GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דוד מהרט: אנחנו חושבים שלעניין של האינטגרציה יש חשיבות רבה.
<דוד מהרט: אינטגרציה היא לא עניין של ציונים, היא גם עניין של תחושה, של שייכות ומחוברות.
<דוד מהרט: נוצר מצב, שכרגע לא ננתח אותו, שלבתי-הספר שבהם יש ריכוז גבוה של בני הקהילה בגדול נוצרה תדמית כמסגרת מתייגת.
<דוד מהרט: בחלק מהמקומות, מבלי לעשות הכללות, ההישגים הלימודיים של הילדים באותם בתי-ספר היו מאוד נמוכים.
<דוד מהרט: מי שרוצה, אני יכול גם להראות לו את ההישגים שלהם.
<דוד מהרט: כך שתמכנו בדברים האלה.
<דוד מהרט: מעבר לכך, כמה תוכניות בקצרה שאנחנו מקדמים אותן במסגרת תרומות.
<דוד מהרט: יש תוכנית שנקראת תוכנית "ממני".
<דוד מהרט: אגב, האחות שלה היא תוכנית העצמה אישית, שאנחנו מכירים אותה במסגרת פעילות משרד החינוך.
<דוד מהרט: תוכנית "ממני" היא תוכנית שמאתגרת את הצעירים והצעירות בני הקהילה, שנראים לנו הכי מרשימים בהישגים שלהם, בקורות החיים שלהם, ומביאים אותם להעביר הרצאות בבתי-הספר, לא כאתיופים אלא כבעלי מקצוע בתחום מסוים, ומעבירים פעילות לכל הכיתה.
<דוד מהרט: נעשה מחקר על-ידי בחורה מוכשרת מאוד בקהילה, לילך סגאי, שעושה עבודת תזה בתוכנית שמקבלת שבחים.
<דוד מהרט: יש תוכנית שהפעלנו עד לשנה שעברה, שנקראת "חושבים קדימה".
<דוד מהרט: היא תוכנית מעברים שמחזקת את הילדים לקראת המעבר לחטיבות הביניים בכיתות ד', ה', ו', באמצעות הליבה.
<דוד מהרט: ילד שמסיים כיתה ו' ומתחיל כיתה ז', שם מתחילה ההסללה, איזו בגרות תהיה לו, וזה גם קובע איזה תואר יהיה לו באוניברסיטה.
<דוד מהרט: ממש בימים אלה אנחנו מתחילים בתוכנית שנקראת "טעמי מדע".
<דוד מהרט: זאת תוכנית שמשלבת את הילדים בני הקהילה בפעילות של נוער שוחר מדע, באוניברסיטאות, בטכניון, בתל-אביב, באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת בן-גוריון.
<דוד מהרט: אני מתחבר למה שאמר יהונתן, כאשר ילד מהקהילה מסתובב עם חולצה עם הלוגו של המוסד האקדמי, אני מאמין שזה גם אומר לו שזה לא לבני אלים, אלא כל מי שרוצה יכול להגיע לכך.
<דוד מהרט: לעניין של השורשים, ליוויתי קבוצת ילדים למסע שורשים לאתיופיה.
<דוד מהרט: אני מאמין שהחיבור של בני הקהילה לחברה הישראלית מתחיל קודם כל לחיבור עם הזמן.
<דוד מהרט: הייתי באמבובר.
<דוד מהרט: כשהיינו באמבובר, ירדנו בירידה וילדים מהסביבה רצו אחרי בני הקהילה ואמרו להם: לו יכולתי להיות אתה.
<דוד מהרט: אני חושב שבני הקהילה הסתכלו בגאווה בהיותם יהודים יוצאי אתיופיה ובהיותם ישראלים, שחוזרים לשם, מדליקים שם נרות חנוכה ושרים את כל שירי החנוכה.
<דוד מהרט: אני חושב שכאשר אתה שלם עם עצמך, אתה יכול גם להתחבר לחברה הישראלית.
<דוד מהרט: אחד מהדברים שהיום אנחנו מתמודדים אתם בקרב בני הקהילה זה נושא המוטיבציה.
<דוד מהרט: יש תחושה הולכת וגדלה בקרב בני הקהילה, שאם נולדת עם הצבע הזה ואם אתה שייך לקהילה הזאת, לא בטוח שההישגים הלימודיים שלך מספיקים כדי להשתלב.
<דוד מהרט: וזה נבנה על-ידי זה שיש אקדמאים רבים בני הקהילה שלא מוצאים תעסוקה בהשכלה שהם רכשו, והאחים והאחיות שהם היו מושא התקווה שלהם, חושבים לעצמם: אם הם לא מצאו, אז למה לי להתאמץ אם זה לא יכול לפתוח לי את העתיד?
<דוד מהרט: לכן אנחנו מביאים את הדמויות האלה, להגיד: חברים, נכון שיש אפליה, נכון שיש גזענות, אבל לא בכל מקום יש גזענות, לא בכל מקום יש אפליה, לא בכל מקום מפלים את בני הקהילה לרעה.
<דוד מהרט: כך שהאחים והאחיות שלכם, אולי לפעמים בנתונים פחות טובים משלכם, הצליחו להגיע להישגים, וגם אתם יכולים לעשות את זה.
אברהם נגוסה: נשמע עכשיו את מרב אלקן, מנהלת מחלקת התוכניות והפרויקטים של רשת אורט.
