GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<וונדה אקלה: אחרי שעשו את הסדר ביחד, מחוץ לתקציב של הסוכנות היהודית, מה שהוא אומר, שיש כאלה, חלק מהאנשים קיבלו - - -
<קריאה: תווי קנייה.
<וונדה אקלה: כרטיס.
<יהודה שרף: אלה שבתקופת הזכאות.
<וונדה אקלה: כרטיס קנייה לסדר פסח.
<וונדה אקלה: מה שהוא שואל למה חלק מקבל וחלק לא מקבל.
<וונדה אקלה: אמרתם אין תקציב, אבל מצד שני לחלק נותנים ולחלק לא נותנים.
<וונדה אקלה: זו השאלה שלו.
<וונדה אקלה: ויש כאלה, הוא אומר, שזה בגלל ש - - -
<יהודה שרף: לא, לא.
<וונדה אקלה: זה מה שהוא אומר.
<וונדה אקלה: מה שנאמר ש - - - שהוא העלה את השאלות ואת הבעיות והוא מבקש, עד שאנחנו יוצאים ממרכז הקליטה, ש - - -
<קריאה: אנחנו רוצים לדבר.
<קריאה: למה כל הזמן נותנים להם?
יואל רזבוזוב: חברים, משפט אחד.
יואל רזבוזוב: אני באמת נאלץ ללכת, אני מצטער.
יואל רזבוזוב: אני למדתי באמהרית מילה, מרכז קליטה, זה מה שהבנתי.
יואל רזבוזוב: אבל כמו שאמרתי, עשינו הרבה דיונים, אני חושב שהדיון הזה הוא חשוב, אנחנו שומעים את הבעיות, אנחנו אחרי זה נרשום את הכול, ננסה לטפל.
יואל רזבוזוב: חלק מהבעיות הן מובנות, חלק אי אפשר לפתור, אני כבר אומר, חלק אפשר לנסות לעשות משהו.
יואל רזבוזוב: אנחנו כאן בשביל לשמוע, אנחנו מגיעים לשטח.
יואל רזבוזוב: הסיורים האלה הם בשביל לשמוע ולהבין את הבעיות.
יואל רזבוזוב: כשזה מגיע מלמטה אז אנחנו יכולים לטפל בבעיות.
יואל רזבוזוב: אני בטוח שבוועדה אנחנו נעלה חלק מהנושאים וננסה לעזור.
יואל רזבוזוב: תודה רבה ואנחנו גם ניפגש.
<שולמית סהלו: רגע, וונדה רוצה לתרגם, אלה דברים חשובים.
<וונדה אקלה: (מתרגם לעברית).
<טגניה אודיטו: (מדברת באמהרית).
אברהם נגוסה: מה שהיא אומרת.
אברהם נגוסה: חד הוריות.
<תמי אהרוני: התוספת הזו, רק שיידעו מה זה.
<וונדה אקלה: רגע, אחר כך אני אשכח.
<וונדה אקלה: אני אשאל את השאלה ואחר כך תעני מה שאת רוצה.
<וונדה אקלה: אחד הדברים שחשובים, 54,000 שקל - - - את העניין הזה, עכשיו גם הבנק לא נותן כסף למשכנתא, בסך הכול הוא נותן רק 289,000 שקל ואם היו יכולים להוסיף את זה אז ההחזר של המשכנתא, במקום 425 היה יכול לעלות ל-500.
<וונדה אקלה: כאילו 775,000 שקל, אנחנו יכולים לגרד כדי להחזיר את העניין הזה, אבל אנחנו תקועים, גם מחיר הדירה עולה והמשכנתא נמוכה וגם מה שצריכים להוסיף, לאנשים שצריכים את הכסף הזה, לא מוסיפים להם.
<וונדה אקלה: זה מה שהיא שואלת.
<שולמית סהלו: לא, היא אמרה שזה נגב.
<טגניה אודיטו: מתי אנחנו נעבור דירה?
<טגניה אודיטו: (ממשיכה באמהרית).
<טגניה אודיטו: עד מתי?
<טגניה אודיטו: זה משהו שחייב לרדת באמת, מתי אנחנו נעבור דירה?
<טגניה אודיטו: החברים שלי, כולם עברו דירה, מתי אנחנו?
<וונדה אקלה: מה שהיא אומרת, הילדים שואלים אותה 'מתי אנחנו עוזבים את המקום?
<וונדה אקלה: ' כי אחרים עוזבים ולכן כשאחרים עוזבים אז גם החברים שלהם עוזבים.
<וונדה אקלה: לכן יש שאלה מסוימת לאמהות, מתי אנחנו עוזבים, ולשאלה הזאת אין להם תשובות.
<זלטם: (מדבר באמהרית).
<שולמית סהלו: זה מעון.
<שולמית סהלו: הוא מדבר על הרשימה המוגבלת שהם יכולים לרשום אותם וכתוצאה מהרשימה - - - זה לא מדויק מה שאתה אומר, זה לא רק עד גיור, זה גם אחרי גיור, הם מוגבלים ברשימה קבועה.
<שולמית סהלו: גם אם הם חמש שנים פה וגם אם חודש פה.
<שולמית סהלו: בגלל שזה מוגבל אז זה יוצר ריכוזים גדולים מאוד במעונות של ילדי עולים.
<זלטם: (ממשיך באמהרית).
<וונדה אקלה: התפקיד הזה לא בסדר, אני רציתי להשמיע את שלי ו - - -
<יהודה שרף: קבל את זה באהבה.
