GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל עוז ארי: השני זה מודל מיטבי למנהל בית-ספר או למנהל אגף חינוך ברשות, איך בכלל לשלב תוכנית בתוך המוסד החינוכי.
<מיכל עוז ארי: אחד התוצרים הנוספים זה אמנה בין מגזרים.
<מיכל עוז ארי: היום אני מאמינה ששיתוף הפעולה כתוצאה מהשיח הבין-מגזרי הזה נראה טיפה אחרת.
<מיכל עוז ארי: ערוץ נוסף זה מיזם של ממשלה, חברה אזרחית, שמתכלל הג'וינט, שהוא בעצם מסדיר את הקשר בין שבעה משרדי ממשלה לבין החברה האזרחית.
<מיכל עוז ארי: זה המקום ללמד וגם ללמוד ממשרדי ממשלה אחרים.
<מיכל עוז ארי: על התהליך הזה כולו נעשה מחקר מאוד מקיף של הכנסת בשנה האחרונה.
<מיכל עוז ארי: עידו אבגר ממחלקת המחקר של הכנסת חקר את זה.
<מיכל עוז ארי: אפשר לראות את זה באתר של הכנסת.
<מיכל עוז ארי: מחקר מעניין מאוד, שדי מחמיא למשרד ולכל התהליך הזה שהוא עשה.
<מיכל עוז ארי: יושבת לידי רויטל דותן, שרובכם מכירים אותה.
<מיכל עוז ארי: היא ממונה באגף לקליטת תלמידים עולים במשרד החינוך.
<מיכל עוז ארי: תודה.
<רויטל דותן: אני חושבת שמיכל הדגישה את הדברים החשובים שבאמת כל תוכנית תיכנס למאגר, וכך תהיה הסדרה ומנהלים יוכלו לקרוא, לראות.
<רויטל דותן: זה שקוף, זה פתוח לכולם.
<רויטל דותן: אתם כמובן מוזמנים, מי שעדיין לא נמצא במאגר.
<מיכל עוז ארי: גם עמותות שיושבות כאן ורוצות לדעת מה עושות עמותות אחרות באותו תחום – זה לא רק עמותות, אלא גם חברות עסקיות – אפרופו כפילויות של תוכניות או השלמה של תוכניות, המאגר הוא הזירה הנכונה לקבל את כל המידע הזה.
<מיכל עוז ארי: אני קוראת למי שעדיין לא רשום במאגר – זה פשוט מאוד ב"גוגל", מערכת תוכניות חינוכיות.
<מיכל עוז ארי: חשוב מאוד להזין את התוכנית למאגר.
<מיכל עוז ארי: אתם מוזמנים לעשות את זה.
<שושנה בן-דור: המנהלים שאני עובדת אתם נכנסו לאתר המשוב ומצאו שמסובך מאוד להכניס את המשוב.
<מיכל עוז ארי: זה חדש לגמרי.
<מיכל עוז ארי: המשוב קיים סך הכול חודשיים באוויר.
<מיכל עוז ארי: אשמח שיפנו אלינו.
<דוד יאסו: פעם ראשונה שאני מגיע ונהנה מדיון.
<דוד יאסו: זה דיון מלמד ומקצועי.
<דוד יאסו: חן חן.
<דוד יאסו: אני מנהל אגף קליטת עולי אתיופיה במשרד הקליטה.
<דוד יאסו: מבחינת משרד הקליטה, כמשרד הוא עושה את רוב הפעילויות שלו בשיתוף פעולה עם המגזר השלישי, עם הרשויות, עם כל אלה שנמצאים פה.
<דוד יאסו: שיתוף הפעולה הוא אחד הדברים שמוביל אותנו מבחינתנו.
<דוד יאסו: כל דבר שאני אגע, הן בנושא של חינוך, הן בנושא של תעסוקה, המשרד לא פועל פעולה ישירה אלא דרך הגופים האלה.
<דוד יאסו: אני חייב לציין כאן את ההירתמות של הגופים האלה ואת העשייה שלהם.
<דוד יאסו: אנחנו לא באנו כדי להציג, אלא כדי לראות ולשמוע.
<דוד יאסו: עד שנת 2000 בגיל 45 בני הקהילה היו בלתי ניתנים להשמה בעבודה.
<דוד יאסו: היום מעל 75%, ב-5% יותר מהחברה הישראלית או היהודית, מועסקים יוצאי אתיופיה.
<דוד יאסו: נכון, יש פער בנושא של תעסוקה.
<דוד יאסו: זה גם היום בנושא של התמקצעות.
<דוד יאסו: בנושא של החינוך אותו דבר, כפי שציין גם מנכ"ל הפרויקט הלאומי וגם מה שציינו כאן הגופים האחרים.
<דוד יאסו: מי שמתכלל זה משרד הקליטה.
<דוד יאסו: אבל שוב, יושב-ראש הוועדה, אתה עצמך היית שותף וראית ואתה רואה שאת כל הנושאים האלה אנחנו עושים ביד אחת, יחד כולם, עם כל משרדי הממשלה.
<דוד יאסו: נכון שיש עכשיו הדרך החדשה.
<דוד יאסו: כל עוד שאין החלטת ממשלה, אנחנו ממשיכים באותו נוהל שפעלנו בו בעבר.
<דוד יאסו: כך שמבחינתי אני שמח מאוד לשמוע ולראות דווקא מהגופים האלה שנמצאים כאן, מימין ומשמאל, שמדווחים על שיתוף הפעולה הנכון.
