GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<עינת אוריון: כשאנחנו מביטים קדימה, ומה שחשוב פה זה השורות התחתונות, אנחנו פילחנו בעזרת נתונים שקיבלנו מהאגף לקליטת תלמידים עולים, את הפוטנציאל על-פי מחוזות.
<עינת אוריון: בשנה הבאה נשלח רגל בפעם הראשונה למחוז דרום, ששם יש פוטנציאל מאוד גדול.
<עינת אוריון: בסך הכול אנחנו רואים את עצמנו בהיקף של 4-3 שנים, בהינתן המשך תמיכה ממשלתית בתוכנית ומודל המימון כפי שתיאר אותו דן, עם פוטנציאל מקסימאלי של קרוב ל-7,000 תלמידים יוצאי אתיופיה ואף למעלה מזה.
<עינת אוריון: תודה.
אברהם נגוסה: מה שחשוב בתוכנית הזאת, שכולנו שואפים לכיוון של השתלבות.
אברהם נגוסה: אז התוכנית היא בשילוב ולא בצורה של בידול, ולכן יישר כוח.
אברהם נגוסה: עכשיו נשמע ממיכל אברה סמואל, מנכ"לית עמותת "פידל" לחינוך ושילוב חברתי של יוצאי אתיופיה.
<מיכל אברה סמואל: אני מברכת על המפגש הזה.
<מיכל אברה סמואל: אני חושבת שזאת פעם ראשונה שבוועדות שאני משתתפת מביאים את המגזר השלישי להשמיע ולספר באופן אקטיבי על הפעילויות ועל התוכניות.
<מיכל אברה סמואל: יישר כוח ליושב-ראש.
<מיכל אברה סמואל: עמותת "פידל" שמה ארבעה עקרונות עבודה מאוד משמעותיות.
<מיכל אברה סמואל: האחד זה הקניית כלים.
<מיכל אברה סמואל: דבר שני, היא פועלת מתוך הקהילה ולמען הקהילה.
<מיכל אברה סמואל: דבר שלישי, יצירת שינוי לטווח הארוך.
<מיכל אברה סמואל: וכן מדובר בארגון שכל הזמן לומד.
<מיכל אברה סמואל: זה ארגון שהוקם על-ידי ד"ר נגיסט מנגשה ב-1996.
<מיכל אברה סמואל: לאורך השנים הצלחנו להכשיר חינוכיים חברתיים, כ-144 מגשרים שהיום נמצאים ברחבי הארץ, נותנים מענה לקהילה בחינוך הפורמאלי.
<מיכל אברה סמואל: מתוך זה, לייצר אנשי מקצוע יוצאי אתיופיה שיוכלו להשתלב בתוך המערכת.
<מיכל אברה סמואל: הדבר הנוסף שאנחנו כארגון ראינו, אחרי ההכשרה של המגשרים, הוא שכיסינו באופן יחסי את המענים, הקמנו מרכזי נוער שפועלים ביישובים שונים ברחבי הארץ.
<מיכל אברה סמואל: יש לנו 800 מרכזי נוער כאלה שאנחנו מפעילים, חלק בשיתוף ובמימון של הפרויקט הלאומי, חלק ברשויות מקומיות, קרנות, פדרציות ושותפים נוספים שאנחנו מפעילים.
<מיכל אברה סמואל: במרכזי הנוער אנחנו בעצם נותנים מענה לכ-1,000 ילדים אחרי הצהריים בתוכניות שונות.
<מיכל אברה סמואל: תוכניות של העשרה, חוגים, פעילויות.
<מיכל אברה סמואל: שם אנחנו רואים את העבודה המאומצת שלנו, שבני הנוער יוצאים מתוך המרכז שלנו ופורצים החוצה לתוך הפעילויות הפורמאליות הקיימות, לתוך התוכניות השונות של הרשויות.
<מיכל אברה סמואל: מבחינתנו, לתת להם את ארגז הכלים שיאפשרו להם לפעול ולתפקד כתלמידים נורמטיביים ומובילים בתוך הרשות.
<מיכל אברה סמואל: הן בתנועות נוער, הן בתוכניות מנהיגות ובפעילויות שונות.
<מיכל אברה סמואל: התוכנית הנוספת שפיתחנו לאורך שנים היא תוכנית מנהיגות צעירה.
<מיכל אברה סמואל: תוכנית שאנחנו לוקחים בני-נוער ועובדים אתם לאורך שלוש שנים.
<מיכל אברה סמואל: בשנה הראשונה עובדים על מי הם, מה הזהות שלהם, מה הכוחות שלהם.
<מיכל אברה סמואל: בשנה השנייה אנחנו עובדים אתם על מה זה מנהיג.
<מיכל אברה סמואל: מנהיג יכול להיות בכיתה, מנהיג יכול להיות ברחוב, בשכונה.
<מיכל אברה סמואל: השאלה היא איך מביאים מודלים לחיקוי שיפגשו מצליחנים מתוך תחום ידע רחב מאוד.
<מיכל אברה סמואל: בשנה השלישית אנחנו אומרים: חבר'ה, עד עכשיו קיבלתם, עכשיו זה הזמן שלכם לחזור לתרום לקהילה.
<מיכל אברה סמואל: הקהילה יכולה להיות קהילת יוצאי אתיופיה, קהילה רחבה, שכונה, חונכות.
<מיכל אברה סמואל: לצד זה אנחנו עובדים גם על הנושא של זהות.
