GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<צבי רובינשטיין: זמיר אני מכיר מתוך העשייה שלי את החסמים ואת האתגרים של יזם מבני העדה שבא להקים עסק.
<צבי רובינשטיין: מט"י נתניה היה לו זכות להתחיל ופרוץ את הדרך הזו בתחום של קידום יזמות בקרב קהילת יוצאי אתיופיה, היה לו הזדמנות והוא התמחה, ויש לו נסיון.
<צבי רובינשטיין: לא נאמר פה המשפט, אנחנו עובדים בראש עסקי עם נשמה חברתית.
<צבי רובינשטיין: אני חושב, השיקול פה צריך להיות גם שיקול עסקי וגם שיקול חברתי.
<צבי רובינשטיין: חשוב שהוועדה תיתן את החשיבה האם כשאני מעביר שרות לקהל לגוף האם הוא נכון, בסופו של דבר מה שחשוב זה לא המשרדים מי ינהל, זה הלקוח איפה הוא נמצא, היזם, איפה הוא נמצא, האם הפער הזה לא פוגע בלקוח הסופי.
<צבי רובינשטיין: גם מבחינה תקציבית - כל תחום ההכשרה המקצועית מוצף בתקציבים, לא חשוב באיזה רמות.
<צבי רובינשטיין: היזמות העסקית משום מה מקבל תקציבים קטנטנים, הייתי אומר, כמעט ביחס לתקציבים האחרים חסר משמעות.
<צבי רובינשטיין: אני אומר, דווקא תחום היזמות שמשקיעים בו, על כל שקל שהמדינה משקיעה, המדינה מקבלת בחזרה שלושה שקלים, ההשקעה משתלמת, ופה דיברו, אני לא רוצה לפרט את זה.
<צבי רובינשטיין: אני חושב שווה ובאמת לתת דגש ומשמעות לשילוב מיטבי, אני אומר שילוב מיטבי ומנהיגות כלכלית וחוזקה כלכלית, רק זה יכול להוביל אותנו – לא רק זה, זה אחד מהכלים שיכול להוביל אותנו להשתלבות.
<צבי רובינשטיין: הנושא האחרון שמאוד חשוב לי זה נושא הקרנות.
<צבי רובינשטיין: בני הקהילה באים להקים עסק, ואני יודע כמעט ב-99% שאין להם הון עצמי, שאין להם חסכונות, בטחונות, אני יודע שאני הולך לקרן לייצג אותו בוועדת אשראי, אני יודע שאני צריך לבוא עם כלים שיעבור את המשוכה הזאת.
<צבי רובינשטיין: משרד הקליטה בקרן הממונפת וקרן תקציבית נתן פתרון עד 15 שנה בארץ.
<צבי רובינשטיין: אבל כמו שנאמר, רוב היזמים הם או ילידי הארץ, או שעברו איזשהו תהליך בחברה הישראלית רוצים להיות עצמאיים.
<צבי רובינשטיין: בנקודה הזאת אין מענה, גם קרן בערבות המדינה.
<צבי רובינשטיין: אני חושב, ונכון מה שנאמר פה, צריכה להיות קרן לעולה העצמאי, יש תקציב של 50 מיליון בשנה, צריך לקבל החלטה שהיא מגדילה את הזכאות וגם להרחיב לאנשים את גובה ההלוואה, וזה חשוב.
<צבי רובינשטיין: רוב היזמים הם בני הקהילה, בסך הכול מה הם רוצים לגייס?
<צבי רובינשטיין: בממוצע אני אומר לכם - בין 50 אלף הנמוך ביותר, עד 300, 400 אלף שקל, בודדים באו ואמרו לי תשמע, אנחנו רוצים 800 מיליון שקל, בדרך כלל זה הולך לזכיינים, אבל רוב התקציב זעום.
<צבי רובינשטיין: אני חושב ששלושת הנקודות האלה חשובות, אני בתור יועץ פוגש את היזמים, כשאני פוגש את החלומות שלהם, אני אומר אם היה לי את היכולת להשפיע, הייתי שם את התקציב הראוי בתחום היזמות בשני מישורים – משרד אחד, בחלק המקצועי, בעטיפה, בהדרכה, בהנחייה בליווי.
<צבי רובינשטיין: במישור השני, זה קרן ייעודית, מסלול ירוק כמו שאומרים, להגיד להם קחו.
<צבי רובינשטיין: אם שני הדברים האלה נשים על המשקל, חלק מהבעיות יכולים להיפתר.
אברהם נגוסה: חברת הכנסת טלי, רוצה להתייחס.
טלי פלוסקוב: תודה רבה לך, אדוני היושב ראש, רק שתבינו כי אנחנו מתרוצצים בין ועדה לוועדה, מאוד היה חשוב לי לשמוע את הנושא הזה, ולכן, קפצתי לכאן לכמה דקות, ולא יכולה לצאת מבלי להביע את עמדתי.
טלי פלוסקוב: אני רוצה לברך את העוסקים במלאכה.
טלי פלוסקוב: אני אומרת למשרד העלייה והקליטה שהשקיעה לא מעט כדי לתת את התמיכה הנדרשת לעולים חדשים שמגיעים לארץ ותושבים חוזרים כמובן, משרד הכלכלה.
טלי פלוסקוב: אני לא הספקתי להכיר את כולם, כל מי שיושב כאן, אז אני אומרת בלי להסתכל לכם בעיניים, כי אני לא מבינה מה כל אחד מציג.
