שביקרתי אחרי כמה שנים, המצב הוא יותר גרוע.
אברהם נגוסה: למה זה יותר גרוע?
אברהם נגוסה: כי בפעם הקודמת שביקרתי היו ארגונים יהודיים שהיו תומכים במשפחות, הג'וינט היה נותן טיפול רפואי, הסוכנות היהודית נתנה את מערכת החינוך, רווחה, לפני הסוכנות היהודית ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה טיפל כל השנים, גם באדיס וגם בגונדר בקהילה.
אברהם נגוסה: היום הקהילה נשארה כבר יותר משנתיים, אין, באוגוסט 2013 הסוכנות יצאה מהתמונה והג'וינט סגרו את המרפאות ונקוץ', היה לו הסכם לפני החלטת הממשלה ב-2010 לא לחזור לאתיופיה.
אברהם נגוסה: לכן אין היום מי שתומך בקהילה.
אברהם נגוסה: הקהילה שורדת בעצמה, בעקבות המשפחות פה ששולחות כסף למשפחות.
אברהם נגוסה: אם הסיוע מהמשפחה הפרטית שלה פה לא מגיע אז אין לה מה לאכול, אין לה גם איפה להיות.
אברהם נגוסה: הם לא יכולים לקבל עבודה, הן בגונדר והן באדיס אבבה, כי הם לא מקומיים, הם באו מהכפרים.
אברהם נגוסה: אין להם את תעודת הזהות של גונדר או אדיס אבבה שמקנה תעסוקה בשבילם.
אברהם נגוסה: הם פליטים בתוך אתיופיה.
אברהם נגוסה: למרות הכול הם לא מוותרים על חלומם, על רצונם לעלות למדינת ישראל.
אברהם נגוסה: ביקרנו בבתיהם, הן באדיס אבבה והן בגונדר, ראינו את המצב ש-15 אנשים גרים בצורה בלתי אפשרית בשני מטרים, 2 על 2.
אברהם נגוסה: ראינו מצב מאוד קשה.
אברהם נגוסה: אי אפשר להמשיך בצורה כזאת, כשהאמא מחזיקה את הבנים שלה, שהוא בגולני פה, וההורים שלו, לא נותנים להם לעלות לישראל.
אברהם נגוסה: אני רואה את החייל שהשתחרר עכשיו, שהוא נלחם בעזה, אראגאווי טספה, שאני רואה אותו פה, כל המשפחה פה, אחותו עדיין נמצאת בגונדר למרות ששר הפנים אישר את עלייתה.
אברהם נגוסה: למה?
אברהם נגוסה: כי היא לא תקבל ביטוח רפואי בארץ.
אברהם נגוסה: הוא יספר.
אברהם נגוסה: אני פה, אנחנו פה, מדינה מתוקנת שאנחנו שולחים סיוע לכל העולם כשקורית טרגדיה אנושית וזה אנחנו, אור לגויים, אבל מי ששייך לנו, אנחנו לא יודעים איך לעזור לו.
אברהם נגוסה: בגלל שאי אפשר לבטח, לתת ביטוח לתינוק שנולד, אז המשפחה שאושרה וקיבלה עלייה עדיין מנועה מלעלות לישראל.
אברהם נגוסה: משפחות של 10 ילדים, 8 ילדים, הנכדים זה 50-60 נכדים שהם פה והם לא נותנים להם לעלות, למה?
אברהם נגוסה: כי אמא של אמא של אמא, לא הוכח שהיא יהודייה.
אברהם נגוסה: אני אומר שאנחנו צריכים להפסיק את הטרגדיה האנושית והיהודית.
אברהם נגוסה: אני חושב שאין מדיניות כזאת בעולם שמפלים קהילה מסוימת במדיניות שהיא לא לתת לעלות לישראל.
אברהם נגוסה: אני לא יודע לאיזה קהילה או לאיזה מדינה יש מדיניות כזאת.
אברהם נגוסה: אני בטוח שאם הייתה קהילה דומה בארצות הברית, באירופה, או ברוסיה - - -
סופה לנדבר: ברוסיה יש סובוטניקים שיושבים, אז אל תשווה.
