GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ליאורה סטלנולי: הוא לא מסוגל לגור במקום אחר, רק פה בירושלים.
טלי פלוסקוב: ערד יכולה להתאים.
<ליאורה סטלנולי: זה לא שאני רציתי לעבור.
<ליאורה סטלנולי: את חושבת שלעבור לבד עם ילד נכה זה קל?
<ליאורה סטלנולי: אנחנו פה בארץ לבד.
טלי פלוסקוב: את נמצאת במצב מאוד מורכב, אבל אני כרגע מסתכלת מהצד.
טלי פלוסקוב: יש לך מצב קשה עם הילד, שאת צריכה בעצם דירה קבועה.
טלי פלוסקוב: דירה קבועה בירושלים זאת בעיה.
טלי פלוסקוב: את צריכה לקבל החלטה.
טלי פלוסקוב: בכלל, לא שיש דירות כאן בירושלים.
טלי פלוסקוב: ירושלים זו הבירה של מדינת ישראל, ברור שיש כאן מצוקה.
טלי פלוסקוב: את צריכה להחליט לעצמך האם את הולכת עם הילד ועם הדרישות של הילד ואת קונה דירה ומוותרת על ירושלים.
טלי פלוסקוב: את רוצה את כל הפינוקים ביחד, וזה לא הולך ככה.
טלי פלוסקוב: או שאת בוחרת משהו טוב לילד שלך ובוחרת לגור בעיר.
טלי פלוסקוב: גם אני גרה בערד, אז מה?
טלי פלוסקוב: אני נוסעת כל יום שעתיים לעבודה.
טלי פלוסקוב: אני בוחרת את זה.
טלי פלוסקוב: מצד שני, אם את רוצה להישאר בירושלים, שאני מבינה אותך, אני מבינה את סגנון החיים שלך, יהיה לך קשה לקבל כאן דירה.
טלי פלוסקוב: אני שומעת את זה גם ממשרד השיכון, גם ממשרד הקליטה.
טלי פלוסקוב: לא יוכלו לעזור לך.
טלי פלוסקוב: לכן את כאימא צריכה לקבל החלטה, או כאן או כאן.
טלי פלוסקוב: בעיני יהיה לך קשה לקבל גם וגם.
אברהם נגוסה: אני חושב שזה מספיק.
אברהם נגוסה: זה מקרה קשה, אבל לא נתעכב עליו.
אברהם נגוסה: אנחנו מזדהים עם הבעיות שלך.
אברהם נגוסה: אנחנו נעזור לך באופן פרטי בעניין.
טלי פלוסקוב: היא צריכה לבנות משהו בתוך הקיר.
אברהם נגוסה: אנחנו נפנה למשרד הרלוונטי.
<רן מלמד: לא נותנים לדירות שכורות, אבל יש ניידים.
אברהם נגוסה: נכתוב לאותו מכתב וננסה לעזור לך להגיע למשרד הרלוונטי.
<ליאורה סטלנולי: תודה.
טלי פלוסקוב: אדוני היושב-ראש, אני רק רוצה שתדע שיש עוד לא מעט מקרים מסוג זה, וצריך לקחת את זה בחשבון.
אברהם נגוסה: זה ברור, אבל אם אנחנו נדון על מקרים פרטיים, זאת בעיה.
טלי פלוסקוב: אתה צודק.
טלי פלוסקוב: זאת בדיוק הסיבה שאני אומרת לך.
טלי פלוסקוב: יש עוד הרבה מקרים דומים שזקוקים לעזרתנו.
<יונה קדוש: היא לא מדברת על מקרה פרטני, אלא כוללני.
<יונה קדוש: היא מייצגת את כל הנכים.
אברהם נגוסה: הבנתי.
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על כולם.
אברהם נגוסה: המקרה שלה הוא מקרה קלאסי, ואנחנו צריכים להתייחס למקרה שלה.
אברהם נגוסה: נשמע עכשיו את יובל פרנקל, מנכ"ל חברת "עמיגור".
<יובל פרנקל: אני חושב שהעובדות נמסרו כאן.
<יובל פרנקל: לא החברות קובעות את החלוקה בין הדירות.
<יובל פרנקל: הצורך הוא צורך גדול, אבל אני חושב שאנחנו בכל זאת נמצאים בתקופה מאוד יפה של לבנות דירות, ונמסרו כאן פרטים.
<יובל פרנקל: רק בקיץ הזה חנכנו 70, עוד 110 יחידות תוך חודש-חודשיים יימסרו.
<יובל פרנקל: כמובן שצריך עוד, אבל כל דירה שנמסרת היא חגיגה גדולה.
<יובל פרנקל: יחד עם זאת אני רוצה לומר שעדיין בבתי גיל הזהב, והועלתה כאן דוגמה, וגם בדיור הציבורי, יש דירות פנויות.
<יובל פרנקל: אני לא מדבר על דירות לא ראויות, אני מדבר על דירות ראויות מאוד למגורים.
<יובל פרנקל: בערד למשל יש שבע דירות פנויות כבר תקופה ארוכה, אבל לא רק בערד.
טלי פלוסקוב: זה קומות גבוהות, זה לא מתאים לקשישים.
<יובל פרנקל: יש שם מעלית, אין בעיה.
<יובל פרנקל: את מכירה הרי כל דירה שם.
טלי פלוסקוב: בוודאי.
טלי פלוסקוב: אוי ואבוי אם לא הייתי מכירה.
