GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ולדימיר גרשוב: אמרתי.
<ולדימיר גרשוב: על הרוסים אמרתי.
<ולדימיר גרשוב: המסכנים, הזקנים, שהיו צריכים דירות.
<ולדימיר גרשוב: עדיין יש תורים ואנשים לא קיבלו מענה.
<ולדימיר גרשוב: אותו דבר בעלייה.
<ולדימיר גרשוב: איפה מתחילה הבעיה?
<ולדימיר גרשוב: בריכוזים.
<ולדימיר גרשוב: דור חדש שצריך לקבל השכלה, שצריך שהמדינה תדאג להם, איך לשלב אותם בחברה.
<ולדימיר גרשוב: במקום זה, אין תכניות עמוקות.
<ולדימיר גרשוב: אין תכניות להכניס את הצעירים, לתת להם עדיפות בהשכלה, לתת להם עדיפות בקבלה לעבודה מכובדת.
<ולדימיר גרשוב: בעיריית אשדוד לא הכל מושלם, אבל מנסים לעשות את זה.
<ולדימיר גרשוב: יש לנו עובדות סוציאליות מהעדה האתיופית, יש לנו עובדי קליטה מהעדה האתיופית, יש לנו הרבה דברים שאנחנו מנסים לעשות, כי אם אנחנו לא נחנך ולא נעשה עבודה עבור מנהיגי הקליטה, שהם יהיו מושכלים, שהם יבינו לאן ללכת ואיך לעשות, שהרי יש לא מעט אנשים טובים עם פוטנציאל.
<ולדימיר גרשוב: שוב אני אומר, קשה לשנות או לתקן את הטעויות שעשתה המדינה, וזה לא רק לגבי העדה האתיופית.
<ולדימיר גרשוב: היו עוד עליות שהכניסו אותם בריכוז גדול ומזה מתחילה כל הבעייתיות, עם הילדים שגרים שם בשכונות החלשות.
<ולדימיר גרשוב: זאת הבעיה.
<ולדימיר גרשוב: אז שוב, אני מצפה מכנסת ישראל שייצרו תכניות שיכולות לקדם את הדבר עם הצעירים, בגלל שכל פעם שיש מחאה, ואני לא מדבר על דברים שהמחאה היא בצדק, כל פעם מנסים לעשות ככה, למרוח את הבעיה ולא רוצים להיכנס לעומק הבעיה.
<ולדימיר גרשוב: זה מה שצריך לעשות.
<ולדימיר גרשוב: תכניות כאלה לגבי חינוך, קליטה, כלכלה, דרך משרד הכלכלה.
<ולדימיר גרשוב: צריכים להיות רציניים, שאנחנו נקבל את הכלים גם בעיריות, גם ברשויות, גם בכל מיני פרויקטים שהם משתתפים.
<ולדימיר גרשוב: כמעט כל נציגי העדה שיושבים פה, משתתפים באיזו תכנית של המדינה, אבל יכול להיות שזה לא מספיק.
<ולדימיר גרשוב: אני לא רוצה עכשיו לדבר על כל שהמשאבים לא מספיקים, התכניות לא מספיקות, אנשים לא כל כך מנהלים, אשר מנהלים את כל התכניות במדינה.
<ולדימיר גרשוב: אני חושב שהגיע הזמן לשינוי יותר רציני.
<ולדימיר גרשוב: תודה רבה.
אברהם נגוסה: נשמע את עזרן שלום, מנהל אגף החינוך בעיריית לוד.
<שלום עזרן: שלום, שמי שלום עזרן, מנהל אגף חינוך בעיריית לוד.
<שלום עזרן: לפני כן ניהלתי בית ספר 18 שנה בנתניה, בית ספר על יסודי למעלה מ-1,000 תלמידים.
<שלום עזרן: אני מזכיר את זה, כי למעלה מ-40% היו יוצאי העדה.
<שלום עזרן: כרגע אני מנהל אגף חינוך בעיר לוד.
<שלום עזרן: שני דברים מתסכלים.
<שלום עזרן: דבר אחד פשוט לכולנו, זו יותר מדינה קפיטליסטית.
<שלום עזרן: אנחנו רואים את הבעיה שקבוצה חזקה מגיעה לקבוצה חלשה ודבר שני, אני חושב שדווקא כחובש כיתה, ההסללה לבתי ספר ממלכתי-דתי עוד מעמיקה את הבעיה, כי המגזר הדתי עוסק בהסללה, ואני אומר את זה כאחד שגדל במגזר הדתי.
<שלום עזרן: וברגע שעושים הפרדה וההפרדה היא כפולה, מן הסתם אנחנו מגיעים למצב שבו אנחנו נמצאים.
<שלום עזרן: ביקשו כאן בדיקת עומק, אבל בדיקת העומק הזאת, אני חושב שזה עיקר הבעיה.
<שלום עזרן: לפי דעתי, מערכת החינוך צריכה להיכנס לעובי הקורה בעניין הזה, לתת מענה לקצוות.
<שלום עזרן: מספיק עם הקביים.
<שלום עזרן: מספיק עם התחושה של מגיע לי, אלא אני רוצה להיות אזרח כמו כל אזרח.
<שלום עזרן: בינינו, הרי רוב יוצאי העדה שנמצאים היום גם בעיר רחובות וגם בעיר נתניה, המכנה המשותף זה צבע עור.
<שלום עזרן: רובם ילידי הארץ.
