GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שושי רבינוביץ: כשהם באים לבית ספר אחרי חצי שנה, הם הפסידו המון והם לא יכולים להיקלט בכיתה.
<שושי רבינוביץ: הם לא לומדים באולפן את תכנית הלימודים הבית ספרית.
<שושי רבינוביץ: לכן אני חושבת שהטוב ביותר היא לשלב את היתרונות של כל הגישות ולמצוא משהו חדש שמתאים יותר לעיר ירושלים.
סופה לנדבר: משרד הקליטה מסכים לעמדה הזאת?
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את עמדת משרד הקליטה.
<שפרה קירשנבאום: אני לא רוצה לומר שדווקא האולפן הזה חייב להישאר אבל אני רוצה להתייחס לשני פרמטרים שאף אחד לא נגע בהם.
<שפרה קירשנבאום: קודם כל, היום עידוד עלייה שנעשה מול הערים, הערים יוצאות ונציגי ירושלים נסעו ושיווקו את ירושלים בה יש אולפן.
<שפרה קירשנבאום: אולפן זאת מילה גנרית.
<שפרה קירשנבאום: זה אולפן.
<שפרה קירשנבאום: אדם שעולה ולא יודע עברית, הוא יודע מה זה אולפן והוא יודע שצפוי לו ולילדים שלו אולפן , הוא שואל אם יש אולפן, הוא בוחר לאיזו עיר הוא רוצה להגיע, הוא יבחר להגיע לעיר שתיתן מענה לילדים שלו כשהוא יודע שתהיה להם מסגרת.
<שפרה קירשנבאום: אם אנחנו עכשיו מתייחסים לאולפן ירושלים – יש כאן עלייה גדולה מצרפת – יש פה בעיה אמיתית בכל הארץ של עולים מצרפת להיקלט במסגרות שמתאימות להם ושהם רוצים בהן.
<שפרה קירשנבאום: נכון, אני בהחלט מסכימה שאם היה בכל בית ספר אולפן, הייתה התייחסות, הייתה מעטפת ובאמת מנהלים היו באמת באמת רוצים לקחת אחריות אבל בחוויה של העולים הרבה בתי ספר והרבה מנהלים דוחים אותם ולא רוצים אותם אצלם.
<שפרה קירשנבאום: יש בתי ספר איכותיים שפוחדים מירידת הציונים.
<שפרה קירשנבאום: אני לא רוצה לנקוב בשמות אבל יש כאן שרשרת שלמה של בתי ספר שבכלל לא רוצה את הילדים האלה כי ההורים לא מתלבשים נכון, כי הילדים לא מדברים נכון, כי הם לא רוצים שממוצע הציונים ירד.
סופה לנדבר: ספרי כמה תלונות אנחנו קיבלנו מהעולים מצרפת ומהעולים ממדינות אחרות.
<שפרה קירשנבאום: הנושא הזה, צריך לתת עליו את הדעת.
<שפרה קירשנבאום: קשה להעלות על הדעת שמדינה שקולטת עולים כל כך הרבה שנים, עדיין מתלבטת ועדיין לא יודעת מה צריך ועדיין כל אחד מאתנו יביא את השניים שהצליחו ואת השלושה שלא הצליחו בכל אחת מהמסגרות האלה.
<שפרה קירשנבאום: כולנו.
<שפרה קירשנבאום: אני אביא את ההצלחה ואני מוכרחה לומר שכל מי שעשה את העלייה – ואני עליתי לארץ בגיל תשע והושבתי בבית ספר ברעננה, ברמת השבים וישבתי ושתקתי רוב הזמן – יודע.
<שפרה קירשנבאום: בסוף נקלטתי.
<שפרה קירשנבאום: לעומת זאת, יש בזה חסרונות.
<שפרה קירשנבאום: יש לזה יתרונות.
<שפרה קירשנבאום: בזכות זה שאני מנהלת מחוז אני רואה איך נעשית הקליטה באשדוד ואיך היא נעשית במקומות אחרים.
<שפרה קירשנבאום: בכל מקום יש את ההתלבטות אבל משרד החינוך לא אומר את האמירה - אני חושב שהכול בסוף מסתכם – מי מקבל את השעות, איזה מנהל מוכן לקבל את השעות, האם אני שם מחנכת על כיתת האולפן או אני לא שם, ויש לזה משמעות.
<שפרה קירשנבאום: זה מסתכם יותר בבירוקרטיה ולא בחוויה.
<שפרה קירשנבאום: יש מחקרים שאומרים הצלחנו או לא הצלחנו ואני חייבת להדגיש את זה שוב כי זה עובר בכל הארץ.
<שפרה קירשנבאום: חוויית הדחייה, כשלא רוצים את הילדים, היא הרבה יותר חזקה.
<שפרה קירשנבאום: כשאתם מדברים על ארבעה בתי ספר שמוכנים לקלוט, איפה הבחירה של ההורים?
<שפרה קירשנבאום: איפה הבחירה של ההורים שרוצים שהילד שלהם ילמד שם?
<שפרה קירשנבאום: בכלל, הנושא של השפה, אמר את זה מארק, השפה היא ליבת העניין ומכאן זה מתחיל.
<שפרה קירשנבאום: מצפים שבמדינה שכבר קולטת עלייה כל כך הרבה שנים תהיה איזושהי אמירה אמיתית בנושא הזה.