<מרב אלקן: תודה, אדוני היושב-ראש.
<מרב אלקן: אני נמצאת פה בשני כובעים.
<מרב אלקן: רשת אורט ישראל, כמו שאתם יודעים, היא הרשת החינוכית הגדולה בישראל.
<מרב אלקן: אבל גם כאן בעיקר ובגאווה כזכיין של הפרויקט הלאומי.
<מרב אלקן: קודם כל, כזכיין של הפרויקט הלאומי.
<מרב אלקן: אנחנו זכיין של הפרויקט הלאומי למעלה מ-10 שנים.
<מרב אלקן: השנה היו בתוכנית 1,340 תלמידים בתשעה יישובים.
<מרב אלקן: מתחילת הדרך, כשהתחלנו לעבוד בתוכנית, חשבנו שאין זה מקומנו להחליף את צוותי בתי-הספר ואת בתי-הספר.
<מרב אלקן: ולכן מתחילת הדרך אנחנו עובדים עם הצוותים, עם מורי בתי-הספר בהכשרת המורים, בהשתתפות בישיבות פדגוגיות.
<מרב אלקן: אני יכולה להגיד שההתגייסות של בתי-הספר הייתה ברמה כזאת שמנהלי בתי-ספר וסגני מנהלים השתתפו כמתגברים בתוכניות.
<מרב אלקן: זאת אומרת, מבחינתנו כשיום אחד לא יצטרכו את הפרויקט והוא יסתיים, הידע, היכולות, ההיכרות יישארו בבתי-הספר.
<מרב אלקן: זה מבחינתנו, כמי שגם מנהלים במקביל בתי-ספר, יודעים שזו אחת המחויבויות הגדולות שלנו.
<מרב אלקן: כמו שאמרתי, אנחנו מפעילים את התוכנית בתשעה יישובים.
<מרב אלקן: יש לנו עוד פיילוט בשני יישובים ובכמה בתי-ספר יסודיים.
<מרב אלקן: התוכנית, למרות שהיא תוכנית נפרדת לבני העדה, לא מתויגת כתוכנית לחלשים.
<מרב אלקן: כי קבוצות המצוינות, ביקורים באקדמיה – התוכנית מתגברת את כל הרמות.
<מרב אלקן: היא לא תוכנית שמיועדת חלילה לחלשים, אלא קבוצות המצוינות מעורבות יחד עם הקבוצות של התלמידים היותר מתקשים.
<מרב אלקן: אנחנו עובדים חזק מאוד עם הצוותים, וחזק מאוד על תחושת המסוגלות לא רק של התלמידים, אלא של הצוותים להגיע עם התלמידים להישגים.
<מרב אלקן: עם השנים אנחנו באמת רואים שיש לזה השפעה.
<מרב אלקן: אם נדבר על נתונים, לפי מכון "ברוקדייל", בלי התערבות זכאות של תלמידים בני העדה עמדה בזמנו על 40%.
<מרב אלקן: אני מתחברת מאוד למה שרוני אמר, כשיש התערבות והיא התערבות טובה, אנחנו מגיעים ל-82% זכאות בנתניה, ל-92% זכאות בפתח-תקווה ומספרים דומים ביישובים אחרים.
<מרב אלקן: 84% בעפולה.
<מרב אלקן: כלומר, ההתערבות הנכונה מביאה לתוצאות.
<מרב אלקן: אין בזה בכלל ספק.
<מרב אלקן: אנחנו גם עובדים על הנושא של בגרות איכותית וקבלה לאקדמיה.
<מרב אלקן: נעשות פעולות רבות שאין לנו זמן לפרט אותן.
<מרב אלקן: הן עובדות גם על תחושת ההעצמה של התלמידים, גם עם ההורים, ובעיקר באמת על עבודה בתוך בתי-הספר על שינוי מעמד התלמידים בבית-הספר.
<מרב אלקן: זה מתחבר למה שנאמר פה על הפרויקט הלאומי והפעילות המבורכת שלו, כמובן בשיתוף פעולה עם משרד החינוך ועם הגופים האחרים.
<מרב אלקן: אני רוצה להגיד כמה מילים עלינו כרשת "אורט" ועל התוכנית שהתחלנו להפעיל בשנה שעברה כפיילוט, שהיא בעצם עובדת בתוך בתי-הספר שלנו על פיילוט מנהיגות.
<מרב אלקן: אני מתחברת כאן למה שנאמר לגבי היכולת להיות מנהיג רק אם אתה מכיר את הזהות שלך.
<מרב אלקן: בשנה שעברה עשינו פיילוט ב-10 בתי-ספר, בשיתוף "אשלים" ואגף קל"ע במשרד החינוך.
<מרב אלקן: עבדנו על העצמה של תלמידים בני העדה האתיופית וקבוצות מנהיגות.
<מרב אלקן: אבל קבוצות המנהיגות בלבד היו מעורבות, ובתוך קבוצות המנהיגות נלמד על תרבות העדה, על מנהיגים של העדה.
<מרב אלקן: אבל ביחד, כדי שבאמת יהיה כוח ללמוד ביחד, לזהות את החוזקות וללכת אתן בגאווה.
<מרב אלקן: התוכנית לוותה על-ידי מרכז הערכה של סמינר לווינסקי, וההערכה הראתה שינוי גדול מאוד.
<מרב אלקן: בסופו של דבר אנחנו באמת מאמינים שהשינוי צריך להיות בהישגים, ביכולות, בהעצמה.
