GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לאון ליטינצקי: קודם כל, אדוני היושב ראש, ראשית אני רוצה למסור מפה תנחומיי למשפחות שנרצחו של אתמול וגם בימים האחרונים והחלמה לכל אלה שעדיין בבית חולים.
לאון ליטינצקי: זה דבר נורא מזעזע ואני לא רוצה להרחיב כי כולנו מזועזעים מזה.
לאון ליטינצקי: דבר שני, אני רוצה לברך את הוועדה ואת חבריה ואת היושב ראש כמובן וגם במיוחד את השרה, שעזבה, והיא הגיעה לוועדה באופן אישי כדי לדווח ולהסביר.
לאון ליטינצקי: בדרך כלל זה לא קורה, אנחנו לא זוכים לשרים שבאים לוועדות לספר לנו מה קורה.
לאון ליטינצקי: אני אחד מאלה שבשנים האחרונות ביקרתי וחיפשתי דיור לאלה שזכאים.
לאון ליטינצקי: סופה יודעת את זה, כמה פעמים פניתי וכמה פעמים הרמתי גבה כשלשאלה שלי שיש לי כמה אנשים שמחפשים דיור ואין להם מה עושים.
לאון ליטינצקי: להפתעתי, אני אומר לכם בכנות, אדוני היושב ראש, לשלושת האנשים שפניתי קיבלתי פתרון מיידי.
לאון ליטינצקי: להפתעתי.
לאון ליטינצקי: אני הייתי בטוח שיגידו לי את מה שנאמר פה חלקית - - -
אילן גילאון: אז הכי טוב זה לפנות אליך.
לאון ליטינצקי: לא, אני פניתי לסופה ואמרתי לה שיש שלוש משפחות שצריכות דיור מיידי.
לאון ליטינצקי: הם קיבלו תשובה מיידית שיש דירות ויש אפילו בית על קרקע, בתים קטנים.
לאון ליטינצקי: תשאלו אותי משלוש המשפחות האלה כמה הסכימו לבוא לשם, אחד הסכים ושניים נשארו.
לאון ליטינצקי: כשאני פניתי לאדון חביב ושאלתי אותו כמה אחוז מהזכאים לדיור ושאין להם ושממתינים, מתוך 27,000, נמצאים במרכז הארץ, התשובה היא 85%, רבותיי.
לאון ליטינצקי: 85% מתוך אלה שממתינים לדיור נמצאים במרכז הארץ.
<קריאה: נו, אז מה?
<קריאה: זה לא פשע.
לאון ליטינצקי: אז דבר אחד, אני מברך את כל העולים, המשפחות של העולים, שבזמנו קיבלו החלטה וקיבלו דירות ועברו לצפון ולדרום והם מתקיימים שם ומצליחים.
<אלה שאינסקיה: זה לא לעניין בכלל.
לאון ליטינצקי: זה מאוד לעניין.
לאון ליטינצקי: ועוד איך העניין.
לאון ליטינצקי: אני רוצה שאנחנו נהיה מציאותיים, אפשר הרי פה לבקר את כולם וצריך לבקר, כי בסופו של דבר אנחנו צריכים וחובתנו פה בוועדת הקליטה למצוא פתרון נוסף או כמה שיותר לדחוף את העניינים כדי שהתור יתקצר, אבל בסופו של דבר אנחנו צריכים להיות מציאותיים.
לאון ליטינצקי: אפשר לדבר עד מחר ואם מחר לא יהיה שום דבר אז עוד פעם יגידו 'אין פתרון'.
<אלה שאינסקיה: אבל אתה יודע כמה מהם קשורים לבתי חולים?
לאון ליטינצקי: תאמיני שאני יודע ואני לא אומר - - -
<אלה שאינסקיה: לא נראה ככה.
לאון ליטינצקי: אם תקשיבי עד הסוף תביני למה אני מתכוון.
לאון ליטינצקי: מתוך 85% שנמצאים במרכז הארץ אחוז קטן מאוד שמסכים היום לעבור לצפון ולדרום, כשיש פתרון מיידי.
לאון ליטינצקי: ואני לא אומר שהם לא צודקים בזה שהם לא רוצים לעבור לשם, אני לא אומר את זה, הם צודקים ועוד איך, ואני אגיד לכם גם למה הם צודקים, כי חלק מהם חולים וקשורים למשפחות שלהם.
לאון ליטינצקי: לא נכון?
לאון ליטינצקי: נכון.
לאון ליטינצקי: החלק השני שלהם קשורים לסביבה של חברים, של בתי חולים, של קופות חולים וכן הלאה וכן הלאה.
לאון ליטינצקי: ואני אגיד לכם יותר מזה, אלה שנמצאים במרכז הארץ זה אותו חלק מהבעיה של יוקר המחיה שעליו אנחנו מדברים, כולם מדברים, ומה?
לאון ליטינצקי: זה לא נכון שאותם אנשים שזקוקים לדיור הציבורי נתמכים על ידי הילדים שלהם, המשפחות שלהם?
לאון ליטינצקי: שזה בדיוק נופל על הכתפיים שלהם.
לאון ליטינצקי: זה יוקר המחיה, או חלק מיוקר המחיה.
לאון ליטינצקי: אבל כשאני שומע את אדון חביב וכשאני שאלתי את סופה מה הפתרון, מה הבעיה שמשרד העלייה והקליטה יבנו במרכז הארץ, כי לא כולם מוכנים לעבור לדרום ולצפון.