טלי פלוסקוב: אני אבקש סליחה כי אנחנו חייבים לרוץ לוועדה הבאה ומאוד מאוד רציתי לשמוע את הדעות של אנשי המקצוע.
טלי פלוסקוב: מאוד התרגשתי מהסיפורים האישיים ששמענו כאן.
טלי פלוסקוב: זה פשוט מחמם את הלב.
טלי פלוסקוב: אני רוצה כאן להודות לעוסקים במלאכה.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לשאול אתכם שאלה.
טלי פלוסקוב: אתם עמותה?
<יעל שלום: לא.
<יעל שלום: אנחנו אולפן.
טלי פלוסקוב: אתם עובדי עירייה?
<יעל שלום: כן.
טלי פלוסקוב: רציתי לשאול את זה כדי להבין איך יש לכם מבנה ומי אחראי על המבנה וכן הלאה, אבל אלה דברים טכניים.
טלי פלוסקוב: מה שברור מכאן, ואני שוב פעם אומרת שמאו נהניתי לשמוע את המפקחת שדיברה בצורה מאוד מקצועית ואני מאוד מעריכה את הידע וכן הלאה, אבל אני רוצה שתנסו בבקשה, נציגי משרד החינוך כאן, להשאיר את הדברים המקצועיים שלכם בצד ותנסו להגיע ללב של האנשים.
טלי פלוסקוב: קצת רגש.
טלי פלוסקוב: כן?
טלי פלוסקוב: אני שוב פעם אומרת שההצלחה בקליטה זה הרבה יותר רגש מאשר דברים שאנחנו מדברים עליהם כאן, על מה שאתם חושבים.
טלי פלוסקוב: ושוב, אני לא נכנסת לדברים המקצועיים שלכם.
טלי פלוסקוב: הקליטה מצליחה רק כשיש רגש, כאשר מתייחסים לאנשים ברגש, כאשר חושבים לא ככאלה שכבר נמצאים כאן אלא ככאלה שהגיעו, כי רק אלה יכולים להבין מה הם חווים עכשיו גם בתוך הבית וגם מחוץ למערכת.
טלי פלוסקוב: אני חוזרת ואומרת שאני חוויתי את זה ועברתי את זה.
טלי פלוסקוב: אני אומרת שאני הצלחתי במדינה הזאת רק כי למדתי עברית עוד לפני שעליתי ארצה.
טלי פלוסקוב: למדתי שם וכשהגעתי לכאן נכנסתי לעבודה ושום דבר לא הפריע לי לפי הטענה שלכם.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שאם לא הייתי מגיעה לכאן מוכנה, היה לי הרבה יותר קשה ואולי לא הייתי מגיעה לאן שהגעתי.
טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת שהעבודה שעושים באולפן, אתם לא קוראים לעצמכם אולפן אלא אתם קוראים לעצמכם בית ספר לתלמידים עולים חדשים.
<יעל שלום: אנחנו בית ספר.
<יעל שלום: אנחנו מלמדים את כל המקצועות.
<יעל שלום: הילדים לא מפסידים כלום כשהם מגיעים לבית הספר.
טלי פלוסקוב: אני חושבת שחשוב השלב הזה של ההכנה, נקרא לזה כך, זה שהילדים נמצאים בשלב הזה כדי לא להיפגע – ומה לעשות, החברה שלנו היא לא כל כך מקבלת עולים חדשים וכולנו כאן מבינים על מה אני מדברת – כדי שהילדים יגיעו למערכות מוכנים, כשהם יכולים גם לתת תשובה, כשהם יכולים להשתתף בשיח ואולי קצת ללמוד את המנטליות, כי יש כאן שינוי מאוד משמעותי במנטליות ואת זה לא מלמדים במערכת החינוך אלא זה משהו שאנחנו עוברים, זה משהו שאנחנו חווים.
טלי פלוסקוב: לכן אני אומרת שאני חושבת, אדוני היושב ראש, שאנחנו כוועדה צריכים לפנות גם למשרד החינוך וגם לעיריית ירושלים - ואני מברכת את עיריית ירושלים שבעצם נכנסה לנעליו של משרד החינוך ולא ויתרה על האולפן, ואולי בזכות השרה לשעבר.
טלי פלוסקוב: אני לא יודעת מי נלחם כאן, אבל טוב שנלחמו – לא לוותר על הפרויקט הזה אלא להפך.
טלי פלוסקוב: משרד החינוך בעיני צריך לקבל את הפרויקט הזה ולקחת אותו כדוגמה, אולי לקחת אותו כפיילוט, פיילוט שקיים 42 שנים אבל לא חשוב, כי אין דבר כזה במקומות אחרים.
טלי פלוסקוב: אולי השיטה הזאת היא יותר טובה מזאת שאתם הייתם רגילים לה.
טלי פלוסקוב: תחשבו על זה.
טלי פלוסקוב: תנו לאנשים להתכונן למדינה החדשה וכאן הם באמת עוברים סוג של הכנה שמכינה אותם לכניסה לחיים חדשים.
טלי פלוסקוב: זאת הדעה שלי ואני אשמח מאוד אם אנחנו כוועדה נבחר בדרך הזאת.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לכולם.
יואל רזבוזוב: הקשבתי בקשב רב.