טלי פלוסקוב: אבל אני אומרת בגדול, ורוצה כמה מלים לגבי מרכזי טיפוח יזמות.
טלי פלוסקוב: אני יודעת, ומי כאן משרד הכלכלה, אני יודעת שעברתם את המכרז הגדול ששינה את השיטה של מט"י.
טלי פלוסקוב: אחרי המכרז הזה יש חלק מהערים שמאוד מוצלחות, כמו לדוגמה, אני ראיתי פה תוצאות של נתניה, יישר כוח על מה שאתם עושים, טוב לשמוע, ובאמת, אני שמחה, אבל יש ערים שלא זכו להיות חלק ממט"י.
טלי פלוסקוב: גלי קשה לי לשמוע אותך, ובטוח את אומרת דברים חשובים.
טלי פלוסקוב: מתייחסת לעבר, וסביר להניח שאני צריכה להגיב.
טלי פלוסקוב: כדי שאהיה יותר ברורה אני אתן לכם דוגמה.
טלי פלוסקוב: אני, לפני שנבחרתי להיות בכנסת הייתי ראש עיריית ערד.
טלי פלוסקוב: בערד היה המרכז לטיפוח יזמים, ולילי, אם את מכירה אותה, בחורה מקסימה והעבודה שהיא עשתה, ואני חושבת שערד הייתה אחת מהטובות באזור בכלל.
טלי פלוסקוב: אחרי השינוי שאתם עברתם, ערד לא זכתה בנציג של מט"י - פשוט אין, אמרו שמי שעומד בראש והוא אחראי על האזור מאילת לאשדוד, אני לא זוכרת בדיוק את הפרטים, אל תתפסו אותי במלה, אבל עצם העובדה שבעיר פריפריאלית עם מצוקה כל כך גדולה של מקומות העבודה, ששם צריך לתת דגש הרבה יותר גדול, עם 40% של עולים חדשים אנחנו יושבים פה גם כן בכל באופן בוועדת הקליטה ואני אומרת, שם היה צריך לתת דגש, לא, דווקא העיר הזאת לא בפנים, לילי נשארה, ורק בגלל שאני רציתי להשאיר אותה בגל המקצועיות שלה וכן הלאה, וחיפשנו תחת איזה כובע להכניס אותה, והצטרפנו לדימונה, ועשינו משהו כמו דמה, זה נותן מענה, אבל זה לא מענה של מט"י, ופה אני אומרת לילי בשבחם, כי אתם מאוד מקצועיים ואתם עושים עבודה טובה.
טלי פלוסקוב: אני חושבת, ופה אני אולי פונה למשרד הכלכלה קצת יותר מאשר משרד הקליטה כי זה תחת כובע אחד.
טלי פלוסקוב: אתם צריכים, להיפך, לתת דגש לערי הפריפריה ולא להחליט ללכת על הגדולים - כרגיל, הגדולים מרוויחים והקטנים והחלשים מפסידים.
טלי פלוסקוב: פה אני אומרת מתוך קריאה, ומתוך אולי מצוקה כראש העיר לשעבר, כי אני מבינה שראש העיר הנוכחי מתמודד עם אותה סוגיה כי היא לא השתנתה, ואני מאמינה שלא רק ערד, נתתי לכם דוגמה כי אני חוויתי את זה ויש עוד הרבה ערים כמו ערד, שהם היום לא מקבלים את המענה המקצועי של מט"י.
טלי פלוסקוב: אני מבינה, יש כל מיני, שיטת המכרזים שלצערי הרב אני טוענת שלא תמיד היא טובה, כשיש משהו טוב לקחת לארוז בגלל שיש מכרז – לא מסכימה עם זה, ניסו לשכנע אותי לא הסכמתי.
טלי פלוסקוב: שוב פעם אני אומרת את זה מכאן, ואולי אפילו שתעבירו את זה - תנו לנו, לערים יותר חלשות, לערים הפריפריאליים שיש גם ככה מצוקת כוח אדם, תנו לנו את המענה המקצועי הזה, יעלה לכם עוד כמה גרושים, אני מבינה, אבל זה משתלם בסוף בענק – זה לגבי מט"י.
טלי פלוסקוב: לגבי ההתייחסות לעולים, אני דווקא רוצה פה להגיד ולציין שהדיון הזה הוא היה דיון בכלל על עולים, עולי צרפת, עולי ברית המועצות לשעבר, עולי אתיופיה, ואני שמחה מאוד שדווקא בחרתם בהצגה של הנישה הזאת, אבל בהחלט אסור לנו לשכוח את כל מה שקורה בנישות האחרות.
טלי פלוסקוב: אני תמיד בוועדה הזאת, יש כאלה ששמעו אותי יש כאלה שלא אומרת דבר אחד, כמו שאתם שומעים, אני גם כן מאלה שעליתי לפני 24 שנים, ומתפקידנו גם כמחוקקים, גם מנותני שירותים זה להפוך את העולים לישראליים, לתת להם כמה שיותר תחושה שהם חלק ממדינת ישראל, וכמה שפחות לתת להם עדיפות, אולי תלות, לא, עדיפות בתור אזרחים שרוצים לפתוח עסק.
טלי פלוסקוב: אבל שוב אני אומרת, לתת להם את התנאים של כל אזרח במדינה הזאת.
