GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אלון פרידמן: הבעיה שלנו היא, שאותה הנחת יסוד ששותפים לה בשיח הישראלי ושותפים לה בסגל הדיפלומטי ושותפים לה גם דור ההורים של אותם סטודנטים יהודים שלומדים היום בארצות הברית, אנחנו לא יכולים להניח שזאת גם הנחת היסוד של אותו דור צעיר שנמצא היום בקמפוסים בארצות הברית.
<אלון פרידמן: אני רוצה להדגיש עובדה שתסבר את האוזן: החל מהשנה הזאת, אלה שייכנסו לקמפוסים בארצות הברית הם כבר ילידי שנת 2000.
<אלון פרידמן: הם לא חזו בכל מה שישראל מייצגת עבור הדור הקודם והם לא בהכרח יודעים להבדיל בין מה היא ישראל ובין מה שישראל עושה.
<אלון פרידמן: כמי שפועל מאוד עמוק בזירת הקמפוסים ברחבי העולם, אני מבין את העומק של הקשר בין צעירים בישראל וצעירים יהודים ברחבי העולם.
<אלון פרידמן: אני חושב שאנחנו חוטאים בכך שכאשר יש לנו פיצוץ בצינור, אנחנו רצים למקום שבו נמצא החור, במקום לרוץ ולסגור את השיבר.
<אלון פרידמן: ה-BDS עלה לכותרות בארץ לפני כמה שבועות.
<אלון פרידמן: בארצות הברית אנחנו מתעסקים עם זה בערך 18 חודשים.
<אלון פרידמן: מנהל הלל בארצות הברית עוסקים בעניין הזה כבר כמעט 18 חודשים.
<אלון פרידמן: בארצות הברית יש בערך 4,000 אוניברסיטאות.
<אלון פרידמן: היהודים לא מפוזרים באופן שווה בין כל האוניברסיטאות.
<אלון פרידמן: אנחנו נוטים להניח שיש כ-400,000 סטודנטים יהודים באוניברסיטאות וקולג'ים בארצות הברית והם לומדים בערך ב-250 אוניברסיטאות עיקריות.
<אלון פרידמן: ב-30 אוניברסיטאות עלו הצעות להנהגת הסטודנטים ל-DBS.
<אלון פרידמן: מתוך ה-30 אוניברסיטאות שבהן היו דיוני DBS, בערך ב-75% מהן ההצעות נפלו ולא עברו.
<אלון פרידמן: אבל הנקודה היא שזה לא משנה אם הצעת BDS עוברת או נפלת במועצת הסטודנטים, כי היא חסרת שיניים לחלוטין.
<אלון פרידמן: כפי שאמרו גם נציגי ממדינות אחרות במערב, אין באמת חרמות משמעותיות, אקדמאיות או מסחריות.
<אלון פרידמן: גם כאשר גוף סטודנטים קורא לחרם ומצביע בעדו, אין לעניין הזה אין שום משמעות ביום המחרת.
<אלון פרידמן: אבל, יש לעניין הזה משמעות מבחינת השיח בקמפוס, מבחינת התחושה האישית של אותו ג'וש או של אותה רייצ'ל, שמסתובבים בקמפוס, בהרווארד או בייל, ומבינה שאצלה היה נושא כזה בדיון בקמפוס.
<אלון פרידמן: אנחנו מגיעים למקומות שבהם מועצות סטודנטים דנות בשאלה האם סטודנט יהודי יכול להיות חבר במועצת הסטודנטים של האוניברסיטה כי בהיותו יהודי יכול להיות שהוא מלכתחילה מוטה לטובת ישראל ואולי הוא בכלל לא זכאי להשתתף כנציג רשמי של גוף ממשל הסטודנטים באוניברסיטה בארצות הברית.
<אלון פרידמן: חברים, מכאן ועד הנומרוס קלאוזוס שהיה לא לפני הרבה זמן ושאנחנו זוכרים, המרחק הוא קצר.
<אלון פרידמן: אני רוצה לסכם ולומר.
<אלון פרידמן: מצד אחד, יש לשים את הדברים בפרופורציה.
<אלון פרידמן: כמו שאמרו כאן לפניי, השמים לא נופלים והקמפוסים בארצות הברית לא הפכו להיות מעוזי אנטישמיות ואנחנו לא נמצאים שם.
<אלון פרידמן: מצד שני, אם אנחנו לא נשקיע בלחנך, לחשוף ולהסביר לדור הבא של יהדות ארצות הברית על החשיבות בקיומה של מדינת ישראל ועל הצורך להבדיל בין מה שישראל עושה לבין מה שמדינת ישראל הינה, אנחנו נאבד כאן עוד דור.
<אלון פרידמן: שלושה דברים שצריך לעשות.
<אלון פרידמן: ראשית, להציג קצת יותר חזית אחידה, גם כאן בבית הזה, גם בקרב הארגונים היהודים בארצות הברית.
<אלון פרידמן: ברור שהפלורליזם וריבוי הדעות הוא אחד מנקודת החוזקה הכי משמעותיות שלנו ואנחנו מכירים את הבדיחות על-כך שבכל מקום שבו יש שני יהודים יש שלוש דעות.
<אלון פרידמן: יחד עם זאת, כאשר יוצאים החוצה צריך להציג חזית טיפה יותר אחידה לגבי איך להילחם עם הדבר הזה.