<וונדה אקלה: הוא מציג את האסטרטגיה שלהם, כשהעלו את השאלה אמרו להם - - - זה מה ש - - -
<קריאה: אתה אמרת לנו לא ל - - - לא - - -
<וונדה אקלה: השירות שהם מקבלים פה, אם זה כביסה ואם זה - - -, הכביסה, לשטוף בגד אחד, שזה עולה להם 8 שקל.
<שולמית סהלו: את המים והחשמל של הכביסה הם משלמים וגם משלמים כביסה.
<וונדה אקלה: וגם בהוצאות חשמל, זה עולה להם 700-800 שקל לחודש.
<וונדה אקלה: אחד הדברים שהוא אומר, העבודה שלהם זה לא עבודה שאפשר להרוויח הרבה כסף, זו עבודה שהרווח שלה הוא נמוך, אבל ההוצאות כאן זה הוצאות שאנשים לא יכולים להסתדר עם הכסף הזה, אפילו שזה - - - אתם אומרים גם לחסוך קצת כסף ולהוסיף מהמשכנתא ולצאת מהמקום, זה בלתי אפשרי.
<שולמית סהלו: אתם לא יכולים לחסוך.
<וונדה אקלה: כן, אי אפשר לחסוך.
<וונדה אקלה: מה שהוא אומר שזה הטענה שלהם - - - שבגלל שאנחנו יצאנו להפגנה, מי שיצא להפגנה, יש סנקציות כאלה, למשל, אם רוצים ללכת לקופת חולים - - - גם אם זה איזה סכסוך משפחתי בתוך המשפחה, שנכנסים פנימה ומעלים את הסכסוך יותר, זה מה שהוא אומר.
<יהודה שרף: בואו נסיים.
<יהודה שרף: (מדברים ביחד).
<יהודה שרף: זה מה שהם אומרים, שמי שדיבר הוא לא ממרכז הקליטה.
אברהם נגוסה: זה שנתתי לו לדבר הוא מבחוץ.
<יהודה שרף: זה לא היה במקום.
<יהודה שרף: זה לא על דעתי.
<יהודה שרף: רוית, זה לא על דעתי להביא מבחוץ אנשים, רק מבפנים.
אברהם נגוסה: אני אומר שמה שהיה זה שנוצר ויכוח בין העולים.
אברהם נגוסה: העולים טענו שהבן אדם שהתחיל לדבר שם גר בדיור קבע והמנהל הזמין אותו כדי שיגיד דברים טובים על המנהל.
אברהם נגוסה: היו טענות על זה.
אברהם נגוסה: לכן ברגע שהוא התחיל לתקוף את העולים ומגן על המנהל אז זה התחיל את הוויכוח.
אברהם נגוסה: ואז הם התחילו 'אתה בכלל לא חלק מאיתנו, אתה לא גר פה', 'אתה לא יודע את הבעיות שלנו', 'למה באת מדיור קבע ואתה משמיץ אותנו', או מאשים אותנו.
אברהם נגוסה: זה הוויכוח.
אברהם נגוסה: זה בקרית גת.
<יהודה שרף: אל תקליט.
אברהם נגוסה: כשהם מחליטים להישאר, זה ללכת ולחזור או להישאר?
<מוריס כהן: 40% נשארים, היתר חוזרים ואו שהם עולים אחר כך או שנשארים במקומות שלהם.
<מוריס כהן: והם השגרירים הטובים ביותר של מדינת ישראל.
<יהודה שרף: נעל"ה הם חבר'ה קטנים, מסע זה גיל 18, 19 וצפונה וכולם אקדמאים.
<מוריס כהן: בסוגריים יש עתודה של אולפן עציון.
<מוריס כהן: זאת אומרת הגרעין החזק בתוך מסע הופך להיות אולפן עציון, מדוע?
<מוריס כהן: אנחנו נותנים להם עוד הזדמנות של חמישה חודשים ללמוד ולהעשיר את השפה שלהם.
<מוריס כהן: בדרך כלל הם אקדמאים, הם בעלי מקצועות חופשיים וחמישה החודשים האלה מוסיפים להם המון כדי להתחכך בחברה הישראלית.
<מוריס כהן: הכיתה השלישית, יש שתי כיתות תכנית תל-רן, תיכף נסביר, ועוד כיתת עולות בתרומת בית העולה ועיריית באר שבע, יש לנו נציגה פה, אתם תשמעו אותה.
<מוריס כהן: שלבים בתהליך הקליטה.
<מוריס כהן: הדבר הראשון שאנחנו מעבירים לעולה זה הנושא של הנחלת הלשון העברית.
<מוריס כהן: בלי זה, זה הדבר האלמנטרי, הבסיסי, שהוא חייב.
<מוריס כהן: אנחנו לא משחררים אותו כל כך מהר מזה, הוא חייב ללמוד כי זה דבר שבסופו של דבר יוצא החוצה, הוא מתחכך עם החברה הישראלית, הוא מסתדר, אם זה בתעסוקה, אם זה בבתי ספר, אם זה באוניברסיטה, אם זה בכל דבר.
<מוריס כהן: חינוך הילדים.
<מוריס כהן: הדבר החשוב ביותר זה הדור הצעיר שלנו, זה חינוך הילדים, הדור הצעיר שאנחנו חושבים שזה העתיד של המדינה.
אברהם נגוסה: אני בטוח.
<מוריס כהן: כולם מסכימים איתי, זה עתיד המדינה.