<מיכל אברה סמואל: אחד הדברים שאנחנו רואים בקרב בני-הנוער שגדלו פה והתחנכו פה הוא הנושא של שמירת הזהות, המורשת, תחושת השייכות.
<מיכל אברה סמואל: זה מקום שאנחנו רואים בו עבודה מאוד מעמיקה.
<מיכל אברה סמואל: הדבר הנוסף שאנחנו רואים זה הנושא של הורים.
<מיכל אברה סמואל: הורים הם חלק משמעותי מאוד בבניית עוגן משמעותי לילדים, להשתלבות שלהם.
<מיכל אברה סמואל: לכן אנחנו עובדים בסדנאות הורים עם מנהיגות הורית.
<מיכל אברה סמואל: אנחנו מצליחים להביא את ההורים להיות שותפים אקטיביים בחיי היום-יום של הילדים שלהם.
<מיכל אברה סמואל: אם אני אסכם את מודל העבודה שלנו כארגון שפועל כמעט ב-20 יישובים ונותן מענה לכ-5,000 ילדים, נוער, ישראלים ותיקים, אנשי מקצוע והורים, אנחנו רואים את החלק הפורמאלי.
<מיכל אברה סמואל: בבוקר יש הרצף.
<מיכל אברה סמואל: הרצף הוא משמעותי מאוד בעבודה שלנו.
<מיכל אברה סמואל: בבוקר החינוך הפורמאלי, הילדים מתחנכים בחינוך הפורמאלי, אחר כך יש אחר הצהריים, מה קורה לילדים בשעות הפנאי.
<מיכל אברה סמואל: כולנו יודעים שאנחנו מצליחים לתת לילדים הפרטיים שלנו חוגים משמעותיים, ואנחנו צריכים לאפשר גם לחבר'ה הצעירים לצרוך חוגים ותוכניות.
<מיכל אברה סמואל: בציר הזה אחר הצהריים אנחנו נוגעים גם בהורים, גם בבני-נוער ובסביבה שלהם בקהילה.
<מיכל אברה סמואל: ההצלחות שלנו מבחינתי הן ההכשרה שלנו את המגשרים, שהם משולבים היום בכל ציר בחינוך, ברווחה, בכל הפעילויות האפשריות.
<מיכל אברה סמואל: הצמצום של השוטטות ועבריינות הנוער בתוך השכונות שאנחנו פועלים בהן, מניעת נשירה, שילוב במסגרות שהן פורמאליות לתנועות נוער, לתוכניות מצטיינות.
<מיכל אברה סמואל: זה חלק משמעותי מאוד.
<מיכל אברה סמואל: יש לנו כ-40 עובדים בארגון.
<מיכל אברה סמואל: התקציב שלנו, לצערי, חוץ מהרשויות שבאמת שותפות אתנו מבחינת התשתיות במרכזי הנוער, רוב התקציבים שלנו מגיעים מתרומות, מהפרויקט הלאומי, מקרן "מוריה", מקרן "ידידות".
<מיכל אברה סמואל: אני אחטא אם לא אמנה את כל השמות.
<מיכל אברה סמואל: בעבר היה לנו שיתוף הפעולה שלנו עם הממשלה, אבל בשנים האחרונות אני כן מצפה שנגדיל את שיתוף הפעולה שלנו גם בתרומה כספית לפעילות של העמותה.
אברהם נגוסה: נשמע עכשיו את קייס עזריה אביהו, נשיא מועצת הכוהנים.
<עזריה אביהו: אני אדבר על המבוגרים, לא על הילדים.
<עזריה אביהו: לפני 12 שנה הקמנו את מועצת הכוהנים כדי לשמר את הזהות היהודית ואת המורשת של הקהילה, איך לשמור אותה.
<עזריה אביהו: כמו חג הסיגד וחגים אחרים.
<עזריה אביהו: יחד עם עיריית ירושלים ועם כל העיריות אנחנו מובילים את החג הזה.
<עזריה אביהו: לצערנו היו המון התאבדויות, המון רציחות של נשים על-ידי בני זוגן, וזה יצר בעיה לקהילה.
<עזריה אביהו: אנחנו הקייסים קמנו כדי למנוע את האירועים הקשים הבאים.
<עזריה אביהו: התחלנו להסתובב וללמד בכל מקום.
<עזריה אביהו: האירועים האלה היו ממש מטרידים, כי הילדים נשארים בלי ההורים, בלי אבא ובלי אימא, וזה היה מפחיד.
<עזריה אביהו: במיוחד הגבר האתיופי שרוצח את זוגתו זה דבר שהיה מפחיד.
<עזריה אביהו: בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה, בתוכנית חומש, לקחנו תקציב קטן והתחלנו להסתובב בכל מקום.
<עזריה אביהו: בתחילה לקחנו שישה מקומות.
<עזריה אביהו: אומנם שישה מקומות זה כסדנא, כעניין לימודי, אבל אנחנו מסתובבים בכל מקום שיש בו החמרה.
<עזריה אביהו: אירוע שקורה מתחת לבניין גורם לסכסוך בין השכנים, גורם לסכסוך בין האנשים, גורם גם לילדים שייכנסו לאלכוהול ולסמים, גורם לכל מיני הדבקות של מחלות.
<עזריה אביהו: לקחנו לעצמנו את הדבר הזה.