<דוד יאסו: כפי שיהונתן דוד הזכיר, המון פעילות בנושא של החינוך, ואולי צריך לראות איזשהו מרכוז כדי שנראה באמת שכל הילדים של בני הקהילה ייהנו, ולא רק אוכלוסייה מסוימת.
<דוד יאסו: אולי אנחנו כמשרדי הממשלה, יחד עם משרד החינוך, צריכים לראות איך אנחנו מביאים את זה לתוצאה הנכונה.
<דוד יאסו: תודה.
אברהם נגוסה: מיכל פינק, בבקשה.
<מיכל פינק: אני סמנכ"ל אסטרטגיה ותכנון מדיניות במשרד הכלכלה.
<מיכל פינק: ברכות ליושבים בחדר, מכיוון שאנחנו גם מרגישים בשטח את התרומה של עמותות בכל ההיבט התעסוקתי.
<מיכל פינק: מגוון הכלים שנמצא בידי משרד הכלכלה ושמכוון לקהילה האתיופית עוסק בעיקר בהיבטים של שדרוג תעסוקתי.
<מיכל פינק: אני מסכימה עם הנאמר כאן, יש פערי תעסוקה מבחינת שיעור הכניסה לשוק העבודה.
<מיכל פינק: הפערים קיימים, אבל הם נמוכים מאוד.
<מיכל פינק: עיקר הפער נמצא במקום של השדרוג התעסוקתי, במקום שבו יש נתונים נמוכים של ייצוג במקצועות בשכר גבוה, במקצועות של ניהול.
<מיכל פינק: לכן במקרה הזה עיקר הכלים שלנו, כאמור, מוכוונים לשם, אם זה דרך הכשרות מקצועיות ייעודית, השלמת מיומנויות גם למי שמגיע עם מיומנות לשוק העבודה וגם למי שאינו מגיע עם מיומנות.
<מיכל פינק: ליווי אישי זה חלק משמעותי מאוד.
<מיכל פינק: אנחנו פועלים באמצעות רכזים של הכוון תעסוקתי.
<מיכל פינק: במקומות אוניברסאליים שבהם הרכז יכול לטפל באופן אישי בפונה, על מנת להכווין אותו לסדנאות ולהכנה לשוק העבודה, למנטורים וכן הלאה.
<מיכל פינק: מה שחשוב לראות באותה אוכלוסייה שאנחנו פוגשים זה הצורך להשלמת השכלה מתאימה.
<מיכל פינק: מכיוון שהפערים מצויים בעיקר היכן שהעולה או האזרח הוותיק מגיע במצב של היעדר השכלה מתאימה לשוק העבודה, ואלה מקומות שבהם צריך גם לטפל כדי שנוכל בעתיד להכווין למקצועות גבוהים יותר.
<מיכל פינק: אנחנו עושים שם את חלקנו.
<מיכל פינק: כמובן יש גם החלק החינוכי, שצריך להשלים אותו.
אברהם נגוסה: אנחנו מתנצלים בפני מי שלא הספיק לדבר.
אברהם נגוסה: יש דיון אחרינו.
אברהם נגוסה: לכן נסכם פה.
אברהם נגוסה: זה דיון ראשון בנושא הזה.
אברהם נגוסה: זה נושא חשוב לנו מאוד.
אברהם נגוסה: זה מגזר שעושה הרבה, ושיתוף הפעולה עם המגזר הציבורי הוא חשוב מאוד ואנחנו נמשיך.
אברהם נגוסה: תודה שהגעתם לפה ושיתפתם אותנו והצגתם.
אברהם נגוסה: תמשיכו לעשות את העבודה הטובה והנכונה ביותר.
אברהם נגוסה: אנחנו מחכים לחברת הכנסת קסניה סבטלובה, היא זאת שיזמה את הדיון.
אברהם נגוסה: רציתי שהיא תתחיל.
אברהם נגוסה: עד שהיא תצטרף אלינו - ראש העיר בית שמש מכבד אותנו בדיון הזה - אני רוצה לתת לראש העיר לפתוח את הדיון.
אברהם נגוסה: נשמע מה קורה בבית שמש, איך קליטת העולים במערכת החינוך ובמערכת העירונית.
משה אבוטבול: שלום וצהריים טובים לכל החברים הנוכחים כאן.
משה אבוטבול: ראשית, ברכות.
משה אבוטבול: אני פעם ראשונה אצלך בדיון.
משה אבוטבול: אברהם היקר, ברכות לרגל היבחרך לראש הוועדה ולכנסת.
משה אבוטבול: נפגשנו רק בבית שמש.
משה אבוטבול: פה לראשונה אני נמצא אצלכם.
משה אבוטבול: אני מברך אותך ומאחל לך המון המון הצלחה.
משה אבוטבול: אין ספק שלקחת תפקיד קשה מאוד שיש בו המון אתגרים.
משה אבוטבול: אני מאמין ביכולות שלך להצליח.
משה אבוטבול: היה לנו מפגש בבית שמש, בבית הקהילה האתיופית שהקמנו ובנינו בשנים האחרונות.
משה אבוטבול: אני חושב שאתה מחובר לקהילה והקהילה מחוברת גם אליך.
משה אבוטבול: זה סוג של ימים יפים שהגענו אליהם.