<מוריס כהן: יש לנו מעקב אחרי שילוב הילדים במערכת החינוך, אנחנו דואגים שכל הילדים הולכים, אנחנו בקשר עם המנהלים, עם צוותי בתי הספר, עם העובדות הסוציאליות של בית הספר.
<מוריס כהן: זאת אומרת זה צמוד, חושבים שזה הדבר הכי חשוב, זה תהליך עתידי, מה שנקרא.
<מוריס כהן: שילוב העולים במעגל העבודה זה אחד הדברים שאנחנו מאוד שמים עליו דגש משום שהשלב הבא, בלי שלב שלישי אין שלב רביעי, אם הוא לא עובד הוא לא יכול לצאת.
<מוריס כהן: אנחנו לא מתברכים באזור הזה בתעסוקה, אבל רוב העולים, מי שהם בעלי מקצועות מופנה למקצוע שלו, ויש עבודות יזומות ואז אנחנו משלבים אותם במעגל התעסוקה.
<מוריס כהן: דיור.
<מוריס כהן: אני רוצה לברך אותך על כניסתך לכנסת, אתה תהיה שגריר שלנו.
<מוריס כהן: יש בעיה עם הנושא הזה של דיור ציבורי.
<מוריס כהן: אני יודע שבזמנו כשחוקקו את הדיור הציבורי, הבעיה שלנו שיש משפחות שאינן יכולות לצאת מכותלי מרכז הקליטה ללא הנושא הזה של דיור ציבורי.
<מוריס כהן: אין ברשותם, לא כסף, לא הון ואין ברשותם שהם יכולים לשלם את שכר הדירה, לכן לא מעט עולים נשארים פה קצת יותר זמן מאשר בתקן.
<מוריס כהן: הוא צריך להישאר חצי שנה עד שנה.
<מוריס כהן: לכן אנחנו מבקשים ממך שתהיה לנו לעזר והשגריר הטוב ביותר, ואני מבין שאתה מכיר את העניין מקרוב וזה מאוד חשוב.
<יהודה שרף: הבעיה היא, אברהם, ברשותך מוריס, אנחנו נצטרך לתת גז כי חשוב שהוא ישמע את העולים, כי אנחנו כבר באיחור נוראי.
<יהודה שרף: הנושא של דיור ציבורי הוא לא רק של עולי אתיופיה.
<יהודה שרף: עולה, הוא אף פעם לא חזק וזה לא משנה מאיזו מדינה הוא מגיע.
אברהם נגוסה: ביום שני יש לנו דיון דחוף בנושא הזה, בעניין דיור ציבורי לעולים.
אברהם נגוסה: יש 27,000 עולים, הם נרשמו וממתינים ויש 3,000 זכאי משרד השיכון ממתינים.
אברהם נגוסה: הפרופורציה שהם מקציבים את מספר הדירות לזכאים ולעולים היא לא הפרופורציה הנכונה, לכן אנחנו הולכים לדון ביום שני בעניין הזה.
<קריאה: יפה, בהצלחה.
<מוריס כהן: תכנית תל רן זו תכנית לעולים שמגיעים מחבר העמים, הם 29 ראשי אב, הם 50 נפש עם הילדים ובני ובנות זוג והם לומדים חמישה חודשים פה עברית ולאחר מכן יוצאים למכללת תל רן ברחובות ושם לומדים תכנות.
<מוריס כהן: אני רוצה להגיד לך, זו ממש אוכלוסייה משופרא דשופרא.
<מוריס כהן: היה מחזור קודם ש-100%, כולם במעגל התעסוקה, והלוואי עליי ועל כולם, גם השכר שלהם לא רע.
<מוריס כהן: תכנית מסע, 90 חניכים ייקלטו בספטמבר 2015, כמו שאמרתי.
<מוריס כהן: 60 חניכים ייקלטו בספטמבר 2015 באולפן עציון, מכל העולם וגם מפה.
<מוריס כהן: יש לנו גם רופאים, 27 רופאים, באוקטובר 2015 מתחילים.
<יהודה שרף: כמו באשדוד, שמקפלן חוזרים לסורוקה.
<מוריס כהן: ועולים מארצות מצוקה, דרום אמריקה, שאר העולים, עולים המוגדרים כפליטים.
<מוריס כהן: קלט, אנחנו קולטים גם קלט לתקופה של שבועיים כדי לתת להם להתארגן.
<מוריס כהן: רק לסבר את האוזניים, זמן שהות ממוצע נכון לשנת 2015 – 241 נפשות עד שנה ראשונה.
<מוריס כהן: אתה רואה שבכל זאת שנה ראשונה הם צעירים.
<מוריס כהן: 85 נפשות עד שנה שנייה וזה מצטמצם, 58 נפשות עד שנה שלישית, 11 נפשות עד שנה רביעית וזה באמת אותן המשפחות שממש לא יכולות לצאת מאחר שהעניין הזה של הדיור הציבורי הוא הכרח.
אברהם נגוסה: אבל בכל זאת יש הצלחה, אני רואה, ירידה משמעותית.
<מוריס כהן: כן, בהחלט.
<יהודה שרף: אני מצטער, אני יודע שאנחנו באיחור - - -
<מוריס כהן: אבל אלה דברים חשובים, יהודה.
<יהודה שרף: אני רוצה שתשמע את העולים.