<עזריה אביהו: שנים רבות היינו באתיופיה ולא הייתה אצלנו הדבקת מחלות, לא היינו הורגים את האישה ולא היינו מחזירים נקמה בלי משפט.
<עזריה אביהו: איך זה יכול להיות?
<עזריה אביהו: כל כך התגעגענו, כל כך רצינו להיות בארץ הקודש, במדינת ישראל הקדושה.
<עזריה אביהו: לא סתם עלינו, כל אחד מאתנו.
<עזריה אביהו: העלייה שלנו לא הייתה עלייה קלה.
<עזריה אביהו: היה בה אובדן בנפש, היו בה מחלות, היה צריך ללכת ברגל.
<עזריה אביהו: אני עליתי ב-1991 ב"מבצע שלמה" והייתי שנתיים במחנה.
<עזריה אביהו: זה לא היה קל.
<עזריה אביהו: אנשים מחכים עכשיו 12 ו-15 שנה כדי לעלות, וזה סבל.
<עזריה אביהו: הם עזבו את הבית, עזבו את השכונה.
<עזריה אביהו: משכירים בית בשירותים ובמקומות אחרים ונמצאים בסבל גדול.
<עזריה אביהו: לא סתם באנו למדינת ישראל, בכיף.
<עזריה אביהו: איך יכול להיות שאנחנו נדבקים במחלות לא נורמאליות ולתופעות כמו רציחות?
<עזריה אביהו: האם זה בגלל האמונה?
<עזריה אביהו: בגלל כל מיני דברים?
<עזריה אביהו: לכן התכנסנו הקייסים, באמונה שלמה.
<עזריה אביהו: בעזרת ה' תשמעו בזמנים הקרובים שלא יהיו הרבה מקרים כאלה.
<עזריה אביהו: לצערנו אנחנו לא יכולים להגיע לכמה שכונות וללמד.
<עזריה אביהו: אנחנו מאוד רוצים להגיע לכל שכונה וללמד, ללא שום קשר לתוכנית.
<עזריה אביהו: אנחנו גם צריכים לפתח את הספרים שלנו.
<עזריה אביהו: גייסנו גם את קרן "ידידות".
<עזריה אביהו: פיתחנו כמה ספרים ויש לנו עוד הרבה תוכניות בעזרת ה'.
<עזריה אביהו: אבל עשינו את החלק הגדול, הכואב והנורא, טיפול בנושא של אובדן נשים שנרצחות בידי בעליהן.
<עזריה אביהו: אנחנו נלחמים בזה מאוד, זה עדיין לא נגמר.
<עזריה אביהו: אנחנו מסתובבים ללמד את הדברים האלה.
<עזריה אביהו: וגם אנחנו צריכים לצמצם את האירועים שקורים מתחת לבניין.
<עזריה אביהו: זה גורם לילדים לשתייה ולשכרות ולאלימות.
<עזריה אביהו: כל הדברים האלה הם באחריותנו.
<עזריה אביהו: אנחנו לוקחים את ההובלה.
<עזריה אביהו: נכון, כמה ארגונים מסתובבים מבית-ספר לבית-ספר, נותנים מענה.
<עזריה אביהו: כל הפרויקטים משקיעים הרבה.
<עזריה אביהו: אבל אחרי שהם חוזרים אל ביתם, שרואים את הנסיבות וכל המקרים האלה, זאת בעיה.
<עזריה אביהו: אני גר באשקלון, נכנסנו למקומות וראינו מה אירוע מביא.
<עזריה אביהו: איך יכול להיות שאדם מבוגר יוצא ומשתין מאחורי הבניין.
<עזריה אביהו: המילים האלה מזעזעות, זה לא מקובל שאני מוציא דברים כאלה, אבל התחייבנו.
<עזריה אביהו: החלטנו בישיבה להוציא מילים קשות, כדי שתהיה אמירה מצד הקייסים.
<עזריה אביהו: אני גאה שבעיר שלנו אין אף אירוע, אף אחד לא עושה כך מתחת לבניין.
<עזריה אביהו: כל זה הוא באחריותנו, בגלל המילים שאנחנו אומרים.
<עזריה אביהו: אם לא נביא את הקהילה, את ההורים, מלמדים את הילדים יחד אתם, זה לא יקרה.
<עזריה אביהו: אם אנחנו כל יום מלמדים את הילדים, הם חוזרים הביתה ורואים את הדברים האלה.
<עזריה אביהו: אם לא ניקח את ההובלה ביחד, המצב לא ישתנה בחיים.
<עזריה אביהו: כמה שנשקיע מיליונים, המצב יישאר אותו מצב.
<עזריה אביהו: זה כרגע מה שאנחנו עושים.
<עזריה אביהו: תודה.
אברהם נגוסה: תודה רבה, קייס אביהו.
אברהם נגוסה: הצטרפה אלינו חברת הכנסת סופה לנדבר, שרת הקליטה לשעבר.
אברהם נגוסה: נשמע את שושנה בן-דור, מנכ"לית ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה.
<שושנה בן-דור: אני רוצה להודות לוועדה וליושב-ראש הוועדה שהזמינו אותי לדבר היום על ההזדמנות להציג את מה שאנחנו עושים.
<שושנה בן-דור: אני מודה שאני מתרגשת בפורומים כאלה, אז אני מקווה שאני אצליח להגיד כל מה שתכננתי ורשמתי.
<שושנה בן-דור: אז אם אני מסתכלת על הדף יותר מדי, אני מתנצלת מראש.