<שלום עזרן: לא יכול להיות שבעידן הזה נמשיך להשתמש באותם מושגים שאנחנו משתמשים בהם כהנה וכהנה והמעליות הקודמות.
<שלום עזרן: צריך לצאת מהמעגל הזה.
<שלום עזרן: לפי דעתי, הפתרון שמתבקש הוא בהליך הפדגוגי – מענה לקצוות.
<שלום עזרן: לשדר מצוינות בספקטרום הרחב, במנעד הרחב ביותר שיש.
<שלום עזרן: דבר שני, בתי ספר שיש בהם למעלה מ-20% יוצאי אתיופיה, הם חייבים להיות בתי ספר קהילתיים.
<שלום עזרן: להיות פתוחים משמונה בבוקר עד שמונה בערב.
<שלום עזרן: כל הפעילות האינטגרטיבית המתבצעת דרך הקהילה, דרך החברה, צריכה להתבצע בין כותלי בית הספר.
<שלום עזרן: אנחנו מיישמים את זה הלכה למעשה היום בעיר לוד.
<שלום עזרן: 100 גנים עד כיתה ד' מסיימים את הלימודים בשעה ארבע ולאחר מכן בתי הספר נותנים מענה איכותי ורחב, עד שעה מאוחרת, על מנת שהילדים יקבלו מענה טוב.
<שלום עזרן: כמנהל בית ספר אני חייב לומר, ברגע שהצבתי לעצמי יעדים ברורים, שקהילת יוצאי אתיופיה היא חלק אינטגראלי מבית הספר בכל מהלך, כמות יוצאי אתיופיה לא רק שלא עיכבו את תעודת הבגרות, הם שדרגו את תעודות הבגרות של בית הספר, בלמעלה מ-15%.
<שלום עזרן: הם נורמטיביים לכל דבר ועניין, הם איכותיים כמו כל אחד.
<שלום עזרן: צריך לתת להם את הכלים הנכונים.
<שלום עזרן: והגיע הזמן שבאמת ניצור עומק נכון במערכת החינוך בעניין הזה.
<שלום עזרן: חסר קצת ממה שנעשה.
<שלום עזרן: אני אומר את זה כי מוניתי על ידי ליפשיץ להיות יושב ראש הוועדה של קליטת יוצאי אתיופיה והגשתי דו"ח מסודר והדו"ח הזה קיים.
<שלום עזרן: אני מוכן להעביר אותו.
<שלום עזרן: לצערי הרב לא נלמד שום דבר מן הדו"ח.
<שלום עזרן: הדו"ח מונח בקרן זווית וחבל שזה כך.
אברהם נגוסה: זיוה מקונן דגו, מנכ"לית האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.
<זיוה מקונן דגו: שלום.
<זיוה מקונן דגו: ראשית, אני מאד מקווה שיש מספיק זמן כדי לדון בקליטה של עולים ברשויות המקומיות.
<זיוה מקונן דגו: אחת הבעיות הגדולות היא, זה שהרשויות המקומיות יכולות להרשות לעצמן להגיד למשרד הקליטה – אל תשלחו לנו יוצאי אתיופיה.
<זיוה מקונן דגו: זה שורש הבעיה, ואדוני יושב הראש - - -
<קריאה: מאיפה הבאת את זה?
<זיוה מקונן דגו: מאיפה הבאתי את זה?
<זיוה מקונן דגו: זה קיים ואנחנו מכירים את זה, ורשויות מקומיות מבקשות ממשרד הקליטה לא לשלוח יוצאי אתיופיה, ובדיון ביום רביעי, בעזרת השם, נדון בנושא של יציאת העולים ממרכזי קליטה.
<זיוה מקונן דגו: אבל כשיש נוהל של משרד הקליטה, שמכתיב באיזה רחוב יוצאי אתיופיה יכולים לרכוש דירה באותו יישוב, באותה שכונה – אנחנו בבעיה פה.
<קריאה: סליחה, את הופכת את הכל ואת מטעה פה את הוועדה.
<קריאה: אני מצטער מאד.
אברהם נגוסה: סליחה, אדוני.
אברהם נגוסה: שמענו אותך.
אברהם נגוסה: זכות הדיבור שלה.
אברהם נגוסה: יש דעות שונות.
<זיוה מקונן דגו: זה לא דעות.
<זיוה מקונן דגו: אני מוכנה להעביר לאדוני יושב הראש.
<זיוה מקונן דגו: לוועדה הזאת בכנסת הקודמת העברנו את הנוהל הזה, שמכתיב באיזה רחוב בעג'מי, באיזה רחובות ביפו ג' ד' איזה רחובות, בנס ציונה איזה רחובות מקבלים יוצאי אתיופיה.
<זיוה מקונן דגו: ויש כמובן את היישובים שלא פותחים את שעריהם ליוצאי אתיופיה, וזה מקובל וזה בסדר.
<זיוה מקונן דגו: אני חושבת שהא' ב' צריך להיות שם.
<זיוה מקונן דגו: איפה כנסת ישראל קובעת לאותן רשויות מקומיות, איך היא יכולה להחליט בכלל את מי היא תקלוט באיזה רחוב ואת מי לא.
<זיוה מקונן דגו: כשאני שומעת, כשאני הולכת ואני מכירה את שלום מלפני המון שנים, אני שמחה שנכנסת ללוד.