יואל רזבוזוב: אני חושב שאם אתה לומד להסתכל ברמה המערכתית, כשאתה לא בפנים, אתה חושב שהילדים נמצאים לא בגטו של האולפן אלא יש להם אינטגרציה בתוך בתי הספר ויוצא שגם בהפסקות הם משחקים כדורגל, מדברים עברית וכולי.
יואל רזבוזוב: זה נשמע הגיוני אבל כשאתה בתוך המערכת – ואני הייתי בתוך המערכת, אחד שעבר את כל השלבים האלה – כשאתה מגיע עם סנדלים וגרביים, אף אחד לא מדבר אתך.
יואל רזבוזוב: בהפסקות, במקום ללכת לדבר, אתה יושב לבד.
יואל רזבוזוב: אם מערכת החינוך הייתה עושה את זה טוב, אנחנו יודעים, עשינו על זה בקדנציה הקודמת הרבה דיונים אבל מערכת החינוך לא יודעת.
יואל רזבוזוב: אין מספיק שעות, העיריות מתלוננות, בתי הספר מתלוננים, כולם מתלוננים והילדים, ילדי העולים, לא מקבלים את מה שהם צריכים לקבל.
יואל רזבוזוב: כאן אנחנו צריכים לקרוא לשר בנט, לשר החינוך, שיתקצב עוד שעות ועוד שעות ועוד שעות.
יואל רזבוזוב: שמענו שגם המנהלים לא רוצים את הילדים האלה וזאת אמת.
יואל רזבוזוב: הם לא רוצים להוריד את ממוצע הציונים בבית הספר.
יואל רזבוזוב: דוגמה קצרה.
יואל רזבוזוב: אימא שלי מורה למתמטיקה, פנו אליה שתעזור לשני תלמידים בשיעורי מתמטיקה שהם בהקצבה ג' והם לא נראים כאלה שמתאימים להקבצה ג'.
יואל רזבוזוב: הם הגיעו – הם בכיתה ח' - ואחרי שיעור אחד היא אמרה שהחבר'ה האלה גאונים אבל הם לא ידעו איך לומר מד זווית בעברית ובלי לדבר זרקו אותם להקבצה ג'.
יואל רזבוזוב: התוצאה הייתה שבכיתה י"ב הם סיימו תואר ראשון בטכניון.
יואל רזבוזוב: גאונים.
יואל רזבוזוב: אימא שלי הצליחה להציל אותם.
יואל רזבוזוב: יש הרבה הרבה מקרים כאלה.
<קריאה: מערכת החינוך בסוף הצליחה.
יואל רזבוזוב: לא אתווכח אתך אבל אמרתי שבחשיבה המערכתית זה נשמע הגיוני.
יואל רזבוזוב: אני מסכים עם חבריי חברי הכנסת, כאן צריך לבוא יותר ברגש כי ברגע שאתה לא מתוך המערכת ואתה לא יודע להסתכל על אותו עולה מהזוויות שצריך להסתכל עליו, אני חושב שכן יש הצדקה כמובן אם לאולפן הזה יש תוצאות והעולים מרוצים.
יואל רזבוזוב: במשך חצי השנה הזאת, צריך לתת לאותו עולה ולהורים שלו לקבל החלטות, לאיזה בית ספר, אך להתלבש, איפה לגור וכולי.
יואל רזבוזוב: חצי השנה הזאת היא שנת מעבר.
<שפרה קירשנבאום: חבל שלא באו לכאן מנהלים שבבתי הספר שלהם כבר יש אולפנים בית ספריים כדי לשמוע את ההבדלים.
<רבקה רוטמן: אנחנו לא רוצים ליצור בועות של עולים בבתי הספר וזאת אחת הבעיות.
<רבקה רוטמן: עיריית נתניה למשל כן הגישה תכנית למודל דומה של ירושלים, הם רצו לאמץ את המודל של ירושלים, אבל משרד החינוך דחה אותם.
יואל רזבוזוב: יש מנהלים שעושים את זה טוב, אבל הם מעטים.
יואל רזבוזוב: ברוב הארץ, אנחנו צריכים לומר את האמת, המנהלים לא רוצים או שיש מקומות אליהם הילדים מגיעים והם נופלים בין הכיסאות כאשר אין מספיק שעות.
יואל רזבוזוב: נותנים לשנה-שנתיים ומצפים שהילד ילמד עברית?
יואל רזבוזוב: הוא לא ילמד עברית בשנה-שנתיים.
יואל רזבוזוב: צריך לתת עוד שעות ולהוסיף עוד שנים.
יואל רזבוזוב: אם יש מערכת טובה שעושה את זה טוב, אני חושב שצריך להשאיר אותה.
סופה לנדבר: אדוני היושב ראש, מאחר שאני מכירה את הנושא, אני ממליצה לתת לי לדבר כי אני מכיר את האולפן.
סופה לנדבר: הוא היה צריך להיסגר לפני כמה שנים אבל לא נתתי לזה יד.
סופה לנדבר: אני צריכה לומר ששמענו כאן את עמדת משרד העלייה והקליטה.
סופה לנדבר: אני חושבת שבלימוד שפה עברית, אמנם מי שממונה היום זה משרד החינוך, אבל הם צריכים לעבוד בשיתוף פעולה עם משרד העלייה והקליטה, עם אלו שנמצאים בחזית של קליטת העלייה.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד לך אדוני היושב והיושב ראש לשעבר.