<מרב אלקן: אבל בלי שינוי שייעשה בחברה מסביב ובתפיסות של החברה מסביב יהיה קשה להתנפץ כל פעם על קרקע של קשיים.
<מרב אלקן: במישור הלאומי אנחנו רואים הצלחה גדולה מאוד לקבוצות הנפרדות, כפי שנעשה בפרויקט הלאומי.
<מרב אלקן: אבל במישור המנהיגותי, העוצמתי וההכנה של החברה הקולטת אנחנו רואים חשיבות גדולה גם בכך.
<מרב אלקן: יושבת אתי לידיה פינק, מנהלת התוכנית.
<מרב אלקן: אני חייבת להגיד את זה.
<מרב אלקן: הישגים גדולים, בזכותה ובזכות המנהיגות שלה.
אברהם נגוסה: מר וונדה אקלה, מנכ"ל נציגות הארגון של יוצאי אתיופיה.
<וונדה אקלה: אני לא מפעיל תוכנית חינוכית, אבל אני רוצה להתייחס לנקודות שעלו כאן.
<וונדה אקלה: אני מעריך את האנשים שעושים את המלאכה, וזה מחמם את הלב.
<וונדה אקלה: אבל אחת הבעיות שלי, שבין מה שמסופר פה ובין מה שקורה בשטח, כלומר מה שאנשים אומרים, יש נתק מסוים.
<וונדה אקלה: ואם הנתק קיים, יש שני דברים.
<וונדה אקלה: האחד, יכול להיות אנשים שעובדים קשה ולא מפרסמים את מה שהם עושים.
<וונדה אקלה: הדבר השני, אולי לא עושים נכון.
<וונדה אקלה: זה גם יכול להיות.
<וונדה אקלה: אלה שתי שאלות שכולנו צריכים לתת איזשהו מענה עליהן.
<וונדה אקלה: מספר מקבלי השירות הוא מספר קטן.
<וונדה אקלה: אחת הטענות היא שהתקציבים יותר גדולים.
<וונדה אקלה: לכן, אם התקציב יותר גדול והמספר של הנהנים מהשירות הוא קטן, יש איזשהו סימן שאלה.
<וונדה אקלה: אני חושב שהבמה הזאת יכולה לתת איזשהו מענה לכל השאלות שעולות בשטח.
<וונדה אקלה: דבר נוסף, הקהילה של יוצאי אתיופיה מפוזרת בשישה יישובים.
<וונדה אקלה: אני אסקור את תוכנית החומש.
<וונדה אקלה: כשתוכנית החומש קמה, אמרו שזה שישה יישובים ושבע שכונות.
<וונדה אקלה: אבל זאת תוכנית של קהילה.
<וונדה אקלה: גם אמרו שהתוכנית צריכה להתחיל כפיילוט.
<וונדה אקלה: היא התחילה כפיילוט ומתה כפיילוט.
<וונדה אקלה: אם כך, מבחינת התקשורת לכלל האוכלוסייה היא מאבדת את הפרופורציה.
<וונדה אקלה: אם היו אומרים שהתוכנית היא רק לשש שכונות או לשבע שכונות, אז אנשים אחרים לא היו מצפים שהתוכנית יכולה להגיע אליהם והם יכולים לקבל את השירות.
<וונדה אקלה: לכן כאן יש איזושהי בעיה בין הפרסום למציאות.
<וונדה אקלה: אני חושב שכמו שנאמר, יש הרבה תוכניות שבאמת מצליחות, ואם לא היו מתערבים גם האוכלוסייה הייתה יכולה להיות במקום אחר.
<וונדה אקלה: אבל בואו ננסה לחבר את העניין הזה, לצמצם את הביקורת מול העשייה של האנשים.
<וונדה אקלה: אם נעשה את העניין הזה אולי נלך לכיוון הנכון.
<וונדה אקלה: פעם הייתה עלייה של העצמה.
<וונדה אקלה: עכשיו יש הנושא של גידול ושילוב.
<וונדה אקלה: זה עולה כל הזמן.
<וונדה אקלה: לדעתי הגידול והשילוב לא הייתה צריכה להיות השאלה.
<וונדה אקלה: אני חושב שכל יוצאי אתיופיה לומדים ביחד, וזה לא אומר שבגלל הצבע שלהם הם נכשלים.
<וונדה אקלה: השאלה היא כשיוצאי אתיופיה יושבים ביחד, מה אתה נותן לו.
<וונדה אקלה: זה השיקול שצריך להיות.
<וונדה אקלה: אם יוצאי אתיופיה לומדים ביחד ושולחים להם מורות חיילות, והתקציב הוא דל, זה באמת יהיה כך.
<וונדה אקלה: לכן הציפיות מראש, שהם יכולים להסתדר במעט תקציבים, זה לדעתי לא צריך להיות השיקול.
<וונדה אקלה: יש בתי-ספר שבהתחלה אמרו שיוצאי אתיופיה לומדים ביחד, וזה משפר אותם.
<וונדה אקלה: ראו שהפיזור לא הצליח והחזירו אותם לאותו בית-ספר שמשם פיזרו אותם.
<וונדה אקלה: עכשיו, ככל שמשקיעים את ההשקעה הנכונה, ההצלחה שלהם יותר גדולה.
<וונדה אקלה: לכן זה לא בכל מחיר שזה כך.
