GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מוטי ברקוביץ: אין לי הסבר למה הוא לא הזדהה.
<מוטי ברקוביץ: אני לא יודע מה הניע אותו.
מנואל טרכטנברג: אתה מבין?
מנואל טרכטנברג: אז יש משהו לא סביר בתיאור של המצב.
מנואל טרכטנברג: לא רק לא להזדהות, להשתולל עד כדי כך שזה הצדיק אזיקים ומכות.
<מוטי ברקוביץ: זה הצדיק אזיקים - -
<טמסגן באייך: התמונות פה, אפשר לראות את זה.
<טמסגן באייך: הוא לא הלך סתם לבית חולים.
<טמסגן באייך: אתה משקר.
<טמסגן באייך: על מה הוא הלך לבית חולים?
<מוטי ברקוביץ: אזקו אותו, זה נכון.
<מוטי ברקוביץ: במהלך פעולת אזיקה - - - אי אשר לאזוק אדם - -
סופה לנדבר: הוא סתם איבד את ההכרה.
סופה לנדבר: ..
אברהם נגוסה: יש לנו פה תעודה רפואית, של רופא שבדק וטיפל בו והיתה תפירה.
אברהם נגוסה: נאלצו לעשות תפירה בידו שנפגעה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לשאול: כמה שוטרים נפצעו מהכוח הזה שהשתולל?
<מוטי ברקוביץ: אין לי תשובה על השאלה הזאת.
<מוטי ברקוביץ: אני לא ידוע.
<מוטי ברקוביץ: אמרתי ולא הכחשתי ואמרתי שוב בתחילת דבריי – האיש נאזק במהלך הפעילות.
<מוטי ברקוביץ: במהלך פעילות אזיקה של אדם מופעל כוח סביר על מנת לאזוק אותו.
<מוטי ברקוביץ: כשצוות הפקחים מרגיש שלא ניתן לבצע את הפעולה באופן אחר, על פי הנוהל הקיים, על פי הנוהל המפורסם וכל הכללים המותרים, הוא נאזק.
<מוטי ברקוביץ: גם במקרה הזה הוא נאזק.
<מוטי ברקוביץ: עובדתית, ברגע שהצליחו לזהות אותו הוא שוחרר מיד.
<מוטי ברקוביץ: כך הגרסה שבידי אומרת, שברגע שניתן היה לזהות אותו הוא שוחרר מיד.
אברהם נגוסה: לא, לפי מה שהוא סיפר, השאירו אותו שם על האדמה ואפילו לא לקחו אותו לבית החולים לקבל טיפול.
אברהם נגוסה: פשוט השאיר אותו שם.
<מוטי ברקוביץ: הגרסה שנמסרה לי על ידי הפקחים אומרת שברגע שהוא זוהה – הוא שוחרר.
אברהם נגוסה: סיימת, אדוני?
<נירית אלקלעי: אני המבקרת הפנימית של רשות האוכלוסין.
<נירית אלקלעי: אני רוצה רק להעיר שהתיק - אני יודעת שיש הרבה תגובות והרבה אמוציות כאן - התיק נחקר עדין במשטרה.
<נירית אלקלעי: אני רוצה לסבר את האוזן לגבי מקרים דומים שבהם היו תלונות לגבי פקחים של רשות האוכלוסין, לגבי הפעלת אלימות כלפי נתינים זרים אחרים, לא כלפי יוצאי העדה האתיופית.
<נירית אלקלעי: התיקים האלה כן נבדקו על ידי המשטרה, כן הוגשו כתבי אישום כנגד פקחים שפעלו בניגוד לסמכותם או חרגו מסמכותם, ויש לנו מספר עובדים שבתי משפט קבעו שהם פעלו שלא כשורה, והעובדים האלה כבר לא נמצאים בעבודה.
מנואל טרכטנברג: מה האחוז של המקרים?
מנואל טרכטנברג: שמענו פה קודם נתון, וזו גם שאלה טובה למה אין נתונים, סטטיסטיקות פורמאליות, בדוקות, שנמסרות לוועדות הכנסת, מה אחוז המקרים שבהם מוגשת תלונה למח"ש או אליכם?
מנואל טרכטנברג: כמה נבדקים, כמה מגיעים לכתב אישום וכולי וכולי.
מנואל טרכטנברג: על פי מה ששמענו קודם, חצי אחוז, בסופו של דבר, מגיע לבית המשפט או אחוז, להרשעה.
מנואל טרכטנברג: לכן, אני אומר שעם כל הצער של מה שאני אומר עכשיו, אני לא נותן אמון בתהליך שלכם אלא אם כן תוכיחו לי אחרת.
מנואל טרכטנברג: לא שלכם, של המשטרה.
מנואל טרכטנברג: ומה שאתם צריכים להבין זה שיש פה לאור חוסר הסבירות הקיצונית של התיאור, ואני לא מתווכח אתך מוטי, על העניין שהיה צריך להפעיל כוח בעת האיזוק של החשוד.
מנואל טרכטנברג: בסדר.
מנואל טרכטנברג: אבל אין לך הסבר – אם מה שהפקחים אומרים הוא נכון, אני, מה שהייתי עושה, הייתי מאשפז את הבן–אדם הזה בבית חולים לחולה נפש לחיים כי הוא פסיכי.
מנואל טרכטנברג: כלומר, אתה היית מתנהג בצורה כזאת?
מנואל טרכטנברג: אני הייתי מתנהג בצורה כזאת?