סופה לנדבר: אני הגעתי בלי מילה אחת בעברית ובמקצועי אני קלינאית תקשורת.
סופה לנדבר: אחרי חצי שנה עברתי מבחנים וקיבלתי את הרישיון, גם של מערכת הבריאות וגם של המערכת החינוכית ונכנסתי לעבודה.
סופה לנדבר: אני זוכרת את הקדנציה הראשונה שלי בכנסת ישראל כאשר אנחנו היינו בדיונים על התקציב ואני כבר התמוטטתי והלכתי לישון לכמה שניות במלון.
סופה לנדבר: פתאום מתקשר מישהו מהעוזרים הפרלמנטריים ושואל אותי איפה אני.
סופה לנדבר: אמרתי שאני במלון.
סופה לנדבר: מה את עושה?
סופה לנדבר: אמרתי לו שאני נרדמתי, אני ישנה.
סופה לנדבר: הוא אומר: את צריכה להיות בכנסת.
סופה לנדבר: הוא אמר: את צריכה להגיע ולנאום.
סופה לנדבר: שאלתי איפה והוא אמר: בכנסת.
סופה לנדבר: ואני עוד רדומה.
סופה לנדבר: שאלתי באיזו שפה?
סופה לנדבר: והוא לא מבין מה אני שואלת ואומר בעברית.
סופה לנדבר: אני עונה לו: אני בלילה בעברית לא נואמת.
סופה לנדבר: לאחר כל זה, התעוררתי והגעתי לכנסת ונאמתי בעברית.
סופה לנדבר: זה לא רע שבהפסקה ילד מדבר בשפה אתה הוא נולד.
סופה לנדבר: זה בכלל לא רע.
סופה לנדבר: הוא נסמך על השפה הזאת.
סופה לנדבר: השפה העברית לא תבוא מיד ובמלוא הכוח.
סופה לנדבר: מובן שלפעמים ילדים גם חולמים חלומות בשפה אליה הם נולדו.
סופה לנדבר: אדוני היושב ראש, אנחנו שמענו את הסיפורים של ההורים ושמענו כאן עוד נאומים.
סופה לנדבר: אני מכבדת את מערכת החינוך ואת נציגי מערכת החינוך.
סופה לנדבר: אני לא מסכימה עם כל התהליכים שקורים שם כלפי לימוד השפה העברית ואני ממליצה שאנחנו נדון בעניין הזה.
סופה לנדבר: כשרת העלייה והקליטה, כאשר קיבלנו את הפרויקט, לצרפת, לבלגיה, לאוקראינה, המלצתי לתת ואוצ'רים נוספים.
סופה לנדבר: לא לסגור חלילה וחס אלא להרחיב את האפשרויות שעומדות בפני העולים.
סופה לנדבר: אני חושבת שכאן אנחנו פתחנו אפשרות נוספת, מודל לדוגמה.
סופה לנדבר: חשבתי שאני אגיע לישיבת הוועדה עם שבחים לעיריית ירושלים כי העירייה לקחה על עצמה במשך ארבעים וכמה שנים להוסיף את הכספים ולתת תמיכה, אבל פתאום, במקום שאתם תיכנסו יחד אתנו למאבק ותגידו שזה לא יקרה בירושלים, זה לא כך.
סופה לנדבר: ירושלים היום היא עיר שקולטת עלייה, עיר שנמצאת במקום הראשון לפי מספר האנשים שהגיעו אליה, אז קחו וחבקו את הפרויקט ותגידו להם שהם יכולים ללמוד בירושלים אבל במקום זה אתם מגיעים לוועדה עם סכנת סגירה, עם רצון לפיו אתם הולכים יחד עם משרד החינוך.
סופה לנדבר: זה בגלל שמשרד החינוך דורש?
סופה לנדבר: למשרד החינוך במקרה הזה אין זכות ואנחנו לא ניתן לזה יד.
סופה לנדבר: אני רוצה להבין באופן ברור כי לא הבנתי.
סופה לנדבר: מה רוצים לבנות במקום האולפן?
סופה לנדבר: אני שמעתי – ותגידו שזאת לא אמת – שבמקום אולפן, במקום הזה, מה ייפתח שם?
סופה לנדבר: ישיבה.
<עמנואל זילברמן: ממש לא נכון.
סופה לנדבר: אני רוצה שהוועדה תפנה לראש העיר ושהוא יענה לנו בכתב ויאמר שלא התכוון לבנות שם ישיבה.
סופה לנדבר: דבר שני, אנחנו כוועדת העלייה והקליטה יכולים לדרוש לא לסגור את האולפן אלא לקחת את המודל הזה לעיריות אחרות כי אני כשרה קיבלתי ולא פעם אחת תלונות מכל העולים על כך שילד מגיע, נמצא באי בודד, אף אחד לא מתייחס אליו, הוא נמצא שם כמו ילד מסכן ובודד עד שהוא נכנס לתהליך.
סופה לנדבר: כאשר מעבירים עציץ בחלון – ואתה יודע, גם אתה הגעת למדינת ישראל – הוא חולה עד שהוא מתרגל למקום החדש.
סופה לנדבר: בן אדם, וילד הוא גם בן אדם, קודם כל הוא חולה.
סופה לנדבר: הוא נכנס לאט לאווירה הזאת.