לאון ליטינצקי: ושוב פעם, אני מוריד את הכובע בפני אותן משפחות שבזמנו, לפני כמה שנים, לקחו את הדברים שלהם, לקחו את המשפחות שלהם ועברו לצפון ולדרום, מוריד את הכובע כי לא קל לחיות שם, אבל שתדעו, גם לא קל לחיות במרכז הארץ עם היוקר.
<אלה שאינסקיה: אבל למה יש בניו יורק, באנטוורפן ובטורונטו?
<קריאה: אז למה הם שולחים את יוצאי - - -
לאון ליטינצקי: אני רוצה להגיד, אף אחד לא שולח אותם, מציעים פתרון דיור.
לאון ליטינצקי: לי הציעו, לאותן שלוש המשפחות, אבל גם כשהייתי לפני כמה שבועות בגרמניה ובארצות הברית ושאלתי 'איפה אתם בונים דיור ציבורי?
לאון ליטינצקי: ' להפתעתי 95% מהדיור הציבורי בונים בפריפריה של הערים הגדולות.
לאון ליטינצקי: אף אחד לא בונה במרכז.
לאון ליטינצקי: אף אחד, שלא תחשבו לנכון.
לאון ליטינצקי: אז אם משרד הקליטה, עם התקציב שיש לכם, אם נפעיל את הכוח, אדוני היושב ראש, בממשלה ונפעיל כוח על ראשי הערים, אותם ראשי הערים שלא רוצים לבנות במרכז, כי אל"ף, הקרקע יקרה, בי"ת, הם חושבים שדיור ציבורי יפגע ברמת החיים ובפניה של העיר, מה, אנחנו לא מכירים את הסיבות?
לאון ליטינצקי: רבותיי, בחיי, מכירים את הסיבות.
<אלה שאינסקיה: אז למה הממשלה לא מוזילה את הקרקע?
לאון ליטינצקי: לכן אני חושב שמפה צריכה לצאת פנייה, זעקה, לאותם ראשי ערים שמשרד העלייה והקליטה, עד כמה שאני מבין, תתקן אותי, אדון חביב, אולי לא הבנתי נכון שיש להם פתרון ל-4,000 יחידות דיור, שאם אני עושה חשבון הכי פשוט זה כמעט 70% מאלה שממתינים, כמעט.
לאון ליטינצקי: אם ייכנסו שניים לתוך דירה.
לאון ליטינצקי: סליחה, 40%.
לאון ליטינצקי: אז אני מבקש מפה שתצא פנייה לכל הגורמים הרלוונטיים, שיש לנו משפחות של זכאים לדיור ציבורי, אמנם יש לכם פתרון היום, עד כמה שאני מבין, אבל זה בדרום ובצפון, ולא כולם יכולים לעבור לשם, אז אנא צריך להפעיל את הלחץ, שהפתרונות שקיימים במשרד העלייה והקליטה, שימצאו את הדרך הנכונה במסגרת של עיריות, ראשי ערים, ומשרדים ממשלתיים וכמה שיותר מהר יותר טוב.
יואל רזבוזוב: לאון, תודה.
יואל רזבוזוב: לגבי ראשי הערים, אני מסכים לכל דבר, רק שכשמגיעים לראשי ערים, ראשי הערים לא רוצים, או שאין להם יכולות להוציא כסף, אז צריך לבוא ולעשות את החשבון - - -
סופה לנדבר: הם לא צריכים להוציא כסף.
לאון ליטינצקי: אבל זה לא עולה להם.
יואל רזבוזוב: אם לא עולה להם - - -
לאון ליטינצקי: לא עולה להם, עד כמה שאני מבין, 98% עלות על משרד העלייה.
סופה לנדבר: רבותיי, הקול הקורא שלנו מתבסס על כך שכדאי לתת אפשרות לבנות ולתת פתרונות לאנשים האלה.
סופה לנדבר: דוגמאות אנחנו הבאנו, יש לנו היום בנייה, לא רק לראשי ערים, על קרקע חומה פרטית ואני מקווה שאנחנו תוך חודש נסיים את הקריאה במכרז ואני מאמינה שנוכל להגיע ולהגיד מי הערים שניגשו למכרז הזה ורוצים לבנות.
<בוריס קוגן: שאלה לסופה.
סופה לנדבר: יש לך בעיה, אין לך דירה?
<בוריס קוגן: כן.
סופה לנדבר: תצא איתי יחד.
<בוריס קוגן: לא, לכולם.
סופה לנדבר: כולם?
סופה לנדבר: אז כולם - - - אני אומרת כזה דבר, אם אין לך דירה ואתה צריך - - -
<בוריס קוגן: לא, לא.
<בוריס קוגן: שאלה על התור.
יואל רזבוזוב: יש פה מישהי עם בעיה, תצאי עם השרה.
<בוריס קוגן: שאלה על מספר התור.
סופה לנדבר: איזה תור יש לך?
ישראל חסון: אתם בסדר?
ישראל חסון: סופה מנהלת עכשיו?
<בוריס קוגן: אני בארץ 16 שנים.
ישראל חסון: שתעשה את ישיבות העבודה שלה לא פה.
<בוריס קוגן: אני הבנתי שבמשרד הקליטה יש מספר תור.