<זיוה מקונן דגו: כשאני מגיעה לשכונת רמת אשכול בלוד, שחיים שם רק אתיופים וערבים, וסליחה שאני אומרת את זה, ערבים, כי אם אני אבחר לגור בשכונה ערבית ואני בוחרת בעצמי, כי אני מאמינה בדו קיום ואני שולחת את הילדים שלי לבית ספר דו לשוני כי אני בוחרת, זה משהו אחר.
<זיוה מקונן דגו: אבל כשמכניסים אוכלוסייה שלמה לשכונה הזאת, וההורים האלה באים ואומרים – אנחנו לא יכולים להוציא את הילדים שלנו אחרי הצהריים, כי אנחנו מפחדים, והמתנ"ס שם, שיקגו, שמנסה לעשות משהו להציל את הילדים האלה מהפחד שהם נמצאים בו – יש לנו פה בעיה.
<זיוה מקונן דגו: ושמישהו לא יגיד שבקריית משה היחס הוא אחר והעניינים אחרים ובנתניה.
<זיוה מקונן דגו: וואלה, עם הניסיון של חמישה בתי ספר שהיו בהם 95% תלמידים יוצאי אתיופיה - - -
<ג'ורג' דובין: איזה בתי ספר?
<ג'ורג' דובין: אנחנו סגרנו אותם.
<זיוה מקונן דגו: סליחה, תן לי לסיים בבקשה.
<זיוה מקונן דגו: ועדיין, בית ספר רמב"ם עם 94% יוצאי אתיופיה, כשהוא מביא אתיופים משכונות אחרות וקולט אותם שם.
אברהם נגוסה: סליחה, אתה דיברת, תן לה לדבר.
אברהם נגוסה: בואו נשמע גם דעות שונות.
אברהם נגוסה: אולי לא טוב לנו לשמוע, אבל חייבים לשמוע את כל הצדדים.
<זיוה מקונן דגו: כשהרשויות המקומיות מתייחסות לאותן השכונות – השכונות האתיופיות – סליחה, מדינת ישראל אחראית בזה שבאמת היא הכניסה את יוצאי אתיופיה לאותן שכונות אלה.
<זיוה מקונן דגו: ומדינת ישראל חייבת לשנות את המציאות בשכונות אלה.
<זיוה מקונן דגו: כי אחרת, אנחנו נדבר על יוצאי אתיופיה כנראה גם בוועדת העלייה והקליטה, ואני מתנצלת על ההערה הזאת, עוד עשור ושני עשורים.
<זיוה מקונן דגו: מישהו צריך לקחת פה אחריות.
<זיוה מקונן דגו: וכששלום בא ואומר – יוצאי אתיופיה הם נורמטיביים כמו כולם, האמת, אני מרגישה כאב.
<זיוה מקונן דגו: כאב עצום.
<זיוה מקונן דגו: למה שזה לא יהיה מובן כלפי יוצאי אתיופיה, שהם שווים, שהילדים שנולדו פה צריכים להיות בעלי אותו שוויון הזדמנויות.
<זיוה מקונן דגו: אני חושבת שאם הרשויות המקומיות לא ייקחו את התושבים יוצאי אתיופיה, שמשלמים ארנונה, שזכותם המלאה לקבל את השירותים - - - ואם בראשון לציון, ברמת אליהו, טיפת החלב היחידה שהייתה בשכונה כבר יצאה ועברה רחוב, כי מעבירים את השירותים והשירותים שנמצאים שם הם דלים, אנחנו לא נשנה את המציאות, והקהילה הזאת, אני רוצה להגיד בוועדה הזאת פעם ראשונה, ואף פעם לא חזרתי אחורה להיסטוריה, קהילת יוצאי אתיופיה זו היהדות היחידה בתפוצות שהיו בה ממלכות באתיופיה.
<זיוה מקונן דגו: שזאת קהילה חזקה, ששילמה מחירים כדי להגיע לארץ הזאת, לארץ המובטחת.
<זיוה מקונן דגו: ופה הפכנו השוליים של השוליים של השוליים.
<זיוה מקונן דגו: אני באמת באמת מבקשת, אדוני יושב הראש, שהרשויות המקומיות, שבצורה כזו או אחרת מתפתלות ולא מטפלות באותן השכונות, ואנחנו מוכנים לעשות את הסיור, הן אלה שיקבלו את העונש ויקצצו להם את התקציבים אשר מועברים אליהם עבור יוצאי אתיופיה, לקליטת יוצאי אתיופיה.
<זיוה מקונן דגו: כי לא יכול להיות שהם מקבלים את הכספים ומצד שני לא נותנים את השירותים.
<זיוה מקונן דגו: והמחאה הזאת באה ואמרה –מספיק.
<זיוה מקונן דגו: אנחנו לא שונים.
<זיוה מקונן דגו: אנחנו פה אזרחים שווים ואנחנו רוצים להיות שווים.
<זיוה מקונן דגו: זה הכל.
אברהם נגוסה: לפני שאתן את רשות הדיבור לנציג משרד הקליטה, שיגיב על הדברים, אני רוצה לשמוע את הנציג מירושלים.
<דוד דהאן: תודה, אדוני יושב הראש.
<דוד דהאן: שמי דוד דהאן, יושב ראש הארגונים החברתיים בכנסת.
<דוד דהאן: אנחנו הובלנו המון פעילויות עם המון קבוצות שונות בחברה הישראלית בנושאים חברתיים, כולל הקבוצה הראשונה של האתיופים, שישבו מול בית ראש הממשלה, כשהמאהל של גלעד שליט הסתיים.