אברהם נגוסה: אתם מביאים אותם, אני לא מתנגד.
סופה לנדבר: אנחנו לא מביאים אותם.
סופה לנדבר: אני בעד יוצאי אתיופיה, אבל אל תשווה שברוסיה מביאים אותם בגלל שמביאים אותם, לא מביאים.
אברהם נגוסה: אני אמרתי גם באמריקה וגם באירופה, אני אומר שמזמן היו מביאים אותם, היו מקבלים אותם.
דוד אמסלם: חברת הכנסת לנדבר, הביאו הרבה יהודים לישראל מרוסיה ואנחנו שמחים על כך, חלקם הגדול - - -
סופה לנדבר: מי שמגיע לכאן לפי חוק השבות, אני חושבת שזה צריך להיות מבורך.
דוד אמסלם: חברת הכנסת לנדבר, אנחנו שמחים על כך, חלק גדול מהם לפי ההלכה היהודית לא יהודים, אבל הם פה וזה בסדר.
דוד אמסלם: את היית שרת הקליטה, זה היה במגרש שלך, דרך אגב כמה קדנציות?
דוד אמסלם: שתי קדנציות היית שרת הקליטה והם שם.
סופה לנדבר: מי שם?
דוד אמסלם: היהודים האלה עדיין שם.
סופה לנדבר: אני אדבר על זה.
דוד אמסלם: אז דברי על זה אחרי זה.
דוד אמסלם: בבקשה, אברהם.
סופה לנדבר: אל תנסה להשמיץ אותי בגלל שמי שאחראי על הסיפור הזה זה ראש הממשלה.
דוד אמסלם: חברת הכנסת לנדבר, סופה, אחרי זה תאמרי מה שאת רוצה, תני לו לסיים.
אברהם נגוסה: אני רוצה להדגיש שאני לא השמצתי אותך, אני עשיתי השוואה, לא רק רוסיה, אני אמרתי אמריקה, אירופה והגעתי לרוסיה.
מאיר כהן: אתה לא צריך להתנצל, זו המציאות, זה בסדר.
אברהם נגוסה: זו המציאות, זו האמת, ולכן אני אומר, בואו נפסיק את כל הדברים האלה ואני אומר לכם, אני פה בכנסת לא באתי לחפש עבודה ולא חסרה לי עבודה ולא באתי לחפש משכורת, אני באתי לפה לעשות שינוי, לשנות את המצב שהקהילה נמצאת, הן בתחום העלייה, הן בתחום הקליטה.
אברהם נגוסה: בשבילי הנושא הזה הוא קו אדום.
אברהם נגוסה: אם כולנו לא נתאחד, גם לפקידים אני אומר, מספיק, כל השנים אנחנו הבאנו כל מיני תירוצים כדי להפחיד את קובעי המדיניות כשהתירוץ, הסיבה לא קיימת.
אברהם נגוסה: בואו נפסיק את התירוצים האלה, נביא את כולם ונאחד עם המשפחות.
דוד אמסלם: תודה רבה לחבר הכנסת אברהם נגוסה.
דוד אמסלם: אני הייתי רוצה ברשותכם לעשות איזה שינוי ולהעביר את זכות הדיבור לחברת הכנסת רויטל סויד.
דוד אמסלם: אהלן, רויטל.
דוד אמסלם: אני חייב להגיד לך שגם היום נתת הופעה חבל על הזמן, אחלה.
זאב בנימין בגין: היום מותר להעיר הערות כאלה?
זאב בנימין בגין: שלא ייתבע לדין על - - -
רויטל סויד: רצוי.
דוד אמסלם: אני גם מוכן להיתבע לדין על זה.
רויטל סויד: אני אגן עליך.
רויטל סויד: בוקר טוב, חברים.
רויטל סויד: אני מודה ליושב ראש הוועדה דודי אמסלם וליושב ראש ועדת הקליטה, שאתם פה, ואני מודה לכם על הזכות שהייתה לי להצטרף למשלחת - - -
דוד אמסלם: גם הרב ולדמן.