<בוריס קוגן: למשל, המספר שלי קודם היה 95, בעוד שנתיים 147, בעוד 5 שנים - - -
סופה לנדבר: תן לי מספר תעודת זהות שלך.
יואל רזבוזוב: טוב, סופה רוצה לעזור לו אישית.
<בוריס קוגן: היום אמרו 'התור שלך 300 - - -
<קריאה: זה בדיוק מה שאני אמרתי.
<קריאה: אבל הוא לא מבקש עזרה אישית, הוא רוצה - - -
סופה לנדבר: רבותיי, תשמעו.
סופה לנדבר: אתה מספר התור שלך, איזה מספר תור שלך?
<בוריס קוגן: היום 347.
סופה לנדבר: מה הציעו לך כפתרון דיור?
<בוריס קוגן: אני צריך הוסטל, לא רוצה מקבץ דיור.
<חביב קצב: הוא היה במשרד הקליטה, הציעו לאדוני והוא לא רוצה - - -
סופה לנדבר: הבן אדם, עם כל הכבוד לגיל שלו, ענה על השאלה.
סופה לנדבר: אם הוא היום רוצה דירה והתור שלו 320 ומשהו, אני מוכנה לתת לך פתרונות איפה שיש.
יואל רזבוזוב: חברים, רגע, רגע, שנייה.
יואל רזבוזוב: תודה לשרה.
יואל רזבוזוב: חבר'ה, סליחה, אני מבקש שקט.
יואל רזבוזוב: כבוד השרה, אם אתם רוצים לנהל דיון - - - קיבלת תשובה, כולנו קיבלנו.
סופה לנדבר: אני רוצה לעזור לבן אדם.
יואל רזבוזוב: קיבלנו תשובה פה מהשרה.
אילן גילאון: אפשר לעשות את זה גם במליאה, לא רק פה.
יואל רזבוזוב: חבר הכנסת גילאון, בבקשה.
אילן גילאון: כן, אדוני.
אילן גילאון: אני חושב שמה שקורה כאן זה דבר מאוד מביך.
אילן גילאון: אותי בכל אופן.
אילן גילאון: לא השגתי שום דבר לשאלות שלי, אני בסך הכול לא דיברתי על כל הציונות הגדולה שאתם מדברים עליה.
אילן גילאון: אני לא חושב שהפתרון לדיור במדינת ישראל נמצא במשרד הקליטה.
אילן גילאון: אבא שלי היה אומר כך, כדי שלא תהיה אבטלה צריך עבודה.
אילן גילאון: אז כדי שלא תהיה מצוקת דיור צריך דיור צריך דירות.
אילן גילאון: ולכן המדינה צריכה לבנות את זה והיא צריכה לבנות את זה מהקרקעות שלה ולשים שם כסף.
אילן גילאון: לא באתי לבקש את הפתרון מכם, את הדבר הפשוט שבאתי לבקש זה לדעת מה הם הקריטריונים, איך אתם מפלחים 27,000 אנשים, מי הם כאלה, מי הם כאלה, מה הגיל שלהם ומה אתם רוצים לעשות.
סופה לנדבר: אילן - - -
אילן גילאון: הסיפור עם ראשי הערים.
אילן גילאון: אני מעריך את הכוונה הזאת, היא טובה.
אילן גילאון: פעם היה ישראלי שאמר 'התחתנתי עם סופיה לורן', אז אמרו לו, 'אבל היא יודעת את זה?' 'לא, אני יודע בינתיים'.
אילן גילאון: ראשי הערים, אם הפתרון יבוא מראשי הערים, הפתרון לא יכול לבוא משם, הפתרון צריך לבוא מכסף ממשלתי וצריך להעז, לא לפחד.
אילן גילאון: להעז לשים כסף בדירות, להעז לבנות כי זאת זכות בסיסית.
אילן גילאון: לכן, עם כל ההערצה שלי אליכם אתם לא הכתובת.
אילן גילאון: אני בסך הכול באתי לשאול שאלה קטנה, אלה שאלה את זה מצוין, מי הם האנשים האלה?
אילן גילאון: מה קורה איתם?
אילן גילאון: למה זה לא מתקדם, למה זה נסוג אחורה?
אילן גילאון: האם יש להם סיכוי?
אילן גילאון: אלה הדברים שרציתי לדעת.
סופה לנדבר: אילן, זה לא נכון, זה מתקדם.
אילן גילאון: אתם פה, כל אחד נתן הרצאה על - - -
סופה לנדבר: אבל, אילן, הזכאים של - - - תשמע - - -
לאון ליטינצקי: אבל למה אתה לא מקשיב לנתונים?
לאון ליטינצקי: 50,000 אנשים עמדו בתור לפני 5 שנים, היום 27,000.
אילן גילאון: לא למה אני לא מקשיב לנתונים, למה אתה לא מקשיב למשפט האחרון שאמרתי?
אילן גילאון: אני ביקשתי לדעת את הפילוח של ה-27,000 אנשים.
אילן גילאון: זה כל מה שביקשתי.
לאון ליטינצקי: לא, אבל אני מסכים עם מה שאתה אומר, שהפתרון הוא לא שם.
אילן גילאון: קיבלתי רק דבר אחד, שהזמן הממוצע, הוא דיבר על ברוקדייל כאן, הוא 8 שנים.
אילן גילאון: הוא דיבר על בין 8 ל-20.
סופה לנדבר: במרכז המדינה הרבה יותר.