<שושנה בן-דור: קשה מאוד לסכם מעל 30 שנות פעילות של הארגון.
<שושנה בן-דור: אולי צריכים לעשות את החשבון שוב, כי הארגון קיים משנת 1982.
<שושנה בן-דור: הוא קם בארצות-הברית, כפי שמבינים מהשם, והמשרד הראשי עדיין שם, עם ארבע מטרות בהתאם לזמן.
<שושנה בן-דור: סיוע לשמר את הקהילה האתיופית, כשהיא עוד הייתה באתיופיה; סיוע בעלייה; סיוע בקליטה, עם דגש על חינוך; סיוע בשימור מורשת.
<שושנה בן-דור: אנחנו יושבים זה ליד זה, ואני מקווה שזה לא במקרה.
<שושנה בן-דור: מדוע התמקדנו בחינוך?
<שושנה בן-דור: על אף שהיו תוכניות אחרות בעבר, הארגון רואה את החינוך וההצלחה בחינוך כמפתח לשילוב של הקהילה בחברה הישראלית, וכמפתח למוביליות חברתית, תוך אמונה שזאת ההשקעה הנכונה.
<שושנה בן-דור: אני גם רוצה להוסיף, ואני חושבת שזאת נקודה חשובה, שהקהילה משתנה.
<שושנה בן-דור: יש הרבה שינויים, הקהילה לא אחידה.
<שושנה בן-דור: יש הטרוגניות רבה בקהילה היום.
<שושנה בן-דור: לכן כל מי שעובד אתה או מתוכה – אנחנו צריכים להתאים את עצמנו לשינויים שחלים בתוך הקהילה עם השנים, או בתוך קבוצות שונות בקהילה.
<שושנה בן-דור: התוכנית הוותיקה של הארגון, שקיימת מאמצע שנות ה-80, מלגות מחיה לסטודנטים בהשכלה הגבוהה.
<שושנה בן-דור: יש לנו כרגע כמעט 400 סטודנטים בשנה שמקבלים את המלגות האלו, מעל ל-2,700 בוגרים.
<שושנה בן-דור: התוכנית מבוססת על תרומה ישירה בין תורם לבין סטודנט, ולפעמים מתפתחים יחסים אישיים בין התורם לסטודנט.
<שושנה בן-דור: רבים מהאנשים שהפכו למנהיגים בקרב הקהילה קיבלו את המלגות.
<שושנה בן-דור: כאשר התוכנית התחילה היו כ-50 סטודנטים בשנה.
<שושנה בן-דור: כמעט כולם קיבלו, אם לא כולם.
<שושנה בן-דור: היום אנחנו מכסים אולי 20%, אז יש גידול מבורך במספר הסטודנטים בהשכלה גבוהה.
<שושנה בן-דור: הלוואי ויכולנו להדביק את הקצב הזה.
<שושנה בן-דור: תוכנית הדגל שלנו היא תוכנית הלימודיות, שהיא פועלת בבתי-ספר יסודיים כתוספת לשעות הוראה, בעיקר אחר הצהריים כתוספת ליום הלימודים.
<שושנה בן-דור: החלטנו לעבוד בגיל היסודי כיוון שאנחנו רוצים שתלמידים יוצאי אתיופיה יצליחו מתחילת הלימודים הפורמאליים, במקום שתהיה התערבות מאוחרת יותר שבאה לתקן אצל תלמידים שחוו כישלון עד שהגיעו לגיל יותר מבוגר.
<שושנה בן-דור: התוכנית קיימת מ-1993 ועברה שינויים בהתאמות.
<שושנה בן-דור: אנחנו עובדים בתוך בית-הספר שבו התלמידים לומדים על מנת לקדם תיאום מלא עם המחנכות בפיתוח תוכניות לימודים בתוך הלימודייה ומעקב אחרי כל תלמיד וצרכיו.
<שושנה בן-דור: אנחנו גם נותנים חומרי למידה והעשרה על בסיס אישי.
<שושנה בן-דור: אני יכולה לפרט יותר את מה שאנחנו עושים, אבל עד כאן.
<שושנה בן-דור: הצוות הוא צוות מקצועי.
<שושנה בן-דור: המורים והמורות עם תעודת הוראה, קבוצות קטנות, שכבתיות, עד 10 תלמידים.
<שושנה בן-דור: אנחנו גם נותנים ארוחת צהריים.
<שושנה בן-דור: כאמור, התוכנית קיימת משנת 1993, ואני רוצה גם קצת לשתף בתובנות שלנו.
<שושנה בן-דור: כלומר, אנחנו גם רואים שהאתגר העיקרי הוא בתחום האוריינות והשפה, פיתוח מושגים וידע עולם.
<שושנה בן-דור: התלמידים עם כישורי שפה טובים פורצים קדימה, מצליחים לפי כל קני המידה, ולכן אנחנו עובדים על הנושא הזה.
<שושנה בן-דור: אני מתחברת להרבה ממה שדן ועינת אמרו.
<שושנה בן-דור: אנחנו גם עוזרים בפיתוח חשיבה מתמטית.
<שושנה בן-דור: לחלק מהתלמידים, אם אין הורה בבית שיכול לסייע בהכנת שיעורי-בית, אנחנו גם מקדישים לזה חלק מהזמן.
<שושנה בן-דור: כ-80%-75% מהתלמידים נמצאים ברמת כיתת האם.