טלי פלוסקוב: יחד עם זאת, בגלל – פה אני פונה ואני מבינה, בגלל קשיי השפה, כי יש כאלה שכבר גרים במדינה 40 שנה אבל עדיין הם לא מרגישים בגלל שהם לא שולטים בשפה כמו שצריך, לכן, אני חושבת שפניות כאלה זה חשוב מאוד, ולחשוף כמה שיותר מידע.
טלי פלוסקוב: היושב ראש שאל שאלה איך אנשים אמורים לדעת כל מה שאתם נותנים, זאת שאלת מפתח.
טלי פלוסקוב: אם אנחנו נדע בעצם לספק להם כמה שיותר מידע, להנגיש להם מידע על עצם קיום אפשרות כזאת, והמדינה לא בצד, המדינה כאן כדי לעזור, המדינה כאן כדי לתמוך, זה יכול בעצם לעזור ולפתור בעיה של המון משפחות במדינה.
טלי פלוסקוב: שוב פעם אני אומרת כאן, לא רק יוצאי אתיופיה, אני מדברת על ברית המועצות לשעבר.
טלי פלוסקוב: אני בעצמי מכירה אנשים ש-20 שנה בארץ והם עדיין לא בפנים.
טלי פלוסקוב: לכן, אנחנו צריכים כפי שאמרתם להגדיל מספר שנים, אני כן צריכים לא להשאיר אותם.
טלי פלוסקוב: אנחנו לא רק מדינה של עלייה, אנחנו גם מדינה של הקליטה.
טלי פלוסקוב: המלה קליטה כאן זאת המילה שצריכה לשחק תפקיד.
טלי פלוסקוב: אנחנו צריכים לקלוט את האנשים האלה, ולהיות בטוחים שהם באמת נקלטו כמו שצריך ויש להם מקום עבודה ואנחנו יכולים להיות רגועים, ואז – תעשו מה שאתם רוצים.
טלי פלוסקוב: זו הפנייה שלי.
טלי פלוסקוב: לסיכום, הסיכון שלוקחים נותני הלוואות הוא מאוד נמוך.
טלי פלוסקוב: כשהסיכון נמוך כמו שאמרתם 0.6% זה כלום.
טלי פלוסקוב: לכן, אפשר להגדיל סכום במתן הלוואות, הרי ריבית זה אלמנט של סיכון.
טלי פלוסקוב: ברגע שהסיכון יורד, אפשר להוריד ריבית.
טלי פלוסקוב: אנחנו רואים שאנחנו כאן מצליחים, הוכחנו את עצמנו, ואני חושבת שהריבית הוא גם פרמטר מאוד חשוב כי בעצם זה כסף שאתה מרוויח במקום להשאיר אותו בקופה ולהתפתח, אתה נותן אותו לבנקים ולקרנות.
טלי פלוסקוב: לכן, פה צריכה להיות פנייה גם כן.
טלי פלוסקוב: הוכח שהסיכון הוא נמוך, זה אומר שאפשר להגדיל את הסכום, ולהקטין את הריבית שאנחנו נותנים.
טלי פלוסקוב: ברגע שאנחנו נהיה אטרקטיביים במתן הזה, אנחנו נראה יותר עסקים מתפתחים גם מתוך עולים חדשים שהם כבר אזרחי מדינת ישראל.
טלי פלוסקוב: זו בעצם צריכה להיות המטרה שלנו.
אברהם נגוסה: נציג משרד הקליטה, בבקשה.
אברהם נגוסה: דוד יאסו תודה רבה.
אברהם נגוסה: אני חושב שהנושא של מט"י גם מה שדיברנו בעבר, וגם מה שאנחנו רואים היום, גם של הזעקה, זה אחד הכיוונים שיכול להביא את השינוי.
אברהם נגוסה: היום אני רואה הרבה בנד"ן מתווכחים.
אברהם נגוסה: אני זוכר בימים הראשונים שהתחיל, כמובן בסיוע של המשרד, אבל הטקס הראשון היה צלמים, אז אמרנו, אנשים שעובדים ביום יום תהיה להם הכנסה נוספת בצילום אירועים.
אברהם נגוסה: כפי שנאמר, כדי להיכנס לחברה, לאוו דווקא בשוליים אלא באמת לליבא בנושא של עסקים, כן צריך לקדם את הדברים האלה זה מאוד חשוב כי גם השיח שם הוא שונה.
אברהם נגוסה: שיח בעסקים, שיח בכל מיני דברים כאלה כשאתה נפגש גם אותה אוכלוסייה היא שונה, וזה מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: גם היום כפי שאמרתי בפעם הקודמת, אני חוזר על זה, בני העדה, החברה הישראלית, מעל 77% יוצאי אתיופיה מועסקים, לעומת 70% מכלל היהודים, כאשר יש פער גדול בנושא של שכר, פער של 30%.
אברהם נגוסה: היום, מה שאנחנו צריכים להשקיע זה בצמצום של הפער הזה דווקא בדברים כאלה שיכולים לקדם ולהביא וזה מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: אני מברך על הדיון הזה, כפי שהתחלתם, ואני חושב שצריך למנף את זה, ולהכניס אותו לכמה שיותר לא רק באזור המרכז אלא לכלל הארץ.
אברהם נגוסה: וונדה אקלה תודה רבה.