<יהודה שרף: אחד הדברים היפים במרכז הקליטה הזה, שכמותו יש לנו גם במקומות אחרים, זה שהעולים מוכוונים לתעסוקה, הם גם ברמה אישית קצת יותר גבוהה ממה שראית לפני זה ואז הרבה יותר קל להם להשתלב בתוך החברה הישראלית.
<מוריס כהן: בעצם זה האינדיקאטור של מספר העובדים בשנה.
<יהודה שרף: הייתי מאוד שמח אם אברהם יוכל לשמוע את העולים, זה מאוד חשוב.
<מוריס כהן: בינתיים תגלגלי את התמונות, נראה תמונות.
<אריאלה שמעוני: כפי שאתה בטח שמעת, בכל מרכזי הקליטה יש גם מערך של סעד סוציאלי לפי הצורך.
<אריאלה שמעוני: ידוע מהספרות שמהגרים ועולים חדשים הם אוכלוסייה בסיכון בתוקף היותם אוכלוסייה במעבר, ולכל סוגי האוכלוסייה המגוונת, חלקם צריכים עזרה וסיוע בתכניות טיפול מיוחדות, לשם כך גם אני נמצאת פה ביחד עם כל הצוות.
<אריאלה שמעוני: ושוב, זה באמת המקום לציין את שיתוף הפעולה עם גורמים פה, משרדי הממשלה, משרד הקליטה, עיריית באר שבע כדי ביחד לאגם משאבים.
<אריאלה שמעוני: כמובן שחלק מהבעיות אנחנו מטפלים פה וחלק מפנים להמשך טיפול לגורמים חיצוניים, לפי הצורך.
<אריאלה שמעוני: אני חושבת שאני לא אמשיך לדבר, כי אין זמן, אבל אני רוצה לעבור להציג את העולים שאיתנו.
<ברכה: שמי ברכה, אני עולה חדשה, אני אלמנה, יש לי שני ילדים.
<ברכה: בגלל שאני לבד אני עליתי לארץ עם הילדים שלי ואני עובדת.
<ברכה: בסדר.
<אריאלה שמעוני: אני רוצה להגיד שהעבודה עם העולים מתאפיינת למשל בשנה הראשונה בהמון השקעה בתחום העברית, בשנה השנייה המון עידוד לתעסוקה, מכיוון שגם הגברים, 90% מהגברים לא עבדו אף פעם אלא חיו מתרומות.
<אריאלה שמעוני: בגלל סוג האוכלוסייה, בגלל העובדה שאלה אנשים שנמצאים בסיכון.
<אריאלה שמעוני: אז השנה השנייה זה חשיפה לעבודה, המון יציאה למפעלים, עידוד פרטני וקבוצתי בעבודה קבוצתית ובעבודה פרטנית ובעצם יש לנו עולה שהיא כבר עובדת.
אברהם נגוסה: איפה בעלך נפטר?
<אריאלה שמעוני: בביקור באמריקה.
<ברכה: לפני עשר שנים.
<אריאלה שמעוני: לפני עשר שנים, כשהייתה בהריון השני, יש לה שני ילדים.
<עדינה: אני עולה חדשה, עליתי לפני חמש שנים לפה.
<עדינה: נכנסתי למרכז הקליטה, אני לא יודעת - - - הגעתי לפה, ברוך ה', יצאתי ללמוד, יצאתי גם לעבוד.
<עדינה: ברוך ה' יש עזרה פה, עזרו לי הרבה במרכז קליטה.
<עדינה: עכשיו אני עובדת, אני למדתי, אני קניתי דירה, אני ברוך ה' מסתדרת.
<יהודה שרף: כל הכבוד.
<עדינה: אני לא האמנתי שיהיה לי ככה ואני עוד לא מאמינה שיש לי בית ואני יכולה לעבוד, לצאת וללמוד.
<אריאלה שמעוני: עדינה היא בעצם דוגמה של אדם שהופך להיות מנעזר לעוזר וזו הדוגמה הטובה ביותר.
<אריאלה שמעוני: תודה.
<אריאלה שמעוני: אולי אחר כך שאלות.
<אריאלה שמעוני: נמשיך עם העולים?
<אריאלה שמעוני: אוקיי.
<אריאלה שמעוני: איליה שוורצשטיין.
<אריאלה שמעוני: איליה הוא אמן, הוא בן 20, הוא יספר על עצמו, הוא בוגר מסע ותכנית עציון.
<איליה שוורצשטיין: שלום, אני הייתי ברוסיה, אני נולדתי ברוסיה, במוסקבה, ואמא שלי התקשרה לדניאל, המדריך של מסע ואני הייתי פה במסע עשרה חודשים, למדתי עיצוב גרפי ואחר כך עשיתי עלייה פה.
<איליה שוורצשטיין: למדתי באולפן עציון ובמסע למדתי באולפן של מסע ועכשיו אני עובד וקצת לומד עברית בבית ועם מורה ואחר כך אני רוצה ללמוד בשנקר וללכת לצבא.
<אריאלה שמעוני: מתי אתה מתגייס לצבא?
<איליה שוורצשטיין: בדצמבר.
<אריאלה שמעוני: זו דוגמה של רצף עלייה.
<אריאלה שמעוני: בן אדם שהיה בתכנית מסע, הגיע ללמוד בתכנית עציון, עציון זה תכנית מאוד ייחודית בשיתוף עם משרד הקליטה ומשרד החינוך בעיקר שנותנים עברית ברמה גבוהה לעולים צעירים אקדמאים.
<אריאלה שמעוני: זה מאפשר להם להגיע אחר כך או לצבא או לעבודה במקצוע שלהם או ללימודים גבוהים בישראל, לפי הבחירה שלהם.