<יובל פרנקל: אבל יש גם פן אחר לעניין הזה, שהרבה פעמים מוצעות הצעות של דירות ראויות למגורים, אבל לא תמיד ההצעות מתקבלות על-ידי הדיירים.
<יובל פרנקל: גם בקריות יש לנו דירות פנויות.
<יובל פרנקל: צריך להבין שהצורך הוא עדיין גדול, אבל הרבה פעמים גם כשיש פתרונות הם מתקבלים.
יואל רזבוזוב: דנו על זה שיש דירות פנויות, דיברו על כ-150 במספר בקריות.
יואל רזבוזוב: אני חושב שכדאי לפרסם, כי חבל שהן עומדות ריקות.
יואל רזבוזוב: מי שעומד בתור, שייכנס ויבקש.
<יובל פרנקל: אז משרד הקליטה וגם משרד השיכון עוברים את כל הזכאים ומציעים להם את הדירות האלה.
<יובל פרנקל: כולל שמציעים מערים אחרות, לגבי משרד הקליטה, ועוברים דירה אחר דירה.
<יובל פרנקל: אבל לא פעם אנחנו נמצאים במצב שהוא הפוך, שיש היצע.
<יובל פרנקל: תוך כדי הישיבה ביקשו ממני לעשות בדיקה בבאר-שבע לגבי דירות ריקות.
<יובל פרנקל: לא פעם קורה שיש היצע והדייר המועמד לא רוצה.
יואל רזבוזוב: אני מאמין שבתור של 27,000 יימצאו אנשים שירצו את 150 הדירות.
יואל רזבוזוב: צריך לפרסם, חבל שהן עומדות ריקות.
<יובל פרנקל: אתה צודק.
<יובל פרנקל: עושים את זה.
<יובל פרנקל: זה נעשה בצורה מאוד אינטנסיבית.
אברהם נגוסה: מר רן מלמד, מנכ"ל עמותת "ידיד".
<רן מלמד: אני סמנכ"ל.
טלי פלוסקוב: לא נורא, קודמת.
טלי פלוסקוב: כולנו חושבים שאתה מנכ"ל.
<רן מלמד: יש לי מנכ"לית נהדרת, היא הקימה את הארגון שנה לפניי.
<רן מלמד: אני רוצה להתעכב על שתי נקודות.
<רן מלמד: אני מתנצל שאיחרתי קצת, ואולי הן עלו, אבל בכל אופן אגיד אותן.
<רן מלמד: הנקודה הראשונה מתייחסת למכירת הדירות בדיור הציבורי ומה עושים עם הכסף.
<רן מלמד: עד היום נמכרו דירות בדיור הציבורי על-פי החוק ב-700 מיליון שקל.
<רן מלמד: שוכבים להם 700 מיליון שקל בקופת משרד השיכון לטובת רכישת דירות חדשות לזכאים.
<רן מלמד: מתוך הסכום הזה הוציאו, לפי מה שאני יודע, כ-150-100 מיליון שקלים בלבד, עד היום.
<רן מלמד: זאת אומרת שרכשו קצת יותר מ-100 דירות.
<רן מלמד: תקני אותי, רות, אם אני טועה.
<רות מנע: 100 דירות בערך.
<רן מלמד: זה אומר שאפשר לקנות לפחות עוד 600 דירות.
<רן מלמד: הכסף שוכב.
<רן מלמד: זה אומר שאפשר לחלק אותו בין הזכאים העולים לבין הזכאים שאינם עולים.
<רן מלמד: זה כסף זמין, זה כסף שנמצא בקופה.
<רן מלמד: אפשר להשתמש בו מיד כדי לעשות פעולה ראשונית על מנת להקטין את המצוקה.
<רן מלמד: הבנתי שעדיין אין חלוקה של הכסף הזה, ואני חושב שצריך לדאוג שהחלוקה הזאת תהיה, ותהיה כמה שיותר מהר.
<רן מלמד: 700 מיליון פחות 100, כלומר 600 מיליון שקל שוכבים היום ומחכים שייקנו בהם דירות.
<רן מלמד: לא ברור לי למה זה לוקח כל כך הרבה זמן.
טלי פלוסקוב: 700 זה מקור של מכירת דירות?
<רן מלמד: כן.
טלי פלוסקוב: יש נתון כמה דירות נמכרו?
<רות מנע: 7,000.
<רן מלמד: נמכרו לא מעט דירות.
<רן מלמד: המחיר הממוצע, נדמה לי, היה 500 ומשהו אלף שקלים לדירה, אז אתם יכולים לעשות את החשבון.
<רן מלמד: יש המון כסף.
<רן מלמד: מחיר דירה ממוצעת היום הוא קצת פחות ממיליון שקל.
<רן מלמד: אפשר לקנות היום מיד לפחות 600 דירות.
<רן מלמד: רק צריך לעשות את החלוקה.
יואל רזבוזוב: משרד השיכון, למה לא קונים?
<רות מנע: משרד השיכון פועל באמצעות חברת "עמידר", אנחנו רוכשים דירות.
<רות מנע: זה לא פשוט.
<רות מנע: זה מורכב ממגבלה תקציבית.
אברהם נגוסה: אבל הכסף קיים.
<רות מנע: פועלים, רוכשים.
<רות מנע: עכשיו הוצאנו מכרז, מעבר ל"עמידר" יצטרפו חברות נוספות להפעיל את הרכישה.
<רות מנע: אבל יש כל מיני חסמים.