אברהם נגוסה: תקופת העלייה לכל אחד, לאחד לוקח חמש שנים, לשני חמש עשרה שנה, ולחלק מהם יכול להיות יותר מעל 20 שנה וכל הדברים האלה.
אברהם נגוסה: לדעתי, בנושא של עסקים, אם אני מסתכל על יוצאי אתיופיה, העובדים הזרים, מה שעושים בתל אביב זה בית-ספר, כי האנשים ברוב המקרים לא חשבו על התחום הזה שגם יכול לקדם את החיים.
אברהם נגוסה: עכשיו כשהם הגיעו לנקודה הזאת, ואין איזושהי תמיכה ועזרה, הכול יכול להיות בגדר של מחשבה, אלא שלא יהיה איזשהו מעשה.
אברהם נגוסה: לדעתי, יש איזושהי התעוררות מסוימת, ולא צריך לדכא את ההתעוררות הזאת.
אברהם נגוסה: צריכים לעזור ולתמוך, גם הייתי מציע, כמו שנאמר קודם, יש כאלה שאספו הרבה שנים בעבודה, ויש להם ניסיון מסויים, אם גם רוצים להעביר ממשרד אחד למשרד אחר, אולי צריכים להיות את שני המשרדים ביחד, כדי שאנשים שלא יפלו, כדי שלא יגידו היית לא מטופל, היית נעזר על ידי משרד מסוים, עכשיו עברת למשרד אחר, ועד שלומדים אותך, עד שמכירים אותך, לוקח הרבה זמן.
אברהם נגוסה: לכן, מה שחשוב לדעתי, ששני המשרדים יישבו ביחד, אם מישהו נתמך ונעזר במשרד מסוים, עד שיעבור למשרד אחר, גם זה לא יהיה כך, יהיו כאלה שיפלו בעניין הזה.
אברהם נגוסה: היום העולם הוא לא רק מה שקורה בתוך המדינה, יש כאלה שמסתכלים גם מחוץ, ולכן, גם צריכים לאפשר את הדברים האלה, העיקר שהכסף יבוא לפה, וגם האנשים התעסקו בדברים כאלה.
אברהם נגוסה: יש יתרונות לכל עלייה במקומות שהם באו, דווקא לנסות לזהות את הדברים האלה, ולא רק בתוך השכונה שלי, לא רק בתוך הערים שלי, אלא גם צריכים לראות החוצה, כמדינה, כאזרחים, אנחנו יכולים אפילו להשיג יותר.
אברהם נגוסה: אנחנו נסכם את הדיון, למדנו הרבה דברים.
אברהם נגוסה: תודה שהצגתם לנו.
אברהם נגוסה: הדיון הזה היה חשוב לנו גם בבחינת המשמעות של התקציב לקראת התקציב הדו-שנתי.
אברהם נגוסה: אני חושב שמה שאנחנו צריכים לעשות, לפנות לשר הקליטה בכתב, להגדיל את האפשרות של הזכאות, אולי, אני לא יודע, אולי ל-20 שנה, כולל הלוואות שיהיה.
אברהם נגוסה: גם הנושא של 50 אלף העתקה של עסק עולה חדש שיהיה לו את ה-50 אלף שיעבור בתקציב הדו-שנתי - אנחנו מעודדים.
אברהם נגוסה: מה שאתם עושים במשרד הקליטה - יישר כוח, ואנחנו ככנסת, כחברי כנסת, יש לכם כתובת.
אברהם נגוסה: נפעל לטובת העולים כדי לשלב ולקדם את העולים, שילובם של העולים בתחום הכלכלי, הוא האלף אלף לתת להם גם בכל התחומים, אם זה ביטחון עצמי, אם זה שילוב מיטבי, כל זה בא מהכלכלה.
אברהם נגוסה: לכן, יישר כוח.
אברהם נגוסה: אני יודע שיצחק רוצה לברך בסוף, אבל הזמן שלנו מאוד מצומצם.
אברהם נגוסה: אתה מתעקש?
אברהם נגוסה: יצחק אהרון יזמות זה להתעקש, אז אני מתעקש.
אברהם נגוסה: ברשותך, יושב ראש הוועדה, תראו חברים, אני גם כבחור דתי חייב לסיים בדבר תורה קטן.
אברהם נגוסה: כמאמר אבותינו - "לא המדרש הוא העיקר אלא המעשה".
אברהם נגוסה: הייתי רוצה לזמן את חברי הוועדה, ואת השר אם אפשר לביקור בעסקים, וגם לעשייה היומיומית שלנו, לראות איך מרגישים היזמים, איזה השפעה יש להם גם על הסביבה ועל הקהילה.
אברהם נגוסה: בברכת בשם השם נעשה נצליח.
אברהם נגוסה: המון תודה.
אברהם נגוסה: אנחנו נעשה את הסיור.
אברהם נגוסה: גם הגיור בחו"ל יתפוס - - -
<יהודה שרף: כן, יתפוס בכל העולם.
<יהודה שרף: זה רק אתמול הוחלט ו - - -
יואל רזבוזוב: הוא זכאי חוק השבות, אבל הוא לא מוכר כיהודי.
<יהודה שרף: נכון.
<יהודה שרף: המשימה הבאה זה עידוד יהודים וזכאי עלייה, כלומר גם מי שהוא לא יהודי על פי הלכה אבל הוא זכאי עלייה, לבוא ולבנות את ביתו איתנו.