<אלון פרידמן: דבר שני.
<אלון פרידמן: יש לזהות באופן אינטליגנטי את הצרכים ולהזרים משאבים באופן אינטליגנטי למקומות שבהם יש צרכים.
<אלון פרידמן: הדבר השלישי, לא להפוך את המלחמה שלנו ב-BDS למשהו שיהווה בסופו של דבר שירות דב ויזיק יותר מאשר יועיל.
<אלון פרידמן: זה יקרה אם לא נזהה באופן עדין את הצרכים ואם נזרים משאבים למקומות שבהם לא צריך.
<אלון פרידמן: הדבר האחרון שתומכי ישראל בקמפוסים צריכים היום, זה שמדינת ישראל תגיע עם מיליונים של דולרים לתוך הקמפוסים.
<אלון פרידמן: זה לא מה שנחוץ.
<אלון פרידמן: מה שנחוץ זה לראות איפה אפשר להשפיע, מי בדיוק צריך את הצרכים האלה.
<אלון פרידמן: במקום לבוא בהצהרות ולהקים עשרות פורומים ולהגיד שאנחנו הולכים לרסק את העניין הזה בתוך הקמפוסים בארצות הברית, בואו נראה מי באמת נלחם שם לצידנו ונראה איך אפשר לצייד אותם בכלים שהם חושבים שהם צריכים.
<אלון פרידמן: תודה רבה.
אברהם נגוסה: פרופסור פרדניק גוסטבו מרצה בנושא אנטישמיות.
<פרדניק גוסטבו: אדוני היושב ראש, מכובדיי.
<פרדניק גוסטבו: אני רוצה לתקן טיפה את המינוח ואשתמש במילה יודופוביה במקום אנטישמיות, לא רק בגלל שאני מתעקש להשתמש בלשון הטובה יותר אלא כי אני סבור שהמילה אנטישמיות היא לא רק מטעה אלא היא חלק מהבעיה.
<פרדניק גוסטבו: למה הבעיה שלנו לא נפתרת?
<פרדניק גוסטבו: זאת השאלה.
<פרדניק גוסטבו: היא נובעת מחוסר אבחון נכון.
<פרדניק גוסטבו: האבחון של יודופוביה מה היא, בדרך-כלל נופל בעניין אפליה או קסנופוביה.
<פרדניק גוסטבו: פעמיים שמעתי פה משגרירים אומרים שהם נאבקים בקסנופוביה כולל באנטישמיות, כאשר ליודופוביה אין שום קשר עם קסנופוביה.
<פרדניק גוסטבו: היהודים אינם זרים בארצותיהם כי היודופביה איננה תופעה של אפליה, היא תופעה של דמוניזציה וככזאת צריך לטפל בה.
<פרדניק גוסטבו: אפליה זה משהו אחר לגמרי.
<פרדניק גוסטבו: היהודים לפעמים מופלים כי נגיד שאומרים שהם קמצנים, אבל אף אחד לא רוצח מישהו כי הוא קמצן.
<פרדניק גוסטבו: המיתולוגיה של היודופוביה היא הרבה יותר חזקה: היהודים שולטים בעולם, רצחו את האל, הם וירוס, יש להם קשר עולמי לשלוט בעולם.
<פרדניק גוסטבו: לכן צריך לטפל בתופעה בצורה ייחודית ולא לשים את כולם ביחד, כל מיני אפליות, כאילו זאת עוד אפליה.
<פרדניק גוסטבו: הבעיה של היהודים זה לא שהם מופלים לרעה אלא שהם נרצחים ומותקפים בצורה אלימה.
<פרדניק גוסטבו: לכן, הדמוניזציה הזאת, שהיא הבעיה שלנו, מקבלת ביטוי בידי הממשלות האלה, שטוענות שהן נאבקות מאוד ובצורה כנה ביותר נגד היודופוביה.
<פרדניק גוסטבו: הרי בוועד זכויות האדם של האו"ם יש יותר גינויים נגד ישראל מאשר לכל המדינות האחרות יחד.
<פרדניק גוסטבו: 193 מדינות קיבלו אולי שלושה גינויים, אחד נגד צפון קוראה ואחד נגד איראן ומאות נגד ישראל.
<פרדניק גוסטבו: להפוך את ישראל לשטנית ככזאת, היא לא אחד הביטויים, היא המקור של היודופוביה היום.
<פרדניק גוסטבו: לא לטפל בזה, זה להתעלם מהבעיה.
<פרדניק גוסטבו: זה כאילו להגיד שכל היודופוביה זאת עלילת דם.
<פרדניק גוסטבו: אם אתה לא אומר שהיהודים שותים דם של ילדים, זה עדיין לא נופל בתור יודופוביה.
<פרדניק גוסטבו: האבחון הלא נכון הזה, אי-אפשר שמדינות אירופה יפתרו אותו.
<פרדניק גוסטבו: זה פשוט אי-אפשר.
<פרדניק גוסטבו: לכן הבעיה לא נפתרת, כי יש חלק מהם שלא ידברו על הדמוניזציה של ישראל, שהיא מקור היודופוביה, כי הם טוענים שלדבר על זה, זה להיכנס לפוליטיקה.
<פרדניק גוסטבו: שמענו את זה מהשגרירים.
<פרדניק גוסטבו: הם אומרים: אני רוצה להבחין בין ביקורת על ישראל.