<אריאלה שמעוני: תודה, איליה.
<אריאלה שמעוני: ומהאמן איליה לדוקטור, ורוניקה, היא בוגרת תכנית רופאים ביעלים והיא תספר לך מה.
<אריאלה שמעוני: היא לא צריכה אותי בכלל.
<ורוניקה שיברסקי: שלום, אני ורוניקה.
<ורוניקה שיברסקי: אני מרוסיה, אני ובעלי עלינו לארץ לפני שנה וחצי, אחר כך אנחנו לומדים פה, סיימתי אולפן, סיימתי קורס רפואי, עשיתי מבחן לרפואי ועכשיו קיבלתי את הרישיון.
<ורוניקה שיברסקי: עכשיו אני מחפשת עבודה.
<אריאלה שמעוני: איזה רופאה את?
<ורוניקה שיברסקי: ברוסיה הייתי נוירו-כירורגית.
<קריאה: במה את רוצה להתמחות?
<ורוניקה שיברסקי: אני לא יודעת.
<ורוניקה שיברסקי: אני מתחילה לעבוד כרופאה מתנדבת בבית חולים סורוקה במחלקת נוירו-כירורגיה ואם יש לי מזל אולי אני אקבל עבודה שם.
<אריאלה שמעוני: גם בעלך רופא, אמרת את זה?
<ורוניקה שיברסקי: כן, גם בעלי.
<אריאלה שמעוני: אני רוצה לציין שבאמת אני חושבת ששיתוף הפעולה עם משרד הקליטה ושאר משרדי הממשלה, עם משרד החינוך והסוכנות היהודית מאפשר לייצר - - - אתם יודעים שיש צורך אדיר ברופאים ואני חושבת שמספר הרופאים שמתקבלים לארץ כעולים הוא כמעט שווה ערך אם לא עולה על מספר המסיימים בתי ספר לרפואה בישראל וזה עדיין לא מספיק.
<יהודה שרף: הדבר היפה היום, מה שלא היה בשנים הקודמות, אנחנו עובדים בלי אגו.
<יהודה שרף: לא מעניין.
<יהודה שרף: עכשיו אני מוביל, אחר כך אתה מוביל, עובדים בלי אגו, כי מה שמשותף למשרד העלייה והקליטה, משרד החינוך, משרד הרווחה ולנו זה לקדם את העולים.
<יהודה שרף: קרדיט, כל מי שרוצה שייקח את הקרדיט.
<אריאלה שמעוני: ד"ר ורוניקה רוצה להגיד עוד משהו.
<ורוניקה שיברסקי: אני רוצה להודות למורים שלנו, כולם מלמדים באולפן שלנו ובקורס רפואה כולם מקבלים רישיון.
<יהודה שרף: זו אחת הסוגיות שבפעם הקודמת עסקנו בה, החסמים שיש בקבלת רישיון, בעיקר לרופאים.
<יהודה שרף: הדגש היה על רופאים מצרפת, אבל זו בשורה טובה.
<ורוניקה שיברסקי: יש 25 עולים רופאים וכולם עברו.
<יהודה שרף: אני מוכן בנפרד, לא עכשיו, לתת לך הסבר מדויק איך אפשר לפתור את זה גם לצורך הצרפתים.
<יהודה שרף: אני לא סתם אמרתי, עובדים ביחד בלי אגו.
<מוריס כהן: כל הרופאים שציינתי, 27 במספר, הם כולם עברו את מבחני הרישוי, בלי יוצא מן הכלל, 100% הצלחה.
<אריאלה שמעוני: וכדי להוכיח שלא תמו רופאים ורק התחילו, נזמין את ד"ר כהן, רופא נוסף, הוא כרגע בוגר תכנית מסע, הוא בשלב שינוי הסטטוס והוא הולך ללמוד בעציון שמתחיל באוקטובר, לטרמינולוגיה רפואית, הוא נשוי ותיכף הוא נוסע לאוקראינה כדי להביא את אשתו ואת הבת שלו כעולות חדשות ביחד איתו.
<אריאלה שמעוני: בבקשה, ד"ר כהן סרגיי.
<סרגיי כהן: אני רופא נוירולוג מאוקראינה, אני הגעתי לישראל בערך לפני עשרה חודשים בתכנית מסע.
<סרגיי כהן: זו תכנית טובה מאוד וזו תכנית שלמדתי במחלקה ואני למדתי רפואה ועברתי מבחן ברופאה.
<מוריס כהן: זה אותם ה-27.
<סרגיי כהן: אחר כך במרכז קליטה יעלים למדתי באולפן יעלים, זה גם אולפן טוב מאוד ועברתי מבחן.
<סרגיי כהן: בעוד בערך שבוע אני אחזור לאוקראינה, יש שם משפחתי ואחר כך בערך שלושה חודשים אנחנו נעלה לישראל ואני מקווה שיהיה פה עבודה בשבילי ואני מקווה שאני אעבוד פה כרופא נוירולוג.
<יהודה שרף: בן כמה אתה?
<סרגיי כהן: בן 40.
<אריאלה שמעוני: אחר כך בטח תרצו לשאול שאלות את כולם, אבל מה שמשותף להרבה עולים פה וחלק מהם הם עדיין תיירים זה העובדה שהם נמצאים במרכז קליטה והם מוגדרים כפליטים על ידי מדינת ישראל ומשרד הקליטה, כי ד"ר כהן הוא פליט מאוקראינה, מקום שהוא מסוכן כרגע.