<יהודה שרף: הייעוד של היחידה שלנו זה כאמור סיוע בהנעת עלייה לכל זכאי העלייה, לכל זכאי חוק השבות, שרק חושבים ורוצים לבוא לארץ לבנות את ביתם אצלנו.
<יהודה שרף: רוב העולים, לצערי, בגלל בעיות תקציביות מגיעים לקליטה ישירה ולא למרכזי הקליטה.
<יהודה שרף: אילו היה לנו תקציב היינו מוכנים לקלוט כי מרכז קליטה הוא באמת חממה.
<יהודה שרף: עם כל הביקורת הוא חממה מאוד מאוד טובה לעולים.
<יהודה שרף: תפיסת העבודה ותחומי הפעילות העיקריים זה שירותי עלייה בחוץ לארץ.
<יהודה שרף: שירותי עלייה בחוץ לארץ הכוונה להכין את העולה וזה לא משנה מאיפה העולה.
<יהודה שרף: הוא יכול להיות עולה ממדינות מערב, ממדינות חבר העמים וממדינות מצוקה, אני לא רוצה למנות את כולם, שיש לנו נגישות אליהן.
<יהודה שרף: הדוגמה הכי יפה, כל מי שהיה איתנו, אנחנו נמצאים היום במרכז קליטה של עולי אתיופיה, את מה שעשינו בגונדר, את כל ההכנות לעלייה, שני חברי הכנסת ראו את זה בעיניים, לא רק הם.
<יהודה שרף: שירותי הקליטה מבוססים על צרכי קהילת היעד.
<יהודה שרף: עיקר העולים אצלנו היום בתוך מרכזי הקליטה הם חבר'ה מה שאצלנו נקראים young adults, צעירים.
<יהודה שרף: רוב המשפחות הולכות לקליטה ישירה.
<יהודה שרף: אנחנו מפוזרים בצפון אמריקה, במרכז אמריקה, באמריקה הלטינית.
<יהודה שרף: באפריקה אנחנו מפוזרים בשני מקומות עיקריים, באתיופיה ובצפון אפריקה.
<יהודה שרף: אני לא נכנס למדינות שאנחנו נמצאים בהן שאנחנו לא מדברים עליהם.
<יהודה שרף: אנחנו נמצאים באוקיאניה, בחבר העמים, באסיה וכמובן באירופה.
<יהודה שרף: שם אנחנו פועלים.
<יהודה שרף: שירותי העלייה באירופה הם בכל מערב אירופה, במזר"א, זה מזרח אירופה, באנגליה, כמובן בחבר העמים.
<יהודה שרף: באמל"ט זה מקסיקו, קולומביה, ונצואלה, ברזיל.
<יהודה שרף: כמעט בכל מקום שיש קהילה יהודית אנחנו נמצאים שם, או עם שליחים או עם - - - שנמצאים מבחינתנו.
<יהודה שרף: ארצות המצוקה שאנחנו מטפלים בהן זה אלה, אלה בדרך עכשיו.
<יהודה שרף: סך הכול העלייה בשנים האחרונות, אפשר לראות כאן, ב-2014 עבר שיא חדש.
<יהודה שרף: אדנה, אני מציע שאחרי זה נעבור למקום, שיהיה מקום לכל העולים לשבת, שלא יצטרכו לעמוד.
אברהם נגוסה: (מדבר באמהרית).
אברהם נגוסה: מה שאני הסברתי עכשיו, שבגלל שהמקום הוא מאוד קטן ואין מספיק כיסאות אז אני אמרתי שהנציגים של העולים יישארו פה איתנו ואני מעמיד את העוזר שלי, ישמבל, שיתרגם להם.
אברהם נגוסה: הוא יישב בין העולים, בין הנציגים, ויתרגם להם את מה שאנחנו אומרים מעברית לאמהרית.
אברהם נגוסה: בסוף, אם יהיה לנו זמן, אם צריך לדווח להם, לכל הציבור, אז נפגוש אותם ונגיד להם את זה, יחד עם הנציגים.
אברהם נגוסה: נפגוש את כל הציבור.
אברהם נגוסה: אין פתרון, מי שיש לו כיסא יכול להישאר, אין שום מניעה, אבל מי שאין לו כיסא, זה לא נעים שאנחנו יושבים והם עומדים.
אברהם נגוסה: יש פה נציגי משרדים שונים ואנחנו באנו לשמוע על מנת לראות מה יש ואיך אנחנו מתמודדים עם הבעיות הקיימות.
<יהודה שרף: ברשותך, אני אמשיך בסקירה הקצרה, כי לא כל יום אתם פה.
<יהודה שרף: שנת 2014 הייתה שנת שיא בעלייה, כשההבדל בין העלייה של השנים האחרונות לעלייה של שנות ה-90, מדברים כאן על עלייה של בחירה, לא עלייה של בריחה, עלייה של בחירה.
<יהודה שרף: מעל 26,000 עולים בחרו לבוא לחיות איתנו כאן בארץ ישראל.
<יהודה שרף: בשנה לפני זה בקושי הגענו ל-20,000, זו קפיצה מאוד מאוד גדולה, וזה כמעט בלי עולים מאתיופיה.
<יהודה שרף: אנחנו כולנו תקווה ומייחלים שיבוא היום ונוכל לעשות איחוד משפחות ואז מסה גדולה של עולי אתיופיה יצטרפו אלינו.