משה אבוטבול: אני רוצה לומר, מוריי ורבותיי, שהנושא של קליטה, כפי שמשתקף אצלנו בבית שמש, הוא נושא כבד וצריך להיות שקוע בתוך אותו תיק של לתת את כל השירותים, למרות שלפעמים זה לא קל.
משה אבוטבול: התברכה העיר שלנו בית שמש בכ-700 משפחות עולי אתיופיה.
משה אבוטבול: אני רוצה לומר שאחד הדברים המשמחים אותי זה באמת לעבוד מול הקהילות והמשפחות.
משה אבוטבול: עושים עבודת קודש אנשי המוקד שלי, בראשותו של גאשאו שנמצא כאן.
משה אבוטבול: גאשאו עושה עבודה מאוד מאוד מיותדת.
משה אבוטבול: אנחנו חושבים שהדבר הבעייתי שיש בבית שמש זה שיש יותר מידי ארגונים שמטפלים בקהילה.
משה אבוטבול: עשינו לפני מספר שנים כנס שנקרא איגום משאבים.
משה אבוטבול: הושבנו את כל ראשי הארגונים.
משה אבוטבול: כל אחד הציג בדיוק מה הדברים שעוזרים לקהילה.
משה אבוטבול: יש את הרשות המקומית, יש משרדי ממשלה, חינוך, רווחה, קליטה, יש את כל המשרדים מסביב שנותנים, יש גם עמותות, אם זה העמותות המקומיות שעושות עבודה טובה, יש מוקד עירוני.
משה אבוטבול: יש יותר מידי פעילים שעושים את הדברים.
משה אבוטבול: מתוך מגמה שלא יהיה מצב אבסורדי שלעולה יתנו 4 מכונות כביסה ולא יהיה לו תנור - זה בדרך משל - החלטנו שכל אחד לוקח ומרכז אצלו את החלקים שהוא יכול לתת.
משה אבוטבול: רצינו שאחד יידע מהשני, כי כשכל אחד עושה מה שהוא רוצה התחרות לא בריאה, התחרות רק מזיקה.
משה אבוטבול: מי שמפסיד בסופו של דבר זה אותו אחד שנזקק לשירותים.
משה אבוטבול: אני חייב לבוא ולהודות שההסדר שעשינו לווה גם בחוברת.
משה אבוטבול: דאגנו להוציא חוברת בעברית ובאמהרית, חלק גם בטיגרית, שבה מתורגם כל החומר בצורה טובה יותר, ברורה יותר, עם טלפונים, עם אנשים שיכולים לתת לך את השירות, עם ימים ושעות, מיקוד של הדברים האלה, כמובן המוקד העירוני.
משה אבוטבול: כמובן שבתוכה שתלנו גם דברי הסבר לאיך מתנהלים מול הביטוח הלאומי, מול רשויות מס הכנסה, כל מיני דברים כאלה שמאוד יכולים להקל על אותו עולה.
משה אבוטבול: אני מאוד מאוד מאמין בקליטת עלייה.
משה אבוטבול: אמנם באים לבית שמש מ-70 מדינות, גם מארצות רווחה, אבל אני חושב שהאתגר שעומד לנו כעם יהודי זה בקליטתם המיטבית והנכונה של יוצאי אתיופיה.
משה אבוטבול: אני גם מאמין מאוד בחינוך שלהם, חינוך לאצילות, חינוך לעדינות.
משה אבוטבול: כשישנם מקרים חריגים פה ושם - צר לי להגיד – אני מאשים את המערכת אצלנו, לא מאשים אותם, כי הם באמת באו ילדים טובים, אנשים מאוד אציליים.
משה אבוטבול: חבל שאנחנו לא יודעים תמיד להצליח בחינוך שלהם.
משה אבוטבול: אני חושב שאם נעשה את זה טוב יותר, נוכל להצליח.
משה אבוטבול: הנקודה הברורה היא לגבי הנושא של מערכות החינוך .
משה אבוטבול: בבית שמש, ברוך השם, מערכות החינוך מכירות בעובדה ובצורך לתת את המקסימום למען ילדי הקהילה.
משה אבוטבול: קודם כל, ישנה אינטגרציה מאוד ברורה בתוך בתי הספר.
משה אבוטבול: אנחנו משתדלים שהם יהיו שם.
משה אבוטבול: גם בעבר, כשהיו גני ילדים של הקהילה, הם נתנו חיזוק.
משה אבוטבול: בכיתה א' הטמענו אותם בתוך בתי ספר נורמטיביים.
משה אבוטבול: זאת הייתה השיטה של פרופ' פורשטיין.
משה אבוטבול: הוא לקח, ריכז אותם, נתן להם מאסה של מידע, כשלאחר מכן, אחרי שהם התחזקו, שחרר אותם לבתי ספר.
משה אבוטבול: הוא היה עושה את זה גם בתוך מחנות צה"ל , בתוך אוניברסיטאות.
משה אבוטבול: זאת השיטה שלו.
משה אבוטבול: אימצנו קצת את השיטה שלו בחלק מהמקומות.
משה אבוטבול: היום ישנה אינטגרציה מלאה בבתי הספר, בכל המקומות האלה.
משה אבוטבול: אני שמח שכך.
משה אבוטבול: גם את הבית ספר שהיה ברובו של בני הקהילה, בית ספר אליקים, סגרנו היות שנשארו בו רק כ-60 תלמידים שהם ברובם ילדי הקהילה.
משה אבוטבול: העברנו את ה-60 תלמידים לכל מיני בתי ספר.