<שושנה בן-דור: אנחנו גם עושים מעקב, וגם חלקם עם ציונים גבוהים.
<שושנה בן-דור: לא הבאתי את כל המדדים אתי, אבל אני כן רוצה להדגיש שגם אנחנו מאמינים בחשיבות של לעשות מעקב ומדידה והערכה, ורמת כיתת האם היא הקובעת.
<שושנה בן-דור: לפעמים חשוב מאוד לציין את ההתקדמות האישית של תלמיד, כשתלמיד מתקשה מאוד.
<שושנה בן-דור: אבל אנחנו צריכים גם לדאוג שאם לא כולם אז כמעט כולם יגיעו לרמת כיתת האם.
<שושנה בן-דור: בשנה הזאת לימדנו ב-17 בתי-ספר, כ-740 תלמידים.
<שושנה בן-דור: אין לנו מעקב כמה בוגרים היו במשך השנים.
<שושנה בן-דור: עבדנו בשמונה יישובים, אבל התוכנית כאמור התחילה ב-1993, עם כל הכוונות להמשיך ולהפעיל אותה.
<שושנה בן-דור: אנחנו מחוברים היטב לעיריות ולרשויות המקומיות.
<שושנה בן-דור: התוכנית היא גם בתוך המאגר הרשום של תוכניות במשרד החינוך.
<שושנה בן-דור: תוכנית נוספת שאנחנו מפעילים היא תוכנית למתן מלגות לתלמידים בחטיבת ביניים ותיכון, שזה בעצם השתתפות בתשלומי הורים כדי לאפשר לתלמידים ללמוד בתוך היישוב שלהם, וגם לפי בחירתם, עם תקווה שנוכל לסייע להם להיות בבתי-הספר החצי פרטיים והפרטיים שהם לפעמים יקרים מאוד.
<שושנה בן-דור: כ-1,000 תלמידים בשנה מקבלים את המלגות האלה בכ-50 בתי-ספר וב-20 יישובים.
<שושנה בן-דור: התוכנית הזאת קיימת משנת 1997.
<שושנה בן-דור: יש לנו גם תוכנית שקוראים לה "ספרי ברני" על שם התורם, שזה לחלק ספרי קריאה לילדים בגילאים המאוד צעירים.
<שושנה בן-דור: זה מיועד יותר להורים ולאחים הגדולים, כדי שכבר מגיל מאוד קטן הם יקראו ספרים עם הילדים או אם יש להם עדיין אחים או אחיינים, ולפעמים באירועים אחרים, כדי שמגיל מאוד צעיר הילדים יאהבו את קריאת הספרים.
<שושנה בן-דור: כפי שאמרנו, האוריינות היא חשובה מאוד.
<שושנה בן-דור: יש לנו פעילות גם בתחום של שימור מורשת.
<שושנה בן-דור: אני לא אפרט.
<שושנה בן-דור: האתגר העיקרי שלנו כארגון הוא שאנחנו ארגון קטן ועצמאי, ולא מחוברים רשמית לגופים הגדולים.
<שושנה בן-דור: אבל אנחנו מאמינים שהיתרון הוא שאנחנו עושים את העבודה שלנו בצורה מקצועית ואנחנו יכולים לשתף אנשים עם הרבה ניסיון בשטח, שזה מתועד היטב.
<שושנה בן-דור: מבחינת התקציב, התקציב הכולל לכל התוכניות האלה שמניתי הוא קצת מעל לשישה מיליון שקלים בשנה.
<שושנה בן-דור: הרוב המוחלט מבוסס על קרנות ותרומות של אנשים, בעיקר מארצות-הברית.
<שושנה בן-דור: חלק מקרנות פה בארץ.
<שושנה בן-דור: רוב הרשויות המקומיות גם משתתפות, מי יותר ומי פחות.
<שושנה בן-דור: עם משרד החינוך עד עכשיו לא הגענו למידת השותפות שהיינו רוצים להגיע אליה.
<שושנה בן-דור: יש לנו מיזם משותף אחד כבר כמה שנים, ונהנינו מאוד ממשאבי החומש בראשון-לציון.
<עזריה אביהו: תוך 20 שנה איבדנו המון מנהיגים רוחניים גדולים, אבל בכל זאת הסמכנו מעל 23 קייסים.
<עזריה אביהו: אנחנו נלחמים להכרתם, וגם אנחנו נלחמים להחזיר את המעמד של הקייסים.
<עזריה אביהו: לא רק את מעמד הקייסים, מעמד לכל הקהילה.
<עזריה אביהו: מי שיודע מה זה "זהות יהודית", אנחנו נלחמים על הדבר הזה.
<עזריה אביהו: המלחמה היא לא רק עלינו.
<עזריה אביהו: העבודה של הקייסים היא לכל אחד ואחד.
<עזריה אביהו: בעזרת ה' עוד נפתח.
אברהם נגוסה: נשמע מיהונתן דוד, נשיא קרן "דויד", בבקשה.
<יהונתן דוד: תודה רבה, היושב-ראש אברהם נגוסה, חברת הכנסת סופה לנדבר.
<יהונתן דוד: זאת זכות גדולה להיות בו, גם כשאני בעצמי עולה, וגם להיות בפורום שחברי הכנסת הם עולים.
<יהונתן דוד: אני חושב שזה אומר הרבה על המדינה שלנו.