<רות מנע: אתה צריך לקנות דירה שגם תהיה רשומה בטאבו, שגם תענה על הדרישות.
אברהם נגוסה: את יכולה לציין לנו חסם אחד לדוגמה?
<רות מנע: רונית יושבת פה, והיא יכולה ממש לציין בפרוטרוט את כל הליך הרכישה.
<רות מנע: היא אחראית בחברת "עמידר" על הרכישות האלה.
<רות מנע: אני יכולה להצביע על זה שלמשל דירות לא רשומות – אנחנו כמדינה צריכים לקנות דירות שהן רשומות בטאבו ויש רישום מסודר ביחס אליהן.
<רות מנע: יש מגבלה תקציבית.
<רות מנע: אנחנו צריכים לרכוש דירות במחירים מסוימים.
<רות מנע: אי-אפשר שכל דירה שמוצעת למכירה בכל מחיר תירכש.
<רות מנע: רונית אולי יכולה לספר מעבר לזה.
<אברהם שרנופולסקי: לפי הבירוקרטיה הזאת, המון אנשים עדיין מחכים לדירות.
<רן מלמד: פשוט צריך להוציא את זה מ"עמידר".
<רן מלמד: "עמידר" גובה הרבה מאוד כסף מהמדינה.
סופה לנדבר: זה לוותיקים, זה לא לעולים, אבל זה גם בירוקרטיה.
<רן מלמד: "עמידר" עושה עבודה לא טובה.
<הגר קאופמן שרן: סליחה, עם כל הכבוד.
<רן מלמד: אל תגידי לי "עם כל הכבוד".
<הגר קאופמן שרן: אתה לא מכיר את התהליך ש"עמידר" עושה ברכישת הדירות.
<רן מלמד: אני מכיר היטב את התהליך, ואתם לא עושים אותו כראוי.
<הגר קאופמן שרן: הנתונים שנתת לוועדה הם לא נכונים.
<רן מלמד: רות מאשרת את הנתונים האלה.
<רן מלמד: אל תגידי שהם לא נכונים.
<הגר קאופמן שרן: קודם כל, לא נמכרו 7,000 דירות.
<רן מלמד: לא אמרתי 7,000.
<רן מלמד: אמרתי 700 מיליון שקל היו בקופה, מתוכם 100 מיליון שקל נקנו דירות.
<הגר קאופמן שרן: המגמה שלך להשמיץ את "עמידר".
אברהם נגוסה: אני רוצה שתסכם את דבריך, ואחר כך הגברת תשיב.
<רן מלמד: אפשר להיכנס למספר הדירות הריקות שקיימות.
<רן מלמד: אני חושב שצריך ללמוד את זה, כי יש דירות שמיועדות לאכלוס, יש כאלה שלא.
<רן מלמד: אין ספק שאפשר לעשות פעולות ולמצוא עוד דירות.
<רן מלמד: אבל אני חושב שהפתרון צריך להיות גם במקומות אחרים, ואני רוצה לדבר במיוחד על עולים יוצאי אתיופיה.
<רן מלמד: בגלל מגבלות המשפחה, הרבה פעמים הם לא זכאים לדיור ציבורי.
<רן מלמד: הרצון שלהם העז, בגלל יוקר מחירי השכירות, הוא לרכוש דירות, והבעיה שלהם היא ההון העצמי ההתחלתי.
<רן מלמד: אני חושב שצריך באמצעות מנגנונים אחרים לבדוק איך אפשר לייצר או לסייע לאותן משפחות צעירות וגם ותיקות לייצר הון עצמי, שאתו הן יוכלו לרכוש דירות בצורה מסודרת.
<רן מלמד: הרי מענקים יש להם, לחלקם לפחות.
<רן מלמד: צריך לייצר את ההון העצמי הזה, ואתו אפשר לפתור את הבעיה.
<רן מלמד: אני חושב שאם לוקחים את שני הדברים האלה ואתם מתחילים, אפשר להגיע להישגים גדולים.
אברהם נגוסה: אני מזמין אותך לדיון מחר בנושא הזה, בין היתר.
יואל רזבוזוב: זה שיש 600 מיליון שקלים בקופה ודירות לא נרכשות בגלל חסמים, זה התפקיד של המשרד או של מי שממונה על כך, לפתור את החסמים.
יואל רזבוזוב: אנחנו לא רוצים.
סופה לנדבר: יש חסם אחד, אי רצון לקנות.
יואל רזבוזוב: יש 27,000 אנשים בתור, אנשים שאין להם כסף לאוכל, והם נמצאים בלי דירה והם מספרים לנו שיש איזשהם חסמים.
יואל רזבוזוב: יש כסף, בבקשה, אבל לא משתמשים בו.
יואל רזבוזוב: זו הבעיה שלכם, אתם צריכים לפתור את זה.
יואל רזבוזוב: אנחנו לא יכולים.
יואל רזבוזוב: אנחנו בסוף מסתכלים לאנשים בעיניים ולא יכולים להסביר שיש חסמים.
יואל רזבוזוב: אני לא חושב שזאת הדרך.
יואל רזבוזוב: אם יש דבר כזה, אני חושב שזה כישלון וצריך מיד לצאת עם דרישה בכסף הזה לרכוש דירות ולפתור את החסמים.
יואל רזבוזוב: ראיתי שכאשר המדינה רוצה משהו, פותרים הכול ומהר.