<אריאלה שמעוני: יש לנו פה כמה וכמה, תיכף יבואו עוד זוג שהם פליטים שמגיעים ממקום שהוא קשה מאוקראינה ויש עוד מקומות בעולם, לצערנו הרב, שהיהודים סובלים בגלל שהם יהודים או בגלל שהמצב שם קשה.
<יהודה שרף: קמו רשת אולפני עציון ויש אולפני עציון כמעט בכל הארץ, בכל מרכז קליטה, וזה מה שמושך את החבר'ה הצעירים לכאן.
<אליסיה חייט: שמי אליסיה, אנחנו משפחת חייט עכשיו.
<אליסיה חייט: אני באתי בגיל 27.
<זאב חייט: ואני בן 29.
<אליסיה חייט: יש לי כמה מקצועות שלמדתי באוקראינה, כי אנחנו הגענו מדונייצק, אני לא בטוחה אם זה אוקראינה או רוסיה עכשיו אבל הגענו כמעט לפני שנה פה.
<אליסיה חייט: סיימנו פה את האולפן ועכשיו רוצים להמשיך ללמוד באולפן עציון.
<אליסיה חייט: יש לי כמה מקצועות שלמדתי באוקראינה, אני עורכת דין, יש לי מקצוע מורה לאנגלית וגם עיצוב.
<קריאה: אז בואי להיות מורה לאנגלית.
<זאב חייט: גם אני מורה לאנגלית.
<זאב חייט: אנחנו למדנו ביחד.
<אליסיה חייט: המקום הזה הוא מקום ממש טוב בשבילנו כי כולם עוזרים לאנשים.
<אליסיה חייט: אם יש בעיות מיוחדות יש אנשים שיכולים לפנות אליהם והם ממש חושבים על הבעיות של כל אחד.
<אליסיה חייט: האולפן גם, אני חושבת שזה אולפן טוב.
<אריאלה שמעוני: את ידעת עברית כשבאת לארץ?
<אליסיה חייט: לא.
<אריאלה שמעוני: ואתה ידעת עברית?
<זאב חייט: כן, אני ידעתי קצת, אני למדתי בבית ספר יהודי בדונייצק, בבית ספר חב"ד, אבל זה היה לפני עשר שנים.
<יהודה שרף: עורכי דין יש הרבה במדינה, במורים לאנגלית יש חוסר, שיעורים פרטיים באנגלית גם יעשו אתכם עשירים.
<יהודה שרף: יש כאן נציגת משרד החינוך, אל תיתנו לה ללכת, תגמרו איתה ביזנס.
<אליסיה חייט: אבל בתכנית מסע אני למדתי גם עיצוב גרפי.
<אליסיה חייט: אני חושבת על אולי צריכה להמשיך את הלימודים שלי ולהיות - - - גם אם תהיה אפשרות בשבילי אני רוצה להתגייס לצבא.
<אריאלה שמעוני: יש עוד אחד שלא דיבר עדיין.
<אריאלה שמעוני: רציתי לסיים בדובדבן, זו תכנית מקסימה, שהיא תכנית תעסוקתית, בשילוב של כל הגורמים המעורבים, תכנית תל רן שמאפשרת לאנשים שהם בעלי מקצועות הנדסיים להגיע לישראל לעשות הסבה לתכנות ולמצוא עבודה שמאוד משתלמת בישראל.
<אריאלה שמעוני: אני רוצה להזמין את אלכסנדר, הוא גם מאוקראינה, גם מהמקום המסוכן שקוראים לו דונצק ומתכנית תל רן.
<מוריס כהן: הם הגיעו במרץ.
<אלכסנדר טרסוב: אני עליתי לישראל לפני חצי שנה עם משפחתי, יש לנו בת, היא בת שנתיים, אחריי עלו ההורים שלי, עכשיו לומד באולפן כבר ארבעה חודשים וגם לומד בפרויקט תל רן.
<אלכסנדר טרסוב: אני מתכנת, יש לי ניסיון, לאור זאת אני מאמין שהתכנית חשובה מאוד לכל התלמידים פה.
<אלכסנדר טרסוב: אני חושב שאנחנו יכולים להתקדם במקצוע וזה חשוב מאוד.
אברהם נגוסה: העברית זה ממרץ?
אברהם נגוסה: או ידע?
<אריאלה שמעוני: מאיפה העברית שלך?
<אלכסנדר טרסוב: לא למדתי עברית, זה מפה.
<קריאה: כל הכבוד לך ולמורים.
<אריאלה שמעוני: אני רוצה משפט אחרון לפני שאני נותנת לכם את רשות הדיבור.
<אריאלה שמעוני: אני חושבת שזה מייצג את המגוון של החברה שלנו, החברה הישראלית, החל מאנשים משכילים שבאים וצריכים רמת עברית גבוהה ואחר כך מקצועות גבוהים וכלה באנשים שלא למדו בחוץ לארץ ואפילו לפעמים לא אחזו עפרון וגם הם עם כל כך הרבה רצון לצאת מהבית, להגיע ללימודים, לעזוב את הילדים, לסיים אולפן א' ולבוא ולהגיד 'אנחנו רוצים עוד אולפן', ואז אנחנו מאגמים משאבים ועושים פה עוד אקסטרה אולפן בשביל לתת להם לצאת מהבית ולהתקדם, כל אחד לפי דרכו וצרכיו.