<יהונתן דוד: אני חושב שזה מבורך שהזמנתם את המגזר השלישי, כי המגזר השלישי הוא סוג של מעבדה.
<יהונתן דוד: יש תוכניות שהצליחו, ויש הרבה תוכניות שלא הצליחו.
<יהונתן דוד: אפשר להסתכל על המעבדה הזאת ולראות מה מצליח ולאילו תוכניות יש תוצאות.
<יהונתן דוד: המדינה יכולה להרחיב את התוכניות שהביאו את התוצאות מהמעבדה הזאת.
<יהונתן דוד: כולנו יודעים את כל הסטטיסטיקה, ואני חושב שהשאלה שהמדינה מסתכלת עליה היא איך אנחנו יכולים לקחת ילד או ילדה בגיל 6 ולהוביל אותם עד גיל 26, כך שבגיל 26 הם יוכלו להוביל את הדור הבא לבד, בלי התערבות של המדינה.
<יהונתן דוד: אולי אם נסתכל במעבדה של המגזר השלישי נוכל לראות כמה דוגמאות של מה מצליח בכל קבוצת גיל.
<יהונתן דוד: אם ניקח את הגיל הצעיר של בית-הספר היסודי, אני חושב שראינו את התוצאות שדן פוטרמן ועינת אוריין הציגו, עם התוכנית שלהם, והם סגרו פערים.
<יהונתן דוד: לא רק זה, אני חושב שפה יש סטטיסטיקה שהיא בהירה, כי ראינו שאפילו הילדים מהקהילה האתיופית הצליחו יותר.
<יהונתן דוד: זה מראה שיש פה פוטנציאל ענק, אם יודעים איך לעבוד נכון עם הילדים.
<יהונתן דוד: הבעיה היא שהיום הרבה מהנוער בקהילה מוזנחים, כולם גרים באזורים מסוימים, טאטאו אותם מתחת לשטיח ולא רוצים להסתכל.
<יהונתן דוד: אני חושב שאם באים ועובדים נכון, כמו תוכנית האוריינות, אז בגילאים של בית-הספר היסודי אני חושב שהתוכניות של אוריינות הן חשובות.
<יהונתן דוד: כי אם ילד מתחיל כיתה א' בפער וכבר בכיתה ו' הוא בפער של שנתיים, אז כבר קשה לסגור את הפערים האלה אחר כך ויש תסכולים, והילדים כבר יוצאים לרחוב בחטיבת הביניים.
<יהונתן דוד: אז כפי שאנחנו רואים את זה בקבוצת הגיל הזאת, זה המענה, אוריינות שנעשית בתוכנית שמביאה תוצאות.
<יהונתן דוד: שם זה כבר בשותפות עם המדינה וצריך להרחיב את זה.
<יהונתן דוד: הקרן שלנו היא קרן "דויד", אנחנו משקיעים מיליון דולר בשנה בנוער בקהילה האתיופית.
<יהונתן דוד: יש כמה תוכניות, אם זה מצוינות בספורט, אם זה בני-עקיבא, תוכנית "השחר", תוכנית מנהיגות עם גיל התיכון.
<יהונתן דוד: יש עוד כמה עמותות שהן מנהלות את התוכנית ואנחנו משקיעים על בסיס תוצאות, ובאמת הצלחנו להשפיע על תוצאות בתוכניות האלה.
<יהונתן דוד: גם הקמנו עמותת "מנהיגי העתיד", שזאת תוכנית שמתייחסת לקבוצת גיל מכיתה ז' עד כיתה י"ב.
<יהונתן דוד: שם התמונה קצת יותר מורכבת, כי זה לא רק לשים דגש על מצוינות ועל ארבע וחמש יחידות אנגלית ומתמטיקה, אלא שם גם צריך להתייחס לנושא של זהות של הנערים והנערות האלה.
<יהונתן דוד: פה ראינו מהניסיון שלנו שהרבה מהחבר'ה האלה סוחבים איזשהו תיק כבד על הגב, שהוא מפריע לאמביציה ולמוטיבציה.
<יהונתן דוד: גם אם אתה משאבים, אם אתה לא מתייחס לצד של הזהות והדברים האלה, אתה לא יכול באמת למקסם את המשאבים האלה בפן האקדמי.
<יהונתן דוד: לכן פה מדובר בתוכניות העצמה.
<יהונתן דוד: כמו שמיכל אמרה, דווקא כן ללכת אחורה ולהתחבר עם ההורים ולהתחבר עם התרבות ולהתגאות.
<יהונתן דוד: אינטגרציה זה לא להתבייש ולשכוח מאיפה באמת.
<יהונתן דוד: אינטגרציה זה קודם כל להתחבר לשאלה מי אתה, מה הזהות שלך, ולהבין את ההורים שלך ולהבין מאיפה באת.
<יהונתן דוד: כי כשאתה מבין מי אתה, הרבה יותר קל לך ללכת קדימה, בלי תיקים.
<יהונתן דוד: לכן התוכנית "מנהיגי העתיד" מתייחסת לדבר הזה, מביאה אנשים מוצלחים מהקהילה לדבר עם הילדים.
<יהונתן דוד: שלחנו את הילדים לקייטנות בארצות-הברית.
<יהונתן דוד: אנחנו שולחים אותם לקייטנת טכנולוגיה בישראל, שבאים ילדים יהודים מ-30 מדינות בעולם.