משה אבוטבול: חילקנו אותם.
משה אבוטבול: תתפלאו, רבו עליהם מרוב שאוהבים אותם.
משה אבוטבול: זה ילדים טובים.
משה אבוטבול: אני מאחל שאת הטוב לב שלהם נקבל גם אנחנו.
משה אבוטבול: זה לגבי הנושא הזה של החינוך.
משה אבוטבול: מכבדים את הילדים האלה.
משה אבוטבול: יש גם הישגים מאוד גדולים.
משה אבוטבול: אנחנו מפתחים אצלם את הדברים שאנחנו שמים לב שמאוד חשובים להם, כמו נושא של אופניים.
משה אבוטבול: יש לנו מועדון אופניים.
משה אבוטבול: פעם, פעמיים בשבוע הילדים מגיעים לרחוב הנרקיס.
משה אבוטבול: יש להם שם את האופניים, את זוגות האופניים.
משה אבוטבול: הם יוצאים עם מדריך.
משה אבוטבול: הם הגיעו להישגים וגם למדליות בתחרויות של האופניים.
משה אבוטבול: אנחנו מחזקים מאוד את הנושא הזה של הספורט.
משה אבוטבול: ענפי הספורט מאוד מאוד חשובים להם.
משה אבוטבול: צריך לתת לילד מה שהוא אוהב, לא דברים שהוא לא אוהב.
משה אבוטבול: אני לא אשלח אותם לקונצרטים, זה לא בדיוק הצד החזק שלהם, אבל אם הם אוהבים את הנקודה הזאת של ספורט, של כדורגל, של כדורסל, של מוזיקה, דברים מהסוג הזה, אז חנוך לנוער על פי דרכו, את מה שהוא אוהב תיתן לו.
משה אבוטבול: בדברים האלה, ברוך השם, העיר בית שמש נותנת להם המון המון יחס.
משה אבוטבול: יש לנו כמה מועדונים ברח' הגפן, ברח' הנרקיס שהם מגיעים לשם.
משה אבוטבול: זה כמו קומונה לאותם נערים, בית חם כזה.
משה אבוטבול: חלקם גם מקבלים שם ארוחת ערב קלה, דברים מהסוג הזה.
משה אבוטבול: גולת הכותרת שלנו היא המועדון שהקמתי עם מפעל הפיס לפני 4 שנים, מועדון יוקרתי שזכינו שהגיע לשם חבר הכנסת אברהם נגוסה.
משה אבוטבול: אנחנו הערכנו מאוד מאוד את הביקור הזה שלו.
משה אבוטבול: הוא פגש את הקהילה.
משה אבוטבול: אנחנו עובדים עם המשרד לביטחון פנים בתכנית מיל"ה.
משה אבוטבול: זה דבר שמשפר את הנערים האלה.
משה אבוטבול: חיברנו אותם עם המשטרה.
משה אבוטבול: חלקם עובדים בתוך המשטרה בהתנדבות.
משה אבוטבול: הם הפכו להיות כאלה שמבינים איך להרחיק אחרים מעולם הפשע.
משה אבוטבול: חילקנו להם אותות הצטיינות יחד עם מפכ"ל המשטרה לפני מספר חודשים.
משה אבוטבול: בית שמש יכולה להיות עיר לדוגמה בנושא של קליטת יהדות אתיופיה בצורה מיטבית בתיכונים וגם בפנימיות.
משה אבוטבול: נמצא פה גאשאו.
משה אבוטבול: אנחנו עם ילדי הפנימיות יוצרים קשר כשהם מגיעים לחופשה.
משה אבוטבול: אנחנו נותנים להם המון חיזוקים, מעודדים אותם.
משה אבוטבול: מדובר בילדים טובים שאנחנו בונים עליהם שילכו לצבא לשירות משמעותי כדי שיוכלו לצאת לחיים טובים יותר.
משה אבוטבול: אני רוצה להודות לכם על הזכות שנתתם לנו.
משה אבוטבול: אני חייב להוסיף מילה אחת למישהו שלא נמצא איתנו כאן אבל נמצא שם למעלה בשמיים.
משה אבוטבול: כל המורשת הזאת לעזור לקהילה היקרה , הקהילה האתיופית, באה לי מאדם אחד שקראו לו הרב עובדיה יוסף, זכר צדיק וקדוש לברכה, שגם בספרים שלו, גם בנאומים שלו, גם בשיעורים שלו תמיד הדגיש את החובה והצורך לעזור בכל הכוח ובכל הנשמה ליהדות אתיופיה.
משה אבוטבול: הוא הכיר ביהדותם ראשון.
משה אבוטבול: אני רואה בכך ירושה לעשות את רצונו.
משה אבוטבול: אני שמח שיש לי את הזכות כראש עיר לעשות משהו למען אותם ילדים צדיקים שבעזרת השם יהיו יהודים טובים במדינה שלנו.
אברהם נגוסה: תודה רבה, ראש העיר.
אברהם נגוסה: בכל זאת רציתי לשאול שאלה.
אברהם נגוסה: כיוון שהדיון הוא על כלל העולים - - -
משה אבוטבול: על כלל הארץ.
אברהם נגוסה: הנושא הוא מציאת פתרון לעולים המבקשים לרשום את ילדיהם לבתי ספר מחוץ למקום מגוריהם.
אברהם נגוסה: האם יש נערים כאלה, גם מעולי רוסיה, צרפת, אתיופיה?