מנואל טרכטנברג: הם בני אדם כמונו.
מנואל טרכטנברג: ולכן, אם יש פה התנהגות שהיא בלתי סבירה בעליל, אתה לא יכול לקבל את זה ביסודה של הגרסה.
מנואל טרכטנברג: הרי הכל מתחיל משם, מהפנייה, מהמגע הראשון שאדם מתבקש להזדהות.
מנואל טרכטנברג: זו ההתחלה.
מנואל טרכטנברג: זו נקודת המגע הראשונה.
מנואל טרכטנברג: אם הסיפור משם ואילך הוא בלתי סביר בעליל – נניח שהבן-אדם באמת לא רצה להזדהות, תשאל את עצמך למה.
מנואל טרכטנברג: המעבר מהנקודה הראשונה של המגע ועד לתוצאה – המעבר הזה עובר דרך לא סבירה בעליל, וזו הבעיה שיש לי עם כל הסיפור הזה.
מנואל טרכטנברג: פעם שנייה – על הנתונים שאמרנו, על חוסר האמון המוחלט ביכולת של המערכת לבדוק את עצמה ולהגיע לצדק.
מנואל טרכטנברג: לא רק לצדק, צדק זה צד אחד של המטבע.
מנואל טרכטנברג: הצד השני הוא הרתעה בשינוי התנהגות, וזה מה שאין לנו כאן.
<נירית אלקלעי: חבר הכנסת טרכטנברג, אני רוצה רק להעיר שבאותה סיטואציה, ההתנהגות שלו, שאני לא מוצאת כרגע איזה הסבר פסיכולוגי ללמה – אני גם לא פסיכולוגית בהכשרתי וגם לא מוטי אבל מבחינת הפקחים שהיו באותה סיטואציה, אדם שמתנהג באופן שבו האדם הזה התנהג, מעורר בהם חשד.
<נירית אלקלעי: - -
מנואל טרכטנברג: לא, אני רוצה לעצור אותך בנקודה הזאת – את מקבלת את הגרסה שלהם כנתון, ואני אומר שהקטע הזה של הגרסה זה הכי בעייתי.
סופה לנדבר: יכול להיות שהפקחים וההגירה צריכים לעבור בדיקות של פסיכולוגים מפני שבסיטואציה הזאת, עולה חדש שנמצא כאן, במדינת ישראל, לא דובר עברית, לא דובר אנגלית, וניגשים אליו עם כוח, אז הוא עונה בצורה של הגנה.
סופה לנדבר: אני חושבת שאם את תראי את המסמכים הרפואיים שלו, לא חיבקו אותו שם.
<נירית אלקלעי: אני לא חולקת שלא חיבקו אותו, אני רק רוצה להגיד שהתפקיד שלהם הוא לזהות.
<נירית אלקלעי: אם תרשו לי רק להשלים את המשפט כי נקטעתי כמה פעמים, אני אודה לך.
<נירית אלקלעי: הסיטואציה היתה של שני נתינים שנחשדו כשוהים בלתי חוקיים בארץ.
<נירית אלקלעי: הנתין הראשון נבדק ושוחרר, היה בסדר גמור.
<נירית אלקלעי: האדם השני, זה נקרא "נתין זר", ההתנהגות שלו עוררה את חשדם שמדובר אכן בשוהה שלא כחוק - -
מנואל טרכטנברג: אבל על זה אני כופר, על החלק הזה של הגרסה.
מנואל טרכטנברג: מה שאצלכם צריך לעורר חשד על הגרסה, זה הקטע הזה כי זה לא סביר.
מנואל טרכטנברג: אדם שיש לו תעודת זהות ישראלית, הדבר האחרון שהוא יעשה - הוא לא יוציא את זה מהכיס, כשהוא יודע מה קורה - -
<נירית אלקלעי: אבל הם לא יודעים את זה - - -
סופה לנדבר: עד שלא נותנים מכות הם לא יודעים את זה.
<קריאה: תפתחו את העיניים, די.
<קריאה: עד כאן.
<קריאה: די.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת, פרופסור יוסי יונה, הצטרף אלינו והוא צריך לצאת לוועדה אחרת.
אברהם נגוסה: בואו ניתן לו להתייחס לעניין.
סופה לנדבר: אנחנו מבקשים מהזוג שהגיע לדבר.
יוסי יונה: אדוני היושב ראש, שתי נקודות שאני רוצה להתייחס אליהן בהמשך לדבריו של פרופסור טרכטנברג, שהלך: אני חושב שרבים מאתנו מכירים את החוויה.
יוסי יונה: אני לא צריך להיות יוצא אתיופיה כדי לדעת במה מדובר, ואני אתייחס גם אחר כך לדרכים שצריכים להתמודד עם הסוגיה הזאת.
יוסי יונה: כשאני מגיע לשדה התעופה, אז יש את ה"פרופיילינג", וכפי שאתם יכולים להסתכל עלי, מי שלא מכיר אותי, הוא לא יודע אם אני יהודי או ערבי או תורכי.
יוסי יונה: אז יש "פרופיילינג".
יוסי יונה: אני יכול להגיד: אתם יודעים מה?
יוסי יונה: ה"פרופיילינג" קיים וישנן הצדקות לכך שמי שרוצה לעשות בידוק ביטחוני – המון פעמים זה קשור באמת בנקודה הספציפית הזאת, איך הגברת או השוטר פונה אליך.