אילן גילאון: אז בסוף אני אפנה לברוק דייל לדעת את התשובות.
סופה לנדבר: אילן, תשמע.
סופה לנדבר: בגלל שהדבר הזה כואב לי, בגלל שאני נלחמת על הדבר הזה ואני שונאת פופוליזם - - -
אילן גילאון: גם אני.
סופה לנדבר: אני נלחמת על יד שולחן הממשלה, אני נלחמת בכל מקום שאני יכולה להילחם, זה לא כל כך פשוט ל - - -
אילן גילאון: אבל זה לא בעיה פרטית, את גם לא יכולה לפתור את בעיית הדירות כאן.
סופה לנדבר: לא, תן לי לענות.
סופה לנדבר: אני לא באתי לוועדה הזאת להגיד שאין בעיה, היא קיימת.
סופה לנדבר: אני יכולתי לבוא כמו שרים שבאו לפניי ולא לקחו את הבעיה הזאת.
סופה לנדבר: אמרו 'יש בעיה, קיימת בעיה'.
סופה לנדבר: אני הרמתי את הדגל, עם כל הקשיים, נלחמתי ונלחמת עבור כל דירה, ולהגיד לי, לסופה לנדבר, שאני לא מבינה מה שקורה עם האנשים האלה?
סופה לנדבר: להגיד את הדברים הפופוליסטיים האלה?
סופה לנדבר: אני לא מקבלת אותם.
אילן גילאון: סופה, מי אמר את הדברים?
אילן גילאון: לא אמרו דברים כאלה.
אילן גילאון: את כל הזמן חוזרת, אף אחד לא אמר את זה.
אילן גילאון: אני סך הכול אמרתי שפניתי למשרדך וביקשתי א' ב' ו-ג', ואף אחד לא מסוגל לתת את זה.
סופה לנדבר: אילן, תן לי לענות.
אילן גילאון: זה הכול, מה.
סופה לנדבר: אילן, התור שלנו במרכז המדינה ענק, אין לי פתרונות.
סופה לנדבר: בגלל זה אני פניתי לממשלה, אני נלחמתי על זה שאנחנו נקבל אישור לבנייה על קרקע חומה.
סופה לנדבר: זה לא היה כל כך פשוט, זה לא היה פשוט ולא מובן מאליו, אבל מה אפשר לעשות שבמרכז המדינה, וזה שקר מוחלט שבירושלים הוא לא יכול לבנות, לא צריכים לעשות חגיגות מול העולים ולהגיד - - -
אילן גילאון: אולי כדאי שתאחדי עם ה-3,000 של משרד השיכון, יכול להיות שזה יהיה קצת יותר הגון - - -
סופה לנדבר: אני בעד, אבל אני אמרתי ואני אומרת בפירוש, אני לא מסוגלת לעשות חלוקה אחרת.
סופה לנדבר: אם יושב הראש מסוגל להביא לחלוקה של 50-50 ויכול להיות אפילו יותר, זה צודק, זה נכון, אבל עובדה שהיום החלוקה בין משרד השיכון ומשרד העלייה והקליטה לא צודקת, אני מקבלת רק 35%-40% של הדירות.
סופה לנדבר: אני נלחמת עבור כל דירה ותאמין לי שאני נלחמת.
סופה לנדבר: אני יודעת מה זה להיות בשכירות, אני יודעת עד כמה שזה קשה.
סופה לנדבר: להגיד לנו, למשרד היחידי שבונה במדינת ישראל, שהרים את הדגל, זה ממש לא צודק ולא הוגן.
סופה לנדבר: תור במרכז המדינה, הבן אדם הזה לפני כמה ימים קיבל פתרונות, יש לנו דירה בלוד, לוד זה מרכז המדינה, שלא יגידו לי שזה רחוק מבתי חולים במדינה, אתם יודעים מה, הבת היחידה שלי גרה בתל אביב ואני, שרה בממשלה, לא מסוגלת לקנות שם דירה ואני נמצאת באשדוד ואני אוהבת את העיר אשדוד.
סופה לנדבר: אני אומרת לעולים, איפה שיש לנו פתרונות ניתן אותם בברכה, איפה שאין, אני לא מתביישת להגיד שאין לי, אין לי.
סופה לנדבר: אם מישהו יכול להגיד שבמשך שנה אחת אפשר לאכלס 27,000 יחידות דיור, זה שקר.
סופה לנדבר: אתם יודעים שהתור שלנו ענק, אבל לאלה שנמצאים במצוקה, בן אדם צריך לעבור איפה שיש לנו.
סופה לנדבר: התור 300, בגיל 80, זה לא ריאלי.
סופה לנדבר: אתם בדיוק יודעים שזה לא ריאלי.
סופה לנדבר: אני יכולה לתת לו בית על הקרקע, באופקים ובנתיבות, אני יכולה היום לתת פתרון בבאר שבע.
סופה לנדבר: זה לא בית?
סופה לנדבר: אין שם בית חולים?
סופה לנדבר: תור 300 בגיל כזה, זה לא ריאלי.
סופה לנדבר: בראשון לציון מסיימים בנייה של 200 יחידות דיור וקיבלו עוד המשך בנייה על עוד 200 יחידות דיור.
סופה לנדבר: הם יתחילו, יבנו ואם הוא רוצה לחכות הוא יכול לחכות, אם לא, אני ממליצה לך, אדוני, בגלל שאני מכבדת את הגיל שלך, תלך איפה שיש לנו היום דירות.