אברהם נגוסה: זה דבר אבסורדי מאוד, שיש כסף ואפשר לרכוש והעולים לא מקבלים.
אברהם נגוסה: גברת רונית גרפי, בבקשה.
<רונית גרפי: אני מנהלת הפרויקט של רכש הדירות מזה כחצי שנה, ואני לא אגיד את כל החסמים שיש אבל אגיד את החסם העיקרי ביותר, שזה המחיר החציוני שמשרד הבינוי קבע לרכישת דירה.
<רונית גרפי: זה מחיר שנקבע לפני כשנה או שנה וחצי, הוא לא מתאים למחירי הדירות בשוק הפרטי.
<רונית גרפי: לא ניתן לקנות דירה ששווה 1.2 מיליון על-פי שמאי ב-800,000 שקלים, שהוא מחיר חציוני של המשרד.
<רונית גרפי: בתחילת הפרויקט קנינו במחירי שמאות ובאמת הצלחנו לקנות עשרות דירות במרץ ובקצב מאוד טוב.
<רונית גרפי: כאשר הוגבלנו למחיר החציוני לפני כחודשיים, נעצרו המכירות וקשה לנו לקנות במחיר של החציוני ולא במחיר שומה.
<רונית גרפי: אני לא מכירה אדם בשוק הפרטי שהדירה שלו שווה 1.2 מיליון והוא יסכים למכור אותה למדינה במיליון כי הוא מתנדב, ולוותר על 200,000 שקל.
<רונית גרפי: אני לא מכירה הרבה אנשים כאלה.
<רונית גרפי: אנחנו לא מצליחים לקנות במחירים האלה של החציוני.
יואל רזבוזוב: אל תעלו את הממוצע ותעבדו על פיו.
<רונית גרפי: פנינו כמה פעמים למשרד הבינוי בבקשה שישנו את הקריטריון של המחיר החציוני, שייקבע מחיר שומה, שזה המחירים בשוק הפרטי, וכך נוכל להמשיך לקנות בקצב ולהתקדם ברכישת הדירות.
אברהם נגוסה: האם המשרד פועל לשנות את הקריטריונים?
<רונית גרפי: אני לא יודעת.
<רונית גרפי: תשאל אותם.
<רונית גרפי: אני ביקשתי, הבאנו כמה טבלאות, כמה אפשרויות.
<רונית גרפי: דירות ארבעה חדרים, לדוגמה, חציוני הוא סביר.
<רונית גרפי: אז אנחנו מצליחים פה ושם לקנות דירות ארבעה חדרים.
<רונית גרפי: אבל רוב הדירות שאנחנו צריכים לקנות הן שלושה חדרים, ושם אנחנו לא מצליחים לקנות.
<רונית גרפי: או שני חדרים, ואין שני חדרים בשוק.
<רונית גרפי: צריך לשנות כמה קריטריונים כדי לתת לתהליך הזה לפרוץ ולהצליח.
סופה לנדבר: איפה את מגלה את החסם?
סופה לנדבר: במשרד השיכון?
<רונית גרפי: במחיר החציוני שמשרד השיכון הגדיר לנו.
<רונית גרפי: אנחנו לא רוצים לקנות דירות במחירים נמוכים עם מצב הנדסי ירוד, במקומות שלא ניתן יהיה לאכלס את הדירות.
<רונית גרפי: יש לנו מספיק דירות באזור הפריפריה, שזכאים לא רוצים לגור בהן, כמו שאמר יובל.
<רונית גרפי: אני לא רוצה לקנות דירות שהמחירים שלהן יתאימו לחציוני, ואז אף אחד לא ירצה לגור בהן.
<רונית גרפי: הרי המטרה היא שאקנה דירות שאנשים ירצו לגור בהן.
<רונית גרפי: המטרה היא לא לקנות דירות שאי-אפשר לגור בהן, שלא ראויות למגורים.
<רן מלמד: יש לך 80 מיליון שקל לשפץ אותן, למה את לא משפצת?
<רן מלמד: יש לך כסף לשפץ אותן, למה את לא משפצת?
<רונית גרפי: זה לא רלוונטי מה שאתה אומר.
<רונית גרפי: כשאני קונה דירה, אני רוצה לקנות דירה טובה.
אברהם נגוסה: אני רוצה לבקש תגובה מגברת מנע.
<הגר שרן: לפני התגובה אני מבקשת לומר כמה דברים.
<הגר שרן: אני מנהלת מחלקת קשרי ממשל של חברת "עמידר".
<הגר שרן: עם כל הכבוד לדברים שנאמרים פה, המטרה העיקרית של השמצת "עמידר" פה היא לא הגיונית.
<הגר שרן: ברגע שנתנו ל"עמידר" לקנות דירות, ומשרד השיכון העביר כסף לקנות דירות, "עמידר" קונה דירות, "עמידר" קנתה 100 דירות מהיום שהחליטו לאפשר לה לקנות את הדירות.
<רן מלמד: שנה.
<הגר שרן: בתחילה מנכ"ל משרד השיכון הקודם החליט שהדירות צריכות להיות עם ממ"ד, דבר שהיה בלתי אפשרי.
<הגר שרן: לכן לקח הרבה זמן עד שמשרד השיכון החליט להוריד את התנאי הזה של ממ"ד בדירה.
<הגר שרן: זה לקח המון זמן.