יוסי יונה: האם הוא פונה אליך מתוך כבוד: סליחה אדוני, אתה יודע, אנחנו עושים כאן בידוק ביטחוני ואני נאלץ לבקש ממך תעודת זהות או לשאול לשמך.
יוסי יונה: ואז היחס יכול להיות לחלוטין הפוך: בבקשה אדוני, הנה תעודת זהות.
יוסי יונה: לפעמים אתם רואים איזה שהוא יחס שהוא כזה שוללני אפריורי.
יוסי יונה: שוללני.
יוסי יונה: ועכשיו, אני יכול להבין את האדם הזה – שלפעמים בא הפיתוי להגיד: אתה יודע מה?
יוסי יונה: לא רוצה לתת תעודת זהות.
יוסי יונה: לא בגלל שאני לא רוצה אלא בגלל שנקודת החיכוך הראשונית - -
סופה לנדבר: זלזול כזה.
יוסי יונה: כן.
יוסי יונה: הזלזול, חוסר הכבוד האנושי הזה, שביחד אתו פונים אל האדם, מעורר בו מיד התנגדות.
יוסי יונה: אתה מכבד את ה"פרופיילינג", ומכבד את זה שיש צורך בבידוק ביטחוני ואתה אומר, עדיין יש פה מקום לעניין האנושי, שזה מוביל אותי לנקודה השנייה, שפרופסור טרכטנברג דיבר עליה, ואני פונה כאן לנציגים הרשמיים של המשטרה ועוד, כי אני מעורב מזה גם בצד שני, בסוגיות הללו, דרך קולגה שלי באוניברסיטה, גיא בן פורת, ממדיניות ציבורית, שהוא מומחה מאד גדול בכל התחום הזה שנקרא רב-תרבותיות ושיטור.
יוסי יונה: הוא עשה פרויקט מאד גדול בקנדה, על הקודים המאד מאד מעניינים ומאד פרוגרסיביים ומאד הומאניים, שמשטרת קנדה מכילה או מטמיעה באופן שבו השוטרים עוברים השתלמות.
יוסי יונה: גם שם זאת ארץ מאד הטרוגנית, רב-גזעית, ונקודות החיכוך הן בעייתיות.
יוסי יונה: אנחנו יודעים הרי – תמונת הרקע שלנו, ואני אומר את זה בכאב ובצער וממש לא בשביעות רצון, שאנחנו חברה שמאופיינת במידה מאד רבה של חוסר סובלנות נימות גזעניות מאד מאד בוטות.
יוסי יונה: ולכן, כאשר יש את ההקשר הזה, וגם השוטרים עם המציאות הקשה שלהם – לכו תדעו, המשכורות הזעומות והלחץ שיש להם בבית, וכולם כועסים על כולם, וזה מתפרק על החלשים ביותר בחברה הישראלית.
יוסי יונה: אז לא שיש לזה הצדקה, חס וחלילה.
יוסי יונה: אני בא ואומר, ואני חושב, ודיברתי גם עם חלק מהבכירים של שמטרת ישראל – עד כמה יש לכם נכונות?
יוסי יונה: אני באמת רוצה לומר במובן של preventative medicine, רפואה מונעת, שלא גיליתי את הנכונות המספקת כדי לבוא ולהגיד: תראו איך אנחנו מטמיעים.
יוסי יונה: הרצף או מספר המקרים שמדווח הוא כבר בלתי סביר - -
רוברט אילטוב: בתקשורת.
רוברט אילטוב: יש הרבה מקרים שלא מדווחים.
יוסי יונה: - - כן.
יוסי יונה: אנחנו נגיד שלכל דבר יש הסבר והצדקה, לכל דבר יש הסבר והצדקה, עד שזה הופך להיות בלתי סביר והכל בסדר, וזה בסופו של דבר אשמתו של האזרח שהוא התייחס בחוסר כבוד לנושא המדים.
יוסי יונה: לא, זה גובל באמת באי-סבירות.
יוסי יונה: אבל אני לא בא מהמקום הזה של רק לבוא ולהגיד: אוקי, תראו.
יוסי יונה: .. מה שהייתי רוצה לשמוע מהנציגים של המשטרה זה לא רק העניין של המגננה הזאת הטבעית, שיש להם איזה אינטרס מובנה להגן על עצמם אלא לבוא ולהגיד: תראו, באיזה שהוא מקום אנחנו כן לוקחים אחריות, ומה אנחנו מוכנים לעשות.
יוסי יונה: מהם הצעדים שאנחנו עושים מבחינת השתלמות של שוטרים, שהיא מאד משמעותית, כדי להעביר להם את כל הנושא הזה של המאפיין הרב-תרבותי של החברה הישראלית.
יוסי יונה: להתמודד עם סוגיות של גזענות, ואני רוצה להגיד את זה חד-משמעית: אף אחד לא פטור מזה.
יוסי יונה: כולנו, יש לנו את השד הגזעני הזה ששוכן לו באיזה שהוא מקום והוא מתפרץ – המזרחים כלפי האשכנזים, האשכנזים כלפי מזרחים, השחורים כלפי לבנים ולבנים כלפי שחורים.
יוסי יונה: זה שם, זה גועש, זה רועש.
יוסי יונה: אנחנו לא יכולים תחת המסווה הזה שאנחנו עם יהודי אחד, ולכן אין בעיות.
יוסי יונה: יש בעיות.