<אריאלה שמעוני: ומשפט אחרון, זה אולי נראה טוב, אבל כולנו בני אדם ולכולנו יש בעיות ובשביל זה אנחנו פה, בשביל לטפל בבעיות ובאתגרים של האנשים.
<מוריס כהן: אני מכהן מ-99', עברו דרכנו פה 25,000 עולים.
אברהם נגוסה: תודה למנהל ולצוות מרכז הקליטה ולעולים החדשים שקיבלתם אותנו.
אברהם נגוסה: זו דנה, מנהלת הוועדה, ויגאל הוא דובר הוועדה.
אברהם נגוסה: את אנשי הסוכנות אתם מכירים, יש גם ממשרד החינוך, משרד הרווחה, משרד הקליטה וגם הסוכנות.
אברהם נגוסה: ועוד ממשרד הקליטה.
אברהם נגוסה: אז המטרה שהגענו לפה, קודם כל אני גם הייתי עולה חדש, לפני 30 שנה עליתי מאתיופיה.
אברהם נגוסה: לפני 30 שנה לא ידעתי עברית, למדתי פה, גם מקצוע, הכול למדתי פה.
אברהם נגוסה: אני אומר לכם שגם אתם יכולים להגיע לאיפה שאני הגעתי.
אברהם נגוסה: אני גם מבין את הבעיות בהתחלה, אני בעצמי עברתי את זה והמטרה של הסיור שלנו היא כדי לראות איזה בעיות יש.
אברהם נגוסה: אני יודע שאתם בידיים טובות כי יש מנהל וצוות, אבל כמו שהוא אמר קודם, יש גם בעיות שלא תלויות בהם, שהכנסת צריכה לטפל, משרדי הממשלה צריכים לטפל ולכן אנחנו באנו להתרשם, לשמוע, גם מהצוות וגם מהעולים בעצמם, ואז לדון על הבעיות, להזמין את השרים הרלוונטיים לבעיות, עובדי משרדי הממשלה ואז אנחנו דנים.
אברהם נגוסה: לדוגמה בעניין של דיור, מה צריך לעשות, לדוגמה בעניין עבודה, אנשים שמגיעים לפה עם מקצוע וקשה להם להשתלב במערכת העבודה, מה צריך לעשות, וגם בתחום החינוך.
אברהם נגוסה: בכל זה אנחנו דנים וזה טוב לנו להיות בשטח, להיפגש איתכם, לשמוע מכם וגם מהצוות כדי שאנחנו נוכל להביא את זה לקובעי המדיניות.
אברהם נגוסה: זו המטרה שלנו.
אברהם נגוסה: וגם נהנינו להיפגש איתכם.
אברהם נגוסה: אנחנו עכשיו נפגשנו עם אנשים מכל העולם כמעט.
<מוריס כהן: בפעם הבאה שתבוא אני מבטיח לך שיהיו סינים פה.
אברהם נגוסה: אז אני מאוד מודה לכם בשם הוועדה.
<יהודית גיגי: ברשותך, אני רוצה להעיר הערה שהיא כללית ארצית.
<יהודית גיגי: ממשלת ישראל היוצאת קיבלה החלטת ממשלה על הפרטת האולפנים, החלטה עגומה מאוד.
<יהודית גיגי: אתה לא תראה את כל הפסיפס הזה.
<יהודית גיגי: איך יהודה אמר?
<יהודית גיגי: אנחנו עובדים בלי אגו, כל ההרמוניה הזאת מתקיימת בכל האולפנים ובכל מרכזי הקליטה.
<יהודית גיגי: ההרמוניה הזאת תיפגם אם החלטת הממשלה שהתקבלה בתקופת הממשלה היוצאת על ידי סופה לנדבר, שרת הקליטה היוצאת, זאת תהיה - - - אני לא אלאה אתכם בפרטים של החלטת הממשלה, אבל אם מפריטים את הוראת העברית באולפנים ייסתם הגולל על איכות העלייה ואיכות הקליטה של העולים ויעידו פה כל שותפיי שנמצאים פה.
<יהודית גיגי: אז אני מבקשת שגם זה יעלה על סדר יומך ואני אודה לך.
<מוריס כהן: רבותיי, אנחנו הולכים לאכול.
אברהם נגוסה: מחוץ למרכז קליטה.
<שמחה: הילדים מ-0 עד גיל 3 משובצים במעונות.
<שמחה: כיום יש 30 ילדים מגיל 0 עד 3 שמשובצים בחמישה מעונות.
<שמחה: אין איתם שום בעיות.
<שמחה: יש לנו עובדות מעון שהן מטפלות ומטפלות יפה.
<אלין אבנארון: אבל כן יש ברמה העירונית בעיה שאין מספיק מקומות.
<אלין אבנארון: לשנה הבאה יש לכולם, זה בסך הכול מסתדר, יש כמה מקרים פרטניים שאין מקומות, אבל זה לא רק לעולים, זה באופן כללי לכל הורה והורה.
<שמחה: לילדים הקטנים במעונות אין בכלל מקומות.
<שמחה: בשנה שעברה הייתה לנו בעיה שרוב הילדים לא נכנסו, רק אלה במקרים חריגים - - - של המעונות נכנסו.
<קריאה: הייתה בעיה עם מקומות במעונות של התמ"ת ואנחנו היינו כל הזמן בקשר עם המפקחת המחוזית של התמ"ת והיא אישרה כחריג פה תוספת ילד, שם תוספת ילד.
<קריאה: יש להם בעיה של פתיחת מקומות חדשים.