רויטל סויד: שלום לרב ולדמן, ובזכותך, הרב ולדמן, להצטרף למשלחת של מסע למשהו שגם אם ידעתי ושמעתי אותו, כי כולנו בסוף יודעים ושומעים שנשארו עוד באתיופיה משפחות שלא העלו, עד שלא הגעתי למקום ועד שלא ראיתי את האנשים לא הבנתי מה המשמעות של הדבר.
רויטל סויד: אני רוצה להקדים ולומר, חברים, שכחנו שם אנשים, שכחנו אותם 20 שנה, השארנו אותם שם, סגרנו בפניהם את הדלת כאן.
רויטל סויד: הם עומדים 20 שנה, 18 שנה, 15 שנה ומתפללים כל יום בבתי הכנסת שלהם בגונדר ובאדיס אבבה ומייחלים לעלות לציון ואנחנו פה לא יודעים את זה.
רויטל סויד: נכון, קשה לדעת, חלק התנצרו בעבר וחלק מגיעים מפלשמורה, נכון, אבל דבר אחד אני יכולה לומר לכם, לא לוקחים משפחות וחותכים אותם לגזרים, לא לוקחים סבא שיש לי את התמונה שלו פה ואני יכולה להראות לכם אותו, שיש לו פה 8 ילדים ו-42 נכדים, ונותנים לו למות בגונדר בלי שהוא ראה אותם.
רויטל סויד: לא לוקחים אמא שיש לה 4 ילדים פה, שהבת שלה התחתנה בלעדיה והיא לא נמצאת פה.
רויטל סויד: לא לוקחים חיילי גולני, גבעתי, לוחמים ומשאירים את האחים שלהם שם.
רויטל סויד: וזה לא משנה מה ומאיפה הם מגיעים.
רויטל סויד: הרב ולדמן, השליחות שאתה עשית במהלך עשרות השנים האחרונות, וחברי חבר הכנסת אברהם נגוסה, היום שאתם נמצאים שם ואתם רואים את האנשים האלה, אתם רואים אנשים שמתפללים, שמדברים רובם בעברית, לחלק מהם היה בית ספר עד 2013, לחלק מהם היה בית ספר עד 2005, ישבנו עם ילד, עם בחור, היום הוא כבר אבא, הוא בן של נתנאל, לא היה לו מוהל שימול את הבן שלו שהוא בן כמה חודשים.
רויטל סויד: התפללנו בערב שבת בבית הכנסת, את הקריאה, את ה'רחם נא', את הגעגועים לירושלים, את לך דודי, את קבלת שבת, את תפילת העמידה.
רויטל סויד: לא יודעת אם רובנו עושים את זה פה במהלך הדברים האלה.
רויטל סויד: היום, אחרי 20 שנה האנשים האלה הם אחרת.
רויטל סויד: אז שאף אחד לא יגיד, הרשימות ואז יבואו ויהיו עוד אנשים ועוד.
רויטל סויד: הרשימות הן רשימות סגורות, האנשים הם אנשים ספורים, יודעים בדיוק מי הם, אלה אותן הרשימות מ-2003 כשאריק שרון בא ואמר 'תעלו את כולם' והתקבלה החלטה לא להעלות את כולם.
רויטל סויד: אני חושבת שמחובתנו להוציא את דור המדבר של יהודי אתיופיה מאתיופיה, להעלות אותם לארץ, לאחד אותם עם המשפחות שלהם ולשים את הסיפור הזה, את הסאגה הזאת מאחורינו אחת ולתמיד.
רויטל סויד: זו חובתנו כחברה, כנציגי ציבור, כאנשים יהודים במדינת ישראל.
דוד אמסלם: תודה רבה לחברת הכנסת רויטל סויד.
דוד אמסלם: האמת היא, רויטל, ריגשת אותי, למרות שכמה ימים דיברנו על זה, אבל עדיין את מרגשת אותי במילים שלך.
דוד אמסלם: הייתי רוצה לתת את זכות הדיבור ויש לי עונג וכבוד לרב מנחם ולדמן, איש במיוחד במינו.