<בוריס קוגן: תגידי בבקשה - - -
יואל רזבוזוב: חברים, אנחנו חרגנו.
יואל רזבוזוב: אנחנו בסיכום של הדיון הזה.
יואל רזבוזוב: אני ידעתי שהדיון יהיה טעון ויש לנו מצוקה וזאת הכותרת ואני לא מתנער מהכותרת.
יואל רזבוזוב: אחת, הדירות שעומדות פנויות היום, אני מצפה מאנשים שבאמת בסכנה והם באמת מתחת לקו העוני, שיבואו וייקחו את הדירות האלה.
יואל רזבוזוב: אני לא שמעתי על מקום בעולם שמציעים לאנשים דירות והם לא לוקחים.
יואל רזבוזוב: הדירות שקיימות ופנויות.
יואל רזבוזוב: שתיים, מבחינת התור, אני בטוח שזה לא צודק, אני הולך להילחם על זה.
יואל רזבוזוב: אם השרה לא הצליחה, אני לא יודע אם אני אוכל, אבל אני הולך להילחם על זה כי זה באמת לא צודק.
יואל רזבוזוב: הדבר השלישי, ראשי ערים.
יואל רזבוזוב: ברגע שאני אקבל את הנתונים ואני אראה שראשי הערים לא מקבלים, גם אני אתגייס לזה שיבנו.
יואל רזבוזוב: הדבר הרביעי, זה לא עולה כסף למדינה, אבל זה ייתן שקט להרבה אנשים, זה השקיפות, שתהיה שקיפות בתור.
יואל רזבוזוב: שאנשים שעומדים בתור יראו באיזה מקום הם נמצאים, שלא יהיו לנו מחטפים.
יואל רזבוזוב: אם מישהו התקדם בתור על סמך איזה שהיא צרה שקרתה לו במשפחה וזה, שנדע.
אילן גילאון: אפשר לעשות גם שעון כזה, שיהיה כתוב מספר - - -
יואל רזבוזוב: מספר.
יואל רזבוזוב: אני חושב שזה צריך להיות, זה נתון, זו שקיפות ואת זה אנחנו דורשים בכל המשרדים.
יואל רזבוזוב: אני מבקש, חביב, שתבחנו את זה, אני חושב שזה חשוב, זה ירגיע את האנשים ולכם יהיו פחות טענות.
יואל רזבוזוב: חברים, אנחנו סיימנו.
<חנה אלעזר לגסה: להוסיף רק משפט.
יואל רזבוזוב: לא, אם אני אתן לך, יש עוד שלושה אנשים.
יואל רזבוזוב: אני לא יכול, המליאה מתחילה ואנחנו צריכים להיות בהצבעות.
<חנה אלעזר לגסה: למה לא נותנים זכות דיבור?
<חנה אלעזר לגסה: לנו אין מה להגיד?
<חנה אלעזר לגסה: אין לנו אפילו את הפריבילגיה, יש פה אנשים שיש להם פריבילגיה לבחור איפה לגור.
<חנה אלעזר לגסה: יוצאי אתיופיה, אין להם אפילו את הפריבילגיה לבחור איפה לגור.
<חנה אלעזר לגסה: אז יש פה בעיה.
<חנה אלעזר לגסה: כמו שאתם לא נותנים לנו את הזכות פה לייצג אותנו - - -
יואל רזבוזוב: רגע, שנייה, למי זה לנו?
יואל רזבוזוב: למי אני לא נותן זכות?
<חנה אלעזר לגסה: ליוצאי אתיופיה.
יואל רזבוזוב: 76 דיונים מתוך 130 עשיתי, אז אל תגידי לי שאני לא נותן זכות.
יואל רזבוזוב: ביקשתם, נרשמתם?
<חנה אלעזר לגסה: ביקשנו, ישבנו, אבל לא - - -
יואל רזבוזוב: אני לא רוצה שתדברו על אפליה, לפחות לא לכיוון שלי.
<קארין איינו: זה לא קשור לעניין של אפליה, אני חושבת שכל אחד שיש לו פה זכות דיבור, צריך לתת לו את הזמן ואת המקום שלו וזה מה שאנחנו מבקשים.
<חנה אלעזר לגסה: השרה פה שמעה את כולם, אותנו היא לא שמעה ויצאה.
יואל רזבוזוב: לא, תפנו, הייתי נותן לכם בין הראשונים.
יואל רזבוזוב: לא שמעתי.
<חנה אלעזר לגסה: פנינו ואנחנו רשומים.
יואל רזבוזוב: בסוף נרשמתם, השרה כבר סיימה.
<חנה אלעזר לגסה: חבל מאוד.
<חנה אלעזר לגסה: יש פה קשישים יוצאי אתיופיה שאין להם איפה לגור, הם נטל על המשפחות שלהם, כי משרד הקליטה לא מוצא להם פתרון דיור, אין פתרונות דיור, לא מקבצים ולא הוסטלים ובנוסף לזה - - -
יואל רזבוזוב: הם בתור של ה-30,000?
<חנה אלעזר לגסה: הם לא בתור של ה-30,000, אבל הם גם לא זכאים, הם לא עוברים את המבחנים של ביטוח לאומי של הזכאות.
יואל רזבוזוב: למה הם לא עוברים?