יוסי יונה: ואז השאלה היא אם אנחנו מספיק בוגרים להגיד: תראו, חברה ישראלית יקרה, כולנו אברים מאבריה, יש לנו את הבעיות הללו.
יוסי יונה: אנחנו מוכנים באומץ ובגלוי להתמודד אתן.
יוסי יונה: יש גזענות מאד מאד קשה כנגד יוצאי אתיופיה במידה מאד רבה ואולי באופן אקסקלוסיבי בגלל צבע עורם.
יוסי יונה: נו, באמת, מה, זה לא ברור?
יוסי יונה: קיימת גזענות.
יוסי יונה: אז עכשיו, כשקיימת גזענות, אז סביר מאד להניח שלפעמים הגזענות הזאת מתורגמת גם לאלימות.
יוסי יונה: אז אם זה היה בחיכוך עם השוטרים ואם זה חיכוך עם שוכרי בתים ואם זה חיכוך עם בעלי עסקים שלא רוצים להעסיק אותם, ושוכרי דירות שלא משכירים להם, ושוטרים, שאתם יודעים מה?
יוסי יונה: מתנכלים להם לפעמים.
יוסי יונה: זאת אומרת, בכל אחת מנקודות החיכוך, המופעים של הגזענות, יש להם את הפנים הייחודיות שלהם.
יוסי יונה: זה ברור.
יוסי יונה: אנחנו צריכים לבוא ולהגיד: אוקי, אנחנו אזרחי ישראל, מתוך אהבה למקום הזה, יודעים שיש לנו את הבעיות הללו ואנחנו צריכים באומץ ולראות נוכחה את המציאות ולהגיד: בואו נלך לשלב הבא לפני שאנחנו מתנצלים וזה כן נכון, ולא נכון.
יוסי יונה: יש לנו בעיה.
יוסי יונה: יש לנו בעיה, בואו נבוא ונגיד מה אנחנו עושים כדי להתמודד אתה, כדי להגיע למקום טוב יותר כי האפולוגטיקה הזאת, המתמשכת, היא לא תסייע לנו.
יוסי יונה: זאת אומרת, מה שאני רוצה לומר ובכך אני מסיים את דבריי, סליחה שאני לוקח יותר מדי זמן, אם אני לוקח יותר מדי זמן, דבר מאד פשוט: השלב הוא שהסבירות היא כן, קיימת אלימות בלתי-סבירה, שהוא דיס-פרופורציונאלית.
יוסי יונה: היא קיימת.
יוסי יונה: הדבר הטוב ביותר שאנחנו נבוא ונאמר גם מבחינת השוטרים: היא קיימת, כי גם אתם לא פטורים כמו שאני לא פטור מנימות גזעניות פה ושם.
יוסי יונה: איך אנחנו עכשיו פועלים כדי להגיע למקום טוב יותר משם, כדי להגיד: בסדר, חטאתי, עוויתי, עכשיו אני רוצה להיות בן אדם טוב יותר, עכשיו אני רוצה להיות גוף יותר.
יוסי יונה: אני חושב שלשם אנחנו צריכים ללכת.
יוסי יונה: ולכן, כל עוד אין את ההכרה הזאת ולא הודאה באשמה במובן של איזה שהוא מירוק המצפון אלא זה שלב הכרחי כדי להגיע למקום טוב יותר.
יוסי יונה: תודה.
אברהם נגוסה: אני מציע, עורכת דין טרונש, אולי תתייחסי אחרי שנציג את המקרה השני.
אברהם נגוסה: בסדר?
אברהם נגוסה: ואז אנחנו ניכנס לדיון.
<איליה שטכין: ערב טוב רבותי.
<איליה שטכין: ב-8 למרס משטרת ישראל הגיעו אלי לבית עם צו חיפוש.
<איליה שטכין: בסדר, מקרה נורמאלי על כך שיש לי בבית מסמכים מזויפים, ואני זייפן הכי גדול בארץ כנראה.
<איליה שטכין: לכן, יש חשש סביר, יכול להיות כי השוטרים ראו שיש לי עבר פלילי אבל הם לא ראו שבאותו זמן לא היה לי כסף לשכור עורך דין והגעתי לעסקת טיעון עם הפרקליטות.
<איליה שטכין: את זה הם לא ראו.
<איליה שטכין: ב-8 למרס אני לא הייתי בביתי, הייתי בצפון, וגם באותו זמן, באותה תקופה רבתי עם החברה לחיים שלי כי בישראל, מה לעשות, יש בעיה אם אתה לא יהודי, אתה לא יכול להתחתן.
<איליה שטכין: בגלל החובות שלי, אני לא יכול לצאת מהארץ ולהתחתן בקפריסין או איפה שהוא בחוץ לארץ, אז באמת באותו רגע רבנו.
<איליה שטכין: ב-8 למרס, על הבוקר, מתנה ליום האישה הבין-לאומי, מתנה כזאת מגיעה לאשתי?
<איליה שטכין: אשתי ישנה בבית עירומה כי היא רגילה ככה.
<איליה שטכין: נגיד שהדלתות היו פתוחות בבית, שהאישה נמצאת בבית שלושה ימים לבד, בית קרקע, ללא סורגים.
<איליה שטכין: נגיד והדלת היתה פתוחה, נכנסים אליה ארבעה חבר'ה, לא מציגים את עצמם ובלי כובעים כמובן, כי עכשיו אדוני יגיד שהם היו עם כובעי זיהוי איזה שהם, - -
אברהם נגוסה: אבל לבשו מדים?