<הגר שרן: כל נושא המחירים של הדירות, זה שיש 700 מיליון שקלים בקופה זה 700 מיליון שקלים שמטופלים, והם מתוקצבים לקניית דירות וייקנו בהם דירות, אחרי שהחסמים האלה ירדו.
<הגר שרן: כל עניין אחר שבו אתה נוהג להשמיץ את "עמידר" הוא מגוחך.
<הגר שרן: אם "עמידר" השקיעה 80 מיליון שקל מכספה, מהחלטת דירקטוריון "עמידר" - - -
<רן מלמד: את מטעה את הוועדה.
<הגר שרן: אני מטעה את הוועדה?
<הגר שרן: 80 מיליון שקל מכספי החברה.
<הגר שרן: אתה פופוליסט שמטעה את הוועדה.
סופה לנדבר: אנחנו רוצים לעזור ל"עמידר" ואנחנו רוצים לעזור לאזרחים.
סופה לנדבר: תגידי מה הדרך.
<הגר שרן: זה מה שאנחנו עושים.
<הגר שרן: הפופוליזם הזה שלך עובר כל גבול.
סופה לנדבר: תפסיקו להתווכח.
סופה לנדבר: תני לנו עצה מה אנחנו כחברי ועדה צריכים לעשות כדי לסייע לרכוש את הדירות במהירות רבה, כדי שהאזרחים ייהנו.
<הגר שרן: זה נתון לשיקולי משרד השיכון.
סופה לנדבר: אבל אתם חברה של משרד השיכון.
סופה לנדבר: מה, אתם לא מדברים ביניכם?
<הגר שרן: אנחנו פועלים על-פי הנחיות משרד השיכון.
<הגר שרן: אנחנו כפופים להנחיות משרד השיכון ופועלים בהתאם להנחיותיהם.
<הגר שרן: לנו אין שום סמכות להחליט לשנות תקנה או החלטות של משרד השיכון.
<הגר שרן: אנחנו יכולים להציע את עמדתנו, להגיד, אבל מעבר לזה אנחנו כפופי משרד השיכון ואנחנו פועלים בהתאם למה שהם מחליטים.
אברהם נגוסה: הגברת מנע, בבקשה.
<רות מנע: האמת היא שלא היה על סדר-היום הנושא של רכישת הדירות, וזה אגף אחר אצלנו.
<רות מנע: אני מניחה שאם אורי, ראש אגף נכסים, היה מוזמן לכאן, יש לו הרבה מה להגיד על הנושא והוא היה מציג ונותן לכם את כל הנתונים.
<רות מנע: זה לא האגף שלי, אז אני לא יכולה להגיד הרבה.
<יובל טלר: אני ממשרד האוצר.
<יובל טלר: אנחנו עובדים הרבה עם אורי על הנושא הזה, ואני כן יודע להגיד שהמטרה כמובן בקביעת מחיר חציוני.
<יובל טלר: אני מזכיר, מחיר חציוני זה מחיר ש-50% מהדירות באזור מסוים עומדות במחיר הזה.
<יובל טלר: ולכן זה מחיר שאמור להיות מחיר סביר, והמטרה היא לייעל את ההקצאה.
<יובל טלר: המטרה היא לתת את ההקצאה בצורה מיטבית.
<יובל טלר: אם יש 700 מיליון שקל שמוקצים למטרה הזאת, המטרה היא להקצות בצורה הכי יעילה.
<יובל טלר: להגיד שאין מגבלת מחיר ולהגיד שאין שום הגבלות שאנחנו נעשה על רכישה זה לא נכון.
<יובל טלר: אנחנו גם יודעים להגיד שברגע שהמדינה באה לרכוש, ברגע שחברת "עמידר" באה כנציגת המדינה בשביל לרכוש, כמובן שהמוכרים מעלים מחירים.
<יובל טלר: לכן מגבלת המחיר פה היא חשובה, והעבודה בנושא הזה עם אורי, ראש אגף נכסים, נעשתה בתיאום אתנו.
<יובל טלר: אני חושב שהיא חשובה וקריטית לנושא של רכישת הדירות.
אברהם נגוסה: אני עדיין מבקש, בשם הוועדה, מגברת מנע לקבל בכתב גם בנושא הזה.
<רות מנע: אני אעביר את הבקשה לאורי, מנהל אגף נכסים והוא האחראי על הרכישות מול "עמידר".
אברהם נגוסה: האם יש מישהו שרוצה להתייחס?
אברהם נגוסה: הוועדה קוראת לשר הבינוי, יואב גלנט, בתמיכת שר העלייה והקליטה זאב אלקין, להגדיל לאלתר את הקצאת הדירות בדיור הציבורי לטובת משרד העלייה והקליטה, כדי לזרז את כניסתם של העולים הקשישים, החד-הוריות, נכים עולים, שזכאים לדירות בדיור הציבורי.
אברהם נגוסה: זאת ועוד, נבקש לקבוע סטנדרטים גבוהים יותר לשקיפות תור הזכאים.
אברהם נגוסה: שלום רב לכולם וברוכים הבאים לוועדה.
אברהם נגוסה: אנחנו התכנסנו היום לדון בנושא: אלימות כלפי העולים מצד מוסדות אכיפת החוק.
אברהם נגוסה: זה הנושא שלנו.
אברהם נגוסה: מוזמנים מקרים וגם ארגונים וגם נציגי משרדי הממשלה.
רוברט אילטוב: איזה משרדי ממשלה נמצאים פה?
אברהם נגוסה: הוזמנו: משטרת ישראל, משטרת ההגירה וגם נציג היועץ המשפטי לממשלה.