דוד אמסלם: אני באופן אישי גיליתי בן אדם שבאמת לקח את הנושא כמפעל חיים.
דוד אמסלם: הוא לא בן העדה והוא מקדיש את כל חייו לנושא, נגד כל המערכות ונגד כל האנשים 25 שנה.
דוד אמסלם: היהודים שם מתייחסים אליו כאילו הוא אבא שלהם.
דוד אמסלם: אתם לא תאמינו, עד שלא תראו לא תבינו.
דוד אמסלם: דרך אגב, הוא דובר את השפה, כשהוא מדבר, זה גם יהודי אשכנזי מדבר באמהרית, בהתחלה הייתי בשוק, אבל זה רק מראה כמה הוא מחובר לנושא עד כדי זה שהוא כבר למד את השפה ואת התרבות.
דוד אמסלם: הם מתקשרים אליו על בסיס כמעט יומיומי לשאול אותו את ההלכות, 'כבוד הרב, מה צריך לעשות ככה, מה צריך לעשות ככה'.
דוד אמסלם: כבוד הרב, יש לי המון כבוד ויש לי את הזכות לתת לך כרגע את זכות הדיבור, שתתאר לנו ותספר לנו קצת על הסיפור הזה.
<מנחם ולדמן: כבוד יושבי הראש, זכיתי להיות איתכם באתיופיה, יחד עם חברת הכנסת רויטל סויד.
<מנחם ולדמן: רוב היושבים פה מכירים את הנושא לא מהיום ולא מאתמול וגם לפרטיו.
<מנחם ולדמן: בפרספקטיבה רחבה, היסטורית אפילו, עם ישראל עשה הרבה מאמצים מיוחדים שקבוצת יהודי אתיופיה, בסופו של דבר 140,000 יוצאי אתיופיה, נמצאים בארץ ישראל, חלק מהעם היהודי פה לכל דבר.
<מנחם ולדמן: בפרספקטיבה רחבה זה משהו יוצא דופן, זה לא פשוט שקבוצה נידחת בתוך הררי אתיופיה הגיעה.
<מנחם ולדמן: תמיד זה היה בזכות אנשים מסוימים, מיוחדים, שראו בגדול וברחוק.
<מנחם ולדמן: כשהרב עובדיה יוסף אמר 'הם יהודים', הוא שינה את היחס של הממסד.
<מנחם ולדמן: כשכבוד ראש ממשלת ישראל, אביו של חבר הכנסת בנימין בגין, מנחם בגין, כשנהיה ראש ממשלה, אחד הדברים הראשונים שהוא אמר 'הביאו לי את יהודי אתיופיה'.
<מנחם ולדמן: הייתה לו ראייה יהודית כלל ישראלית רחבה והוא שינה.
<מנחם ולדמן: וכן הלאה אנשים שכאלה.
<מנחם ולדמן: במשך הזמן הגיעו.
<מנחם ולדמן: גם העלייה של שארית יהודי אתיופיה, אותה קבוצה שהתרחקה, התנצרה, אבל שבה ליהדות מלאה, במשך השנים האחרונות של מאבקים הם הגיעו.
<מנחם ולדמן: אני אומר את זה לזכותה של מדינת ישראל, שהכירה, עם כל המיוחדות של יהדות אתיופיה לגווניה, שהם חלק מעם ישראל והם צריכים להיות עם כל הזכויות.
<מנחם ולדמן: אני אומר את זה לטובת הממסד שעשה, אנחנו היום בפיניש.
<מנחם ולדמן: בגלל צורות ההחלטה על הזכאות שלהם להגיע לישראל, שלא הלכו לפי חוק השבות, אני לא נכנס לזה, אבל יש פה קונפליקט ברור מצד ההלכה, כל מי שמצד אמותיו הוא יהודי גמור על פי ההלכה, מצד הנהלים של חוקי מדינת ישראל, כפי שנקבעו, זה לא חייב להיות ההלכה, שמגר למשל מתנגד לזה, הם לא נכללו בחוק השבות, למרות שהם מתפללים וחיים כיהודים וכדומה והם מצד אמותיהם.