<ויאולטה קורוטין: לא.
<ויאולטה קורוטין: על אזרחי - -
<איליה שטכין: לא, הם על אזרחי.
<איליה שטכין: יש לזה תיעוד, כמובן.
<איליה שטכין: הם היו עם מצלמה - -
אברהם נגוסה: איך ידעתם שהם שוטרים?
<איליה שטכין: אף אחד לא ידע.
<איליה שטכין: זאת הבעיה.
<איליה שטכין: הם נכנסים לתוך החדר, מתחילים למשוך בשמיכה, לצעוק.
<איליה שטכין: והיא עירומה, אומרת: צאו רגע מהחדר, חברים.
<איליה שטכין: בסדר, לא הבנתי מי אתם, צאו מהחדר, צאו לי מפה.
<איליה שטכין: - -
<ויאולטה קורוטין: צאו לי מהבית לגמרי.
<ויאולטה קורוטין: פרצתם לי לתוך הבית, צאו לי מהבית.
<איליה שטכין: - - רק אחרי שהיא יוצאת והתלבשה, אחד מציץ, פותח את הדלת.
<איליה שטכין: אישה נשואה - -
<ויאולטה קורוטין: וצוחקים עלי תוך כדי.
<איליה שטכין: - - תוך כדי צוחקים, משפילים אותה.
<איליה שטכין: למה?
<איליה שטכין: למה כל הנושא הזה היה, אני לא הבנתי.
<איליה שטכין: וכמובן שיש הקלטות, אני תכף אציג את זה לנשים בלבד.
<איליה שטכין: אני מצטער אדוני.
סופה לנדבר: אני ראיתי את ההקלטות.
<איליה שטכין: - - גברתי ראתה את ההקלטות האלה.
<איליה שטכין: כל הסיפור הזה, מתוך ניתוח של הקלטות הווידאו, מתוך ניתוח של הסיפור, יכול היה להיגמר אחרת ואני אדבר גם על הפתרון של הבעיה אחר כך, אבל זה הסתיים בכל שהיא אומרת: אני אצלם את כל החיפוש שלכם.
<איליה שטכין: סבבה, מצטערת, יש לכם צו חיפוש, זכותי לצלם את החיפוש.
<איליה שטכין: אני לא רוצה שני עדים, אני לא רוצה להתבייש מול השכנים שלי.
<איליה שטכין: מותר לי, אני רוצה לצלם.
<איליה שטכין: הגיעה תוך כדי חיפוש, מגיע SMS, אני מזכיר לנציגי משטרת ישראל שאף אחד לא הודיע לה: גברתי, אסור לך להשתמש בטלפון או מותר לה לסמס, מותר לה לדבר.
<איליה שטכין: היא לא אורחת, היא לא צריכה גם לדעת את זה - -
<ויאולטה קורוטין: וזה לא מובן מאליו.
<איליה שטכין: - - וזה לא מובן מאליו.
<איליה שטכין: לא כל יום מגיעים שוטרים לכל אחד מאתנו.
<איליה שטכין: זה לא מובן מאליו שמותר או אסור להשתמש בפלאפון.
<איליה שטכין: אותו רגע אותו שוטר, במקום לבקש ממנה: שימי את הטלפון על "מצב טיסה" על מנת שלא תדברי, אסור לך גברתי, באותו רגע הוא תופס לה את הפלאפון בכוח, מתחיל לצעוק עליה, מתחיל להשפיל אותה, ויש לזה הקלטות כמובן.
<איליה שטכין: זה לא דיבורים באוויר.
<איליה שטכין: אוזק אותה בלי שהוא מתנגדת.
<איליה שטכין: היא אומרת: אני לא אתן לך את הטלפון מכיוון שזכותי לצלם.
<איליה שטכין: היא חוזרת על הזכות שלה.
<איליה שטכין: חוזרת על הזכות שלה עוד פעם: אני רוצה לצלם את החיפוש, אני לא רוצה להיות עם הגב לחיפוש.
<איליה שטכין: הוא אומר לה: עכשיו את עצורה.
<איליה שטכין: מותר לי.
<איליה שטכין: את מפריעה לי בחיפוש.
<איליה שטכין: הוא אוזק אותה בכוח, למרות שהיא לא מתנגדת.
<איליה שטכין: עוד פעם, הוא אוזק אותה עם ידיים מאחורי הגב - -
סופה לנדבר: עירומה.
<איליה שטכין: לא, היא לא עירומה, היא כבר התלבשה.
<איליה שטכין: נתנו לה להתלבש.
<איליה שטכין: תודה, באמת, שעשו לה טובה ונתנו לה להתלבש.
<איליה שטכין: - - אוזק אותה עם ידיים מאחורי הגב, למרות שהנהלים, לפי דעתי, מה שאני חיפשתי בתוך הנהלים של המשטרה, לא חייב לאזוק את האישה עם ידיים מאחורי הגב.
<איליה שטכין: כלל לא חייב.
<איליה שטכין: ב.
<איליה שטכין: מתי שהיא אומרת: אני רוצה לראות את החיפוש, דרישה הכי בסיסית של אזרח תמים.
<איליה שטכין: אני רוצה לראות מה אתה עושה.
<איליה שטכין: אולי עכשיו תכניס לי את הסמים?