סופה לנדבר: תנו לילד להתמודד עם זה בעזרת האולפן, עם חיבוק של האנשים האלה עם חיבוק רחב של אנשים שנותנים ותורמים ונותנים לו מפתח לחיים.
סופה לנדבר: אני מבקשת שאתה תדרוש מראשות העיר, וקודם כל מראש העיר, לענות לנו מה התכוונו לפתוח שם במקום האולפן.
סופה לנדבר: אני מתנגדת לסיפור הזה.
אברהם נגוסה: אסתר בלום, יוזמת הדיון, מנהלת פרויקטים חינוכיים במועצת ארגוני העולים.
<אסתר בלום: תודה רבה לכבוד היושב ראש ותודה רבה לכל חברי הכנסת.
<אסתר בלום: כבוד השרה היוצאת, תודה על התמיכה בפרויקט.
<אסתר בלום: ביקשו ממני לרכז את כל הדברים אבל אני חושבת שכבר אין זמן כי יש דיון בעוד פחות מעשר דקות.
<אסתר בלום: אתם דיברתם על חברת השווים ונאמר כאן כמה פעמים שבעצם עולה חדש שמגיע באותו יום לבית הספר, הוא לא שווה בין שווים.
<אסתר בלום: הוא לא יהיה שווה בין שווים לא בחצי השנה הראשונה, לא בשנה הראשונה ולא בשש השנים שלאחר מכן אם לא נותנים לו את הכלים להיות שווה בין שווים.
<אסתר בלום: יש לנו ראייה ארצית ואנחנו נוסעים הרבה לכל מיני מקומות בארץ.
<אסתר בלום: אנחנו רואים מה קורה בנתניה ובאשדוד ולא בכדי נתניה כל כך רוצה להמציא את המודל הזה של האולפן שקיים בירושלים.
<אסתר בלום: אנחנו רואים שם שילדים שמגיעים בגיל 12, אחרי שש שנות לימוד במערכת, הם לא יודעים, בסוף כיתה י"ב, לא לדבר צרפתית ולא לדבר עברית.
<אסתר בלום: זאת אומרת, הם כבר לא יודעים לדבר לא בשפה הזאת ולא בשפה הזאת.
<אסתר בלום: אין להם שום אחיזה בשפה, הם לא יודעים להתבטא, הם לא מזדהים עם החברה הישראלית, יש נשירה ואחוז הנשירה מאוד גבוה ויש גם אחוזים מאוד נמוכים של ילדים שרוצים להתגייס לצה"ל.
<אסתר בלום: על כל הדברים האלה, אכן אנחנו יכולים להביא את דוגמאות המופת שלנו ואפשר גם להביא דוגמאות מופת מהצד השני, אבל אין נתונים אמפיריים.
<אסתר בלום: יש כמה מחקרים שהג'וינט עשה פה ושם והראה עד כמה יש נשירה ויש קשיים במערכת אבל אף פעם לא נבדק בצורה אמפירית ובצורה מדדית התוצאות של האולפן.
<אסתר בלום: אנחנו חווים את זה בשטח ושומעים את האנשים שנמצאים בתוך ירושלים ואומרים תודה לאל שזה היה בדרך שלהם ובזכות זה הילדים שלהם ניצלו.
<אסתר בלום: בערים אחרות אנחנו לא שומעים.
<אסתר בלום: אנשים פשוט בוכים יום יום ולא מצליחים להתמודד.
<אסתר בלום: צריך לעשות פה ושם שינויים, אבל אני לא יודעת איזה שינויים.
<אסתר בלום: העליתם כל מיני דברים אבל זה לא המקום לעשות את זה.
<אסתר בלום: אפשר לשבת ולתקן את הדברים אבל ברור שכאשר יש פנינה כזאת, מבחינתנו אסור להרוס אותה.
<אסתר בלום: אנחנו לא מבינים מה ההיגיון בדבר הזה.
<אסתר בלום: זה זועק.
<אסתר בלום: אנחנו מתעסקים בדיני נפשות, בילדים שהם ילדים של האזרחים של מחר.
<אסתר בלום: אנחנו אומרים, בסדר, בואו נעשה ניסיון ונעביר פה ונעביר שם.
<אסתר בלום: זה עובד חבר'ה, זה עובד.
<אסתר בלום: זה נכון שהילדים האלה צריכים ללמוד לימודי ליבה אבל בראש ובראשונה הילדים האלה, כשהם מגיעים ביום הראשון לבית הספר, אף אחד לא צריך ללעוג להם ואף אחד לא צריך לשים אותם בצד כי הם לא מדברים את אותה שפה.
<אסתר בלום: באמת, זה יפה לחשוב שכולנו כור היתוך אחד גדול ויבואו וישחקו, אבל זה לא מתרחש כך וכולם אמרו את זה.
<אסתר בלום: זה לא נעשה.
<רויטל דותן: אין שום כוונה ליצור כור היתוך.
<אסתר בלום: אנחנו קודם כל רואים שיש משהו שעובד טוב.
<אסתר בלום: יש רשויות שבאו לבקר.
<אסתר בלום: שוב, אנחנו מבקשים כנציגי העולים לא לסגור את האולפן כרגע.
<אסתר בלום: השאלות שלנו מופנות גם למנח"י וגם למשרד החינוך.