<מנחם ולדמן: אז חוק הכניסה הכניס אותם.
<מנחם ולדמן: אני לא נכנס לדבר הזה, העיקר שיעלו.
<מנחם ולדמן: היום נותרו אנשים שהם מזרע ישראל, אבל מצד אבותיהם.
<מנחם ולדמן: מבחינת הזהות היהודית שלהם, זה אני אומר כרב שמלווה אותם כבר 25 שנה, אין ספק שמבחינת הזהות של אלה שממתינים לעלייה, גם אם מצד האבא, יש ביניהם גם מצד האמא, הזהות היהודית שלהם היא יהודית כמו אלה שמצד האמא.
<מנחם ולדמן: הם חשים עצמם כיהודים, הילדים שלהם שואפים להיות בצנחנים ובגולני ורואים את זה גם בארץ, כשהם מגיעים, וכן הלאה.
<מנחם ולדמן: אין להם זהות אחרת.
<מנחם ולדמן: הזכרתם את הסיפור הזה, שמעתי אותו פעם ראשונה מראש הקהילה באדיס, שהם אומרים שיש להם אחים פה והורים פה וילדים פה, 'זה הבית שלנו', 'האם היהודי חלק מאיתנו', קם אחד ואמר, אני אגיד מפיו ביטוי, הוא אמר 'אנחנו העם הנבחר, עם ישראל הוא העם הנבחר.
<מנחם ולדמן: הגויים אומרים לנו איך זה?
<מנחם ולדמן: זה חילול ה' בגויים'.
<מנחם ולדמן: הוא אומר את זה.
<מנחם ולדמן: דבר כזה לשמוע מאדם כנימוק, הוא לא אומר 'אני רוצה להיות פה רק בגלל האח שלי', תראו מה שקורה, 'הגויים אומרים איך נוהגים בכם?
<מנחם ולדמן: מה שנתקיים במשלחת חברי הכנסת, שטוב מראה עיניים מהלוך נפש.
<מנחם ולדמן: עד שלא רואים, זה לא מספיק לבוא לראות ולהסתכל, אלא צריכים לשבת ולהתפלל איתם, להיכנס אליהם הביתה, לשמוע מפיהם, לדבר איתם.
<מנחם ולדמן: לא מרחוק ולא מלמעלה, בגובה העיניים, ואז מבינים שזו תופעה יהודית, ציונית.
<מנחם ולדמן: כשהם יגיעו ארצה, בוודאי שהם ישתלבו פה ויהיו פה כמו כל אחינו יוצאי אתיופיה, בצבא ודבקים במדינה וארץ ישראל ומדינת ישראל, אין שום ספק בכלל, זה ברור לחלוטין.
<מנחם ולדמן: כבר שם הם דבקים.
<מנחם ולדמן: לגבי המספרים.
<מנחם ולדמן: אנחנו כבר שנים אומרים שאנחנו מדברים רק על אלה שכבר עזבו את הכפרים שלהם.
<מנחם ולדמן: יש כאלה לפני 18 שנה, יש לפני 5 שנים וכן הלאה, והם באו להמתין לעלייה והם נתקעו, בגלל שכשבדקו אותם מצאו שהם מצד האבא ולא מצד האמא.
<מנחם ולדמן: זו הסיבה.
<מנחם ולדמן: אנחנו לא מדברים על מישהו שלא עזב את ביתו ונשאר בכפר, מעולם לא טיפלנו בהם.
<מנחם ולדמן: אנחנו לא מטפלים בהם.
<מנחם ולדמן: יש קבוצה קטנה כזו, אנחנו מדברים רק על מי ששייך לקהילות.
<מנחם ולדמן: הם חיים כיהודים, יש להם זהות יהודית, יש להם קרובי משפחה מדרגה ראשונה בישראל, הם רשומים ברשימות של משרד הפנים, השמות שלהם ספורים, יש שמות אחד לאחד.
סופה לנדבר: אז איפה נמצאת הרשימה הזאת?