<חנה אלעזר לגסה: כי הבירוקרטיה מקשה עליהם, הם לא יכולים לעבור.
יואל רזבוזוב: חברים, זה דיון נפרד.
יואל רזבוזוב: אני צריך לשמוע את זה.
יואל רזבוזוב: אני לא יודע, מי שלא זכאי - - -
<חנה אלעזר לגסה: אבל גם הם נמצאים במצב של מצוקת דיור.
<חנה אלעזר לגסה: אי אפשר להתעלם מהם.
יואל רזבוזוב: זה טענה פרטית, זה כבר לשרה.
יואל רזבוזוב: השרה אמרה שתגישו ו'אנחנו נדע לפתור את זה'.
<קארין איינו: היא לא אמרה שום דבר.
<חנה אלעזר לגסה: אי אפשר להתעלם מהבעיות של יוצאי אתיופיה.
יואל רזבוזוב: יש פה נציגים של השרה?
יואל רזבוזוב: תיקחו את זה, השרה הבטיחה.
יואל רזבוזוב: יש פה מקרה, תיקחו את זה.
יואל רזבוזוב: הנה, בבקשה, מאחורה העוזרת של השרה.
יואל רזבוזוב: היא תעזור.
<קריאה: אבל זה עדיין נשאר משרד הקליטה, זה לא בעיה של משרד הקליטה, זה בעיה של המדינה.
יואל רזבוזוב: תודה רבה, נגמר הדיון.
יואל רזבוזוב: הוועדה מתכנסת היום לישיבה נוספת בנושא מעקב אחר יישום החוק להרחבת ייצוג הולם לבני העדה האתיופית בשירות הציבורי לאור חובת הדיווח וייצוג הולם בשירות המדינה.
יואל רזבוזוב: אנחנו מתכנסים כאן לאחר דיווחים שנמסרו לוועדה כדין.
יואל רזבוזוב: הוועדה האחרונה שהתכנסנו הייתה בחודש מאי וכמו שהבטחתי כל כמה חודשים אנחנו נכנס ועדה, החוק הזה הוא נורא נורא נורא חשוב.
יואל רזבוזוב: בואו נשים את הדברים על השולחן, כדי לעשות שילוב טוב בחברה ולתת מוטיבציה לחבר'ה צעירים להיקלט בחברה שלנו כמו שצריך, ללכת ללמוד, השכלה גבוהה, שתהיה להם מוטיבציה בחיים, אנחנו צריכים בסופו של דבר כאן בוועדה הזאת לדאוג שהחוק מיושם.
יואל רזבוזוב: קשה לי לבוא למשק הפרטי ולהכריח אותם, אבל לפחות החברות הממשלתיות, הנציבות, כל המשרדים הממשלתיים יכולים להוות דוגמה וכמו שאמרתי, כאן אנחנו נשים את האמת על השולחן, אם רואים קורות חיים של מישהו מבני העדה וגם אם יש לו שלושה תארים עדיין יש איזה שהוא מחסום.
יואל רזבוזוב: יכול להיות שאצלנו בחברה יש מחסום בראש שיכול להיות שלא יעדיפו אותו על פני מישהו אחר, כי - - - אני לא רוצה להתבטא במילים קשות אבל יש מחסום.
יואל רזבוזוב: אנחנו כאן בשביל לפרוץ את המחסום הזה ואמרתי שאני אקיים כמה שיותר את הדיונים האלה, כי אנחנו כמדינה מוציאים המון המון כסף לאינטגרציה, להשתלבות, אבל כל הכסף הזה נזרק באוויר ואין לו שום תועלת אם אנחנו לא ניישם את החוק הזה לפחות במקומות שאנחנו כן יודעים להפעיל לחץ וכן יכולים לשנות.
יואל רזבוזוב: אני גם לא רוצה להוריד מוטיבציה, כי ישנם מקומות וגופים שאנחנו רואים מגמת שיפור.
יואל רזבוזוב: אין מה לעשות, אולי לא מגיעים ליישום החוק המלא, אבל אנחנו במגמת שיפור, דווקא מהנתונים של הנציבות שקיבלנו שחייבים לדווח לוועדת חוקה, לא אלינו, אבל הם כן שלחו לנו מיוזמתם.
יואל רזבוזוב: אני ראיתי בנציבות שירות המדינה 80 אקדמאים מבני העדה שעובדים בשירות המדינה מתוך 7,000.
יואל רזבוזוב: זה כבר יותר מ-1% וזה אקדמאים, זה לא משרות - - - אני רוצה לעודד חבר'ה צעירים, שתהיה להם מוטיבציה, שיילכו ללמוד כי הם יודעים שיש להם סיכוי בעתיד.
יואל רזבוזוב: זאת המטרה ואנחנו נעשה כמה שיותר דיונים בשביל שהדבר הזה יקרה.
יואל רזבוזוב: אז אנחנו עוד מעט ניתן ליועצת המשפטית מרב תורג'מן להציג גם את החוק, אבל לפני זה ניתן לחבר הכנסת שמעון סולומון.
שמעון סולומון: טוב שנפגשים עוד פעם.
שמעון סולומון: כמו שחברי, היושב ראש, אמר לפני רגע, אנחנו החלטנו מדי פעם להתכנס ולשים את המציאות מול הפנים של אותם ארגונים וכל פעם לתקוף את זה מכיוון אחר, עד שהחוק הזה ייושם.