<וונדה אקלה: אם אנחנו מסתכלים על החינוך, הוא קודם כל מתחיל בבית, אחר כך בבית-הספר, אחר כך המסגרת שאחרי בית-הספר, וכן המוטיבציה של הילד.
<וונדה אקלה: ככל שנקיים את הדיון בצורה כזאת, אולי אחד ילמד מהשני, אחד ישלים את השני, ונוכל להוביל את העניין הזה כמו שאנחנו רוצים.
<וונדה אקלה: אבל כולנו צריכים לזכור גם את התופעות האחרות, כל האמירות וכל ההפגנות, שלכל אחד ואחד יש החלק שלו מה הוא צריך לתקן.
<וונדה אקלה: כולם צריכים לחשוב.
אברהם נגוסה: נשמע עכשיו את חגית חובב, יועצת האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.
אברהם נגוסה: אני צריך ללכת להצביע ולחזור.
אברהם נגוסה: המשיכו בבקשה.
<חגית חובב: אני רוצה להתחיל עם שני נתונים.
<חגית חובב: האחד, 80% מהילדים הלומדים היום במערכת החינוך עם ילידי ישראל.
<חגית חובב: הנתון השני הוא מחקר שהתפרסם לאחרונה, של מרכז "טאוב", שילד שהגיע עד גיל 12 לארץ משתלב יותר.
<חגית חובב: כלומר, יש פער גדול בין מי שהגיע עד גיל 12 לבין מי שהגיע לאחר מכן.
<חגית חובב: רוב הילדים, כפי שאמרתי, הם ילידי ישראל.
<חגית חובב: אני שואלת את עצמי, בעקבות דברים שנאמרו כאן – יש להבחין.
<חגית חובב: יש ארגונים שהיו פונקציונאליים לשנות ה-80 וה-90, והיום אתה שואל את עצמך מדוע הם קיימים.
<חגית חובב: התוכניות לפעמים מנציחות מצב שהיה והוא לא מתאים למצב הנוכחי.
<חגית חובב: שמחתי לשמוע כאן שחלק מהנתונים כבר מדברים על גישה יותר פרטנית.
<חגית חובב: אנחנו באגודה למען יהודי אתיופיה סוברים שמאחר שהקהילה היום מאוד הטרוגנית, מן הראוי אולי לעבור מתוכניות שהולכות לקבוצה, לשכונה, אל תוכניות שהולכות יותר לפרט והן מתבססות יותר על גישות שמתאימות יותר לכל אדם וזה הפתרון המתאים לו.
<חגית חובב: כי לעתים אנחנו כופים על הילד ללכת למרכז למידה של יוצאי אתיופיה, וזה לא מתאים לו.
<וונדה אקלה: היית באיזושהי שכונה שפעלה בנושא הזה?
<וונדה אקלה: הייתם שם, בדקתם את זה?
<חגית חובב: אנחנו רואים את התוצאות הסופיות.
<וונדה אקלה: יש כל מיני תוצאות.
<חגית חובב: אנחנו רואים שיש תוצאות, אבל עדיין הפערים אינם מצטמצמים.
<חגית חובב: ואז אנחנו שואלים את עצמנו לאחר 30 שנה מדוע הפערים לא הצטמצמו.
<חגית חובב: אז ייתכן שההסבר לכך הוא מה שאתה אמרת, שכל אחד ואחד עושה את הפעולה שלו, אבל הפעולה היא בהיבט מאוד מצומצם.
<חגית חובב: אז צריך לחשוב שוב, כי ייתכן שיש גם כפילויות בתוך המערכת.
<חגית חובב: אנחנו רק סוברים שלגבי ילדים שהם ילידי ישראל וכל המערכת משקיעה, היה מן הראוי לשאול שוב את מקומן של העמותות השונות שפועלות היום בתחום.
<חגית חובב: אינני באה כאן לבקר את פעילותן של העמותות, אבל לפעמים נראה לנו שקיומן של העמותות משחרר למעשה גם את המשרדים ממחויבותם.
<חגית חובב: כאן אני רוצה לברך את משרד החינוך, שקיבל על עצמו למעשה את הגישה הזאת והוא אומר היום: אני בוחן מחדש את התוכניות שלי ואת העברת הדברים לסוכני חוץ.
<חגית חובב: אנחנו לא מטילים את זה על האגף לקליטת עלייה שיעסוק בעולים, והעבודה הזאת היא חשובה מאוד, אלא על האנשים עצמם, שכל אחד מהם בתחומו אחראי לקדם את התלמידים יוצאי אתיופיה.
<חגית חובב: אני בכוונה לא אומרת "עולים", כי הם אינם עולים מאתיופיה.
<דנה גורדון שושני: טזתה גרמאי, בבקשה.
<טזתה גרמאי: תודה על ההזדמנות.
<טזתה גרמאי: ענת כגן, שיצאה, התנצלה שהיא לא יכלה להמשיך להישאר.
<טזתה גרמאי: אני מגיעה ממכון פוירשטיין, שזה מכון שמתעסק באבחון פוטנציאלי ויכולת המודע של האדם.
<טזתה גרמאי: זה מכון שהעבודות שלו מתמקדות בארץ ובעולם.
<טזתה גרמאי: אני אתמקד במה שאנחנו עושים כאן בארץ, בעיקר בקרב הקהילה.
<טזתה גרמאי: המכון התחיל לעבוד עם חיילים ב-2004, בשיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם צה"ל.