אברהם נגוסה: האם יש בעיות או דרישות של משפחות שרוצות לרשום את ילדיהן מחוץ לבית שמש והעירייה אומרת להם "לא"?
אברהם נגוסה: האם יש דבר כזה אצלכם?
משה אבוטבול: אני אסביר.
משה אבוטבול: באמת שאלה מאוד טובה.
משה אבוטבול: בבית שמש הבעיה כמעט ולא יכולה להיות קיימת, בגלל שבבית שמש יש כ-200 מוסדות חינוך מכל הסוגים – חרדי, דתי לאומי, חילוני.
משה אבוטבול: מכל הסוגים פתחנו.
משה אבוטבול: לא רק זה, אלא עודדנו גם מסגרות.
משה אבוטבול: לציבור דוברי האנגלית אפשרנו להקים בית ספר עם קצת יותר קליטה לאותם עולים, כמו מגן אבות, אם שמעתם על זה, של הרב דניאל סיימון.
משה אבוטבול: כל מיני קהילות מהסוג הזה, בפרט מהקהילה האנגלוסקסית.
משה אבוטבול: גם הקהילה הצרפתית ביקשה להקים השנה איזו שהיא מסגרת.
משה אבוטבול: לאחד בשם אשר אביטן אפשרנו להקים מספר כיתות כדי לתת חיזוק.
משה אבוטבול: מי שחושב שזה טוב לו, בשמחה רבה, אבל בעיקרון הם מעדיפים להיות דווקא בבית, פחות רוצים פנימיות.
משה אבוטבול: זה מה שאנחנו יודעים.
אברהם נגוסה: לא מדובר בפנימיות.
משה אבוטבול: אם מישהו רוצה מחוץ לעיר, בוועדת החינוך בוחנים למה.
משה אבוטבול: אם יש בית ספר, כמו בית ספר ברנקו וייס שזה בית ספר יוקרתי, או בית הספר האתגרי של ברנקו וייס, אז אף אחד לא רוצה ללכת למקום אחר שהוא פחות טוב.
משה אבוטבול: מקבלים אצלנו את כולם בבית הספר, לא עושים בעיות.
משה אבוטבול: מקבלים את כולם כמו שהם.
משה אבוטבול: יש לנו את המסגרות הדתיות של אמי"ת דביר, יש לנו את אמי"ת שחר של בנים, בנות.
משה אבוטבול: לכל אחד אנחנו נותנים את האפשרויות.
משה אבוטבול: עוד לא נתקלתי במישהו שהתעקש ללמוד מחוץ לעיר.
משה אבוטבול: קורה דבר כזה שאין לאותו תלמיד מענה ברשות.
משה אבוטבול: מי שרוצה לפנימייה, וישנם גם מקרים של פנימיות מסיבות כאלו ואחרות שלא טוב לפרט אותן, אנחנו מעודדים, מסדרים את הנסיעות ואת הדברים, אבל מיד כשהם מגיעים לחופש אנחנו עוטפים אותם בהרבה אהבה ונותנים להם את הכל.
משה אבוטבול: אני לא מכיר דבר כזה.
משה אבוטבול: אדרבא, אם יש כאלה בבית שמש שמרגישים שהם רוצים ללמוד מחוץ לעיר, אנחנו ניתן להם מענים, אבל קודם נעשה בדיקה למה הם לא רוצים בעיר.
משה אבוטבול: אם הם לא רוצים בגלל עצלנות, בגלל שהם רוצים להיפטר מלימודים, אני לא אתן את זה.
משה אבוטבול: אם זה סיבות שאפשר להבין אותן, אנחנו נתמוך בנושא הזה, כי החינוך, הילד הוא במרכז החיים שלנו.
אברהם נגוסה: אני בכל זאת אתן רקע לדיון הזה, ואז ניתן למשפחה להציג את המצב.
אברהם נגוסה: הובא לידיעתי, בעיקר דרך חברת הכנסת קסניה סבטלובה, מקרה של הורים לתלמיד שעלו מברית המועצות לשעבר שביקשו לרשום את ילדם לחטיבת ביניים מחוץ לרשות המקומית בה הם מתגוררים במטרה להקנות לילדם חינוך עשיר במסגרתו יושם דגש על תרבות, שפה ומורשת ארץ מוצאם.
אברהם נגוסה: הם נענו בשלילה.
אברהם נגוסה: הסכמתי לקיים את הדיון מאחר שבעיני יש חשיבות לשמור על המורשת ועל התרבות של העם היהודי.
אברהם נגוסה: אני חושב שאין רע בזה שאם יש בית ספר טוב שהמשפחות רוצות לרשום את הילד אליו, הן ירשמו אותו - יש את המורשת, את השפה ואת הדברים האלה - הכל במסגרת החוק, אם זה לא עובר את חוק רישום, את חוק החינוך ואת הדברים האלה.
אברהם נגוסה: אני מצפה שהרשות המקומית, כדוגמת העיר רמלה שכרגע המקרה הוא אצלה, תואיל לאפשר לתושביה לבחור למען ילדיהם את החינוך המתאים לפי תפישתם הערכית והתרבותית.
אברהם נגוסה: ידוע לי כי בהתאם לחוק לימוד חובה ולתקנות שמכוחן, רשאית רשות החינוכית המקומית להחליט אם לאפשר לתלמיד המתגורר בתחומה ללמוד במוסד חינוך שמחוצה לה, בהתחשב בין היתר במדיניות האינטגרציה וחיזוק מערכת החינוך המקומית.