<יהודה שרף: שנוכל אפילו להכפיל את מספר העולים.
<יהודה שרף: פשוט שתבינו מי העולים שהגיעו לארץ מבחינת פילוח העולים.
<יהודה שרף: 32% של העולים הם חבר'ה צעירים, הם חבר'ה בגילאים 18 עד 35.
<יהודה שרף: 28% סך הכול הם עולים מגיל 55 לגיל פנסיה.
<יהודה שרף: רוב העולים, 40% מהעלייה שהיום בוחרת לבוא לארץ אלה חבר'ה צעירים, בין 18 ל-35, רובם אקדמאים.
<יהודה שרף: אנחנו גם יודעים לתת מענה למישהו שהוא לא אקדמאי.
<יהודה שרף: אגף הקליטה שלנו מתעסק בעיקר במרכזי הקליטה כאשר אנחנו עובדים יד ביד בשיתוף פעולה עם משרד העלייה והקליטה, בכול, לאו דווקא במרכזי הקליטה האתיופיים, גם במרכזי הקליטה לא של העולים מאתיופיה.
<יהודה שרף: אנחנו משתפים פעולה עם משרד החינוך, עם האולפנים, ומי שרואה את רמת העברית היום של העולים שיוצאים ככלל, אתה יכול לראות שאלה דברים לגמרי שונים, תכניות קליטה הד לייט, זה בית ראשון במולדת, זה אנשים שרוצים לבוא בעיקר לקיבוצים, זה מרכזי הקליטה למשפחות ובודדים, יש לנו הרבה קליטה קהילתית, אולפני א'-ב' תכניות תעסוקתיות כשהמוביל בתכניות התעסוקתיות זה תכנית הרופאים.
<יהודה שרף: 20 שניות על תוכנית הרופאים.
<יהודה שרף: מדינת ישראל, כדי להכשיר בחור שרוצה להיכנס לאוניברסיטה ולצאת רופא, משקיעה בו מעל 120,000 שקל בשנה.
<יהודה שרף: משרד העלייה והקליטה והסוכנות היהודים מביאים חבר'ה שהם רופאים, או לקראת הסוף או התחלה, עושים להם הכשרה של שנה אחת בלבד במרכז קליטה אשדוד יחד עם בית החולים קפלן ובשנה שעברה 87 רופאים ניגשו לבחינה, 86 עברו מכה ראשונה, 1 עבר במכה שנייה.
<יהודה שרף: תכפיל את זה בס-120,000 שקל בשנה ותראה כמה חסכנו למדינת ישראל.
<יהודה שרף: לא לבד.
<יהודה שרף: זה מדינת ישראל, זה לא אנחנו.
<יהודה שרף: בזכות קודמך לתפקיד שהוביל את המהלך הזה, את החסמים, כמעט את כל החסמים של גופים של צרפתים וכדומה, ואתה יושב ראש ועדת העלייה והקליטה, אתם פשוט צריכים לשמוע את העולים איך הם מודים לוועדת העלייה והקליטה, שעכשיו אתה עומד בראשה, אתה עמדת בראשה לפני זה ובשם כל העולים אני רוצה להגיד לכם המון המון תודה.
<יהודה שרף: קליטת עולי אתיופיה.
<יהודה שרף: עולי אתיופיה מרוכזים אצלנו ב-17 מרכזי קליטה.
<יהודה שרף: המימון העיקרי של הטיפול הראשוני הבסיסי הוא של ממשלת ישראל, דרך משרד העלייה והקליטה, אנחנו משלימים.
<יהודה שרף: נכון להיום רוב מרכזי הקליטה הם, לשמחתנו, במיעוט עולים, משום שרוב העולים יצאו לדיור קבע ונקלטים ברשויות.
<יהודה שרף: כל עולה מכל מרכז קליטה שיוצא לדיור קבע, הרשות הקולטת מקבלת מאיתנו, היום זה דרך מוקדי הקליטה, פעם זה היה דרך אגף הרווחה, שאני לא אהבתי אותו.
<יהודה שרף: אני, כיהודה, מאוד לא אהבתי את הדבר הזה, אבל דרך מוקדי הקליטה הם מקבלים את כל הפרטים שאפשר למסור על כל משפחה שמגיעה לרשות הקולטת.
<יהודה שרף: מרכזי הקליטה שלנו ממש מצטמצמים לאפס, יש גרעין קשה, בעיקר של צעירים שלא רוצים לעזוב את מרכז הקליטה.
<יהודה שרף: אם יש אנשים מבוגרים מאוד או חד הוריות אנחנו, יחד עם משרד העלייה והקליטה, זה ייקח זמן, נדאג לכל אחד ואחד.
<יהודה שרף: אף עולה, אפילו לא אחד, שזה משפחה חד הורית או עולה קשיש, לא יהיה ברחוב.
<יהודה שרף: הוא יישאר אצלנו עד - - - אני רוצה לספר לך, אברהם, אני לא יודע אם אתה זוכר, היה לנו מרכז קליטה בחדרה.
<יהודה שרף: כשמרכז הקליטה הזה נסגר נשארו ארבעה קשישים.
<יהודה שרף: אנחנו דאגנו להם, אחרי שסגרנו את מרכז הקליטה.
<יהודה שרף: עד שהם לא קיבלו דיור ציבורי מחביב קצב, החבר'ה האלה דאגו להם בכול, כאילו שהם הגיעו שנה ראשונה.