<מנחם ולדמן: אצל שר הפנים, הוגשה רשימה מעודכנת.
סופה לנדבר: הרי כאשר סגרנו את גונדר ואני הייתי שם ואני נסעתי לנסיעה הזאת, היה יהודה ושם והיו נציגי הסוכנות והיה נתן שרנסקי והיינו שם, ואז הבאתי להחלטת ממשלה ואתה היית שם, נגוסה, בשום פנים ואופן אני לא רוצה לפגוע בך, בגלל שזהות יהודית לפי אבא זה לא קשור רק ליוצאי אתיופיה, זה קשור גם ליוצאי רוסיה ומדינות אירופה ויש עם זה בעיה וכנראה אנחנו כחברי כנסת צריכים לשנות את חוק השבות.
סופה לנדבר: אני פשוט אומרת, כאשר אז ראש הממשלה קיבל את ההחלטה אחרי הנסיעה שלי, אחרי ההמלצה שלי לסגור את גונדר, אני גם התרשמתי קשה מאוד, בגלל שהתנאים שם לא תנאים, אבל הרשימה הייתה סגורה ואז ראש הממשלה אמר 'רשימה של 7,000 איש ואנחנו נעלה אותם' ועשינו את זה.
סופה לנדבר: אז אני שואלת איפה הרשימה הזאת ואיך היא לא מגיעה לכאן לכנסת?
סופה לנדבר: אני חושבת שאנחנו צריכים לבדוק כאן בכנסת ואנחנו צריכים לראות את הרשימה הזאת.
סופה לנדבר: די, מספיק לסבל של אנשים, אבל גם די מספיק לדיבורים.
סופה לנדבר: אנחנו צריכים כנראה לשנות את ההחלטה.
סופה לנדבר: אנחנו צריכים לשנות את חוק השבות, בגלל שיהודי הוא לא רק לפי אמא, הוא גם לפי האבא.
רויטל סויד: אז אולי ניתן לרב ולדמן לענות.
סופה לנדבר: אבל להביא את הרשימה ולראות אותה.
אברהם נגוסה: זו אותה רשימה.
<מנחם ולדמן: כל הרשימות שהוגשו למשרד הפנים מ-99' כשנעשה מפקד וכן הלאה, ב-2003 וב-2005 וב-2007 וב-2009, 2010 האחרונה, בכל הרשימות האלה אנשים נבדקו, אבל כל מי שלא נמצא שהוא צאצא ליהודי אתיופיה מאמותיו לא עלה.
<מנחם ולדמן: אז אלה נותרו בחוץ.
<מנחם ולדמן: לכן בהחלטת הממשלה האחרונה שהביאה את אלה שהתייחסת אליהם בגונדר נותרו כ-2,500, להערכתי זה המספר פחות או יותר, שהם מצד האבא, לא מצד האמא.
<מנחם ולדמן: וכן לפני כן.
<מנחם ולדמן: כבר 15 שנה אנחנו בודקים מצד האמא ולא מצד האבא.
<מנחם ולדמן: עליהם אנחנו מדברים.
<מנחם ולדמן: חוק השבות לא מבדיל בין אבא לאמא, מביאים נכד ליהודי, בין אם סבו מצד האבא או מצד האמא, אם סבו היה יהודי וכן הלאה, העיקר שיש לו סבא אחד יהודי.
<מנחם ולדמן: לחוק הכניסה אין הגדרות, אלא לפי החלטות הממשלה והחלטת הממשלה אמרה, צאצא ליהודי אתיופיה מאמותיו, שמבחינת ההלכה הוא יהודי.
<מנחם ולדמן: אבל נותרו אלה שהם מצד האבא, עליהם אנחנו מדברים, ולא על חדשים ולא על אחרים.
<מנחם ולדמן: באמת מצד אחד הם נפטרים, יש אלפי קברים באדיס ובגונדר, אלפי קברים בשנות ההמתנה, אבל ברוך ה' גם נולדים, אז יש גם תינוקות שנולדו וכן הלאה.
<מנחם ולדמן: זו הרשימה המעודכנת, עליהם אנחנו מדברים ולא על אף אחד אחר.