<דוד דהאן: כשהוא חזר הביתה, מיד נכנסו לשם – וזיוה הייתה שותפה לדברים – נכנסו לשם והייתי מיד איתם שם.
<דוד דהאן: הייתה שם מישהי איתנו, שהיו לה שני ילדים ויש בית ספר בירושלים שאמרו לי שהם לא רצו להכניס אותם לשם.
<דוד דהאן: רציתי להביא עיתונאים ומצלמות נסתרות, להכניס אותם שם כדי לשמוע שהשומר יגיד להם שאין שם אתיופים.
<דוד דהאן: לא יכול להיות שיש דבר כזה, אין כאן אתיופים ואין לכם מה לחפש פה.
<דוד דהאן: האמא הסכימה ורצינו להגיע יום לפני, אך האמא נכנסה ללחץ קצת.
<דוד דהאן: היא פחדה שלילדים שלה יהיו בעיות נפשיות מזה ועצרנו את המהלך.
<דוד דהאן: עד היום יש את הבעיה הזאת.
<דוד דהאן: דיברתי גם עם ניר ברקת על הנושא הזה.
<דוד דהאן: ניר ברקת לא האמין שיש דבר כזה אצלו בעיר.
<דוד דהאן: הוא הראשון שיילחם בתופעה הזאת, אבל הוא לא ידע שיש כזה דבר.
<דוד דהאן: פשוט, מה שאני מנסה להראות כאן זה שיש חוסר מודעות לנושא.
<דוד דהאן: חוסר מודעות, שאפילו ראש העיר לא ידע בעצמו.
<דוד דהאן: הוא הראשון שלא ייתן לדבר הזה לקרות, אבל הוא לא ידע בכלל שמתחת לאף שלו קיים הדבר הזה.
<דוד דהאן: לכן צריך לראות את המודעות וזה קיים בכל מקום.
<דוד דהאן: זה היה גם בנתניה והיינו כאן
<דוד דהאן: בהמון דיונים בנושא של נתניה וגם כאן מה שמעלים כעת בעיר רחובות.
<דוד דהאן: אני אשמח אם הדברים האלה יעלו וייעלמו לנו מהחיים במדינה הזאת שלנו.
אברהם נגוסה: נשמע את תגובת משרד הקליטה.
<נחמיה חתוכה: אני רוצה להתייחס.
<נחמיה חתוכה: אי אפשר להתייחס לכל מה שנאמר פה.
<נחמיה חתוכה: עלו פה המון המון דברים.
<נחמיה חתוכה: כשאתה מדבר על קליטה, אתה מדבר על המון דברים.
<נחמיה חתוכה: אלף אני רוצה להגיב למה שאמרה הגברת זיווה, שאני מאד מעריך.
<נחמיה חתוכה: הנושא של הכוונת עולים ומתן מענקי דיור לשכונות או לרחובות מסוימים, זה תלוי איך אתם מסתכלים על זה.
<נחמיה חתוכה: הפוך ממה שהיא אמרה.
<נחמיה חתוכה: בדיוק ההיפך, זה כדי לייצר אינטגרציה.
אברהם נגוסה: האם אין רשימת ערים, איפה שהם יכולים לקנות?
<נחמיה חתוכה: זה כדי לייצר אינטגרציה.
<נחמיה חתוכה: אני רוצה שלא כולם יבואו לאותם מקומם.
אברהם נגוסה: תענה לי.
אברהם נגוסה: אתה טוען שאין רשימת ערים שלעולים מותר או אסור לקנות?
<נחמיה חתוכה: אבל זה לא בא מהמקום הזה, אלא מתוך כוונה שלא תיווצרנה ולא תהיינה שכונות ש - - -
אברהם נגוסה: את זה תסביר, אבל אל תכחיש שזה לא קיים.
אברהם נגוסה: זה קיים, אבל אתה תסביר לנו למה זה קרה.
<נחמיה חתוכה: כדי לא לייצר מצב שאתה מגדיל ומגדיל שם את האוכלוסייה האתיופית ומחליש את האוכלוסייה שם ומתוך כוונה לשלב אותם בערים אחרות.
<נחמיה חתוכה: מצד אחד אתה אומר אני רוצה לשלב אותם בבית הספר - - -
<זיוה מקונן דגו: זה פשוט לא יאמן.
<נחמיה חתוכה: מה לא יאמן?
<נחמיה חתוכה: למה לא?
<זיוה מקונן דגו: סליחה, אני אגיד לך למה לא.
<זיוה מקונן דגו: כי לבוא ולהגיד – אנחנו סוגרים את קריית משה, את רחובות, וביפו ג' ד' יש לנו 400 משפחות.
<זיוה מקונן דגו: מי חי שם?
<זיוה מקונן דגו: רק אתיופים, עובדים זרים וערבים.
<זיוה מקונן דגו: חברים, אתם מייצרים את הגטאות, ואני לא משתמשת בדרך כלל במילה הזאת.
<זיוה מקונן דגו: אתם אלה שמייצרים אותם, כי בזה שאתה קובע לאיזה רחובות ילכו, אתה מכניס אותם לאותו מקום.
<נחמיה חתוכה: אני רק אומר שהכוונה היא - - -
<זיוה מקונן דגו: חופש בחירה, לאנשים יש יכולת בחירה, תנו להם חופש בחירה.
<נחמיה חתוכה: זה לא לייצר מצב שבו אנשים שרוצים לגור ליד השכונות ירחיבו את השכונות וירחיבו את המקומות שבהם זה רק יתרחב, אלא לנסות לייצר אינטגרציה.