<טזתה גרמאי: התוכנית הזאת הוכיחה את עצמה כתוכנית מצוינת וטובה, שמצליחה לשלב צעירים בתפקידי איכות שקודם לכן היו בו אולי, אבל היו בו מעט מאוד צעירים יוצאי אתיופיה.
<טזתה גרמאי: אני מדברת על כל תפקידי האיכות שיש בצבא.
<טזתה גרמאי: בנוסף אנחנו עושים הכשרות בקרב המשטרה.
<טזתה גרמאי: המכון מעביר סדנאות לשוטרים, וזאת קריאה שהגיעה דווקא מהמשטרה.
<טזתה גרמאי: הם ראו את הניסיון הרב שיש למכון עם צעירים וביקשו לעשות כך.
<טזתה גרמאי: אני אתמקד בתוכנית השלישית שפועלת מ-2010 ועדיין ממשיכה.
<טזתה גרמאי: זו תוכנית שנקראת "הזדמנויות שוות בהשכלה".
<טזתה גרמאי: זו תוכנית שמבקשת לשלב צעירים יוצאי אתיופיה באקדמיה.
<טזתה גרמאי: זה נכון שיש אקדמאים יוצאי אתיופיה, אבל הייתה תקופה שמספר האקדמאים שהיו באוניברסיטה הלך והצטמצם, והמשמעות של זה היא די ברורה.
<טזתה גרמאי: זה אקדמאים בתארים יותר מתקדמים בכמות יחסית קטנה.
<טזתה גרמאי: מעבר לזה, סוגי הלימוד של הצעירים או האקדמאים היה רק לתחומים מסוימים, שכפי שדוד הזכיר קודם, השתלבות בהם ובתעסוקה היא בעייתית.
<טזתה גרמאי: התוכנית שלנו התחילה ב-2010, כפי שאמרתי.
<טזתה גרמאי: היא התחילה באוניברסיטת בר-אילן.
<טזתה גרמאי: היא כמובן תוכנית שפועלת בשיתוף עם מנהל הסטודנטים וארגונים אחרים באקדמיה, והפדרציה שדי נרתמה לעניין וג'וינט ישראל.
<טזתה גרמאי: הממוצע של יוצאי אתיופיה בפסיכומטרי היה בזמנו 425, שעם זה אי-אפשר להיכנס לחוגים שהם משמעותיים.
<טזתה גרמאי: האוניברסיטה שלקחה על עצמה לשלב ולקחת את הפרויקט הזה הייתה בזמנו אוניברסיטת בר-אילן.
<טזתה גרמאי: כיום אנחנו פועלים גם בבר-אילן וגם באוניברסיטה העברית.
<טזתה גרמאי: לשאלה של הכמויות, יש לנו כרגע כמאה סטודנטים בשתי האוניברסיטאות.
<טזתה גרמאי: יש לנו כ-30 בוגרים וכ-25 צעירים שאמורים לסיים בסוף השנה הזאת.
<טזתה גרמאי: אנחנו מתמקדים בעיקר בכך שהצעירים האלה ייכנסו למסלולים שהם יותר פרקטיים.
<טזתה גרמאי: הכוונה היא למקצועות שהם יותר יישומיים אחר כך.
<טזתה גרמאי: אני מדברת על מחלקות כמו רפואה, הנדסה, רוקחות, ריפוי ועיסוק, עבודה סוציאלית.
<טזתה גרמאי: מספר הסטודנטים שיש לנו במדעי החברה – אני די מעריכה את המסלול הזה, אבל מדעי החברה, שהוא יותר ממוקד, הוא יחסית צר.
<טזתה גרמאי: זאת אומרת, משתדלים שמי שנכנס לתוכנית ילמד את מה שהוא רוצה ללמוד, וכן מכוונים שהלמידה תהיה למידה של מצוינות.
<טזתה גרמאי: המטרה של התוכנית היא כן לאפשר לצעירים להיכנס לאקדמיה, לעבור את שלוש השנים.
<טזתה גרמאי: אין להם איזושהי תוכנית שמבדלת אותם משאר הסטודנטים.
<טזתה גרמאי: אנחנו מתערבים בשלב ההתחלתי.
<טזתה גרמאי: הליווי שיש אחר כך הוא ליווי אקדמי, והוא פר סטודנט ופר התמודדות שיש לו עם קושי כזה או אחר.
<טזתה גרמאי: כל שנה אנחנו פותחים מחזור חדש.
<טזתה גרמאי: זו השנה השישית בבר-אילן, והשנה הזאת היא שנה חמישית שאנחנו פותחים.
<טזתה גרמאי: יש לנו לא מעט צעירים שרוצים להיות בתוכנית.
<טזתה גרמאי: הקושי הגדול שאתו אנחנו מתמודדים הוא שבגלל בעיות תקציב אנחנו מוגבלים לקבל רק 20 בכל אוניברסיטה.
<טזתה גרמאי: שתי האוניברסיטאות מאוד מגויסות לתוכנית, אבל זאת תוכנית שצריכה לתת מענה לעוד הרבה צעירים.
<טזתה גרמאי: כמעט כל שנה אנחנו מאבחנים קרוב ל-150 מועמדים, שמתוכם אנחנו לוקחים 40 או 35 ולאחרים אין לנו מענה.