אברהם נגוסה: אני חושב שמח"ש גם.
אברהם נגוסה: משרד הקליטה כמובן, וגם ארגונים אחרים.
<דנה גורדון: נציגי משרד הפנים.
<דנה גורדון: ..
אברהם נגוסה: כן, נציגי משרד הפנים.
אברהם נגוסה: אלה המשרדים שרלוונטיים לדיון שלנו, והם הוזמנו.
אברהם נגוסה: הנושא בוער בחברה שלנו, ובפרט לעולים.
אברהם נגוסה: כמעט כל שבוע אנחנו חשופים, אם זה בטלוויזיה, אם זה ברשויות חברתיות - אלימות משטרתית נגד אזרחים, בפרט עולים חדשים.
אברהם נגוסה: יש מקרים - אנחנו נשמע גם מאנשים שעברו בעצמם את האלימות המשטרתית וגם יש לנו מקרים שפנו אלינו, ויכול להיות שלא הגיעו היום, וחברי הכנסת גם יודעים ופנו אליהם אנשים שהותקפו, בעיקר העולים החדשים.
אברהם נגוסה: אני אומר שאלימות זה גם כל כלל אזרחי ישראל אבל הדיון שלנו מתמקד יותר בעניין העולים.
אברהם נגוסה: ולכן, המקרים יהיו של העולים החדשים.
אברהם נגוסה: אנחנו יודעים שגם אתמול, היועץ המשפטי לממשלה החליט לסגור את התיק של השוטר שנתן מכות באכזריות לחייל יוצא אתיופיה.
אברהם נגוסה: אנחנו יודעים, וראינו בסרטון.
אברהם נגוסה: הפער בין סגירת התיק לבין מה שראינו בסרט זה פער גדול אבל אנחנו נשמע מה הנימוקים, מה גרם לסגור את התיק.
אברהם נגוסה: התחושה היא לא תחושה קלה בקרב הקהילה.
אברהם נגוסה: אני חושב שגם בין כל אזרחי ישראל ולא רק יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: אנחנו הזמנו אותם כדי לבוא ולהסביר לנו מה גרם לפער גדול כל כך ולהחלטה אחרת לגמרי ממה שציפינו.
אברהם נגוסה: תודה לעמיתיי, חברי הכנסת.
אברהם נגוסה: אנחנו נתחיל.
אברהם נגוסה: אני אתן קודם את זכות הדיבור לח"כים.
אברהם נגוסה: אם מישהו רוצה להתבטא, בסדר גמור.
מנואל טרכטנברג: בוקר טוב, אדוני היושב ראש, עמיתיי חברי הכנסת וכל האורחים, קודם כל, אני מברך שוב על הכינוס הזה, זה נושא חשוב.
מנואל טרכטנברג: אני רוצה להגיד על ההתחלה שמה שאני רואה כאן מאד מדאיג אותי.
מנואל טרכטנברג: בעצם מה שמדאיג אותו זה מה שאני לא רואה.
מנואל טרכטנברג: הנוכחות מועטה מאד מנציגי החברה האתיופית, ואני חושב, אני תוהה, האם זה לא משקף אובדן אמון במערכת.
מנואל טרכטנברג: והפער בין הנוכחות כאן או הנוכחות המאוד דלילה כאן לבין ההתבטאויות מנציגי או חברי בני העדה האתיופית, ששמענו באמצעי התקשורת, הפער הוא עצום.
מנואל טרכטנברג: אני חושב לתומי שזה משקף אובדן אמון, ועל זה אנחנו צריכים לתת את הדעת.
מנואל טרכטנברג: הזכרת, אדוני היושב ראש, את העניין של סגירת התיק לגבי אותו שוטר שראינו אותו בסרטון מכה חייל.
מנואל טרכטנברג: אני הייתי מציע לעצמנו שנתבטא כך שנגיד: שוטר שמכה חייל ישראלי.
מנואל טרכטנברג: כי זה מה שקרה.
מנואל טרכטנברג: חייל ישראלי, לובש מדים של צה"ל, שבמקרה הוא שייך לאיזה שהוא מוצא.
מנואל טרכטנברג: אני חושב שאם חלילה השוטר היה מכה אותי, לא היינו מציינים שיש לי מבטא דרום-אמריקאי.
מנואל טרכטנברג: אז זה מקרה אחד שקרה השבוע.
מנואל טרכטנברג: המקרה השני הוא – שמענו על מה שקרה בקרית-מלאכי.
מנואל טרכטנברג: שמענו על כך שבגני הילדים שם לא רושמים ילדים בני העדה האתיופית וכמו כן, גם לא בנים או ילדים של מבקשי מקלט מאריתריאה.
מנואל טרכטנברג: שמענו על אחוז מסוים של ילדים שמוכנים לקבל בגני הילדים.
מנואל טרכטנברג: אחוז מסוים.
מנואל טרכטנברג: מי שיודע טיפה היסטוריה, יש מושג מאד עצוב וכאוב לעם היהודי שנקרא "נומרוס קלאוזוס" בלטינית.
מנואל טרכטנברג: זה אומר קווטה, מכסה, שבאירופה היו קובעים במקרה הטוב במוסדות להשכלה גבוהה בפרט אבל גם בגימנסיות וכולי, במקומות הטובים, כמה יהודים היו מוכנים לקבל למקומות האלה.