אברהם נגוסה: אם זה הרצון, מה שאתה מסביר, איך נוצרה רמת אליהו?
אברהם נגוסה: איך נוצר שיכון ותיקים בנתניה?
אברהם נגוסה: איך נוצר יפו ד' בתל אביב?
<נחמיה חתוכה: אני אומר שהפיזור בהתחלה היה - - -
אברהם נגוסה: אני רק נותן דוגמאות.
אברהם נגוסה: הרשימה ארוכה.
<נחמיה חתוכה: זה כמו שתשאל אותי איך בעצם מוקדי הקליטה, שהיו אמורים להיות זמניים, כחלק בתהליך הקליטה, איך הם נשארו 10-12 שנה והם - - -
<טסמה ארגאו: מתי המושבים ייפתחו?
<נחמיה חתוכה: צריך לשנות את התהליך הזה, את התהליך של יציאה מהשכונות האלה, של פיזור האוכלוסייה בשכונות אחרות, זה דבר שצריך להשתנות, אבל זה לא דבר שיקרה מהיום למחר.
<נחמיה חתוכה: הכוונה לא הייתה לייצר פה ולהגיד תשמעו, אתם תלכו דווקא לערים האלה או לאלה.
<נחמיה חתוכה: להיפך, להגיד להם אנחנו ניתן מענק יותר גדול אם תלכו למקומות אחרים, כי אנחנו רוצים אינטגרציה.
<נחמיה חתוכה: זאת המגמה שעמדה.
אברהם נגוסה: רשות הדיבור לנציגת משרד החינוך.
<עירית בירן: שמי עירית בירן, אני ממשרד החינוך ואני סגנית מנהל המינהל הפדגוגי.
<עירית בירן: רציתי להתייחס לנושא של ריכוז בבתי ספר.
<עירית בירן: קודם כל בגנים, אנחנו לא רוצים שילד יגיע לגן רחוק מדי מהבית, שאמא תוכל לצאת עם ילד לגן במרחק הליכה ולהביא ילד לגן.
<עירית בירן: במיוחד לגנים הצעירים, של גילאי 2 ו-4, שם אנחנו מאד מקפידים שזה יהיה כמה שיותר קרוב למקום מגורים, ואז התמהיל יהיה לפי איך שאנשים חיים.
<עירית בירן: אבל בבתי הספר, אנחנו באמת משתדלים לעשות חיבורים בין שכונות וגם בדיאלוג עם השלטון המקומי, שלא יהפכו להיות בתי ספר של קבוצה מסוימת כזאת או אחרת.
<עירית בירן: זה לא חשוב מאיזו קבוצה, אבל קצת לבדוק.
<עירית בירן: בדקנו בזמן האחרון, בשבועות האחרונים.
<עירית בירן: יש לנו כרגע עדיין 24 בתי ספר בארץ, שמעל 30% ילדים, נדיר, אולי שניים או שלושה יש מעל 80%.
<עירית בירן: כל היתר הם בין 30% ל-70% ילדים ואנחנו בתהליך, יחד אם הרשויות המקומיות, בדיאלוג לנסות עדיין להמשיך את התהליך הזה ואת השינוי.
<עירית בירן: והחיבור בין שכונה לשכונה, עם אוכלוסיות שונות, אמור לתת אינטגרציה יותר טובה, כך אני חושבת.
<עירית בירן: מבחינת טיפול הוליסטי, אני מסכימה עם שלום ושלום יודע, אני מלווה גם את לוד.
<עירית בירן: הרעיון של לתת טיפול של אורך היום, של טיפול יותר מלא לילדים, כולל העשרה, זה משהו שאנחנו מנסים לגייס גם משאבים לתוך הסיפור הזה ולהכניס את אותם הגורמים שמביאים משאבים מעבר למה שיש למשרד, כי למשרד יש את שעות ההוראה, יש את מה שהוא יכול לתת ובאמת הוא נותן את המקסימום שהוא יכול בתהליך הזה.
<עירית בירן: לנסות להביא עוד גורמים כדי להאריך את היום ולתת העשרה וכן הלאה.
אברהם נגוסה: מי הם הגורמים האלה, שאת אומרת?
<עירית בירן: אני מדברת על זה שאם יש תרומות ואם יש גורמים - - -
אברהם נגוסה: המגזר השלישי?
<עירית בירן: המגזר השלישי, אם יש מתנדבים שמוכנים לבוא ולעבוד בתוך בתי ספר.
<עירית בירן: פגשנו מנהלים שעשו - - -
אברהם נגוסה: האם אתם תהיו מוכנים לשיתוף פעולה עם המגזר השלישי?
<עירית בירן: בהחלט, ואנחנו מברכים.
אברהם נגוסה: תהיו מוכנים למטצ'ינג?
<עירית בירן: למטצ'ינג, כרגע, כשאין לנו תקציב משל עצמנו, אנחנו לא יכולים.
<עירית בירן: אנחנו יכולים לבוא ולהגיד - - -
אברהם נגוסה: זאת השאלה.
<עירית בירן: אבל אני רוצה רגע להגיד, שאנחנו כרגע בתהליך של מה שנקרא העדפה מתקנת, תקצוב דיפרנציאלי לבתי ספר.
<עירית בירן: קודם דיברנו על שכונות יותר עניות.
<עירית בירן: תהליך שהיה לפני כמה שנים והוא נעצר.