<טזתה גרמאי: אנחנו מקווים שהתוכנית הזאת תמשיך ונצליח לקלוט יותר אקדמאיים, משום שהאוניברסיטאות כרגע הן בשלב שהן רק רוצות להרחיב את התוכנית, אבל כמו שאמרתי, זה מלכ"ר וגוף חיצוני שאין לו היכולת לעשות את השינוי הממשי במסגרות הגדולות יותר.
<טזתה גרמאי: תודה.
<דנה גורדון שושני: יושב-ראש הוועדה מיד ייכנס.
<דנה גורדון שושני: דנה בן אור, בבקשה.
<דנה בן אור רוטמן: תודה.
<דנה בן אור רוטמן: אני מטעם עמותת "להיות", שהיא הגוף הזכיין של הפרויקט הלאומי.
<דנה בן אור רוטמן: אנחנו מפעילים חמישה מרכזי נוער באזור חיפה והקריות.
<דנה בן אור רוטמן: מגיעים אלינו כ-250 בני נוער מחמישה מרכזי נוער, ועוד כ-50 ילדים למועדונית שאנחנו מפעילים.
<דנה בן אור רוטמן: כרגע רק מועדונית אחת מקריית-ביאליק בשיתוף העירייה.
<דנה בן אור רוטמן: בעבר הפעלנו גם מועדונית בחיפה.
<דנה בן אור רוטמן: אנחנו מקווים לפתוח מועדוניות נוספות.
<דנה בן אור רוטמן: בעמותה יש כ-14 עובדים וכ-60 מתנדבים.
<דנה בן אור רוטמן: אנחנו מעניקים מסגרות אחר הצהריים לבני הנוער.
<דנה בן אור רוטמן: מקיימים שיחות אישיות, מעבירים פעילויות ערכיות, חינוכיות, מורשת, וכן חוגים שונים כגון ספורט, חשיבה.
<דנה בן אור רוטמן: אנחנו מקיימים שיתופי פעולה עם כל הגורמים ברשויות, שזה הרווחה, החינוך, בתי-הספר.
<דנה בן אור רוטמן: אנחנו בקשר עם יועצי בתי-הספר ועם המורים.
<דנה בן אור רוטמן: אנחנו גם בקשר עם תנועות נוער שונות שפועלות בעיר במטרה לחבר את הנוער לפעילות הפנאי בעיר.
<דנה בן אור רוטמן: אנחנו מקיימים עבודה משמעותית גם עם הנוער ועם הוריו בסדנאות הורים וילדים.
<דנה בן אור רוטמן: אנחנו דוחפים את הנוער להתנדבות בעיר, מתוך האמונה שדרך נתינה אתה יכול להתפתח ולהתעצם.
<דנה בן אור רוטמן: קיימת היום סכנת סגירה למרכז הנוער שלנו בקריית-ים.
<דנה בן אור רוטמן: אתמול התקיימה אסיפת הורים.
<דנה בן אור רוטמן: ההורים העידו באסיפה שבזכות מרכז הנוער יש פחות שוטטות, פחות עבריינות, פחות ונדאליזם בקרב הנוער.
<דנה בן אור רוטמן: אימא העידה שיש לה ילדים שלא לקחו חלק במרכז הנוער וילדים שלוקחים חלק.
<דנה בן אור רוטמן: על אלה שלא לקחו חלק היא אמרה שנגזרה עליהם מציאות אחרת, קשה, עבריינית יותר מאשר ילדיה אשר לקחו חלק במרכז.
<דנה בן אור רוטמן: אני חושבת שזאת המשמעות הכי גדולה של מרכזי הנוער שלנו.
<דנה בן אור רוטמן: בשטח ההורים רוצים תוכניות שיעזרו לילדים שלהם ויפתחו בפניהם שוויון הזדמנויות בחברה הישראלית.
<דנה בן אור רוטמן: אנחנו פוגשים הרבה נערות שמגיעות, משתפות את מדריכות הנוער שלנו בקשר לפגיעות מיניות, הטרדות מיניות.
<דנה בן אור רוטמן: מרכז הנוער נותן להם מקום לבוא, לשתף, לדבר, לחשוף.
<דנה בן אור רוטמן: בזכות המדריכות הרגישות והעבודה המשמעותית אנחנו מצליחים לגשר בין הבנות לרווחה, לגורמים ברשויות, על מנת לעזור לנערות וגם לעשות חיבור שהוא נכון גם בלעדינו.
<דנה בן אור רוטמן: לנסות לעזור להן להגיע למקומות הנכונים.
<דנה בן אור רוטמן: בשנתיים האחרונות שבעה בני נוער שצמחו במרכזי הנוער שלנו יצאו לשנות שירות משמעותיות.
<דנה בן אור רוטמן: בעינינו זה שיא השילוב בחברה.
<דנה בן אור רוטמן: המדריכים במרכזי הנוער מהווים עבור הנוער מקום משמעותי וחשוב בשילוב בחברה הישראלית.
<דנה גורדון שושני: מירית פרנקל, מקדם עתידים, בבקשה.
<מירית פרנקל: צהריים טובים.
<מירית פרנקל: אני שמחה מאוד להיות כאן.
<מירית פרנקל: אני מנהלת פדגוגית בעמותת "עתידים", עמותה שפועלת ומקדמת מצוינות מדעית בפריפריה מזה 13 שנה.
<מירית פרנקל: תחת העמותה יש לנו מגוון רחב מאוד של תוכניות.
<מירית פרנקל: אנחנו מתחילים לעבוד עם הילדים בגיל בית-ספר, מלווים אותם דרך כמה תחנות מאוד חשובות.