<יהודה שרף: הם היו אנשים מאוד מאוד מבוגרים.
<יהודה שרף: הדבר הזה הוא נר לרגלינו.
<יהודה שרף: אנחנו עושים כל מיני הכשרות מקצועיות לעולים בני העדה.
<יהודה שרף: יש לנו כרגע תורמת ישראלית, גב' דורית קנובל שתרמה הרבה הרבה כסף ו-150 עולים צעירים, בעיקר צעירים, ממרכזי הקליטה עשו הכשרה מקצועית במפעלים שיכולים לקלוט אותם.
<יהודה שרף: 85% מהם נקלטו.
<יהודה שרף: 25% שלא נקלטו לא רצו להיקלט.
<יהודה שרף: מבחירה שלהם ואנחנו מכבדים את הדבר הזה.
<יהודה שרף: כל מה שאני אומר עכשיו אלה דברים של תרומות ייעודיות, כמו יסודות, שזה לא שייך, זו תרומה ייעודית כדי לחבר את הצירים של הקהילה לחברה הישראלית.
אברהם נגוסה: בתחום ספציפי או בכל תחום שבוחר העולה?
<יהודה שרף: במספר תחומים, לפי כישוריו.
<יהודה שרף: אנחנו נמצאים היום במרכז קליטה.
<יהודה שרף: המרכז הזה יכול להכיל מעל 300 עולים, זה מה שהוא יכול להכיל.
<יהודה שרף: יש לנו כאן כרגע 160 ראשי אב, חלוקת הנפשות, בשנה הראשונה אין כאן אפילו לא עולה אחד, שנה שנייה יש כאן 39 עולים ושאר העולים הם עולים ותיקים.
<יהודה שרף: יש כאן אנשים שנמצאים מעל שנה חמישית, שישית ושביעית.
<יהודה שרף: רוב מרכז הקליטה הזה הם עולים שהם עולים ותיקים שמעבר לתקופת הזכאות.
<יהודה שרף: חלקם עוברים לדיור קבע, חלקם בתהליכים.
<יהודה שרף: מי שיש לו בעיה אמיתית, אני חוזר על זה כמו מנטרה, ויואל שמע אותי בקדנציה שלו ואתה מכיר אותי יותר מיומיים וחצי, כל עולה, אבל זה לאו דווקא עולה אתיופי, באמת, כל עולה באשר הוא וזה לא משנה הצבע שלו, כשהוא בקשיים שמוכרים על ידי משרד הרווחה ועל ידי משרד העלייה והקליטה, יישאר עד אשר יימצא לו פתרון.
<יהודה שרף: כל עולה אחר, שהוא יכול למצוא פתרון ושהוא לא רוצה לצאת, אנחנו ננקוט בכל האמצעים שעומדים לרשותנו כדי שייצא לדיור קבע.
<יהודה שרף: העולים כאן מבחינת מה שאתה יכול כאן לראות, מבחינת דיור ציבורי אנחנו דאגנו ל-4 עולים צעירים נכים, ל-5 קשישים בודדים ול-6 זוגות.
<יהודה שרף: דיור ציבורי, כל מי שבר דעת ומכיר יודע את הקשיים של הדיור הציבורי במדינה, הדירות לא עומדות מכאן עד להודעה חדשה.
<יהודה שרף: לזכותו, ואני אומר את זה ומפרגן לו תחת כל עץ רענן, הוא לא נמצא כאן, חביב יוצא מגדרו.
<יהודה שרף: גם הוא מוגבל.
<יהודה שרף: הוא לא קבלן, הוא לא מייצר את הדירות האלה, אבל אני יושב איתו בהרבה ישיבות, הדמעות שמבצבצות לו בעין על כל מיני מקרים, הוא שואל אותי 'את מי אני עכשיו מעדיף?
<יהודה שרף: את זה או את זה?
<יהודה שרף: זה בבעיה וזה בבעיה', 'מה יותר גרוע?
<יהודה שרף: ' אני לא מקנא בו, אני שמח שזו לא העבודה שלי.
<שולמית סהלו: למה הוא צריך להעדיף?
<שולמית סהלו: באיזה חלק הוא צריך להעדיף?
<יהודה שרף: לתת דיור ציבורי.
<יהודה שרף: יש שתי משפחות של קשישים, כזה וכזה, הם באותה רמה, למי לתת?
<יהודה שרף: יש דירה אחת.
<יהודה שרף: מי ייכנס לאותה דירה.
<קריאה: יש 27,000 ממתינים לדיור ציבורי.
יואל רזבוזוב: אנחנו עושים דיון בשבוע הבא, נכון?
אברהם נגוסה: אז אולי אני אגיד שהצטרפה אלינו סגנית ראש העיר, גב' שלומית סהלו, וגם הצטרף אלינו מנכ"ל נציג הארגונים של יוצאי אתיופיה בישראל, וונדה אקלה.
<יהודה שרף: אני לא עובד משרד העלייה והקליטה, אני עובד הסוכנות היהודית, אני אומר לך, אני רואה את ההתלבטויות שלו ואני בכוונה אומר על עולים, אני לא אומר על עולי אתיופיה, העולים ממדינות חבר העמים.
<יהודה שרף: אני יכול לומר לך בכל מאת האחוזים שחביב איש מקצוע לעילא ולעילא, כי לא פעם ולא פעמיים הוא אמר לי 'תשמע, זה זה וזה.