<עירית בירן: היום עשו מחדש בדיקה של בתי הספר, המצב הסוציו-אקונומי של השכונות והיישובים, ובתי הספר לשנת הלימודים הקרובה יקבלו תוספת גם בשעות תקן, שאיתן משרד החינוך אמר שאם בית הספר רוצה להכניס יועצת, יש לו אפשרות להכניס עוד שעות יועצת.
<עירית בירן: אם הוא רוצה להכניס מורה למוסיקה או לאומנות, אז הוא יכול לגוון את השימוש בשעות האלה, כדי לתת דברים שאולי בית ספר אחר, בשכונה יותר יוקרתית, ילדים מקבלים בקהילה או מההורים שלהם, והמשרד בצורה הזאת הולך לתת תוספת תקציבית בשעות לבתיה ספר, כולל ליווי והדרכה לצוות.
<עירית בירן: אנחנו כן מנסים להכניס את הנושא של עבודה רב תרבותית בבתי הספר ויהיו בתי ספר שיבקשו את זה – אנחנו נוציא איזה שהוא קול קורא – ואם הם יבקשו לעסוק, הצוות, יחד עם ההורים ויחד עם הקהילה, לעסוק בעניין הזה – אנחנו נשמח לתמוך בעניין.
<עירית בירן: אבל בעיקרון, לא היינו רוצים שיהיו בתי ספר שצבועים לקבוצה מסוימת ולא חשוב איזה – עולים מצרפת, לא שישבו כולם ויהיו בבית ספר אחד שכולם מדברים בהפסקה צרפתית.
<עירית בירן: היה לנו בהיסטוריה כאלה דברים.
<עירית בירן: אנחנו עושים היום רצון כן לעשות פיזור וחיבור ואינטגרציה.
<עירית בירן: אני מקווה שאנחנו נצא לדרך חדשה.
אברהם נגוסה: אנחנו צריכים לסכם עוד מעט.
אברהם נגוסה: זכות הדיבור לג'ורג' שרוצה להוסיף ובהמשך דוד, וונדה וזיווה ואחר כך נסכם.
<ג'ורג' דובין: אני רוצה להגיד לאיש שכבר יצא, אני מהעיר נתניה ואני לא זוכר אף מקרה, גם לא בבית ספר וגם לא בגן ילדים, שהייתה לנו בעיה עם ילדים מקרב יוצאי אתיופיה.
<ג'ורג' דובין: אני לא זוכר אף מקרה.
<ג'ורג' דובין: זה דבר ראשון.
<קריאה: ג'ורג', היו הרבה בתי ספר עם 90% יוצאי אתיופיה.
<קריאה: טיפלנו בזה.
<ג'ורג' דובין: נכון, אנחנו טיפלנו, יפה.
<קריאה: בזכות גדעון סער.
<ג'ורג' דובין: דבר שני, בית ספר רמב"ם זה אחד מבתי הספר הכי טובים בעיר נתניה.
<זיוה מקונן דגו: היו לו הוכחות של הצלחה.
<ג'ורג' דובין: זה מה שאנחנו עושים.
אברהם נגוסה: דוד, בבקשה.
<דוד אלעזר: שני משפטים.
<דוד אלעזר: מדברים על נבדלות, על מסגרות.
<דוד אלעזר: אין ספק שבמסגרות הפורמאליות צריך לדאוג שלא תהיה נבדלות, ואני חושב שיש שיפור בזה.
<דוד אלעזר: לא מספיק, אנחנו עובדים על זה.
<דוד אלעזר: צריכים להיות גם מציאותיים.
<דוד אלעזר: כשמדברים על פעילויות בלתי פורמאלית אחרי הצהריים, אם אקח לדוגמא את השכונה שאני בא ממנה, שכונת קריית משה, שאני רוצה לייצר איזה שהוא פרויקט, מסגרת תמיכה כבונוס שמגיע לילדים, לבני נוער, אז צריך להיות מציאותיים.
<דוד אלעזר: מי שיהיה שם, מי שיבוא להירשם, זה ילדים יוצאי אתיופיה בשכונה הזאת.
<דוד אלעזר: הוותיקים ברחו ומי שנשאר זה האוכלוסייה המבוגרת.
<דוד אלעזר: אז מה, אני אביא בכוח ותיקים משכונות אחרות?
<דוד אלעזר: זה לא מציאותי.
<ליאור אבבה: דוד, אבל אנחנו מדברים על הבוקר, לא על אחר הצהריים.
<ליאור אבבה: מדברים על קייטנה בבוקר.
<ליאור אבבה: גם אתה אמרת שהייתה טעות.
<דוד אלעזר: אז אני אמרתי מסגרות פורמאליות, אתה לא מקשיב.
<דוד אלעזר: לא הקשבת לי, ליאור.
<דוד אלעזר: אני אמרתי במסגרות הפורמאליות.
<ליאור אבבה: זה משהו אחר.
<דוד אלעזר: אני אמרתי בבתי הספר, במסגרות הפורמאליות – אסור שזה יקרה, ואנחנו עובדים על זה.
<דוד אלעזר: אני מדבר עכשיו על משהו אחר, לא הקשבת.
<דוד אלעזר: זה טבעי הדבר, מה לעשות, שבשכונות שיש בהן יוצאי אתיופיה, המסגרות יהיו רק ליוצאי אתיופיה.
<דוד אלעזר: זה טבעי.