<פרדניק גוסטבו: על איזו ביקורת מדובר?
<פרדניק גוסטבו: תיקראו את המחקרים של מנפרד גרשנפלד, את הסקרים שהוא עשה באירופה.
<פרדניק גוסטבו: 150 מיליוני אירופאים חושבים שישראל היא מדינה נאצית, שהיא מדינת אפרטהייד.
<פרדניק גוסטבו: הם היו מוכנים לחתום על הכרזה כזאת.
<פרדניק גוסטבו: ישראל מבצעת בפלסטינים מה שהגרמנים עשו ליהודים במלחמת העולם השנייה.
<פרדניק גוסטבו: אז איך האנשים האלה יכולים לטפל חינוכית ביודופוביה, כאשר הגרעין הוא שם?
<פרדניק גוסטבו: זה חלק מהאנשים.
<פרדניק גוסטבו: אומרים שרוצים לעשות אבחנה בין ביקורת על ישראל לבין דה-לגיטימציה לישראל.
<פרדניק גוסטבו: ביקורת לישראל אפשר לבחון רק בדרך אחת.
<פרדניק גוסטבו: אם אתה מותח אותה ביקורת גם נגד מדינות אחרות, אז בוודאי שזאת לא יודופוביה, אבל אם זה רק נגד מדינת ישראל זאת יודופוביה ראשונה.
<פרדניק גוסטבו: אני מסיים ופונה אליך אדוני היושב ראש, כי אנחנו בבית המחוקקים.
<פרדניק גוסטבו: מה שצריך זה שישראל תטפל בעניין.
<פרדניק גוסטבו: הדבר הראשון שאנחנו צריכים זה חוק נגד יודופוביה.
<פרדניק גוסטבו: לא קיים דבר כזה.
<פרדניק גוסטבו: חוק אחד שיגיד שיודופוביה, כולל הכחשת השואה, דמוניזציה של ישראל, סיפור הנכבה ואפליה נגד היהודים, וכל מה שקשור למיתולוגיה היודופובית יוצא מישראל.
<פרדניק גוסטבו: צריך חוק נגד יודופוביה.
<פרדניק גוסטבו: אחר-כך מדינות אחרות בוודאי יעתיקו את החוק.
<פרדניק גוסטבו: תודה רבה.
אברהם נגוסה: עידו דניאל, ראש התכנית למאבק באנטישמיות בהתאחדות הסטודנטים.
<עידו דניאל: תודה רבה, אדוני היושב ראש.
<עידו דניאל: אני רוצה לגעת באספקט אחר של אנטישמיות שלא נגעו בו בדיון היום וזה הנושא של אנטישמיות באינטרנט.
<עידו דניאל: אני ראש תכנית למאבק באנטישמיות ברשת בהתאחדות הסטודנטים בישראל.
<עידו דניאל: יש לנו עשרות סטודנטים הפועלים ב-14 שפות שונות.
<עידו דניאל: מדובר בתכנית מלגות והיא פעילה בפלטפורמות הכי פופולריות באינטרנט כמו פייסבוק, יוטיוב, אינסטגרם.
<עידו דניאל: הם גם מנתרים וגם עובדים עם חברות הניו מדיה על המדיניות שלהם בנוגע להסתה שהם מארחים באתרים שלהם.
<עידו דניאל: מבקשים מהם להוריד תכנים שיש בהם הסתה לאנטישמיות, הכחשת שואה, הרבה מאוד הסתה לרצח שאנחנו מוצאים בשפות שונות.
<עידו דניאל: אנחנו רואים את זה גם בארה"ב, גם באירופה וגם בקנדה.
<עידו דניאל: לאינטרנט יש חלק חשוב וקריטי בתקיפות של יהודים על אדמת אירופה ובמדינות אחרות.
<עידו דניאל: ההסתה מתחילה שם.
<עידו דניאל: צעירים בכל העולם נמצאים כל היום בפייסבוק.
<עידו דניאל: גם אני כל היום בפייסבוק, גם הסטודנטים שלי כל היום בפייסבוק, לפחות הם עושים זאת למטרה טובה.
<עידו דניאל: הם מחפשים אנטישמיות ומגישים תלונות.
<עידו דניאל: בשנת 2014 הגשנו כ-16,000 תלונות בגין הסתה לאנטישמיות ברשתות החברתיות המובילות: פייסבוק, טוויטר, יוטיוב ואינסטגרם.
<עידו דניאל: כל תלונה כזאת זאת תמונה, וידאו, עמוד פייסבוק שיש בו הסתה.
<עידו דניאל: אני יכול לתת שלל דוגמאות.
<עידו דניאל: היה פה סגן השגריר הבריטי.
<עידו דניאל: אני יכול להראות דוגמה כיצד פייסבוק, או כיצד פעילים משתמשים בפייסבוק כדי לגייס פעילים לפעילות אנטישמית.
<עידו דניאל: זה מלונדון מ-11.4, קריאה לאסיפה של ארגון שנקרא "National Liberation" שהוא ארגון נאו נאצי בריטי שקורא להפסקה של ייהוד של לונדון.
<עידו דניאל: הם מזמינים את הציבור ומגייסים פעילים לאסיפה הראשונה שלה.
<עידו דניאל: אני מקריא מהמודעה: "נושאי הדיון יכללו את השאלה היהודית".