מנואל טרכטנברג: דרך אגב, זו לא היסטוריה כל כך רחוקה - גם בארצות-הברית הנאורה, עד לאחרי מלחמת העולם השנייה היה "נומרוס קלאוזוס" לא מפורש אבל בפועל, בטובות שבאוניברסיטאות כולל באוניברסיטה שאני קיבלתי את הדוקטורט, אוניברסיטת "הרווארד", האוניברסיטה הכי טובה בעולם.
מנואל טרכטנברג: היה "נומרוס בקלאוזוס" עד לשנות ה-50 כלפי יהודים.
מנואל טרכטנברג: ואני שומע שיש "נומרוס קלאוזוס" לא באוניברסיטה אבל יש "נומרוס קלאוזוס" בגני הילדים במדינת ישראל כלפי אזרחים שצבע עורם הוא אחר.
מנואל טרכטנברג: זה משהו שפשוט אי אפשר לעבור לסדר היום על דבר כזה.
מנואל טרכטנברג: הדעת לא סובלת אמירה כזאת, ויכולים להיות תירוצים מפה ועד הודעה חדשה.
מנואל טרכטנברג: לא יתכן שבמדינת ישראל, במדינה שלנו, של העם היהודי, שקמה בין היתר כדי שלעולם לא יהיה מצב שיהודי יעמוד מול "נומרוס קלאוזוס", שכאן יהיה "נומרוס קלאוזוס".
מנואל טרכטנברג: אני מבקש שנקרא לילד בשמו – "נומרוס קלאוזוס", עם כל הקונוטציה ההיסטורית שיש לדבר הזה.
מנואל טרכטנברג: אז קרו שני הדברים האלה, אז אומרים לנו – תראה, הממשלה התעוררה, הנה, עובדה שקמה ועדת שרים בראשותו של ראש הממשלה בכבודו ובעצמו ואני אומר "כל הכבוד".
מנואל טרכטנברג: באמת אני אומר את זה אבל שלא נטעה – גם עם כל הכוונות הטובות, ואני בטוח שיש כוונות טובות, ממשלה או ועדת שרים לא יכולים לחקור לעומק מקרים מסוימים של חוסר צדק כלפי בני העדה או של אלימות משטרתית שדורשת חקירה הרבה יותר מעמיקה וכולי.
מנואל טרכטנברג: לכן, אדוני היושב ראש, אני קורא להקמת ועדת חקירה פרלמנטרית על הנושא הזה.
מנואל טרכטנברג: לוועדת החקירה הפרלמנטרית יש כלים כדי לחקור.
מנואל טרכטנברג: אני לא בא לחרוץ דין.
מנואל טרכטנברג: לא בכדי הרחבתי את הדיבור על ה"נומרוס קלאוזוס" ולא על המקרה של אותו שוטר.
מנואל טרכטנברג: למה?
מנואל טרכטנברג: מכיוון שבעניין של ה"נומרוס קלאוזוס", רבותי, אין פה איפה להסתתר.
מנואל טרכטנברג: זו עובדה ואין בילתה.
מנואל טרכטנברג: בעניין של השוטר שהיכה – יכול להיות שיש נסיבות שאני לא מכיר אותן.
מנואל טרכטנברג: אני לא יכול לחרוץ דין.
מנואל טרכטנברג: מה אני רוצה?
מנואל טרכטנברג: שזה ייחקר.
מנואל טרכטנברג: שהאמת תצא לאור.
מנואל טרכטנברג: יכול להיות, ואני קראתי מאמר ב"ידיעות אחרונות" על העניין הזה, שכנראה שהיו נסיבות מיוחדות שם.
מנואל טרכטנברג: אני לא יכול לשפוט אבל אני גם לא יכול לקבל את העובדה שהתיק נסגר ונקודה.
מנואל טרכטנברג: יש עוד מקרים רבים כאלה.
מנואל טרכטנברג: אני אישית מעורב במקרה של יוסף סלמסה ז"ל.
מנואל טרכטנברג: יש שם סימני שאלה קשים ביותר.
מנואל טרכטנברג: האם אני יכול להטיל דופי?
מנואל טרכטנברג: להאשים?
מנואל טרכטנברג: לא, אבל אני יודע עובדה אחת: שעד שלא התחילה פעולה נמרצת, המשפחה לא ראתה את הדוח הפתולוגי.
מנואל טרכטנברג: לא ניתן להם לראות את הגופה.
מנואל טרכטנברג: איך יכול להיות דבר כזה?
מנואל טרכטנברג: רק לחץ חזק מאד הביא לאיזה שהוא הליך שעדין יש הרבה מאד סימני שאלה לגביו.
מנואל טרכטנברג: חובתה של כנסת ישראל, לא כהתרסה כלפי הממשלה, הממשלה עושה את שלה ויש חלוקת תפקידים, להקים ועדת חקירה פרלמנטרית בהקדם האפשרי ולחקור את הדברים האלה.
מנואל טרכטנברג: להראות שיש כאן משהו שיטתי.
מנואל טרכטנברג: זה לא ענין רק של מקרה זה או אחר.
מנואל טרכטנברג: להוציא את האמת לאור ואז להתחיל תהליך באמת ארוך, קשה, לא פשוט, של הכלה פנימה בצורה שוויונית של בני העדה.
מנואל טרכטנברג: תודה רבה.
אברהם נגוסה: חבר הכנסת רזבוזוב.