<דוד אלעזר: מדברים על דרך חדשה וכל הזמן מנגנים על זה שצריך לבטל את הנבדלות.
<דוד אלעזר: איך תעשו את זה בפועל?
<דוד אלעזר: אני מבין אם נעשה את זה לגבי כל הנושא של הצבא שהוזכר, זה נכון, אסור שזה יקרה.
<דוד אלעזר: אבל חברים, תהיו מציאותיים.
<דוד אלעזר: רוב הקהילה מתגוררת בשכונות, כמו שזיווה ציינה.
<דוד אלעזר: איך אנחנו עכשיו נרים את השכונות האלה?
<דוד אלעזר: נעזור לילדים?
<דוד אלעזר: בואו נשנה את התפיסה.
<דוד אלעזר: אני אומר, כשנהיה חזקים אז ירצו לבוא אלינו, אבל זה לא יהיה הפוך.
<דוד אלעזר: אי אפשר לתקן את כל העולם עכשיו.
<דוד אלעזר: זו המציאות עכשיו, בואו נתמודד ונדאג שהממשלה, שעד היום מה עשתה, זרקו פירורים.
<דוד אלעזר: אני אומר לכם, התקציבים שהגיעו, כל הכסף לא הגיע ליעדו.
<דוד אלעזר: עכשיו צריכים לדאוג להגדיל את התקציב כדי לחזק את השכונות ולחזק גם את החזקים והחזקים ימשכו את החלשים.
<דוד אלעזר: זה מה שצריך להיות, אבל אל תעשו הכללות – יש מסגרת רק לאתיופים, אז לא נותנים תקציב.
<דוד אלעזר: מה זה הדבר הזה?
<דוד אלעזר: זה לא יעבוד.
<דוד אלעזר: חבל.
<דוד אלעזר: אנחנו פשוט שמים מקל בגלגלים של ההמראה.
אברהם נגוסה: אתה גם היית בוועדת השרים שהתקיימה ברשות ראש הממשלה.
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על מדיניות ממשלתית לשילוב מיטבי של יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית.
אברהם נגוסה: מיום רביעי, מאז ההחלטה ביום רביעי, אין דרך חדשה.
אברהם נגוסה: אני אומר לכם.
אברהם נגוסה: בדרך חדשה הוציאו חוברת תובנות בממשלה הקודמת וזה נגמר.
אברהם נגוסה: עכשיו יש מדיניות ממשלתית, על סמך החלטת הממשלה בפברואר 2014.
אברהם נגוסה: לכן אני אומר שתוציאו מהראש את העניין של דרך חדשה.
אברהם נגוסה: אין דרך חדשה.
אברהם נגוסה: נגמר הסיפור.
אברהם נגוסה: יש מדיניות, אנחנו צריכים לעבוד עכשיו לפי המדיניות הזאת ולפי איך שהיא תפעל בשטח, כדי לשנות את המצב.
אברהם נגוסה: זה תלוי בנו, לעמוד מול הממשלה.
<וונדה אקלה: אני דווקא תומך בנושא של זכות בחירה.
<וונדה אקלה: זכות בחירה גם בדיור, גם בחינוך, בכל דבר.
<וונדה אקלה: זה מה שצריך להיות לדעתי, כי בסך הכל בואו נכוון את הדברים האלה לכיוון כזה ולכיוון אחר, כי בדרך כלל זה יוצא עקום.
<וונדה אקלה: ולמה?
<וונדה אקלה: כי מישהו שאומרים לו תלך לכיוון כלשהו, כשזה לא על דעת עצמו, אפילו אם זה נכון, בסוף, בשורה התחתונה זה יוצא לא טוב.
<וונדה אקלה: לכן, אחד הדברים שצריכים להיות, גם בדיור, להגיד לאנשים שיקנו במקום שהם רוצים לגור בו, אבל אם יש איזה שהוא חוסר מודעות, אז צריכים להסביר.
<וונדה אקלה: כאילו, בקטע של הסברה כן, אבל מבחינת הבחירה – כל משפחה צריכה לבחור איפה היא תגור.
<וונדה אקלה: גם בחינוך הילדים, לא צריכים להגיד בואו נחבר, בואו נעשה אינטגרציה.
<וונדה אקלה: זה לא פותר את הבעיה.
<וונדה אקלה: אני מכיר את העניין הזה, להיפך.
<וונדה אקלה: כי ככל שאנחנו מפזרים, אנחנו לא יודעים מה תהיה התוצאה הסופית.
<וונדה אקלה: החולשות של הילדים בבית הספר.
<וונדה אקלה: יש כאלה שהלכו לבית הספר, ואני מכיר את העניין הזה, אפילו בעיר שלי, ויש כאן תושבי אשקלון, מאזורים ו', ג', ח', שנוסעים למקיף י'.
<וונדה אקלה: איפה נמצא מקיף י'?
<וונדה אקלה: באזור י"א.
<וונדה אקלה: אם אני משווה את הזכאות לבגרות בכל המקיפים, המקיף הזה הוא הכי נמוך.
<וונדה אקלה: אז הנה, פיזרתי.
<וונדה אקלה: אני גר באזור י"ב.
<וונדה אקלה: כל בוקר אני רואה את הילדים שהולכים ברגל מהשכונה שלהם לשכונה אחרת.
<וונדה אקלה: התוצאה הסופית שאנחנו רצינו שהם יקבלו ציון הכי טוב, ישתלבו, אבל אנחנו רואים את העניין הזה, שהם קיבלו את הציון הכי נמוך, עם כל הטרטורים.