<עידו דניאל: אני לא צריך להזכיר לנוכחים בעולם מתי בפעם האחרונה על אדמת אירופה נערך דיון בנושא השאלה היהודית.
<עידו דניאל: זה מונח מוכר לנו.
<עידו דניאל: אם תנסו לחפור בזיכרון אז מדובר ב-20.1.1942, ועידת ואנזה.
<עידו דניאל: זה קורה שוב.
<עידו דניאל: אולי לא באותו היקף, אולי לא בשליטת מדינות אבל זה קורה שוב.
<עידו דניאל: הרשתות החברתיות מלבות את זה.
<עידו דניאל: אנשים מלבים את זה באמצעות הרשתות החברתיות.
<עידו דניאל: דיברנו קצת על פתרונות.
<עידו דניאל: אנחנו פיתחנו מתודה שעובדת למאבק באנטישמיות ברשת.
<עידו דניאל: התכנית שלנו היא קוד פתוח.
<עידו דניאל: אני רוצה לציין לטובה את הקהילה היהודית בגרמניה שעובדת איתנו בשיתוף פעולה וכבר מעתיקה את התכנית שלנו ואנחנו מעבירים סמינרים לצעירים יהודים בגרמניה איך להיאבק באנטישמיות בשפה הגרמנית.
<עידו דניאל: ראשי קהילות, מדינות, שגרירים, מי שיושב כאן.
<עידו דניאל: בבקשה, קחו.
<עידו דניאל: אנחנו מוכנים ללמד כל מי שרוצה להיאבק באנטישמיות ובהכחשת השואה.
<עידו דניאל: את הכלים שאנחנו יצרנו ופיתחנו בארבע השנים האחרונות שאנחנו פועלים במסגרת הזאת.
אברהם נגוסה: דוקטור רוברט רוזט, מנהל הספריה ב"יד ושם".
<רוברט רוזט: הזכירו את "יד ושם" כמה פעמים היום ודיברו על החשיבות של חינוך על השואה כמאבק נגד האנטישמיות.
<רוברט רוזט: זה ברור שחינוך על השואה הוא חשוב בפני עצמו וגם כחלק של המאבק, אבל לבד הוא לא מספיק.
<רוברט רוזט: אנחנו ב"יד ושם" החלטנו בזמן האחרון שאנחנו צריכים גם לפתח חומרים חינוכיים במאבק נגד האנטישמיות.
<רוברט רוזט: להשתמש בכל הכישרונות של האנשים שלנו ובכל הניסיון שלנו ובכל הקשרים שלנו בעולם, כדי לפתח ולהפיץ חומרים שאפשר לשמש בחינוך, ברמות שונות, במקומות שונים ובשפות שונות.
<רוברט רוזט: זה מה שרציתי לבשר לכם היום.
<רוברט רוזט: תודה.
אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לכולם.
אברהם נגוסה: אני מבקש סליחה מכל אלה שהגיעו ולא הצליחו לדבר בגלל קוצר הזמן.
אברהם נגוסה: אני רוצה לסכם בזה שאנחנו שמענו מכל הצדדים, גם מהשגרירים וגם מנציגי הארגונים ונציגי הקהילות על קיומה של אנטישמיות ועל זה שפועלים נגד ישראל.
אברהם נגוסה: האנטישמיות היא לא רק בעיה של היהודים אלא של כל בני האדם ואנחנו צריכים לשלב ידיים כדי להוקיע ולמגר אותה.
אברהם נגוסה: זה נגד האנושות, נגד כל בני האדם ואנחנו יהודים ולא יהודים משלבים ידיים.
אברהם נגוסה: כולנו צריכים להילחם.
אברהם נגוסה: הוועדה שאני עומד בראשה, כמו ששמעתם, חברי הכנסת מוכנים להתגייס להגיע לכל מקום ולהשתתף במלחמה נגד האנטישמיות ונגד BDS.
אברהם נגוסה: אני מאוד מודה לכם הן באופן אישי והן כראש הוועדה.
אברהם נגוסה: תודה לכל מי שהגיע והשתתף.
אברהם נגוסה: בוקר טוב לכל המשתתפים והצופים בערוך הכנסת.
אברהם נגוסה: אני פותח את הדיון בנושא הצגת תוכניות המגזר השלישי בתחומי החינוך, התעסוקה וגם תחומים אחרים אם יש, בנושא שילובם וקליטתם של יוצאי אתיופיה, במטרה להגביר את שיתוף הפעולה.
אברהם נגוסה: ההצגה תעזור לנו להבין ולדעת את התוכניות הקיימות בשטח, ואז גם לראות את מידת שיתוף הפעולה בין משרדי הממשלה לבין המגזר השלישי.
אברהם נגוסה: אנחנו יודעים שבמגזר השלישי יש תוכניות ראויות, שמקדמות את ענייני הקהילה.
אברהם נגוסה: לכן חשוב מאוד להציג אותן פה, ומשרדי הממשלה גם יכירו ויבינו.
אברהם נגוסה: בדרך זה אפשר יהיה ליצור ולהגביר ולשפר את שיתוף הפעולה.
אברהם נגוסה: בהזדמנות הזאת אני רוצה להודות למשרד החינוך, שקיבלו את בקשתנו לדחות בשנה את מכרז מרכז ההיגוי לשנה.