אברהם נגוסה: על רקע זה אני פונה.
אברהם נגוסה: אלי, אתה מכיר את המקרה?
אברהם נגוסה: בוא נשמע ממך, ואז אני רוצה שתציג את המשפחה.
<אלי זרחין: אדוני היושב-ראש, השנה קיבלנו יותר מ-30 פניות מרמלה על אותו נושא.
<מרינה יוסף: 37.
<אלי זרחין: 37 פניות.
<אלי זרחין: נוהלי משרד החינוך שמשרד החינוך קיבל לפני 40 שנה קובעים שילד בבית ספר יסודי חייב ללמוד בעיר מגוריו.
<אלי זרחין: בבית ספר על יסודי הוא רשאי ללמוד במקום אחר.
<אלי זרחין: לפני 40 שנה בית ספר יסודי היה מא' עד ח'.
<אלי זרחין: היום ברמלה בית ספר יסודי זה עד ו'.
<אלי זרחין: ילד שמסיים את כיתה ו' עולה לבית ספר על יסודי לכיתה ז'.
<אלי זרחין: בעיר רמלה יש 3 חטיבות ביניים.
<אלי זרחין: באף חטיבת ביניים לא מלמדים מקצועות מדעיים.
<אלי זרחין: הילדים רוצים לעבור לבית ספר יוענה ז'בוטינסקי שנמצא 10 דקות נסיעה מרמלה.
<אלי זרחין: שם כל ילד בכיתה ז', לא משנה מה הרמה שלו, לומד ביולוגיה, פיזיקה, כימיה ומחשבים.
<אלי זרחין: תלמידים עולים זקוקים לאולפן עברית.
<אלי זרחין: בעיר רמלה אין באף בית ספר אולפן עברית.
<אלי זרחין: ביוענה ז'בוטינסקי הילדים מקבלים אולפן א' ואולפן ב'.
<אלי זרחין: ביוענה ז'בוטינסקי מאפשרים לילדים המעוניינים בלבד ללמוד רוסית כשפה זרה שנייה, לכן הורה שעלה מברית המועצות לשעבר ומכיר את החינוך שם רוצה שהילד שלו ילמד פיזיקה, ביולוגיה, כימיה, מחשבים.
<אלי זרחין: הוא רוצה לשלוח את הילד ליוענה ז'בוטינסקי.
<אלי זרחין: איפה אנחנו רואים בעיה?
<אלי זרחין: הבעיה מגיעה ממנהלי המחוזות.
<אלי זרחין: מנהלי המחוזות, מתוך חוסר רצון לריב עם הרשויות המקומיות, קיבלו החלטה שעד כיתה י' חייבים את האישור של הרשות המקומית.
<אלי זרחין: זה בניגוד לנוהל שקיים במשרד החינוך, שקובע שביסודי חייב אישור, ובעל יסודי לא חייב אישור.
<אלי זרחין: אם ילד מרמלה מגיע עכשיו ליוענה ז'בוטינסקי, מינהל לחינוך ההתיישבותי שראובן מייצג אותו, לא אמור להעביר שכר לימוד עבור התלמיד הזה כי זה מנוגד לנוהלים שמנהל המינהל קבע.
<אלי זרחין: ביוענה ז'בוטינסקי היו בעבר מאות תלמידים מאשדוד.
<אלי זרחין: אין היום בכלל תלמידים מאשדוד, כי בחטיבות הביניים באשדוד מי שרוצה יכול ללמוד מקצועות מדעיים – פיזיקה, ביולוגיה, כימיה.
<אלי זרחין: בכל חטיבת ביניים מי שרוצה יכול לבחור רוסית כשפה זרה שנייה.
<אלי זרחין: אין צורך יותר לתלמידי אשדוד לבוא ליוענה, הם לומדים באשדוד.
<אלי זרחין: כל עוד שברמלה ילד לא מקבל מענה בתוך העיר, הוא מחפש בית ספר עם אולפן, עם מקצועות מדעיים ורוצה לעבור ליוענה ז'בוטינסקי.
<אלי זרחין: זה פחות או יותר תמונת המצב.
<אלי זרחין: כרגע יש 37 ילדים שרוצים להירשם ליוענה, אבל הם לא יכולים להירשם כי משרד החינוך דורש מהם, מסיבות שאני לא מצליח להבין את החוקיות שלהן, אישור רשות מקומית.
<אלי זרחין: ראש עיריית רמלה החליט שהוא לא נותן להם אישור.
<אלי זרחין: כרגע העיר רמלה לא מספקת לילדים את אותו מענה שהם רוצים - אולפן עברית, מקצועות מדעיים, לימודי שפה זרה שנייה.
<אלי זרחין: זאת הסיבה שהילדים רוצים לעבור ליוענה ז'בוטינסקי.
קסניה סבטלובה: קיבלתי בקשה מקבוצה של הורים של תלמידים שנמצאים בבעיה.
קסניה סבטלובה: אנחנו נמצאים זמן קצר לפני פתיחת שנת הלימודים.
קסניה סבטלובה: קבוצה של תלמידים וההורים שלהם נמצאים בבעיה רצינית.
קסניה סבטלובה: נכון שיש את הבעיה עם אזורי הרישום.
קסניה סבטלובה: החוק הוא בתחום האפור.