<וונדה אקלה: אני רואה שהרווח שלהם הוא רק הטרטורים.
<וונדה אקלה: לכן מה שאני רוצה להגיד, אם אנחנו צריכים לעשות את העניין הזה, בואו נגיד שצריך לתת לאנשים מודעות, אך אנשים צריכים לבחור לאן הם רוצים לשלוח את הילדים שלהם, איפה לגור וגם איפה לעבוד.
<וונדה אקלה: ככל שאנחנו נעשה את הדברים האלה, אני חושב שבכך נתרום ונעזור לאוכלוסייה.
אברהם נגוסה: בבקשה, זיווה.
<זיוה מקונן דגו: אני בהחלטת מסכימה עם דבריו של וונדה.
<זיוה מקונן דגו: הסוגיה המשמעותית שלא עלתה פה זה הנושא של מוקדי הקליטה.
<זיוה מקונן דגו: אותן רשויות מקומיות הרי יש להן מחלקת קליטה ברשויות המקומיות.
<זיוה מקונן דגו: בעבור יוצאי אתיופיה הקימו את מרכזי הקליטה, והגיע הזמן סוף סוף, מאז שנת 1999, 15 שנים, תסגרו את מוקדי הקליטה, תקלטו את אותם העובדים לפי המקצועיות שלהם בתוך הרשויות האלה.
<זיוה מקונן דגו: הם תושבים והם יכולים לתת שירות – מבטיחה לכם – גם לכלל האוכלוסייה שמגיעה לשם וגם לאלה.
<זיוה מקונן דגו: מספיק.
<זיוה מקונן דגו: באמת, שיסגרו את מוקדי הקליטה ויאפשרו לנו להיות אזרחים לכל דבר, שבאים לצרוך בתוך הרשות המקומית ולא באיזה מתנ"ס, או מקלט, שהרשות המקומית סיפחה לנו.
<זיוה מקונן דגו: תודה רבה.
אברהם נגוסה: אם להתחשב גם בעובדים, אז העירייה צריכים לשלב אותם.
<זיוה מקונן דגו: אמרתי.
<זיוה מקונן דגו: יש חוק ייצוג הולם, דרך אגב, שהרשויות המקומיות לא מיישמות אותו.
<זיוה מקונן דגו: זה חוק שעבר בבית הזה והרשויות המקומיות לא קולטים את העובדים.
אברהם נגוסה: סליחה, אני מסכם את הישיבה.
אברהם נגוסה: מיד יתחיל הדיון הבא בעניין יזמות עסקית לעולים חדשים, ומי שמעוניין יכול להישאר.
אברהם נגוסה: נעשה הפסקה ונמשיך את הוועדה הבאה.
אברהם נגוסה: אני מסכם את הדיון הזה.
אברהם נגוסה: תראו, עניין קליטת העולים, של העולים כולם, לא משנה מאיזו ארץ הם באו, זו משימה לאומית של כל אחד ואחד, במיוחד ברשויות המקומיות, כי הם אלה שמקבלים את העולים בשטח.
אברהם נגוסה: אנחנו יודעים את המציאות.
אברהם נגוסה: היום רק התחלנו.
אברהם נגוסה: יש עובדות שאנחנו הולכים לדון בהן לעומק העניין.
אברהם נגוסה: יש שכונות, רחובות, שהעולים חיים בהם כמו בתקופת הביניים, מבחינת מים, חשמל, תשתית.
אברהם נגוסה: אני אפתיע אתכם.
אברהם נגוסה: יש לי את כל העובדות האלו ואנחנו נדרוש שראשי הערים יבואו לפה ונציג להם את הנתונים.
אברהם נגוסה: לכן, אנחנו חייבים כולנו ביחד, בשיתוף פעולה, לשנות את המצב, כדי שהעולים ירגישו גם הם אזרחים שווים בין שווים.
אברהם נגוסה: בוקר טוב לכל המשתתפים והצופים.
אברהם נגוסה: כאן אתי חברת הכנסת טלי פלוסקוב וחבר הכנסת פרופ' מנואל טרכטנברג.
אברהם נגוסה: אנחנו הזמנו היום את הדיון – היה צריך להיות בשבוע שעבר, אך נציגי משרדי הממשלה לא יכלו להגיע, ולכן דחינו את זה לתוך הפגרה.
אברהם נגוסה: חשוב לנו לקיים את הדיון, ולכן אנחנו הזמנו אתכם.
אברהם נגוסה: מטרת הדיון היום: מעקב אחר יישום החוק להרחבת הייצוג ההולם של בני העדה האתיופית בשירות הציבורי.
אברהם נגוסה: זה תיקון חקיקה, תשע"א-2011.
אברהם נגוסה: מאז חקיקת החוק עד היום הוועדה מקיימת דיונים בעקבות חובת הדיווח השנתי של רשות החברות הממשלתיות.
אברהם נגוסה: לפי מה שכתוב בחוק, מי שהיה צריך לדווח לפחות פעם בשנה זה החברות הממשלתיות, שר המשפטים ומשרד הפנים.
אברהם נגוסה: הם צריכים לדווח פעם בשנה לפחות על יישום החוק.
אברהם נגוסה: במסגרת החוק הורחבה חובת הייצוג ההולם, החלה על המגזר הציבורי, כך שתוחל גם על העובדים בחברות הממשלתיות, בתאגידים סטטוטוריים וכן ברשויות והמועצות המקומיות.