אברהם נגוסה: אני רוצה שכל ארגון או עמותה יציג את שמו, את ארגונו, מה הוא עושה בארגון, מה היקף הפעילות שלו, הן מבחינת התקציב השנתי שלו והן מבחינת מספר העובדים שבתוכו.
אברהם נגוסה: זה חשוב לנו מאוד כדי לקבל תמונה כללית של הארגון.
אברהם נגוסה: אני מבקש שכל ארגון יעשה את זה בתמצית, כי בשעה 11:55 אנחנו צריכים לסיים את הדיון.
אברהם נגוסה: לכן אני מבקש שכל ארגון ידבר שלוש דקות, בתמצית.
אברהם נגוסה: אנחנו רוצים לשמוע גם את דעת משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: נתחיל בפרויקט הלאומי לעולי אתיופיה.
אברהם נגוסה: המנכ"ל רוני אקלה יציג לנו מה הוא עושה.
<רוני אקלה: בוקר טוב לכולם.
<רוני אקלה: תודה ליושב-ראש.
<רוני אקלה: הפרויקט הלאומי הוא מיזם משותף לממשלת ישראל, לעם היהודי, שהוקם בשנת 2001, על-פי החלטת ממשלה.
<רוני אקלה: בתחילת הדרך הוחלט להתמקד בשלושה תחומים עיקריים: בנושא של סיוע לימודי, הפעלת מרכז נוער והעצמת הקהילה.
<רוני אקלה: מאז אנחנו מפעילים את שלוש התוכניות על-פי תקציב, בשיתוף פעולה מלא עם שלושה משרדי ממשלה, משרד האוצר, משרד הקליטה ומשרד החינוך.
<רוני אקלה: השותפים העיקריים שלנו הם הג'וינט, הסוכנות וקרן היסוד, נציגות הפדרציות היהודיות ונציגות הקהילה האתיופית.
<רוני אקלה: אלו האנשים שמקבלים את ההחלטות, וההחלטות מתקבלות בפרויקט עצמו.
<רוני אקלה: הוגדר לנו שאנחנו צריכים להתמקד בסיוע לגילאי 18-13.
<רוני אקלה: כשאנחנו עושים מיפוי כללי של הקהילה האתיופית, היא קהילה מאוד קטנה.
<רוני אקלה: יש כיום 136,000 בני הקהילה, מתוכם בגילאים של 5-0 יש 14,304.
<רוני אקלה: בגילאים 12-6 יש לנו כ-17,600.
<רוני אקלה: בגילאים 18-13, וזה התחום העיקרי של הפרויקט הלאומי, יש לנו 18,832.
<רוני אקלה: הפרויקט הלאומי נוגע אך ורק במספר מצומצם מאוד, שהוא שליש מהמספר הזה.
<רוני אקלה: כיום נמצאים במסגרת הסיוע שאנחנו נותנים 4,122 ילדים שמקבלים סיוע לימודי.
<רוני אקלה: בנוסף יש לנו הפעלת מרכז נוער.
<רוני אקלה: יש לנו 17 מרכזי נוער ב-16 יישובים, ושם נהנים מהשעה 16:00 עד 22:00 כ-1,500 בני נוער.
<רוני אקלה: מרכזי הנוער הוקמו אחרי שלמדנו מה שקרה בתחנה המרכזית בתל-אביב, שרוב הילדים הגיעו מכל מיני מסגרות, גם מפנימיות וגם מיישובים, התרכזו בתחנה המרכזית וכתוצאה מכך עברו על החוק.
<רוני אקלה: כדי לצמצם את העבירות על החוק אמרנו שבמקום להמתין בתחנה מרכזית אנחנו יכולים לתת את המענה ביישובי קבע, לפתוח להם מרכזי נוער ובמרכזים האלה לתת להם העצמה אישית.
<רוני אקלה: אחרי שהם מסיימים את הלימודים הם מגיעים לשם בין השעות 16:00 ל-22:00.
<רוני אקלה: את המשך הטיפול שאנחנו נותנים במרכזי נוער, הגופים המפעילים שלנו יציגו בהמשך.
<רוני אקלה: דבר נוסף, הפרויקט הלאומי לא עוזר לילדים בחוק חינוך חובה.
<רוני אקלה: אחד מהדברים שאנחנו מקפידים עליהם, אנחנו לא מתמקדים בילדים שנמצאים בחוק חינוך חובה, שזאת מחויבותה של מדינת ישראל לתת את המענה הזה.
<רוני אקלה: הפעילות מתמקדת אחרי שהילדים מסיימים את הלימודים שלהם ולפני שהולכים הביתה.
<רוני אקלה: אז אנחנו נכנסים לתמונה ונותנים את המענה של סיוע לימודי בתוספת הזנה, וזה משמעותי מאוד.
<רוני אקלה: אני גם שמח שבעקבות המחקר שמלווה אותנו מאז ההקמה שלנו עד היום, אנחנו צמצמנו את הפער הלימודי והגענו לקו המשווה של השגת תעודת בגרות.
<רוני אקלה: כשאנחנו מדברים על הקהילה, הרבה פעמים אני שומע מהקהילה שלי על הפרויקט הלאומי: אם הוא מקבל סיוע מהפדרציות והעם היהודי וממשלת ישראל, איך יכול להיות שיש ילדים שלא מקבלים טיפול?
<רוני אקלה: נכון, הם צודקים.