יואל רזבוזוב: כבוד היושב ראש, במשפט – אני אומר משפט קצר ולעניין: אני חושב שהדיון הזה מאד חשוב.
יואל רזבוזוב: אנחנו לאחרונה רואים הרבה מקרים.
יואל רזבוזוב: אתמול גם שוחחתי עם השר ארדן, השר לביטחון פנים, בנושא.
יואל רזבוזוב: אני חושב שיש לנו כאן איזו שהיא דילמה – מצד אחד, אנחנו רוצים משטרה חזקה, כי אותם עולים, נגיד, קשישים, שמתקשים, יש להם חוליגנים מתחת לבית והם רוצים שתבוא משטרה ותפנה אותם ואנחנו צריכים משטרה חזקה.
יואל רזבוזוב: מצד שני, כשהמשטרה, לא כל המשטרה, יש שוטרים מסוימים שלוקחים את החוק לידיים ומתנהגים לא כפי שאנחנו מצפים, ובמיוחד כלפי העולים – ואנחנו כאן לא מתייחסים לעדה כזאת או אחרת, אנחנו מדברים על כלל העולים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שישנה בעיה של הבנה במשטרה של שוני תרבותי, ועם זה פניתי גם לשר לביטחון פנים, שיעשה הכשרה, שילמד, שתהיה הפנמה של החומר כי אני חושב שזה חשוב.
יואל רזבוזוב: זה היום "מודה" לתקוף את המשטרה.
יואל רזבוזוב: אני לא הייתי רוצה שאנחנו נצטרף לזה אבל מצד שני, אנחנו צריכים לתת פתרון כאן לעולים, כי אני חושב שהעולים מחכים שכנסת ישראל כן תפתור את הסוגיה הזאת.
יואל רזבוזוב: במקרה של קרית-מלאכי אתמול ראינו בחור ששכב על הרצפה והשתמשו בשוקר חשמלי - -
<אלי זרחין: באזיקים...
יואל רזבוזוב: - - באזיקים בכלי התקשורת.
יואל רזבוזוב: בא נגיד שאנשים נורמאליים לא שוכבים על הרצפה אז לא נעשה אותו טלית שכולה תכלת אבל המשטרה גם לא היתה צריכה, אותם שוטרים, אני חושב שיכלו למצוא דרך אחרת לטפל בעניין.
יואל רזבוזוב: אנחנו פתאום בחודש עם יותר מדי מקרים.
יואל רזבוזוב: אני קורא לוועדה, שתפנה למשטרה ולשר לביטחון פנים ברמה הרשמית, לעשות בדק בית בתוך המשטרה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שבעיקר שיהיו מודעים ושיחששו, שיודעים שמטפלים בעולה, סימן שצריך לנהוג אחרת.
רוברט אילטוב: כבוד היושב ראש, תודה.
רוברט אילטוב: אני מצטרף לחלק מהדברים של פרופסור מנו טרכטנברג, והוא צודק שבנוגע לעולים, ובמיוחד בנוגע לעולים מאתיופיה וחבר העמים מופעל כוח בלתי סביר בזמן מעצרים, ולא מעט אנשים נפגעים פיסית מאותו כוח בלתי סביר, והטיפול בקבוצות עולים הוא טיפול יותר אגרסיבי מסיבות שאינן ברורות.
רוברט אילטוב: אנחנו שומעים הרבה מהתקשורת אבל יש הרבה יותר מקרים שלא מגיעים לתקשורת.
רוברט אילטוב: להערכתנו, כ-2000 תלונות מוגשות בשנה למח"ש על אלימות שוטרים.
רוברט אילטוב: חלק גדול מהן כנגד עולים.
רוברט אילטוב: אנחנו ניסינו לבדוק פה, במערכות של ה-מ.מ.מ, מחלקת המחקר של הכנסת, אם יש נתונים.
רוברט אילטוב: מ-2008 לא הוגשו לכנסת נתונים, לא על ידי מח"ש ולא על ידי המשטרה.
רוברט אילטוב: לפחות אין ברשותם.
רוברט אילטוב: אני יודע שוועדת הביקורת טיפלה בסוגיה וגם לשם הנתונים לא הובאו.
רוברט אילטוב: להערכתי, זו פגיעה חמורה בפעילות הכנסת כמפקחת על פעילות הממשלה.
רוברט אילטוב: גופי ממשלה חייבים לתת דין וחשבון על הפעילות.
רוברט אילטוב: לפי נתונים שהצלחתי למצוא, ויכול להיות שהם נתונים לא מדויקים אבל הם מאד קרובים לאמת: כ-2000 פניות היו למח"ש בשנה הקודמת במקרי אלימות משטרתית, מהם רק כ-25 פניות הגיעו לידי כתבי אישום, שזה פחות מאחוז אחד.
רוברט אילטוב: אחוז אחד.
רוברט אילטוב: כלומר, מסתבר שהציבור מגיש תלונות שווא.
רוברט אילטוב: 99 אחוז מהתלונות, זה תלונות שהן לא רלוונטיות בכלל, ורק כ-10 תיקים מורשעים, שזה פחות מאחוז.
רוברט אילטוב: זה פשוט מגוחך.
רוברט אילטוב: לא יכול להיות שהציבור לא יודע לזהות שהוא מותקף ולא יודע שהמדינה יודעת לטפל בהתקפות על הציבור.
רוברט אילטוב: צריך להבין ש-2000 פניות אלה הן מהציבור.
רוברט אילטוב: זה הרבה מאד אנשים.