<מירית פרנקל: אני לא אפרט את כולן, אני חושבת שהוצג פה מגוון גדול מאוד של תוכניות שמטפלות בנושאים של אוריינות וזהות וכל הדברים האלה.
<מירית פרנקל: אם אני מסתכלת רגע על הערך המוסף שלנו, שאותו הייתי רוצה להציג כאן – כי מבחינתי זה מודל שהוא מצליח, אנחנו מודדים את עצמנו עם מכון מחקר, מכון "סולד", ולכן אני רוצה לראות את זה גדל ומתפתח – זה הנושא של העתודה הצבאית.
<מירית פרנקל: הוזכר כאן השירות הצבאי.
<מירית פרנקל: יש לנו בתוך צה"ל מנהלת מובנית, מנהלת צבאית שנקראת "עתידים".
<מירית פרנקל: היום קרוב ל-40% מהעתודאים בצה"ל הם עתודאים של "עתידים" והם משרתים בתפקידים טכנולוגיים מאוד בכירים.
<מירית פרנקל: היום אפשר להגיד שמבחינה טכנולוגית, מבחינה ביטחונית, הצבא נסמך עליהם.
<מירית פרנקל: יש לנו זרוע שנמצאת כבר בתוך הצבא.
<מירית פרנקל: זה ערך מוסף אחד.
<מירית פרנקל: הערך המוסף השני הוא השלב הבא אחרי האקדמיה.
<מירית פרנקל: גם באקדמיה אנחנו נמצאים.
<מירית פרנקל: יש לנו תוכנית שנקראת "עתידים לתעשייה".
<מירית פרנקל: אנחנו נמצאים גם בשלב אחרי האקדמיה, בתעשייה.
<מירית פרנקל: אנחנו מצמיחים את החבר'ה שלנו ומטפחים אותם להיות מהנדסים ולהגיע לכל נקודות ועמדות המפתח האסטרטגיות גם בצבא, גם במשק הישראלי, בתעשייה.
<מירית פרנקל: בתוך כל המנגנון הזה, אנחנו עובדים כמובן גם עם האוכלוסייה האתיופית.
<מירית פרנקל: הוזכר כאן הנושא של הבידול מול השילוב.
<מירית פרנקל: התלמידים יוצאי העדה האתיופית הם חלק אינטגראלי מהאוכלוסייה של התלמידים שלנו, מהסטודנטים, מהעתודאים.
<מירית פרנקל: יהונתן הזכיר את הנושא של המעטפת.
<מירית פרנקל: אנחנו רואים שברגע שנותנים את הכלים, אפשר להגיע להישגים כבירים.
<מירית פרנקל: אנחנו מאוד נשמח לפתח את זה עוד יותר.
<מירית פרנקל: העמותה עובדת בשיתוף פעולה צמוד עם משרדי ממשלה שונים – משרד החינוך, משרד המדע, המשרד לפיתוח הנגב והגליל.
<מירית פרנקל: אנחנו עובדים בצמוד עם כל האקדמיות הכי בכירות, גם בשלב של התוכנית הבית-ספרית, כיוון שהתלמידים שלנו מגיעים לאקדמיות ועושים חקר, וגם בתוכניות שבהן אנחנו נמצאים באקדמיה, סטודנטים נמצאים באקדמיה, בטכניון, באוניברסיטת תל-אביב, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במכללות השונות.
<מירית פרנקל: הנושא של האוכלוסייה האתיופית הוא מבחינתנו יעד שאנחנו רוצים מאוד לקדם אותו, כי זה נמצא על סדר היום הלאומי.
<מירית פרנקל: המטרה שלנו כעמותה – אתם בעצמכם יודעים, יש כאן עמותות שהן ותיקות מאתנו – אתה חייב כל הזמן להתאים את עצמך לצרכים של השטח.
<מירית פרנקל: במקרה שלנו אנחנו מגדירים את זה כצרכים הלאומיים, כי אנחנו רוצים שהתלמידים והסטודנטים יגיעו למקומות האלה ויוכלו לעשות את השינויים ולהשפיע.
<מירית פרנקל: אני מזמינה את כל מי שנמצא כאן, את הארגונים ואת העמותות, להתחבר, כדי שנוכל כולנו להשיג את השינוי שלשמו התכנסנו כאן היום.
<וונדה אקלה: כמה יוצאי אתיופיה משתתפים אצלכם?
<מירית פרנקל: בשנים האחרונות יש לנו בין 300 ל-700 משתתפים יוצאי העדה האתיופית, במגוון תוכניות.
<מירית פרנקל: בשנה האחרונה היו לנו כ-400 משתתפים ב"קדם עתידים", שזאת התוכנית הבית-ספרית, ב"עתידים לתעשייה" ובעתודה הטכנולוגית בצבא.
<דוד מהרט: כמה שורדים מאלה שהולכים לעתודה?
<מירית פרנקל: אחוזי השרידות הם גבוהים מאוד.
<מירית פרנקל: מה שמיוחד שם, שאנחנו מלווים אותם לאורך כל העתודה.
<דוד מהרט: עד לפני שלוש שנים זה היה בערך שרידות של כחצי מהם.
<מירית פרנקל: אנחנו עושים מחקר כל פעם של חמש שנים, ומהנתונים שקיבלנו עולה שהשרידות עלתה.