אברהם נגוסה: יש ריכוז גבוה של הילדים?
<אלין אבנארון: לא, לא קיים דבר כזה.
<שמחה: בכל מעון יש לי גג 6 ילדים.
<אלין אבנארון: וזה מחולק לפי קבוצות, פעוטות, תינוקות וילדים.
<אלין אבנארון: זה אומר בכל קבוצה שניים.
אברהם נגוסה: אז אין הסללה למעונות מסוימים, כמו ששמענו בקרית גת.
<יהודה שרף: אברהם, אני שמרתי על כבודה של סגנית ראש העיר, זו פונקציה של שלושה גורמים, אחד זה משרד הכלכלה, הרשות ומרכז הקליטה.
<יהודה שרף: כשאני אומר מרכז הקליטה זה ביחד, אנחנו ביחד, אם הרשות תומכת ומפעילה שרירים מצליחים, אם לא - - - לכן אותה גברת מכובדת, שמרתי על כבודה ושתקתי, אבל זו פונקציה של המקום, זה לא תלוי רק באלין.
<אלין אבנארון: המדיניות פה היא מאוד ברורה, בכלל בעיר באר שבע, גם בגנים, אין ריכוז של עולים.
<אלין אבנארון: אנחנו גם לא נרשה וזה גם לא קיים.
<יהודה שרף: אין גטו, אנחנו לא ניתן שיהיה גטו.
<צביה ולדמן: גם בבתי הספר הפיזור הוא מאוד גדול.
<צביה ולדמן: אנחנו מסיעים להמון מקומות, אבל דואגים לפיזור.
<אלין אבנארון: זה מצריך יותר, אבל המטרה היא טובה.
אברהם נגוסה: עד איזה מרחק?
<אלין אבנארון: באר שבע גדולה, אפילו אני מסיעה את הילד שלי חצי שעה.
אברהם נגוסה: ביסודי, אני מתכוון.
אברהם נגוסה: זה בתוך באר שבע?
<יהודה שרף: לא לומדים מחוץ לעיר.
<צביה ולדמן: בבקרים לא לוקח להם יותר מרבע שעה להגיע לבית הספר.
<צביה ולדמן: הכול בתוך באר שבע.
<יהודה שרף: ראש עיר טוב מחזיק מנהל אגף חינוך טוב והם דואגים לילדים, נקודה.
<יהודה שרף: תודה רבה לכן.
<אלין אבנארון: אנחנו מעודדים מעורבות הורים פעילה במערכת החינוך ובחינוך של הילדים שלהם וזה אומר שבתחילת שנה אנחנו נותנים את מספרי הטלפון של מורים, גננות.
<אלין אבנארון: הם צריכים ללמוד שבמידה שהעולה יודע לדבר עברית הוא ידבר איתם באופן ישיר, אני לא האמא ולא האבא ואני לא מחפשת לתפוס את המקום והסמכות היא רק שלהם.
<אלין אבנארון: זה קצת בהתחלה, 'מה? הם לא מבינים', לא, הם יבואו לשיחה, אנחנו נבוא עם מדריך, אנחנו נבוא עם העובדת הסוציאלית, עם רכזת התרבות, כל מי שצריך יהיה, אבל קודם כל ההורים.
<אלין אבנארון: זו נקודה מאוד חשובה שאנחנו מעבירים למערכת החינוך הפורמלית, כי יש נטייה לעשות את זה בצורה יותר קלה.
<אלין אבנארון: לפני שאני אמשיך, יהודית גיגי ממשרד החינוך רוצה להגיד מילה.
<יהודית גיגי: על האולפן.
<יהודית גיגי: בתקופה האחרונה, אחרי שתם הגל של כנפי יונה העלייה הלכה ופחתה נעשתה כאן פעולה מצוינת של פתיחת כיתות המשך, זאת אומרת עולים שעדיין נמצאים כאן, ניתנת להם אפשרות להמשיך וללמוד עברית ולשפר את השפה.
<יהודית גיגי: עכשיו מגיעים לכאן עולים חדשים, שלוש כיתות נפתחו, אף על פי שזה לא כיתות תקניות, אבל אנחנו רוצים לתת לצעירים פוש להתקדם קדימה, לא להושיב אותם עם קשישים ומבוגרים.
<יהודית גיגי: מה שיפה בהנחלת הלשון העברית באולפנים לעולי אתיופיה, לומדים עברית, מורה דובר אמהרית משולב עם מורה להנחלת הלשון העברית.
<יהודית גיגי: יש כאן למידה מעניינת, יפה, אולפן של עשרה חודשים, יש כאן צוות מצוין.
<יהודית גיגי: גם כאן לומדים במסגרות מתוקשבות, יש כאן מעבדת מחשבים ויש כאן מורה שבאופן מיוחד אישרתי שתגיע אחר הצהריים לקבל את התלמידים ולהיכנס לאתר הכיתתי שלהם.
<אלין אבנארון: חינוך בלתי פורמלי, אז כמו שאמרתי, מועדון הילדים, יש חונכות שמפעילות את הילדים לפי קבוצות גיל.
<אלין אבנארון: זה כולל הכנה לכיתה א' ופעילות מורשת, חגי ישראל, ג'ימבורי, מורות חיילות, עזרה בשיעורי בית וכן הלאה וכן הלאה.
<אלין אבנארון: עוד מילה על המתנדבים פה, כי זו באמת מבחינתי אחת מגולות הכותרת של מרכז קליטה חרוב.