<יהונתן דוד: זה לא רק נותן את הטכנולוגיה, אלא זה נותן את התחושה לילד שיש לו חברים מכל העולם והוא על המפה, והוא לא מישהו מסכן באיזשהו שיכון.
<יהונתן דוד: התוכנית הזאת מתרחשת בטכניון, ועצם זה שהילד מגיע לטכניון והוא בן בית בטכניון, זה כבר לא משהו בעננים כאשר יגיע לשם אחר כך.
<יהונתן דוד: כי כבר כל הפרופסורים מכירים אותו והוא מרגיש שם בנוח ויש לו גאווה בקהילה שהוא לומד בטכניון.
<יהונתן דוד: בתוכנית שראינו שהם מצליחים בה יש שלושה מרכיבים: מעטפת, מעטפת ומעטפת.
<יהונתן דוד: זה אומר שאם אתה תסמוך על זה שהילדים יגיעו לבד, כנראה שהם לא יגיעו.
<יהונתן דוד: אבל אם תדאג לתחבורה ולרכז מהקהילה שמחובר עם ההורים והמורים והוא עוקב אחרי הילד, אז הוא יגיע.
<יהונתן דוד: ואם אתה מביא תוכנית ההעצמה ושורשים וגאוות יחידה, אז יש לך הצלחות.
<יהונתן דוד: אני חושב שהדברים האלה הם לא סותרים אינטגרציה, אלא הם השלב הראשון בשביל אינטגרציה.
<יהונתן דוד: זה הכיוון שלנו.
<יהונתן דוד: בנוסף לזה הבוגרים שלנו, שמגיעים לכיתה י"ב, יוצאים לטיול שורשים באתיופיה.
<יהונתן דוד: שם פגשתי במקרה את דוד יאסו.
<יהונתן דוד: זה דבר כל כך מעצים שאי-אפשר בכלל לתאר.
<יהונתן דוד: אנחנו עכשיו שמים יותר ויותר דגש בקרן שלנו על לימודים גבוהים.
<יהונתן דוד: בלימודים גבוהים המצב הוא שאין מספיק ייצוג פרופורציונאלי של הקהילה באקדמיה.
<יהונתן דוד: יש כמה סיבות לזה.
<יהונתן דוד: אני חושב שזה הדבר הכי קריטי מיידית כדי לפתור את הבעיה הזאת.
<יהונתן דוד: יש לנו כמה דרכים שאנחנו מסתכלים עליהן עכשיו.
<יהונתן דוד: יש גם תוכניות מוצלחות כמו "אופקים בהייטק" של קרן רש"י.
<יהונתן דוד: הרעיון הוא לקחת חבר'ה מהמצב, כי זה קצת לא הוגן למדוד אותם על-פי הבגרויות והפסיכומטרי כי ממילא הם היו בפערים.
<יהונתן דוד: אבל אם אתה נכנס לצבא ואתה רואה רקורד של הצלחה בצבא, זה אינדיקטור להצלחה באקדמיה.
<יהונתן דוד: פה צריך לשים הרבה דגש, להכניס מהצבא לאקדמיה עם המעטפת.
<יהונתן דוד: תודה רבה.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע עכשיו את דוד מהרט, מנהל מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה.
אברהם נגוסה: בתחילת הישיבה בירכתי את משרד החינוך על כך שהם הסכימו לדחות את המכרז בשנה.
<דוד מהרט: בוקר טוב.
<דוד מהרט: גם אני רוצה לברך את משרד החינוך, אבל אני רוצה גם לברך אותך ולהודות לך.
<דוד מהרט: אני מאמין שלדיון שהיה פה לפני כשבועיים ולשיחות שקיימת היה משקל.
<דוד מהרט: המצב הזה שבו היינו נתונים כחודשיים לפני פתיחת שנת הלימודים, 70 עובדים בלי לדעת מה יהיה אתם ב-1 בספטמבר, היה מצב אקוטי.
<דוד מהרט: אני שמח על הפתרון הזה ואני מקווה שבשנה הזאת יימצא פתרון, כפי שעובדי משרד ההיגוי מבקשים ממשרד החינוך להיקלט בתוך משרד החינוך ולעבוד כחלק אינטגרלי במשרד החינוך.
<דוד מהרט: אני מאמין שגם בעניין הזה תוכל לעזור לנו, כי אני חושב שזה יעד מאוד חשוב.
<דוד מהרט: כך שאני מוסר את תודתי בשמי ובשם עובדי מרכז ההיגוי.
<דוד מהרט: לעצם הדיון.
<דוד מהרט: האמת היא שמרכז ההיגוי הוא סוג של סמי ממסד, כפי שקראו לנו פעם.
<דוד מהרט: כי ראשית הקמתו של מרכז ההיגוי היא על-ידי משרד החינוך, ועיקר פעילותו ומימון פעילותו הוא על-ידי משרד החינוך.
<דוד מהרט: אבל הפעילות מתקיימת מחוץ למשרד החינוך, במסגרת העמותה שנקראת "האגודה לקידום החינוך", גוף שבשנים האחרונות פועל כזכיין במכרז.
<דוד מהרט: יחד עם זאת, מעבר לפעילויות האלה אנחנו גם מגייסים תרומות שמאפשרות לנו לקיים כמה פעולות.
<דוד מהרט: אני רוצה לציין בקצרה את הפעילויות שאנחנו מקיימים במסגרת מרכז ההיגוי.
<דוד מהרט: הפעילות ממומנת על-ידי משרד החינוך.