<אסתר בלום: אנחנו נמצאים כרגע שישה שבועות לפני תחילת שנת הלימודים הבאה ואנחנו כאן מדברים על תכנית שאני לא יודעת אם היא כתובה או לא.
<אסתר בלום: התכנית הזאת דורשת הכשרת מורים, מינוי רכז עולים, שיבוץ ילדים בבתי הספר.
<אסתר בלום: יש לכם בכלל רשימה של ילדים שאמורים להגיע?
<אסתר בלום: איזה בתי ספר?
<אסתר בלום: קיבלתי ווטסאפ לפני כמה ימים ושני הורים אמרו לי שאמרו להם בעירייה שהם צריכים לחפש את בתי הספר בהם יש אולפנים.
<אסתר בלום: שאלו אותי אם אני יודעת איזה בית ספר יש לו אולפן ולהיכן הם צריכים לרשום את הילדים.
<אסתר בלום: אנחנו התקשרנו למנהלי בתי הספר ששמענו שהם בתי ספר קולטי עלייה אבל הם לא מודעים.
<אסתר בלום: אף אחד לא יודע על מה אני מדברת אתם, מה המשמעות של בית ספר קולט עלייה ומה צריך לעשות.
<אסתר בלום: צריך לקבוע מערכת שעות.
<אסתר בלום: כל תכנית העבודה הזאת, לא נראה לי שאפשר לעשות את כל הדברים האלה תוך פחות מחודש וחצי על חשבון ועל גב הילדים והעתיד שלהם.
<אסתר בלום: אנחנו מבקשים, מתחננים, בשביל הילדים, בבקשה, תשאירו את האולפן על כנו.
<אסתר בלום: אתם רוצים להחיל תכנית עבודה מסודרת, שבו עם אנשי הקליטה שיש להם את הניסיון.
<אסתר בלום: לכם יש את הניסיון בחינוך ולהם יש את הניסיון בקליטה והם אנשי מקצוע בנושא.
<אסתר בלום: מאוד מאוד חשוב שכל התהליך הזה צריך להיעשות בשיתוף פעולה.
אברהם נגוסה: אלי, בקיצור.
<אלי זרחין: אני רוצה לייצג את בית הספר יוהנה ז'בוטינסקי.
<אלי זרחין: בית הספר יוהנה ז'בוטינסקי הוא בית ספר קולט עולים.
<אלי זרחין: בבית הספר מופעל אולפן ברמה א' ו-ב'.
<אלי זרחין: בית הספר קולט ילדים מבת ים, חולון, רמלה, לוד, ראשון, נס ציונה, רחובות, בני עייש, גדרה.
<אלי זרחין: באף ישוב אין אולפן באף בית ספר.
<אלי זרחין: באף בית ספר בישובים האלה אין אולפן.
<אלי זרחין: הילדים מקבלים סיוע על ידי מורה חיילת, באים לבית הספר אחרי שנה-שנתיים בארץ וכלל לא יודעים עברית.
<אלי זרחין: בגלל שבבית הספר יש אולפן, גם תלמידים שלא זכאים לשעות עולים, מוכנסים לאולפן.
<אלי זרחין: זה אומר שבית הספר לא מפעיל עולים.
<אלי זרחין: אי אפשר טכנית לעשות בית ספר קולט עלייה בתיכון.
<אלי זרחין: היה ניסיון כושל באשדוד, שם החליטו שמקיף א' יהיה בית ספר קולט עלייה אבל הילדים לא רצו ללכת לשם.
<אלי זרחין: ילד בתיכון בוחר בית ספר עם המגמות שהוא רוצה ואם אין את המגמות בהן הוא רוצה באותו בית ספר, הוא לא ילך לשם.
<אלי זרחין: אי אפשר בתיכון לומר לילד לאן ללכת.
<אלי זרחין: לפי החוק יש לו זכות בתיכון לבחור את בית הספר.
<אלי זרחין: אי אפשר לחייב אותו ללכת לבית ספר מסוים.
<אלי זרחין: לכן בית ספר תיכון קולט עלייה, זה לא יעבוד.
<אלי זרחין: הופתעתי לדעת שבאולפן ביטלו את בית הספר היסודי כי בעבר היו גם בתי הספר היסודיים אבל אני לא יודע מה קורה אתם היום.
<אלי זרחין: עמנואל, לפני שנתיים היה דיון עם שרת הקליטה וניר ברקת אמר שם משפט זהב.
<אלי זרחין: הוא אמר שמה שמצליח, לא סוגרים.
<אלי זרחין: אני רוצה דרכך לפנות לכבוד ראש העיר.
<אלי זרחין: זאת הצלחה.
<אלי זרחין: הבאתי דוגמת ישובים בהם יש עולים ואין אולפן חוץ מורה חיילת לשעתיים בשבוע.
<אלי זרחין: אם אתם בניתם משהו כל כך ייחודי וכל כך מוצלח, תנסו לשמור עליו.
<אלי זרחין: אתה דיברת על כמות שעות שבעיני זה פנטסטי.
<אלי זרחין: כל הכבוד לכם על השעות האלה אבל תנסו להחזיק את האולפן.
אברהם נגוסה: אני צריך לסכם את הדיון הזה כי בדיוק באותו נושא, אולפן למבוגרים, יש לנו דיון בוועדה המשותפת שמתכנסת בעוד חמש דקות.