<רוני אקלה: אני יכול לתת דין וחשבון רק ל-4,000 ילדים, ו-14,000 ילדים שנמצאים במסגרות אחרות, אני לא אחראי לזה.
<רוני אקלה: זה לא בגלל שאנחנו לא אנשי מקצוע ולא יכולים לתת את המענה, אלא הבעיה שלנו היא חוסר משאבים.
<רוני אקלה: יש לנו גם גופים מפעילים מצוינים שעובדים עבורנו, שמפעילים את התוכניות, כמו "אורט", כמו חברת המתנ"סים.
<רוני אקלה: הגופים האלה, שהעבודה שלהם היא עבודה מבורכת, עושים עבודה מאוד משמעותית ומשנה תמונה.
<רוני אקלה: מה שאנחנו עושים זה יחד אתם.
<רוני אקלה: אנחנו יושבים כל פעם ובודקים את עצמנו איפה הבעיות, ואם יש בעיות אנחנו פותרים אותן מיידית.
<רוני אקלה: זה לא נדחה לשנה או לשנתיים, אלא הפתרונות הם מיידיים.
<רוני אקלה: כתוצאה מכך יש תוצאות.
<רוני אקלה: בנוסף לפעילות של סיוע לימודי יש מרכזי נוער.
<רוני אקלה: הגופים המפעילים שלנו, שמפעילים את התוכנית, כמו "פידל", "חיות" ו"דרור בית החינוך", ובזמנו גם מתנ"ס מקומי בגדרה.
<רוני אקלה: היו גם עמותות נוספות שפעלו, והיום לצערי הרב הן לא פועלות יחד אתנו.
<רוני אקלה: אבל הן גם עושות עבודה קשה מאוד ומתמודדים עם משאבים מאוד מצומצמים.
<רוני אקלה: אבל במינימום תקציב יש מקסימום תוצאה.
<רוני אקלה: ואני שמח מאוד להגיד שאם הייתה לנו יכולת משאבית, יכולנו לתת את המענה לכל בני הנוער שמממשלת ישראל והעם היהודי החליט עליהם.
<רוני אקלה: הדבר האחרון, כאשר נכנסתי לתפקיד בשנת 2011 עשיתי מיפוי כללי של כל התוכניות של מה שקורה בקרב הקהילה האתיופית, והצגתי את זה לממשלת ישראל וגם לפדרציות היהודיות ולגופים שפועלים בקרב הקהילה.
<רוני אקלה: באותה תקופה גם הדוח הועבר למבקר המדינה, ואני שמח שגם מבקר המדינה הצביע על ליקויים שהתגלו באותו זמן, בשנת 2013.
<רוני אקלה: הבעיה העיקרית בקרב הקהילה האתיופית היא לא הגופים המפעילים או אנשי מקצוע או משאבים.
<רוני אקלה: יש בעיה שאין גוף מתכלל אחד.
<רוני אקלה: כתוצאה מכך כל אחד שעושה עבודה בקרב הקהילה האתיופית, בקרב הקהילה שלנו, אומר שהוא הצליח.
<רוני אקלה: אבל הרבה פעמים כשאנחנו בודקים בכמה אנשים מדובר, אנחנו מוצאים מספר מאוד מצומצם של אנשים באותן התוכניות שהם מדברים עליהן.
<רוני אקלה: היו אין-ספור דיונים בנושא, וחשוב שיהיו דיונים אבל לדיונים צריך להיות גם סוף.
<רוני אקלה: צריך להציב משאבים, צריך לשים את המקצועיות וגם את ההערכה והמדידה במקביל, כל אחד במה שהוא עושה, כדי שנוכל לראות האם זה מקדם או לא מקדם.
<רוני אקלה: מה שלא מקדם צריך לסגור, ומה שמקדם צריך לפתח וצריך לעשות אותו.
<רוני אקלה: זה מה שחסר לנו היום.
<רוני אקלה: לכן אני מקווה שבהובלה שלך, באחריות שלך, אנחנו נגיע לתוצאות הרבה יותר טובות.
אברהם נגוסה: זה מה שאנחנו התחלנו לעשות.
אברהם נגוסה: נשמע עכשיו את דן פוטרמן, מנכ"ל המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך.
<דן פוטרמן: תודה ליושב-ראש, חבר הכנסת אברהם נגוסה.
<דן פוטרמן: המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך הוא שותפות בין עמותות "פידל", קרן "מוריה" ואוניברסיטת קולומביה, המכללה למורים בניו-יורק.
<דן פוטרמן: אנחנו אחראים על תוכנית הוליסטית להעלות הישגים בבתי-ספר יסודיים.
<דן פוטרמן: יש לנו ריכוז של תלמידים יוצאי אתיופיה.
<דן פוטרמן: זאת לא תוכנית העשרה, זאת תוכנית תפנית פדגוגית שמשנה את הליבה של יום הלימודים.
<דן פוטרמן: ראינו לנכון לבנות תוכנית על מנת לספק מענה לצרכים הספציפיים של התלמידים יוצאי אתיופיה, וגם לצרכים של הוריהם.
<דן פוטרמן: אז אנחנו מחזקים את הציר בין בית-הספר לבין הבית, ואנחנו רואים שהשילוב של תוספת של תפקיד חדש שמלמדת אוריינות, להשקיע במורים, בצוות של כל בית-ספר שמשתתף, במגשרים, ברכזי הורים אצלנו מהעדה.