<איליה שטכין: אז אני רוצה להגיד באיזו שנייה הכנסת לי את הסמים, אני רוצה לעצור באותו רגע את החיפוש - -
אברהם נגוסה: הציגו לך צו חיפוש?
<איליה שטכין: כן.
<ויאולטה קורוטין: הם הביאו לי צו חיפוש.
<ויאולטה קורוטין: ברגע שהתלבשתי, תרשו לי להראות איך זה היה: יש לנו צו חיפוש בנפנוף הצו.
<איליה שטכין: לא הציגו את עצמם, לא כלום.
<איליה שטכין: הם פשוט התחילו לנפנף לה עם הדף מול העיניים: יש לנו צו חיפוש.
<איליה שטכין: מי אתם, מה אתם, מאיזו יחידה, מה שלומכם?
<איליה שטכין: לא "בוקר טוב", לא "גברתי, סליחה שהערנו אותך".
<ויאולטה קורוטין: עד כמה שידוע לי, שוטר, תעודה, מי אתה, מה אתה, למה באת הנה?
<ויאולטה קורוטין: בלי זה, - -
<איליה שטכין: דרך אגב, יש פה עורכי דין, נכון?
אברהם נגוסה: יושבת לידך.
<איליה שטכין: מצוין.
<איליה שטכין: תזכירי לי בבקשה, גם אדוני השוטר, אתה יודע יותר טוב: מה אומר א"א, מתי ששוטר ניגש לאזרח על אזרחי, הדבר הראשון שהוא חייב לעשות לפי החוק?
<אלי זרחין: הוא חייב לחבוש כובע לפי החוק.
<איליה שטכין: איזה כובע?
<אלי זרחין: כובע של השמטרה.
<איליה שטכין: הוא בלי כובע - -
<אלי זרחין: לא, הוא לא יכול לבוא בלי כובע.
<אלי זרחין: אם הוא על אזרחי, הוא חייב להיות עם כובע.
<אלי זרחין: זה מנוגד לחוק.
<ויאולטה קורוטין: הוא היה בלי כובע.
<איליה שטכין: הם באים בלי כובע.
<איליה שטכין: חוץ מזה, ממתי כובע זה תעודת זהות?
אברהם נגוסה: אדוני, תסיימו.
אברהם נגוסה: אם סיימתם, אנחנו הולכים לשאול אותם, הם הולכים להסביר את זה.
<איליה שטכין: אוקי.
<איליה שטכין: יש לי עוד כמה הערות במקרה הספציפי הזה.
<איליה שטכין: אני לא אומר סיטואציה כי "סיטואציה" זה בלועזית.
<איליה שטכין: במקרה הספציפי, מה שאני ראיתי וניתחתי את הקלטות האלה – אנשים מגיעים והסיפור ממשיך בכך שאני ניגש לאותם שוטרים ואני אומר לו: תגיד לי, אתה היית בבית.
<איליה שטכין: הכל היה יכול להיגמר אחרת אם היית מציג את התעודה, אם היית מתנהג בנימוס.
<איליה שטכין: במקום לקבל תשובה, סליחה, אני פעלתי לא כמו בן אדם, אני פעלתי כמו חיה במקרה הזה, סליחה באמת.
<איליה שטכין: סליחה.
<איליה שטכין: הוא ענה: אני פעלתי לפי החוק.
<איליה שטכין: כשהוצאתי את האישור להפגנה, ישבתי מול מפקד מחוז לכיש וגם אותו שאלתי את אותה שאלה.
<איליה שטכין: אמרתי לו שיש הרגשה בקהל, בין האנשים, אנשים לא מאמינים לכם.
<איליה שטכין: במקום להגיד: בסדר, אנחנו נדע איך לפתור את הבעיה, אולי משהו באמת לא בסדר פה, הוא אומר: אנחנו פועלים לפי החוק.
<איליה שטכין: עם הרגשות קשה לי להתאמץ.
<איליה שטכין: זה מה שקורה אצלנו, חברים.
<איליה שטכין: תודה.
אברהם נגוסה: אני אתן לעורכת הדין טרונש טלי דג'ין, מארגון "טבקה", סיוע משפטי וסנגור קהילתי.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמח לשמוע את המקרים.
אברהם נגוסה: גם אם את מכירה את המקרה אנחנו נשמע, לפני שאנחנו הולכים לנציג המשטרה.
<טרונש טלי דג'ין: ברשותך, אדוני היושב ראש, אני אשמח להתייחס לשני דברים: אחד מהם זה המקרה של אח של טמסגן שסופר כאן.
<טרונש טלי דג'ין: אני במקרה מכירה את התיק הזה כי הוא הגיע אלי מספר שבועות אחרי המקרה לסיוע משפטי.
<טרונש טלי דג'ין: אני פגשתי אותו.
<טרונש טלי דג'ין: צר לי לאכזב אותך, מוטי, הגרסה שלו שונה לחלוטין מהגרסה שסיפרת כאן.
<טרונש טלי דג'ין: הוא הלך לבד.
<טרונש טלי דג'ין: התנפלו עליו באמצע הדרך, במפתיע.
<טרונש טלי דג'ין: השאלה היחידה שנשאלה: אתה אריתראי או סודני?
<טרונש טלי דג'ין: שאלת הזהות, ההצגה של תעודת הזהות לא עלתה על הפרק בכלל.
<טרונש טלי דג'ין: צר לי להגיד לך שהאלימות שהופעלה רחוקה מאד מלהיות סבירה.