קסניה סבטלובה: עד כיתה ו' יש לנו חוק, אחרי זה זה החלק האפור שבו העירייה יכולה לקבל החלטה בהתאם לצרכים מיוחדים של אותם התלמידים.
קסניה סבטלובה: אני חושבת שאין פה ויכוח בכלל על כך שיש פה צרכים מיוחדים.
קסניה סבטלובה: יש פה רצון עז להמשיך בלימודים של השפה הרוסית, לקבל את כל מה שמשתמע מכך, ללמוד את השפה הזאת לבגרות כשפה שנייה.
קסניה סבטלובה: אין להם אפשרות להסביר מדוע מונעים מהתלמידים את האפשרות הזאת.
קסניה סבטלובה: אם מדברים על ישראל של שנת 2015, על הצורך להתאים את עצמנו לצרכים של העולים, בין אם זה עולים מאתיופיה, מחבר העמים, מארצות הברית, אז לכל אחד יש צרכים משלו.
קסניה סבטלובה: במקרה הזה מדובר בצורך שפתי, תרבותי, חברתי שהוא חשוב מאוד.
קסניה סבטלובה: מערכת החינוך צריכה לתת מענה לכך, במיוחד כשהחוק איננו אוסר על רישום של תלמידים לבית ספר שבו הם חפצים.
יואל רזבוזוב: ההגדרה של עולים במשרד החינוך היא של עולים, של בני עולים?
קסניה סבטלובה: עולים ובני עולים.
<מרב תורג'מן: מדברים על כולם.
<מרב תורג'מן: החוק לא עושה הבחנה בין עולים וילדי עולים, לבין ילדים אחרים.
קסניה סבטלובה: אנחנו נמצאים בוועדת העלייה והקליטה.
קסניה סבטלובה: אנחנו מדברים על משפחות שעוברות תהליך של קליטה.
<מרב תורג'מן: החוק לא עושה הבחנה, הוא מתייחס לכלל הילדים.
אברהם נגוסה: אנחנו ניתן זכות דיבור למשפחה שביקשה וסורבה.
אברהם נגוסה: תציגי לנו את העניין.
<מרינה יוסף: אנחנו לא משפחה אחת, אנחנו כ-37 הורים.
<מרינה יוסף: כל התהליך שעברנו בעיריית רמלה היה תהליך זוועתי.
<מרינה יוסף: קודם כל, כשקיבלנו את ההפניות לבתי הספר שאנחנו יכולים להירשם ברמלה, באף טופס לא היה רשום: אם אתם נרשמים לבית ספר מחוץ לעיר, אתם חייבים להגיש בקשת העברה וקודם להירשם בתוך העיר.
<מרינה יוסף: לא קיבלנו.
<מרינה יוסף: אחרי שניגשנו ליוענה והילדים שלנו עברו את המבחנים, קיבלנו תשובות שהם התקבלו.
<מרינה יוסף: שילמנו את שכר הלימוד לשנה הבאה.
<מרינה יוסף: באנו לעירייה, ביקשנו בקשת העברה.
<מרינה יוסף: לא נאמר לנו שום דבר על הרישום בתוך העיר.
<מרינה יוסף: אחרי 3 שבועות שלא קיבלתי תשובה, פניתי עוד הפעם לאגף החינוך בעירית רמלה.
<מרינה יוסף: רק אז אמרו לנו: קודם אתם חייבים להירשם בתוך העיר, אחר כך נדון.
<מרינה יוסף: רוב הסיכויים שתקבלו תשובה שלילית.
<מרינה יוסף: אמרנו: אוקיי, אנחנו רוצים לפנות לראש העיר.
<מרינה יוסף: כתבנו מכתב.
<מרינה יוסף: 37 הורים חתומים על המכתב.
<מרינה יוסף: פנינו לראש העיר.
<מרינה יוסף: עוברים 3 שבועות ואין תשובה מראש העיר.
<מרינה יוסף: עוד פעם אני מתקשרת ללשכה, רוצה לברר בקשר להתקדמות של העניין.
<מרינה יוסף: מנהלת הלשכה שלו מודיעה לנו: ראש העיר לא מוכן לקרוא את המכתב שלכם, כי הוא לא דן בסוגיה הזאת.
<מרינה יוסף: ביקשתי פגישה עם ראש העיר.
<מרינה יוסף: בתור תושבת העיר שמשלמת מיסים ביקשתי פגישה.
<מרינה יוסף: התשובה שאני מקבלת ממנהלת הלשכה: ראש העיר לא מוכן להיפגש איתכם בנושא הזה.
<מרינה יוסף: אנחנו קבוצה של 10 הורים.
<מרינה יוסף: ביררנו מתי יש קבלות קהל.
<מרינה יוסף: הגענו בשעה של קבלת קהל.
<מרינה יוסף: משעה 16:00-19:30 חיכינו שראש העיר יקבל אותנו.
<מרינה יוסף: כשנכנסנו אליו הייתה נוכחת מנהלת אגף החינוך ומנהלך חטיבות הביניים בעירייה.
<מרינה יוסף: התשובה שקיבלנו מראש העיר הייתה כזאת: אם הייתם נרשמים לשבח מופת בתל-אביב הייתי נותן לכם אישורים, אבל בגלל שנרשמתם ליוענה אין סיכוי שתקבלו אישורים.
<מרינה יוסף: זאת התשובה של ראש העיר.
יואל רזבוזוב: מי זה ראש העיר, יואל לביא?