אברהם נגוסה: לאחר ששמענו דוגמאות מוצלחות גם מהתלמידים, גם מנציגי התלמידים, גם מנציגי ההורים וגם מהמורים, וגם שמענו את עמדת משרד החינוך, את התפיסה החינוכית, וגם של עיריית ירושלים ומשרד הקליטה, אנחנו קוראים למשרד החינוך לאפשר – למרות התפיסה החינוכית שהוצגה לנו כאן – המשך פעילותו של האולפן ואף לחזור ולממן את האולפן לתלמידים עולים.
אברהם נגוסה: אנחנו רואים באולפן הזה מודל מוצלח.
אברהם נגוסה: אנחנו קוראים למשרד החינוך לחשוב לשכפל את המודל הזה בכל הארץ ולא לסגור אותו.
אברהם נגוסה: אני בשם הוועדה אפנה בכתב לשר החינוך וגם לראש העיר לא לסגור את האולפן.
אברהם נגוסה: שלום וצהריים טובים לכל המשתתפים.
אברהם נגוסה: ברוכים הבאים לכנסת ישראל.
אברהם נגוסה: התכנסנו היום לישיבה חגיגית לציון 25 שנה לעלייה ממדינות חבר העמים.
אברהם נגוסה: מכבדים אותנו בנוכחותם, שר העלייה והקליטה זאב אלקין, הוא יהיה עוד מעט, הוא כבר מגיע, וגם יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית, מר נתן שרנסקי, הידוע לכולם בעשייתו הציונית עוד טרם עלייתו.
אברהם נגוסה: לכל עלייה יש תרומה, תרומה משמעותית לכלכלת מדינת ישראל ולתרבותה, כולנו מסכימים שיותר ממיליון עולי ברית המועצות לשעבר שעלו בשנות ה-90 תרמו רבות, לאקדמיה, לכלכלה, לתרבות ולאמנות, לספורט ולכל תחום במדינה.
אברהם נגוסה: יש דוגמאות רבות לכך שהם הגיעו לראש הפירמידה.
אברהם נגוסה: היום אנחנו יודעים שהם מכהנים כשרים, כחברי כנסת, יושב ראש הכנסת, יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית ובתפקידי מפתח בכל המשק.
אברהם נגוסה: אין חולק על כך שהם השתלבו מצוין בחברה בישראל ובני הדור השני הם צברים לכל דבר ועניין.
אברהם נגוסה: אני מבקש מכל הדוברים, כיוון שיש לנו רשימה ארוכה של דוברים אנחנו מבקשים באמת כשאנחנו מדברים לדבר שלוש דקות, לסכם את הדברים בקיצור, כדי שנוכל לכבד את כל מי שנרשמו לדבר.
אברהם נגוסה: מצטרפת אלינו שרת המשפטים לשעבר וגם שרת הקליטה לשעבר, חברת הכנסת ציפי לבני.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת יואל רזבוזוב צריך לצאת לוועדה אחרת והוא יפתח את הדוברים.
יואל רזבוזוב: אדוני היושב ראש, חבריי חברי הכנסת, יושב ראש הסוכנות היהודית נתן שרנסקי, יושבי ראש ארגונים שיושבים איתנו כאן, חברים יקרים, אני חושב שהדיון הזה זה לא דיון, זה יותר חגיגה, אני חושב שחגיגה לא רק בשבילנו, כל מי שנמצא כאן, העלייה הגדולה, שעלו בשנות ה-90, אלא בשביל כל מדינת ישראל.
יואל רזבוזוב: אני חושב שמדינת ישראל צריכה ויודעת להוקיר מעל מיליון אנשים שהגיעו לכאן בשנות ה-90 וכמו שנאמר כאן, תרמו לצמיחתה של הכלכלה, של המדע, של התרבות, של הספורט, ובאמת אני שומע כאן בכנסת ואני מאוד גאה קודם כל להיות חלק מהעלייה הזאת, אמנם הגעתי בגיל יותר צעיר, בתור ילד, אבל מי שיושב כאן, אתם לקחתם על עצמכם את כל הנטל, כי לעזוב מקום עבודה נוח, להיות אקדמאי ולהגיע לכאן ולהחליף מקצוע למקצוע שהרבה פעמים הוא לא משהו שאתם רגילים לעשות אותו ועבדתם קשה, עברתם את כל המכשולים.
יואל רזבוזוב: אני זוכר את ההורים שלי, מה הם עברו, אני זוכר את הסבתא שלי, מה היא עברה.
יואל רזבוזוב: העלייה הזאת והתוצאות של העלייה, זה מוקדש לכם.
יואל רזבוזוב: אני באמת רוצה להגיד תודה על זה שנתתם לנו הזדמנות, לדור הצעיר, להתפתח ולהתקדם לכנסת ישראל והיום אנחנו נמצאים כאן.
יואל רזבוזוב: תרמתם למדינת ישראל רבות.
יואל רזבוזוב: מכיוון שבאמת יש לנו הרבה דוברים והרבה אנשים מכובדים באו לברך את כולם אני אסיים, ואני רוצה להגיד לכולכם תודה בשם מדינת ישראל, כי מה שנתתם למדינת ישראל, אף אחד לא יכול לקחת מכם.