<טרונש טלי דג'ין: מספר שבועות אחרי זה הוא הגיע אלי כשכולו עדין חבול, בידיים שלו וברגל.
<טרונש טלי דג'ין: כרגע, התיק נמצא בחקירה של המשטרה, ואני אשמח מאד לקבל את הפרטים של הפקחים האלה, זה מאד יעזור לי לקדם את התיק, ברשותך.
<טרונש טלי דג'ין: זו ההתייחסות שלי למקרה של ואללה.
<טרונש טלי דג'ין: ברשותכם, עשרות מקרים מגיעים לפתחה של "טבקה" במקרים של אלימות שוטרים אבל יש משהו שמטריד אותי הרבה יותר היום מאשר התיקים הפרטניים שנמצאים ב"טבקה", וזה סגירת התיק של דמאס על ידי היועץ המשפטי, ואני הבנתי שיש פה נציגים של משרד המשפטים.
<טרונש טלי דג'ין: אני אשמח לשמוע את ההתייחסות שלהם אחר כך.
<טרונש טלי דג'ין: המקרה של דמאס, זה תיק שמסמל את זעקתם של יוצאי אתיופיה על האלימות שמופעלת כלפיהם חדשות לבקרים.
<טרונש טלי דג'ין: התיק הזה גרר אחריו מחאה גדולה של יוצאי אתיופיה, גרר דיונים רבים גם בכנסת וגם בקרב רשויות אכיפת החוק, מתוך הבנה שאכן מדובר בהתנהגות פסולה, היה רצון באמת לטפל בסוגיות האלה.
<טרונש טלי דג'ין: סגירת התיק של דמאס, בהחלטה שלא יעמידו לדין פלילי את השוטר המכה – מבחינתנו מהווה סטירת לחי מצלצלת לכל הדיונים שהתקיימו בעניין הזה ונעשים, כדי להגביר את האמון של יוצאי אתיופיה במערכת אכיפת החוק והציבור בכלל.
<טרונש טלי דג'ין: יותר מזה, ההחלטה לסגור את התיק גורמת לנו לחשוב שזה מהווה בעצם במה לשוטרים אחרים להתנהג באותה צורה.
<טרונש טלי דג'ין: זה בסדר, תכו, אנחנו נגן עליכם אחר כך.
<טרונש טלי דג'ין: אחרי מקרה כזה, נשאלת השאלה איזו דרגת אלימות צריך להפעיל כדי להמליץ להעמיד שוטר מכה לדין פלילי.
<טרונש טלי דג'ין: אני קוראת לנציגות של משרד המשפטים מעל במה זו, שיביאו את התיק הזה לבחינה מחודשת בפני הגורמים הרלוונטיים בגלל נסיבותיו המיוחדות, ובגלל שבאמצעות התיק הזה זעקתם של יוצאי אתיופיה יצאה כלפי חוץ.
<טרונש טלי דג'ין: אם ההחלטה הזאת תישאר על כנה כפי שהיא, אני אומרת – איזה תיקים אני אביא בפני מח"ש, שבאמת יביאו לדין שוטרים שסרחו?
אברהם נגוסה: מיד כששמעתי על ההחלטה, אני גם כתבתי מכתב ליועץ המשפטי לממשלה, לבחון מחדש.
אברהם נגוסה: זה לא יתכן.
אברהם נגוסה: יש מרחק כל כך גדול בין מה שראינו למה - אבל ישנו פה עורך-דין יצחק רונן, שהוא יסביר לנו.
אברהם נגוסה: אבל לפני זה, אני רוצה לתת לאלי זרחין.
<אלי זרחין: תודה רבה דאוני היושב ראש.
<אלי זרחין: אנחנו מאד מתחברים להצעה של פרופסור טרכטנברג, להקים ועדה פרלמנטרית.
<אלי זרחין: אני חושב שחברי הכנסת צריכים לקבל כלים חוקיים לחקור את האלימות של המשטרה, ויש לא מעט אלימות.
<אלי זרחין: משרד המשפטים זה גוף עוין כלפי האזרחים.
<אלי זרחין: מח"ש סוגר יותר מ-90 אחוז מהתיקים מחוסר ענין לציבור.
<אלי זרחין: תסביר לי: אם אזרח נפגע מאלימות שוטרים ומגיש תלונה למח"ש, והתיק נסגר מחוסר עניין לציבור, אז למה יש ענין לציבור?
<אלי זרחין: המקרה שטלי הבהירה כאן, זה כמו שטלי הבהירה עם כמה נקודות קטנות: שוטר שמגיע לאוטו באזרחות, חייב ללבוש כובע של שוטר.
<אלי זרחין: השוטרים שהגיעו לאוטו באשקלון לא לבשו כובעים.
<אלי זרחין: אנשים ישבו באוטו, ראו אזרחים שמנסים לפתוח את הדלת, הם פחדו לפתוח.
<אלי זרחין: שברו את החלון עם פטיש.
<אלי זרחין: עם אותו פטיש הרביצו גם לבחורה בראש וגם לבחור.
<אלי זרחין: אז זה לא בדיוק כמו שמספר מפקד המחוז.
<אלי זרחין: אדוני היושב ראש, אני רוצה להעלות עוד נושא אחד שאנחנו מדברים עליו מעט – אלימות של שוטרים כלפי ילדים, נערים קטינים.
<אלי זרחין: גם רוני וגם אנחנו מקבלים המון תלונות של בני נוער, שנפגעים מאלימות שוטרים.