<מרינה יוסף: כן, יואל לביא.
<מרינה יוסף: נוכחת פה מנהלת אגף הקליטה של העירייה.
<מרינה יוסף: היא בכלל לא הייתה נוכחת בתהליך הזה, היא לא יכולה לדעת מה קרה בכל התהליך.
<מרינה יוסף: התנאי שלהם הוא שברגע שנירשם לחטיבת ביניים בעיר, רק אז ידונו בבקשה, כאשר לא בטוח שנענה בתשובה חיובית.
<מרינה יוסף: בינתיים הילדים שלנו בטראומה.
אברהם נגוסה: נשמע את נציגת עיריית רמלה.
<לירון כרמלי: אני רק רוצה להבהיר משהו.
<לירון כרמלי: אנחנו קיבלנו זימון ראשון לוועדה הזאת בנושא של רישום לבתי הספר של יוצאי אתיופיה.
<לירון כרמלי: רק אתמול הודיעו לנו שמדובר בוועדה שמדברת על הסיפור של יוענה ז'בוטינסקי.
<לירון כרמלי: אני פשוט אומרת מה שהיה.
<לירון כרמלי: רצינו שמנהלת אגף החינוך - - -
אברהם נגוסה: הייתה להם אי הבנה.
אברהם נגוסה: לא קבענו היום דיון בנושא יהודי אתיופיה.
אברהם נגוסה: הנושא הספציפי כתוב בהזמנה.
<לירון כרמלי: יש מייל שיצא מהכנסת.
<לירון כרמלי: זה לא חלילה מהמקום הזה.
<לירון כרמלי: אני רוצה שתבינו למה אני כאן.
<לירון כרמלי: אני באתי לנושא ההוא.
<לירון כרמלי: יש מייל בנושא הזה.
<לירון כרמלי: רצינו שמנהלת אגף החינוך תבוא.
<לירון כרמלי: היא לא ידעה.
<לירון כרמלי: היא הייתה צריכה להיות כאן.
<לירון כרמלי: אני אגיד לכם מה אני יודעת.
<לירון כרמלי: מה שאני לא יודעת אני אשמח להעביר בהמשך.
<לירון כרמלי: אני רוצה להגיד לך, אלי, שיש כמה דברים שהם לא מדויקים והציקו לי.
<לירון כרמלי: קודם כל, בחטיבות הביניים שלנו יש את כל המקצועות המדעיים.
<לירון כרמלי: יש פיזיקה, יש מחשבים, יש כימיה, יש את הכל.
<אלי זרחין: לא לכל התלמידים.
<לירון כרמלי: ודאי שלא כל התלמידים.
<לירון כרמלי: לא כל התלמידים מתקבלים, וזה בסדר.
<לירון כרמלי: יש לנו בתי ספר, יש לנו כיתות מופת, יש לנו פסגות, יש לנו המון המון כיתות למדעים.
<לירון כרמלי: לגבי שפת רוסית לבגרות, יש לנו 5 יחידות רוסית לבגרות שאנחנו עושים בבית ספר אורט לילינטל, יש לנו 5 יחידות ספרדית שאנחנו עושים בבית ספר אורט לילינטל.
<לירון כרמלי: אנחנו עיר קולטת עלייה.
<לירון כרמלי: יש לנו מגמות של שפות.
<לירון כרמלי: אם יבקשו אמהרית, תהיה לנו אמהרית.
<לירון כרמלי: פשוט אין לנו ביקוש למגמה.
<לירון כרמלי: לגבי אולפני עברית, אני כמנהלת מחלקת קליטה עירונית מפעילה אולפנים למבוגרים, לילדים וגם שיעורי עברית ותגבור.
<לירון כרמלי: יש לי כל יום וכל היום קבוצות שאנחנו לוקחים מכל בתי הספר לפי גילאים ולפי שפה.
<לירון כרמלי: הילדים מקבלים עברית, כולל בכל חופשת הקיץ.
<לירון כרמלי: חוץ מזה יש לנו תכניות תגבור.
<לירון כרמלי: תכנית פל"א של משרד הקליטה, תכנית שמטפלת בעולים שנותנת המון המון שעות לבתי הספר.
<לירון כרמלי: אנחנו מתגברים שיעורי עברית, שעורים של פיזיקה, מדעים, מחשבים, עברית, לשון, אנגלית.
<לירון כרמלי: אני אישית אחראית על כל המקצועות האלה, כולל פעילות של מורשת, זהות, העצמה והכל.
<לירון כרמלי: יש לנו את הדברים האלה.
<לירון כרמלי: בנוסף, יש לנו מורים דוברי השפה.
<לירון כרמלי: בבתי ספר שבהם הרגשנו צורך.
<לירון כרמלי: כשהייתה לנו את העלייה מאמריקה, הכנסנו גם יועצת בית ספר דוברת השפה הספרדית.
קסניה סבטלובה: יש לכם גם 5 יחידות רוסית?
<לירון כרמלי: יש 5 יחידות רוסית, יש 5 יחידות ספרדית.
<אלי זרחין: זה בגרות, לא לימודי שפה זרה שנייה.
<לירון כרמלי: את דיברת על בגרות, לכן התייחסתי לבגרות.
<לירון כרמלי: הייתי חייבת ליישר את הקו הזה, כי כן יש לנו את הדברים האלה.
<לירון כרמלי: אני מאוד אוהבת את יוענה ז'בוטינסקי.