יואל רזבוזוב: מדינת ישראל היום מחויבת לכם, גם לעזור בשכר דירה לאותם עולים שמגיע להם, כי הם עבדו קשה, וגם בהשלמת הכנסה בכל מה שאפשר, כי אנחנו יודעים עד כמה קשה לכם היום.
יואל רזבוזוב: מדינת ישראל מחויבת לכם כי מגיע לכם.
יואל רזבוזוב: זו לא מתנה אלא חובה של המדינה לתת לכם את מה שהיא צריכה לתת.
אברהם נגוסה: תודה רבה לחבר הכנסת יואל רזבוזוב.
אברהם נגוסה: כיבד אותנו בחגיגה הזאת שר הקליטה זאב אלקין, כמו שאמרתי קודם, הוא הממונה היום כשר הקליטה וגם יושב ראש ועדת השרים לענייני עלייה וקליטה.
אברהם נגוסה: אני מזמין את כבוד השר לשאת את דברו.
זאב אלקין: מתבקש, בגלל שאנחנו בדיון רשמי של הוועדה, שאדבר בעברית ואני מרגיש את עצמי במצב קצת מוזר, שמתרגמים אותי לרוסית.
זאב אלקין: בדרך כלל אני עושה את זה לבד, אבל הפעם אני אשמור על הפרוטוקול.
זאב אלקין: אני חייב להגיש שכשקי
זאב אלקין: בלתי הזמנה לאירוע הזה כאן בכנסת הרגשתי את עצמי קצת מוזר, כי התלבטתי מאיזה צד אני נמצא, האם מצד אלה שחוגגים או מצד אלה שחוגגים את הגעתם, כי זה לא רק 25 שנה לגל העלייה הגדול מברית המועצות, זה גם 25 שנה אישיות שלי.
זאב אלקין: אני הגעתי בדיוק בשנת 90' בחודש דצמבר, שהוא היה חודש שיא בהשוואה למה שהיה לפני ומה שהיה אחרי, בתאריך שהיה שיא, בלילה בין 4 ל-5 בדצמבר היו כמה אלפי אנשים שהגיעו בלילה אחד וקראו לזה, מי שפה, חלקם בטח זוכרים, דיקבריסטה, זה היה המונח אז בשנת 90', אז אני בדיוק שייך לקבוצה הזאת.
זאב אלקין: לכן אני עוד כמה חודשים אחגוג את ה-25 שנה שלי.
זאב אלקין: לכן ההתייחסות שלי לאירוע הזה ברשותך תהיה גם לאומית, אבל גם אי אפשר שלא להתייחס לזה באופן אישי.
זאב אלקין: אנחנו מדברים כאן על אירוע היסטורי שהוא אולי בין האירועים הגדולים ששינו את פני מדינת ישראל בכמה עשרות השנים האחרונות.
זאב אלקין: כל תחום שאתה מסתכל עליו היום אתה רואה איך החיים במדינה השתנו מהקצה אל הקצה.
זאב אלקין: כל מי שמסתכל על הכלכלה הישראלית מבין היום, ויגיד לכם כל כלכלן מתחיל שבלי גל העלייה הזה לא היו חלק גדול מאוד ממנועי הצמיחה של הכלכלה הישראלית ב-20 השנים האחרונות, ההיי טק הישראלי לא היה מגיע לאן שהוא הגיע בלי גל העלייה הזה.
זאב אלקין: אני זוכר איפה זה היה בשנת 90' ואיפה אנחנו היום ואיזה תרומה עצומה של גל העלייה הזה לתופעה המדהימה הזאת של היי טק ישראלי.
זאב אלקין: אבל זה נכון לא רק על היי טק, נכון להרבה תחומים של כלכלה.
זאב אלקין: כל מי שהיום נכנס לכותלי המערכת האקדמית הישראלית מבין עד כמה גל העלייה הזה שינה את פני האקדמיה הישראלית, משני צידי המתרס, גם מהצד של המרצים וגם של הסטודנטים.
זאב אלקין: כל מי שסוקר היום את הפעילות התרבותית במדינת ישראל יודע עד כמה כל התחום של התרבות והאמנות השתנה מן הקצה אל הקצה, בכל המובנים, גם מבחינת הצרכן וגם מבחינת האומן.
זאב אלקין: בוודאי ובוודאי השתנו פה לדעתי גם דפוסים של צריכה תרבותית.
זאב אלקין: מערכת החינוך שלנו השתנתה מהקצה אל הקצה.
זאב אלקין: אני יכול להביא לכם רק דוגמה אחת.
זאב אלקין: כשהייתי חבר כנסת מתחיל בבית הזה, לפני כמעט 10 שנים, עניינה אותי מאוד השאלה מי מלמד מתמטיקה אצלנו בבתי הספר.
זאב אלקין: פניתי אז למשרד החינוך הישראלי, שאלתי כמה מתוך המורים למתמטיקה שיש לכם, סיימו מעבר לבגרות במתמטיקה, מי יש לו השכלה גבוהה במתמטיקה.
זאב אלקין: אמרו לי 'לא יודעים', שאלתי 'איך לא יודעים?
זאב אלקין: ' אמרו, 'ארגון המורים אסר לספר למורים, הם לא מדווחים לנו', רק אומרים למי יש תואר, אבל אסור להם להגיד תואר במה, האם זה חינוך גופני או מתמטיקה.