<מנחם ולדמן: ההחלטה, כמו שחבר הכנסת כבוד היושב ראש אמר, היא על שולחן הממשלה כנוסח שכבוד הנשיא שמגר הביא אותו ועליהם צריכים להחליט מהר.
<מנחם ולדמן: תודה רבה.
דוד אמסלם: תודה, כבוד הרב ולדמן.
דוד אמסלם: הייתי מבקש מהרב יוסף הדנה עוד כמה מילים ואחרי זה נעבור לחברי הכנסת.
דוד אמסלם: אני מתנצל, רויטל באמת כיבדה אותנו, יש לה היום יום - - -
רויטל סויד: כן, יום מיוחד שאני מארגנת בכל הכנסת למיגור שיח אלים ובריוני ברשת.
רויטל סויד: לצערי הרב, עוד יום קשה אנחנו מתחילים היום עם כל כך הרבה פיגועים וגם הרוגים.
רויטל סויד: אני מצטערת, אני צריכה לעבור, כי אני חייבת לעבור בוועדות השונות ביום המיוחד שארגנתי.
רויטל סויד: תודה רבה ואני מקווה שמהוועדה הזאת תצא החלטה.
דוד אמסלם: תודה רבה לך, רויטל.
דוד אמסלם: רק עוד הערה קטנה, שתשמעי, רויטל, נציגי משרד החוץ היחידים שלא באים.
דוד אמסלם: אז הייתי מבקש לפרוטוקול קודם כל לקבל הסבר למה, להוציא מכתב חריף.
דוד אמסלם: דרך אגב, זה בניגוד לתקנון הכנסת, זה לא מהאו"ם.
דוד אמסלם: אם מזמינים נציג הוא צריך להגיע, זה לא אם בא לו או שהוא לא אוהב את הנושא.
דוד אמסלם: אז הייתי מבקש גם לשבת עם היועץ המשפטי של הוועדה, להוציא מכתב חריף מאוד למנכ"ל משרד החוץ עם העתק לשר החוץ, שזה ראש הממשלה, ולהסביר לו שיש לי גם אמצעים להכריח אותם להגיע לפה, אבל אני לא רוצה להשתמש בזה.
<יוסף הדנה: אדוני היושב ראש, קודם כל אני שמח מאוד שטסתם לאתיופיה וראיתם במו עיניכם מה שקורה שם, הטרגדיה שראיתם שם, איזה תנאים, כל מה שראיתם.
<יוסף הדנה: למעשה גם פה המשפחה הקרועה, גם פה יש להם מצב מאוד מאוד קשה.
<יוסף הדנה: הכסף שהם שולחים, לא בגלל שיש להם, האישה עוזבת את הכול והולכת לעבוד, הבעל הולך לעבוד, מנסים להרוויח כמה שיותר.
<יוסף הדנה: כמה יכולים להרוויח אנשים פשוטים אלה?
<יוסף הדנה: אז מזה.
<יוסף הדנה: לפעמים קורה, אולי זה גם על חשבון הילדים, על חשבון החינוך ועל חשבון הבית.
<יוסף הדנה: אז צד אחד יכול להגיד 'עד מתי?', לפעמים מגיעים גם לפירוק המשפחה.
<יוסף הדנה: זו בעיה, בעיה קשה מאוד, במיוחד כשמקבלים את הידיעה, פלוני נפטר, פלוני נפטר.
<יוסף הדנה: זה נורא לראות את זה.
<יוסף הדנה: עוד דבר, אנשים כשבאים לפה, כולם יודעים שמי שצריך גיור, כולם עושים גיור ואין להם בעיה וכולם מקבלים את זה, מי שצריך.
דוד אמסלם: גיור לחומרה.
<יוסף הדנה: כולם מקבלים את זה.
<יוסף הדנה: הם לא אומרים 'לא, אני מחליט שלא', כן או לא, ישר מגיעים לאולפן לגיור, נכנסים ומסיימים את זה.
<יוסף הדנה: למעשה אני לא רואה איפה הבעיה.