שמעון סולומון: כמו שאמרתי בפעם הקודמת, יש איזה מנהג, יש הרבה חוקים שנחקקים ולא אוכפים אותם.
שמעון סולומון: זה מנהג מוזר, רק בארץ זה יכול לקרות.
שמעון סולומון: הגופים האלה, אנחנו לא מדברים על עסקים פרטיים, אנחנו מדברים על משרדי ממשלה, גופים שקשורים למדינה שצריכים להבין את הרציונל שעומד מאחורי זה.
שמעון סולומון: זה לא כפייה לשם כפייה אלא יש כאן תפיסה חברתית שצריכים לתת העדפה מתקנת בכדי ליצור חברה יותר טובה לכולנו ולא רק פתרון נקודתי ליוצאי אתיופיה.
שמעון סולומון: מהמפגשים האחרונים, כמו שהיושב ראש אמר, יש שיפורים.
שמעון סולומון: באמת יש שיפורים, משמחים אפילו, בגופים מסוימים, אלא מה?
שמעון סולומון: זה לא חוצה את כולם, זה לא בא לידי ביטוי בכל הארגונים, לכן אני כבר אומר לכם, צריך לחשוב על - - - אתם יודעים, לפעמים כועסים על אלה שבאים לפגישה במקום אלה שכבר לא נמצאים או לא באו לפגישה.
שמעון סולומון: לכן הדיון מהיום, לצד זה שאנחנו נשבח ונוקיר, יש גופים שאפילו מעבר לאחוז שצריכים, כי החוק הוא לא רק 1.5% אלא זה המינימום.
שמעון סולומון: יש כאלה שקלטו יותר ובאופן מאוד מאוד משמח ואותם צריך לשבח ואותם צריך להבליט ולומר 'אלה עמדו כמתחייב וגם אפילו מעבר לזה'.
שמעון סולומון: יש גופים שקלטו מעבר.
שמעון סולומון: יש גופים שהם באים לפה רק לתת, להשתתף וללכת.
שמעון סולומון: יש גופים כאלה.
שמעון סולומון: אני לא רוצה לציין את הגופים.
שמעון סולומון: יש גופים ממשלתיים, חברות ממשלתיות, שהם באים לפה, צוחקים לנו בעיניים, פשוט להגיד, 'לא הצלחנו, ניסינו וכלום לא קרה', ואין שיניים.
שמעון סולומון: לכן אני אומר לכם, אנחנו נתחיל לחשוב גם על אותם גופים, על אותם ארגונים ששמים באמת פס, במילים הכי פשוטות, שבעצם הם לא עושים מאמץ במהלך השנה או מפגישה לפגישה כמו גופים אחרים, נצטרך לחשוב עם היושב ראש, לראות איך אנחנו עולים מדרגה, איך אנחנו יוצרים מצב שאם יש התחייבות, שאם יש חוק, איך אנחנו מיישמים אותו.
שמעון סולומון: אני אישית בקשר טוב ביום יום, בכל זמן, אצלי יש מישהי שממונה, שכל הזמן בקשר עם הארגונים והחברות, בכדי לא להתעורר רק בשביל הכינוס כאן.
שמעון סולומון: אבל, באמת כמו שיואל אמר, יש ארגונים שפשוט מדהים לראות את השיפור שהם עשו, לא רק בדרגים נמוכים אלא גם בדרגים גבוהים, בתפקידים חשובים, כי אנחנו מדברים על אקדמאים, על אנשים שיש להם יכולות ואין להם את הדחיפה הזו.
שמעון סולומון: לכן אנחנו נשמע את כולם.
שמעון סולומון: באופן קבוע גם נכנס את הפגישה הזו מדי פעם, נשמע את כולם.
שמעון סולומון: בסוף יש גם המלצות איך לעשות משהו קצת שונה.
שמעון סולומון: דיברו איתי על חוק, למשל, שזה לא יהיה מעין המלצה, אלא שזה יהיה חוק.
שמעון סולומון: אני נוטה לעשות את זה, אבל אמרנו אולי נחכה עוד קצת, אולי אנשים, ראשי הארגונים, המנהלים, יושבי הראש, המנכ"לים, אולי יבינו את הרציונל שמאחורי זה, אולי יעשו את זה מרצונם, כמתחייב באמת לפי השיקול ההגיוני החברתי הכלכלי שאנחנו מדברים עליו.
שמעון סולומון: אם לא יהיה מנוס, יכול להיות שנחשוב איך אנחנו נותנים לחוק הזה שם כדי שיוכל להיות יותר מעשי.
שמעון סולומון: אני ארגיש מבוזה אם כל פעם נבוא לפה ויש ארגונים שלא יעשו את השינוי.
שמעון סולומון: אני לא רגיל, אני לא נוהג לעבוד כך, זה לא מאפיין, אנחנו אנשים שצריכים לראות גם תוצאות ויחד עם זאת אני יודע שאנחנו נמצאים בפוליטיקה, שצריך להוכיח תהליך ולכן לקחנו שנתיים.
שמעון סולומון: אז תודה רבה, נשמע את כולם, אחר כך בסיכום יש לנו גם דברים שהם - - -
יואל רזבוזוב: תודה לחברי חבר הכנסת שמעון סולומון.