<יהודה שרף: אם אני אתן את זה לעולה האתיופי יגידו לי שאני עושה כאן פרוטקציה לדבר הזה, אם אני אתן את זה לעולה מחבר העמים יגידו בגלל השרה'.
<יהודה שרף: אני לא מקנא בו, אני ממש לא מקנא בו ואני מקווה שמדינת ישראל תעזור לו לפתור את הבעיות האלה כמה שיותר מהר.
<יהודה שרף: החינוך.
<יהודה שרף: החינוך בתוך מרכזי הקליטה הוא לא באחריותנו.
<יהודה שרף: צריכים להבין, מרכז קליטה הוא מקום ארעי לעולה, לא משנה מאיפה הוא מגיע.
אברהם נגוסה: כולל מעונות, גני ילדים?
<יהודה שרף: לא, זה לא באחריותנו.
<יהודה שרף: אנחנו המקשרים והמגשרים, זה באחריות הרשות המקומית.
<יהודה שרף: אני אשם בחלק מהמעונות ואני מודה ואני מוכן להסביר למה אני אשם.
<יהודה שרף: בזמנו, כשפתחתי את מבשרת ציון, אני פתחתי את מבשרת ציון לפני הרבה הרבה שנים, לא היה מקום למבשרת לקלוט את ילדי העולים.
<יהודה שרף: אני מדבר עכשיו על 2001.
<יהודה שרף: לא היה מקום.
<יהודה שרף: הוצאתי החלטה שכולם תקפו אותי ואני מצטער על הרגע שהוצאתי את ההחלטה הזו, לפתוח מעונות בתוך מרכז הקליטה.
<יהודה שרף: הפכתי את המעונות האלה לגטו.
<יהודה שרף: גם אני למדתי, גם אני התחנכתי על עצמי, אבל הייתה ברירה, או שהם יישבו בבית עם ההורים, או - - - אני לא אשלח ילדים בני שנתיים שלוש, לא למודיעין ולא לפסגת זאב, אני לא אשלח אותם והאמהות והאבות צריכים ללכת ללמוד עברית באולפן.
<יהודה שרף: בצדק תקפו אותי.
<יהודה שרף: לא יכולתי להסביר גם למה, מה מי ואיך.
<יהודה שרף: לכן אני אומר, אני מתנגד לעשות מעונות בצבע אחיד, אני חושב שהילדים צריכים להיות מעורים בתוך החברה הישראלית, זה - - -
<שולמית סהלו: אפשר לשמוע מה המדיניות שלכם לגבי המעונות האלה?
<יהודה שרף: שיהיו בתוך החברה הישראלית, שהרשות המקומית - - -
<שולמית סהלו: אז מה שאתה מציג זה שאין לכם יד מכוונת בנושא של המעונות.
<שולמית סהלו: זאת אומרת זה שוק חופשי, הם הולכים לאן שהם רוצים בתוך הרשות המקומית, זה מה שאתה אומר?
<רוית אליה-לייב: בסבסוד.
<יהודה שרף: בסבסוד, אנחנו מסבסדים.
<יהודה שרף: לא דיברתי על כסף עכשיו, אנחנו בין כה וכה מסבסדים.
<קריאה: זה לא סבסוד, זה תשלום מלא.
<קריאה: נכון, אנחנו משלמים, משרד הקליטה מממן.
אברהם נגוסה: אנחנו לא נכנסנו עכשיו לכסף.
אברהם נגוסה: העניין של המדיניות בעניין הפיזור.
אברהם נגוסה: האם מעונות וגני ילדים, יש פה במרכז הקליטה או ישתלבו?
אברהם נגוסה: זו השאלה.
<יהודה שרף: עכשיו אין בתוך מרכז הקליטה ואני גם לא יכול לפתוח.
<יהודה שרף: אני רוצה שהם ישתלבו בחברה.
<שולמית סהלו: האם כל המעונות פתוחים בעיר?
<שולמית סהלו: אנחנו בקרית גת.
<יהודה שרף: תלוי ברשות.
<יהודה שרף: מבחינתי כן.
<יהודה שרף: אדלה, אתה מכיר משהו אחר?
<קריאה: מעון פרטי לא יקבל סבסוד, זה העניין.
אברהם נגוסה: הבנת את השאלה שלה?
<יהודה שרף: אותו דבר בתי ספר.
<שולמית סהלו: אברהם, אני מחדדת את השאלות ואחר כך תיתנו לי זכות דיבור ואני אסביר למה אני שואלת.
אברהם נגוסה: כן, בהחלט יהיה לך.
<יהודה שרף: חינוך, מאחר שהעלייה שהגיעה, אנחנו עכשיו מתעסקים בעולים שהגיעו מאתיופיה, מאחר שהעולים מאתיופיה, שהגיעו לארץ בשנים האחרונות, לא אני קבעתי את זה, למזלך גם לא אתה קבעת את הדבר הזה, הם אמורים לעבור תהליך גיור.
<יהודה שרף: אנחנו בסוכנות היהודית לא אחראים על הגיור במדינת ישראל.
<יהודה שרף: אנחנו מסייעים, אנחנו לא אחראים.
<יהודה שרף: קבע מי שקבע, וזה הריבון, זה ממשלת ישראל, שכל מי שעלה לארץ ועובר תהליך גיור חייב ללמוד במסגרת דתית.