<מירית פרנקל: אני חושבת שמהבחינה הזאת, בגלל הליווי וגם השיבוץ של התפקיד, אנחנו לא רק מכינים אותם, דואגים שהם מתקבלים ושוכחים.
<מירית פרנקל: אנחנו מלווים אותם והם נשארים.
<מירית פרנקל: תוך כדי השירות הצבאי גם ממשיכים ללימודים יותר מתקדמים.
<מירית פרנקל: יש הרבה עבודה, אחרת לא היו צריכים אותנו.
<מירית פרנקל: אנחנו מבחינתנו רוצים ללמוד ולייעל את הדרכים שבהן אנחנו פועלים.
<מירית פרנקל: יש אחוזי הצלחה, אבל יש עוד הרבה עבודה.
<וונדה אקלה: פרויקט "עתידים" פעל בשיתוף פעולה עם הפרויקט הלאומי, ולפני כשנה ביטלנו את זה בגלל שאחוז השרידות של הילדים שהיו בתוכנית לא הצליחו ולא השתלבו, ואפילו הועברו ל"אקסיומה".
<וונדה אקלה: כתוצאה מכך המספר שדיברת עליו, 400 ילדים – אני לא רואה אותם ברשימה.
<מירית פרנקל: אם לעשות קצת סדר, אנחנו פועלים בשיתוף עם משרד החינוך.
<מירית פרנקל: יש לנו גופים מפעילים, אנחנו משמשים כגוף מטה.
<מירית פרנקל: אחד מהגופים המפעילים הוא "אקסיומה".
<מירית פרנקל: התוכנית פועלת בשיתוף פעולה שהוא בא והולך.
<מירית פרנקל: אני יכולה להגיד לך, שמתוך ה-400 האלה, קרוב ל-300 תלמידים זה "קדם עתידים".
<מירית פרנקל: אנחנו מצמיחים, אנחנו עובדים לפי עיקרון הרצף.
<מירית פרנקל: זה מספר שאני יכולה לתת לך, הוא בדוק.
<מירית פרנקל: אני המנהלת הפדגוגית של התוכנית הבית-ספרית, אז אני יודעת אחד לאחד.
<מירית פרנקל: אנחנו מצמיחים אותם.
<מירית פרנקל: היום אנחנו יוצרים תוכניות עם מכון וייצמן, עם אוניברסיטת תל-אביב, לחזק עוד יותר ולהצמיח.
<מירית פרנקל: כולי תקווה שאנחנו נצליח לעשות דברים טובים יותר ממה שאנחנו עושים עכשיו.
<דנה גורדון שושני: נציגת משרד החינוך, בבקשה.
<מיכל עוז ארי: אני ממונה במשרד על כל הנושא של שותפיות בין-מגזריות ותוכניות חיצוניות.
<מיכל עוז ארי: זה תפקיד די חדש במשרד החינוך, וזה תפקיד שעדיין לא קיים במשרדי ממשלה אחרים.
<מיכל עוז ארי: עכשיו לומדים את התהליך שאני כבר אציג.
<מיכל עוז ארי: משרדי ממשלה אחרים לומדים את התהליך שאנחנו עשינו בשנתיים האחרונות ומנסים ליישם את זה אצלם.
<מיכל עוז ארי: בשנתיים האחרונות, מתוך אמונה בזה שחיזוק החברה האזרחית ככלל משמעו חיזוק החברה הישראלית ובטח מערכת החינוך, הובלנו תהליך של הסדרה של כל הנושא של שותפויות עם גופים חיצוניים, בדגש על תוכניות שפועלות במערכת החינוך.
<מיכל עוז ארי: ההסדרה הזאת הייתה סביב שולחן עגול בין מגזרי, שבסופו ביוני לפני שנה גובשה מדיניות.
<מיכל עוז ארי: זאת פעם ראשונה בממשלה שגובשה מדיניות בשיח בין-מגזרי.
<מיכל עוז ארי: רבים מהיושבים פה שותפים לשיח, ואני חושבת שכמעט כולם גם נמצאים בתוך מאגר התוכניות, שזה אחד מתוצרי המדיניות הזאת.
<מיכל עוז ארי: למדיניות יש שני תוצרים.
<מיכל עוז ארי: האחד זה מאגר תוכניות ממוחשב, שקודם כל ממפה את כל התוכניות שפועלות בכלל במוסדות החינוך.
<מיכל עוז ארי: עד היום יש במאגר בערך 1,000 תוכניות.
<מיכל עוז ארי: אנחנו מצפים לכמעט 5,000 תוכניות.
<מיכל עוז ארי: כנראה שזה המספר, אנחנו עדיין לא ממש יודעים מה המספר.
<מיכל עוז ארי: המאגר הזה נשען גם על חכמת ההמונים, כמו אתרים.
<מיכל עוז ארי: זאת אומרת שמנהלי בתי-ספר ומנהלי אגפי חינוך ברשויות ימשבו את התוכניות, וכך יהיה לנו יותר מידע על כל תוכניות.
<מיכל עוז ארי: מצד שני, אנשי מקצוע במטה משרד החינוך ייתנו את המשוב המקצועי שלהם לגבי כל תוכנית.
<מיכל עוז ארי: התוכניות מופיעות במסלולים שונים, אני לא אפרט את זה כאן.
<מיכל עוז ארי: אמרתי שיש למדיניות הזאת כמה תוצרים.
<מיכל עוז ארי: האחד זה המאגר.