יואל רזבוזוב: ובאמת כמו שיש תכניות של עולים, שלוקחים קבוצה של עולים ייעודית, מכשירים אותם למקצוע מסוים ומביאים אותם לחברה, אז ככה הייתי רוצה לראות תאגידים, מה התכניות, האם עושים הכשרות ייעודיות, האם מושכים סטודנטים, עושים תכניות לסטודנטים במכללות מסוימות.
יואל רזבוזוב: אני ממש רוצה לראות מעבר להישגים גם איזה שהוא דפוס פעולה שנוקטים פעולות אקטיביות בשביל לרתום את אותם הסטודנטים, אותה מכללה, שפתאום תגיד 'עכשיו יש פה 30 סטודנטים בני העדה שאחרי זה יתקבלו לחברה איקס, וואי, זד בראיית חשבון', או לא משנה, באיזה שהוא תחום, משפטנות, אני חושב שיהיה יותר קל לי לרתום ואנחנו באמת רוצים לראות שישנן גם תכניות כאלה.
יואל רזבוזוב: עכשיו ניתן ליועצת המשפטית שלנו.
<מרב תורג'מן: אז בהמשך לדבריך, אדוני, וכידוע לרובנו, החוק קובע חובות אקטיביות על אותם גופים שהחוק חל עליהם, כך 'שהדירקטוריון חייב לפעול לקידום ייצוג הולם בקרב העובדים ולשם כך הוא ינקוט את האמצעים הנדרשים בנסיבות שיש בהם כדי לאפשר ולעודד ייצוג הולם, לרבות ייעוד משרות'.
<מרב תורג'מן: השאלה היא באמת אם זה מבוצע בפועל.
<מרב תורג'מן: 'והוראה בדבר מתן עדיפות למועמדים מקרב קבוצה הזכאית לייצוג הולם, כאשר הם בעלי כישורים דומים לכישוריהם של מועמדים אחרים, לעניין משרה או קבוצת משרות או לעניין דרגה או קבוצת דרגות שיפורטו בהוראה'.
<מרב תורג'מן: כמו כן החוק קובע את חובת הדיווח.
<מרב תורג'מן: אני מבינה שיש איזה שהן בעיות גם לגבי חובת הדיווח.
<מרב תורג'מן: חובת הדיווח, כמו יתר הוראות החוק, חלות גם על תאגידים שהוקמו בחוק, גם על רשויות מקומיות וגם על מועצות מקומיות.
<מרב תורג'מן: הובא לידיעתנו שבעצם ישנן כמה רשויות מקומיות ומועצות שאינן מקיימות את חובות הדיווח ואינן מעבירות את המידע למשרד הפנים.
<מרב תורג'מן: אז אולי גם בעניין הזה חשוב לקיים איזה שהוא דיון ולהבין מדוע אלה פני הדברים.
יואל רזבוזוב: אנחנו ניתן עכשיו את רשות הדיבור למר מוני מעתוק, מנהל אגף כוח אדם ושכר ברשויות המקומיות.
יואל רזבוזוב: כאחד שהגיע מרשות מקומית והייתי חבר מועצת העיר מצד אחד אני מבין את הקושי של הרשויות המקומיות, מצד שני עדיין יש לנו את עובדי מוקדי הקליטה.
יואל רזבוזוב: אני לא יודע אם סופרים אותם בחוק או לא סופרים.
יואל רזבוזוב: לא סופרים אותם?
יואל רזבוזוב: הם לא מועסקים?
<קריאה: אפשר לספור אותם, אבל ברובם הם לא מועסקים - - -
שמעון סולומון: חבר'ה, בואו נעצור את זה, הם לא נחשבים, הם לא שם.
יואל רזבוזוב: זה לפחות מבחינתי זה טוב, זה מעודד, כי אם היו סופרים אותם אז זו לא העסקה ישירה, כי הם לא עובדים, הם לא יכולים להתחייב למשכנתא או משהו כי כל שנה אפשר לפטר אותם.
יואל רזבוזוב: באמת חבריי עובדים על הנושא הזה מול שר האוצר.
שמעון סולומון: נמצא גם להם פתרון.
יואל רזבוזוב: מוני, בבקשה.
<שמעון מוני מעתוק: תודה רבה.
<שמעון מוני מעתוק: אני רוצה להתחיל ולומר שבתוך השם - - -
שמעון סולומון: אתה יכול להגיד מאיפה אתה?
<שמעון מוני מעתוק: אני מוני מעתוק מאגף כוח אדם ושכר ברשויות המקומיות, מנהל האגף, מינהל השלטון המקומי, אחראי על כוח האדם ברשויות המקומיות, מזה שלושה חודשים מנהל האגף.
<שמעון מוני מעתוק: רק להתחיל ולומר שיש לנו 257 רשויות מקומיות והשונות ביניהן היא רבה ביותר, גם ביכולות התקציביות והארגוניות, אני חושב שזה די ברור ומובן מאליו, וגם באחוז יוצאי אתיופיה שמתגוררים בתחומי הרשות המקומית הספציפית.
<שמעון מוני מעתוק: לפי נתונים של משרד הקליטה יש 17 רשויות מקומיות שבהן מתגוררים מעל 4% מקרב יוצאי העדה האתיופית וצריך לקחת את זה בחשבון.
<שמעון מוני מעתוק: אני אתחיל עם הדוח.
<שמעון מוני מעתוק: הדוח אמנם באחריות או הדרישה ממשרד הפנים להגיש דוח כל שנה לשלושת הגופים, ועדה, ממשלה, משרד הכלכלה.