<דן פוטרמן: זה שילוב מנצח.
<דן פוטרמן: כמובן יש גם ליווי למנהלים ולמנהלות אצלנו.
<דן פוטרמן: התוכנית כבר הוכיחה את עצמה.
<דן פוטרמן: יש לנו הישגים שעולים באופן עקבי משנה לשנה, וחשוב יותר, התלמידים מצליחים לשמר את ההישגים שלהם.
<דן פוטרמן: מנהלים מדווחים לנו שיש פחות הפניות לחינוך מיוחד, ירידה משמעותית, וגם יותר ויותר תלמידים מהעדה מתקבלים לחטיבות ביניים, אליטות בערים שלהם.
<דן פוטרמן: בתשע"ו יהיו 24 בתי-ספר שישתתפו בתוכנית, ונגיע ל-6,000 תלמידים.
<דן פוטרמן: שליש מהם תלמידים מהעדה.
<דן פוטרמן: התוכנית מתמקדת בשפה העברית, שזו גם מטרת-על של בית-ספר יסודי בכלל, וגם הצורך הבולט של הילדים מהעדה, שאנחנו רואים לא מעט מהם ילדים של שפה שנייה.
<דן פוטרמן: אציין שהמפקחת הארצית להוראת שפה, אתי בוקשפיין, שפרשה מהמשרד בינואר, היא המנהלת הפדגוגית החדשה שלנו.
<דן פוטרמן: שאלו אותה למה היא באה אלינו אחרי שהיא הייתה אחראית על אלפי בתי-ספר, והיא אמרה שזאת התוכנית הטובה ביותר שהיא ראתה בשטח בכל השנים.
<דן פוטרמן: אנחנו אף פעם לא מבדלים את הילדים.
<דן פוטרמן: אין בידול אצלנו בתוכנית.
<דן פוטרמן: הילדים לא יודעים שהתוכנית שם משום שיש ריכוז של תלמידים מהעדה, הם חושבים שזה רק אורח חיים של בית-הספר.
<דן פוטרמן: זאת אומרת שאנחנו לא מחזקים את הסטיגמה שהילדים לא שווים בין שווים.
<דן פוטרמן: זה בשותפות מלאה עם משרד החינוך.
<דן פוטרמן: המשרד משקיע בתוכנית.
<דן פוטרמן: המשרד תורם תקן נוסף לכל בית-ספר, שזאת באמת השקעה מאסיבית בתוכנית, ומבין שחייבים להשקיע במורים אם רוצים לעשות שינוי בשטח.
<דן פוטרמן: חייבים לעשות אחרת וחייבים לפתח את הפיתוח המקצועי בבית-הספר.
<דן פוטרמן: הכול כמובן בברכת המנכ"לית, מיכל כהן.
<דן פוטרמן: אנחנו עובדים מול יהודית קדש, שאחראית על חינוך יסודי והאגף לקליטת תלמידים עולים.
<דן פוטרמן: אנחנו עובדים עם מיה שריר שנים, ובכל רשות אנחנו גם עובדים בשותפות עם הרשות שמשקיעה גם בעליות של התוכנית.
<דן פוטרמן: היום היקף התקציב שלנו הוא בסביבות 15 מיליון שקלים לשנה.
<דן פוטרמן: תורמים פרטיים תורמים בערך 55% של העליות האלה.
<דן פוטרמן: המשרד נותן בערך רבע, והרשויות בסך הכול מכסות 20%.
<דן פוטרמן: כמובן אם יכולנו לגייס יותר תקציבים מהממשל, יכולנו להגיע ל-60-50 בתי-ספר, להגיע לעוד אלפי תלמידים מהעדה.
<דן פוטרמן: אני חושב שזאת התוכנית ביסודי אולי הכי מקיפה שיש היום.
<דן פוטרמן: אציג גם את מנברו שמעון, שהוא מנהל פיתוח קהילתי אצלנו, אחראי על כל התוכנית שלנו מול הקהילה ומול ההורים.
<דן פוטרמן: אנחנו רואים ממש חשיבות מאוד גבוהה בזה.
<דן פוטרמן: מנהלת התוכנית שלי היא עינת אוריון.
<דן פוטרמן: שניהם בוגרי "מנדל".
<דן פוטרמן: עינת באה אלינו אחרי 26 שנה במודיעין, ב-8200.
<דן פוטרמן: נראה לכם שקף או שניים מהמצגת שלנו, אני יודע שהזמן מאוד מוגבל.
<דן פוטרמן: אני מודה לכם על ההקשבה.
<עינת אוריון: בוקר טוב.
<עינת אוריון: אני אמשיך מהמקום שבו המנכ"ל של העמותה הפסיק ואדבר קצת על האינדיקטורים שלנו להצלחה, בהתייחס לארבעת מרכיבי התוכנית.
<עינת אוריון: התוכנית היא תוכנית הוליסטית שמעוגנת במודיעין פדגוגי, ששם דגש על קריאה, אל כתיבה ועל דיבור.
<עינת אוריון: שלושה היבטים של השפה, שיש להם קשר הדוק לפיתוח החשיבה, ואנחנו גם אומרים לפיתוח המחשבה על שוויון הזדמנויות ועל אפשרויות לעתיד.
<עינת אוריון: אנחנו בראש ובראשונה מדברים על הישגים.