<אלי זרחין: אני אגיד לך - נער בן 15,16, כשבאים אליו שוטרים, הוא לא מפעיל אלימות נגד השוטרים.
<אלי זרחין: השוטרים לא ישקרו – אחר כך הוא תקף אותנו.
<אלי זרחין: נער בן 15,16 מפחד מהשוטרים, הוא לא תוקף אותם והוא מיד מקבל מכות, בלי שלום ובלי שום דבר.
<אלי זרחין: ויש הרבה מאד מקרים של אלימות שוטרים כלפי בני נוער, ואני רוצה גם להעלות את זה על סדר היום, אדוני היושב ראש.
אברהם נגוסה: רוני אקלה, מנכ"ל הפרויקט הלאומי, בבקשה.
<רוני אקלה: תודה אדוני היושב ראש.
<רוני אקלה: תראו, אני חושב שאנחנו צריכים משטרה חזקה אבל משטרה חכמה, שיודעת לבצע את העבודה על פי חוק.
<רוני אקלה: אני לא רוצה משטרה שהיא חזקה על חלשים, והיא מתעללת ואחר כך מגינה על עצמה, כמו ששמענו כרגע.
<רוני אקלה: אם היה קורה הדבר הזה בחוץ לארץ, באירופה, באמריקה, יהודי שנדקר על ידי האחר – כל מדינת ישראל היתה נזעקת והיתה זועקת כדי למגר את התופעה הזאת.
<רוני אקלה: לא יכול להיות שבני הקהילה האתיופים מקבלים מכות, ובגלל שאין מישהו שיגן עליהם, נסגרים תיקים בגלל חוסר עניין לציבור.
<רוני אקלה: זה לא יכול להיות.
<רוני אקלה: מוטי, אני חושב שכדאי גם לחשוב, וזו לא בושה, שגם משטרת ההגירה וגם המשטרה, שתעבור הכשרה כדי שיהיו לה כלים להתמודד.
<רוני אקלה: אנחנו נתקלים כל יום.
<רוני אקלה: אני מפעיל 17 מרכזי נוער.
<רוני אקלה: בכל שכונה, איפה שהילדים נמצאים, היום מפחדים.
<רוני אקלה: אני חושב שהילדים האלה הם השוטרים של מחר.
<רוני אקלה: אם אנחנו מפחדים מהמשטרה היום, מה יהיה מחר?
<רוני אקלה: הדברים האלה מאד מדאיגים.
<רוני אקלה: אנחנו, כרגע, מתמודדים בעצמנו בצורה כזאת או אחרת.
<רוני אקלה: ההתמודדות שלנו זה לא בינינו לבין עצמנו.
<רוני אקלה: תראו, מה אחרים אומרים לנו?
<רוני אקלה: שהשחור מוכה על ידי לבן?
<רוני אקלה: אתה יודע כמה שאלות היו לי ב"סקיי-ניוז" ו"בבי.
<רוני אקלה: בי.
<רוני אקלה: סי" ובמקומות אחרים על התופעות האלה?
<רוני אקלה: אנחנו מגנים על האנשים – אני לא אומר שזה כל השוטרים.
<רוני אקלה: רבותי, יש מבני הקהילה שמשרתים במשטרת ישראל ויש גם בהגירה, אני יודע את זה.
<רוני אקלה: לא יכול להיות שכולם אותו דבר אבל בתוככם יש אנשים כאלה, ואותם צריך להוקיע.
<רוני אקלה: מכפישים אתכם ומכפישים את מדינת ישראל.
<רוני אקלה: חבל על כולנו כי המאמצים שאנחנו עושים, במקרה אחד זה הולך לתהום.
<רוני אקלה: אני חושב שיש אפשרות לעבוד עם בני הקהילה.
<רוני אקלה: הבחור שדיבר על אח שלו – תראה, אני גם הייתי עולה חדש.
<רוני אקלה: באותה תקופה גם שאלו אותנו שאלות, כשהסתובבנו כאן, בירושלים.
<רוני אקלה: אבל השאלות היו אחרות לגמרי ולא ככה, בצורה כזאת - -
<דוד יאסו: הגישה היתה אחרת.
<רוני אקלה: - - הגישה היתה אחרת, לא בגישה של תקיפה.
<רוני אקלה: לא בגישה של: אני בעל הכוח ואתה, מי אתה בכלל?
<רוני אקלה: אתה החלש.
<רוני אקלה: זאת לא הדרך.
<רוני אקלה: אנחנו מדברים בינינו לבין עצמנו, תאמין לי.
אברהם נגוסה: נא לסכם, רוני.
<רוני אקלה: אני מציע שגם השוטרים וגם מח"ש, אם יש להם קושי כל שהוא, אנחנו מוכנים להתגייס ולתת הסברה גם לכם.
<רוני אקלה: אני זוכר את עצמי שהייתי קב"ן בצבא, וכל המפקדים שהיו במערכת הצבאית, כל אלה שביחידות אמרו לי: אצלי לא קורה כלום, אצלי אין בעיות.
<רוני אקלה: בסוף כשעשינו בדיקה גילינו שהבעיות העיקריות היו דווקא אצלם.
<רוני אקלה: להכחיש זה לא למצוא פתרון לבעיה.
<רוני אקלה: צריך לעשות, לבדוק את עצמנו, ואם צריך לתת גם כלים לאותם אנשים כדי שיוכלו להתמודד.