<דוד מהרט: כיום במרכז ההיגוי עובדים 70 אנשים, שפרושים מהצפון בקריית-שמונה עד ערד בדרום.
<דוד מהרט: הצוות שלנו מחולק למגשרים, צוות מחוזי וצוות מטה.
<דוד מהרט: יש לנו כ-55 מגשרים המשולבים ב-160 בתי-ספר, המלווים כ-11,000 תלמידים יוצאי אתיופיה.
<דוד מהרט: אני כבר מראש אומר, לא כל 11,000 התלמידים צריכים את העזרה של המגשרים, אבל בבתי-ספר יש לנו מגשרים שמשולבים בהם.
<דוד מהרט: יש צוות של שמונה אנשים שמלווה את נושא בני הקהילה בכ-52 יישובים ויש צוות מטה.
<דוד מהרט: זהו צוות מקצועי, צוות מנוסה, צוות שחלקו עבר קורס גישור במסגרת עמותת "פידל".
<דוד מהרט: חלקם אנשים אקדמאים, ולאחרונה על בסיס הידע והניסיון שצברנו הכשרנו בשנה שעברה עוד כ-23 אנשים, שמעבר לדברים הרגילים גם עברו הכשרה בתחום של האוריינות, איך ליצור סביבה אוריינית, איך לסייע להורים לייצר סביבה אוריינית.
<דוד מהרט: אני פחות עוסק באיך הורה צריך לקרוא או לא לקרוא, אבל אנחנו חושבים שאפשר ליצור סביבה אוריינית גם אם האבא או האימא לא יודעים לקרוא עברית.
<דוד מהרט: עדיין אפשר לטפח ילד שאוהב לקרוא, ולהורים יש תפקיד משמעותי מאוד בעניין הזה גם אם הם לא יודעים לקרוא.
<דוד מהרט: מעבר לכך, יש מגוון של תוכניות שעוסקות בטיפוח המורשת, תוכניות שעוסקות בהאזנה אישית, תוכניות שעוסקות בקשר הבין-דורי.
<דוד מהרט: הקשר הבין-דורי הוא אולי חלק מהנושא שלא תמיד ברור ומובן.
<דוד מהרט: יש הבדלים בין דוריים.
<דוד מהרט: ככל שההורים מבוגרים יותר והילדים מגיעים בגיל צעיר יותר, יש צורך בקשר בעזרת תוכן משותף לשיח בין-דורי.
<דוד מהרט: לכן הם מקיימים הרבה פעילויות, ואלה פעילויות מעניינות מאוד שמפגישות את ההורים והילדים ויוצרות פעולות שההורים מסבירים, ההורים מדריכים.
<דוד מהרט: אנחנו מאמינים שזה דבר חשוב מאוד.
<דוד מהרט: חלק מהתוכניות שלנו עוסקות בחונכות אישית.
<דוד מהרט: זה סיוע שאני חושב שהוא גם מענה לחלק מהקולות שאנחנו שומעים היום.
<דוד מהרט: זה סיוע שניתן פר ילד על-פי הצרכים שלו, להתאים לו סטודנט או סטודנטית לפי מה שהוא צריך.
<דוד מהרט: הוא מקבל את זה באופן אישי.
<דוד מהרט: זה דומה להורה בעל אמצעים שכאשר הילד שלו מתקשה הוא שוכר לו מורה פרטי.
<דוד מהרט: זאת דוגמה שאנחנו עושים במסגרת החונכויות.
<דוד מהרט: אנחנו מפעילים כ-40 סדנאות הורים בכל שנה, שמשתתפים בהן כ-60 הורים.
<דוד מהרט: התוכניות האלה ממומנות על-ידי משרד החינוך, כפי שאמרתי.
<דוד מהרט: אלה תוכניות שמטרתן להעמיק את המעורבות של ההורים.
<דוד מהרט: אנחנו רואים במעורבות של ההורים מרכיב חשוב מאוד.
<דוד מהרט: בלי ההורים אנחנו לא מאמינים שאפשר לעשות משהו משמעותי.
<דוד מהרט: אגב, לפני שנים אחת הפעולות הראשונות שעשינו, כשבאתי לגופים שעוסקים בהנחיית סדנאות הורים, ובתחילת הדרך היינו בעיקר גוף שמממן, הגישו לי תוכנית תקצוב.
<דוד מהרט: אמרו לי: סדנת הורים תעלה לכם כך, והיא מורכבת ממנחה סדנת הורים לא בן קהילה ושכר של מתרגם בן קהילה שיושב לידו ומתרגם לו.
<דוד מהרט: המודל היה שבא פרנג'י – סליחה על הביטוי – להנחות סדנאות הורים, ובן הקהילה היה יושב לידו ומתרגם לו מה אומר המנחה.
<דוד מהרט: יזמנו תוכנית יקרה מאוד במכון אדלר, הכשרנו אנשים מבני הקהילה והאמנו שבשלב הזה יש מוכשרים מקרב בני הקהילה שיודעים לעשות את הדברים האלה.
<דוד מהרט: יש לנו עיתון שנקרא "ידיעות נגט", שאנחנו מפיצים.
<דוד מהרט: מעבר לכך, בגישה שלנו אנחנו מאוד תומכים בכל מה שקשור למדיניות האינטגרציה.
<דוד מהרט: אתה מכיר את הנושא גם מהדיונים שקיימנו עם משרד החינוך.