<עינת אוריון: מיד אראה כמה מהם.
<עינת אוריון: המטרה שלנו בהישגים היא לקדם אותם באופן כללי, וגם לצמצם את הפערים בהישגים בקרב תלמידים יוצאי אתיופיה.
<עינת אוריון: אנחנו פועלים לצמצום מספר התלמידים הלא קוראים, או אלה שאינם קוראים ברמה המצופה.
<עינת אוריון: אנחנו טוענים שקריאה היא מפתח להצלחה בכל תחומי הלימוד, ובוודאי בכל מגרש אפשרי בחיים.
<עינת אוריון: אנחנו מדברים על לימודים בתיכון, על השכלה גבוהה, על צבא, על תעסוקה.
<עינת אוריון: אנחנו רואים עלייה בשיעור השתתפות של הורים בפעילויות בית-ספריות.
<עינת אוריון: אנחנו לפעמים מתחילים עם 20%-15% השתתפות של הורים בכלל בפעילויות, מגיעים לרמות גבוהות מאוד של 80% ו-90%, בדגש על פעילויות סביב נושא האוריינות, קריאה משותפת, חגיגות כתיבה וכו'.
<עינת אוריון: אנחנו פועלים לקיום אורח חיים אורייני בבית-הספר ובבית, גם בשעות הבוקר, גם בשעות אחר הצהריים.
<עינת אוריון: אחד המדדים הרכים שאנחנו מאוד גאים בהם הוא שהילדים מתחילים לקבל ספרים כמתנה ליום הולדת, שזה דבר שלא קיים לפני שנחשפים לעולם הספר, והפוטנציאל של זה הוא אדיר.
<עינת אוריון: אנחנו רואים שיפור באקלים הלמידה הבית-ספרי.
<עינת אוריון: זה מדד שמקבל ביטוי גם במבחני המיצב.
<עינת אוריון: שינוי בעמדות של צוות מורים ומנהלי בתי-ספר באשר לתחושת המסוגלות, לאמונה בתלמידים, ושיפור בדימוי העצמי, תחושת המסוגלות והמוטיבציה ברמת התלמיד.
<עינת אוריון: כל הדברים האלה הם מפתח לשוויון הזדמנויות ולהצלחה.
<עינת אוריון: מתוך מה שאנחנו יודעים למפות בנושא הישגים, אני מבקשת להציג שני שקפים.
<עינת אוריון: השקף הראשון מדבר על מיפוי התלמידים בהישגים על-פי משימות הערכה של משרד החינוך, המבחנים שכל תלמידי ישראל נבחנים בהם פעמיים בשנה.
<עינת אוריון: אנחנו לא מקיימים מבחנים משלנו, הכול בתיאום מלא עם המחוזות.
<עינת אוריון: אפשר לראות כאן את ההתקדמות של התלמידים ביחס לוותק שלהם בתוכנית.
<עינת אוריון: תלמידים שמשתתפים שלוש שנים ומעלה בתוכנית.
<עינת אוריון: כפי שאמר המנכ"ל, התוכנית הזאת מתרחשת בכיתות במשך שעות הלימודים במערכת.
<עינת אוריון: אחרי שלוש שנים רואים עלייה ניכרת במספר התלמידים שנמצאים בטווחי ההישגים הגבוהים, מ-45% לכמעט 70% אחרי שלוש שנים.
<עינת אוריון: במקביל, כמובן, מבחינה מתמטית, אין הסבר אחר, מצטמצם מספר התלמידים שנמצאים בטווחים הנמוכים.
<עינת אוריון: בדגש על תלמידים יוצאי אתיופיה, ברמות הקריאה הגבוהות ביותר, זאת אומרת הילדים שהם המצטיינים ברמות הקריאה, אנחנו פוגשים ייצוג יתר, ייצוג גבוה של ילדים ממוצא אתיופי ביחס לחבריהם.
<עינת אוריון: אם הזכרנו קודם שתלמידים ממוצא אתיופי הם בהיקף של כשליש מתלמידי התוכנית, מכיוון שאנחנו פועלים בתוך הסביבה המיידית ללא בידול, אז כאן אנחנו יכולים לראות שכמעט חצי מהתלמידים המצטיינים ברמות הקריאה הם תלמידים ממוצא אתיופי.
<עינת אוריון: ומה שאפשר לראות בחלק התחתון של השקף הוא שבתוך הקבוצה הזאת של המצטיינים, השיעור של התלמידים ממוצא אתיופי הוא גבוה כמעט פי שניים מתלמידים אחרים.
<עינת אוריון: עד היום פעלנו בשלושה מחוזות.
<עינת אוריון: את שנת הלימודים הקודמת, שהסתיימה אך לפני שבוע, סיימנו עם 18 בתי-ספר, ופעלנו בתוכם עם כל התלמידים.
<עינת אוריון: אפשר לראות כאן, אבל אני לא אכנס לרזולוציה הזאת, את הפילוח בין המחוזות.
<עינת אוריון: בתשע"ה עבדנו עם קרוב ל-1,500 תלמידים, ובתשע"ו אנחנו נפתח עם התייחסות ונגיעה ישירה לקרוב ל-2,000 תלמידים יוצאי אתיופיה.
<עינת אוריון: זה מתוך פוטנציאל כללי בבתי-הספר לשנה הקרובה של 6,000 תלמידים.