GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נתן מלסה: אני שומע גם ש"הדרך החדשה" – עשו איזה שינוי סמנטי ושינו את השם שלה.
<נתן מלסה: עכשיו מדברים על רשות, מדברים על כל מיני שמות.
<נתן מלסה: אני לא יודע איך קוראים לזה כבר, מנסים לבלבל אותנו.
<נתן מלסה: בסופו של דבר התוכנית הזאת מיועדת להקים עוד גוף היגוי בתוך כל משרד ומשרד ואנחנו מתנגדים לדבר הזה.
<קריאה: מה הפתרון שאתה מציע?
<נתן מלסה: בקשר לאלימות המשטרתית, אני רוצה לפנות פה לנציגת המשטרה.
<נתן מלסה: אין לנו בעיה עם התרבות שלנו.
<נתן מלסה: אם שוטר אלים כלפי אתיופים יותר מאשר כלפי אחרים – זה לא בתרבות שלנו.
<נתן מלסה: קראתי את הדוח.
<נתן מלסה: "כשירות תרבותית" זה מושג שלא צריך להיות שם בכלל, זה לא קשור לרב-תרבותיות ולא לשום דבר.
<נתן מלסה: זאת אומרת, אם יש בעיה וצריך לשים מצלמות על שוטרים אז צריך לשים מצלמות על שוטרים.
<נתן מלסה: התרבות שלנו בסדר גמור.
<נתן מלסה: אנחנו פה בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות ואף אחד עדיין לא דיבר על עולים חדשים, על מרכזי קליטה, שימו לב.
<נתן מלסה: דיברנו בינתיים על צברים ועל אנשים שעונים להגדרה "עולה", אז לתשומת לבכם.
<נתן מלסה: ועוד דבר, הפתרון לדבר הזה לפי דעתי צריך להיבחן על-פי צרכים סוציו-אקונומיים.
<נתן מלסה: אם אני צריך סיוע ממשלתי אז אביא את הטפסים הנדרשים, ואם צריך לעזור לי אז יעזרו לי.
<נתן מלסה: לא על-פי הצבע שלי, לא על-פי המוצא שלי, לא על-פי שום דבר.
<דוד מהרט: אתם אומרים דברים שאתם לא מבינים את המשמעויות שלהם.
<דוד מהרט: אם במינהל הסטודנטים לא ייתנו לך מלגה על-פי העדה שלך אז לא תקבל כסף.
אברהם נגוסה: דוד מהרט, אנחנו לא דנים על הנושא.
<דוד מהרט: אבל צריך להבין את ההשלכות של מה שאנשים אומרים.
<דוד מהרט: אומרים שרוצים להיות כמו כולם?
אברהם נגוסה: כאשר נגיע לדיון אפשר לדון בנושא.
אברהם נגוסה: אני מבטיח לכם, אנחנו נדון על הנושאים האלה, אבל עכשיו אין לנו זמן.
<דוד מהרט: אם הוא סטודנט אני בטוח שהוא מקבל מלגה ושכר לימוד ממינהל הסטודנטים.
<דוד מהרט: אתה לא מקבל כמו אף ישראלי יליד הארץ בגיל שלך שלא מקבל שום דבר ממינהל הסטודנטים.
<דוד מהרט: צריך להבין את ההשלכות.
<קריאה: חברים, מותר להגיד הכול.
<יהודה שרף: גם אמריקאי מקבל ממינהל הסטודנטים.
<יהודה שרף: הוא לא מחריג.
אברהם נגוסה: הוא הביע את דעתו.
אברהם נגוסה: נדון בנושאים האלה, אמרתי כמה פעמים.
אברהם נגוסה: לא ניכנס היום לוויכוח.
אברהם נגוסה: כל אחד יביע את דעתו ואנחנו נדון על הנושאים.
אברהם נגוסה: רשות הדיבור למולה מזנאו, בבקשה.
אברהם נגוסה: אני מבקש לדבר בקיצור.
<מולה מזנאו: (נושא דברים בשפה האמהרית.
<מולה מזנאו: )
אברהם נגוסה: אני אתרגם בקיצור את דבריו של מולה מזנאו.
אברהם נגוסה: הוא דיבר בשם 17 מרכזי קליטה בכל הארץ.
אברהם נגוסה: הוא הציג שני נושאים מרכזיים.
אברהם נגוסה: נושא אחד, עניין המשכנתאות.
אברהם נגוסה: יש משפחות שמקבלות משכנתאות, אבל מחירי הדירות עלו וזה לא מספיק.
אברהם נגוסה: יש עולים שלא מקבלים זכות למשכנתאות.
אברהם נגוסה: על כך הם פנו פעמים רבות, גם הפגינו, גם באו לכנסת וכתבו גם לראשי הסוכנות היהודית, לראשי משרד העלייה והקליטה ולא קיבלו תשומת לב ולא קיבלו תגובות.
אברהם נגוסה: נושא שני, חיי הקהילה במרכזי קליטה.
אברהם נגוסה: מטילים עליהם יותר מדי חובות בתשלומי מים, גז וחשמל.
אברהם נגוסה: גם בעניין זה פנו לראשי הסוכנות היהודית, לראשי משרד העלייה והקליטה וגם לזה לא קיבלו התייחסות.
אברהם נגוסה: לכן הם מבקשים לשנות את המצב.
אברהם נגוסה: הוא שואל: כשאנחנו סובלים ואנחנו פונים ולא מתייחסים אלינו, האם זו מדינה דמוקרטית?
אברהם נגוסה: זו השאלה שהוא שאל.
אברהם נגוסה: הוא מבקש שראש הממשלה, למרות שאין לו זמן, שייתן לנו זמן קצר להיפגש ולשמוע אותנו.
אברהם נגוסה: כנ"ל גם שראשי הסוכנות היהודית וראשי משרד העלייה והקליטה יתייחסו אלינו וייפגשו אתנו.
אברהם נגוסה: בקיצור, זה המסר שרצית להעביר.
<צגה מלקו: הם כל-כך הרבה שנים שם.
אברהם נגוסה: זה ברור על-פי התיאור שתיארת.
אברהם נגוסה: נשמע את אורי רדה, אני מבקש שתקצר בדבריך, ואז נעבור לנציג משרד ראש הממשלה.
<אורי רדה: אני מצטרף לכל הברכות של חברי שדיברו.
<אורי רדה: שאיפתנו היא לאינטגרציה חברתית וחינוכית.
<אורי רדה: אני מצטרף לזה, למרות שאני בעדיפות האחרונה, הייתי רוצה שישמעו אותי חברי כנסת שישבו פה כי אנחנו צריכים עבודה פרלמנטרית.
<אורי רדה: סליחה, אני יודע מה אני אומר.
<אורי רדה: תאמינו לי, תקשיבו לי ותרוויחו.
<אורי רדה: בוועדות מן הסוג הזה הייתי עוד ב-1988 כאשר אמרו: אורי, מה אתה מתבכיין?
<אורי רדה: 40 אנשים, 50 אנשים נפטרו לכם בסודן.
<קריאה: 40 אנשים.
<אורי רדה: אז תבינו את הכעס שלי, את הזעם שלי בוועדות מן הסוג הזה.
<אורי רדה: ועדות לפעמים נועדו להוריד את הנושא מסדר היום וזה לא עבודה.
<אורי רדה: לצערי אנחנו האתיופים גם שותפים.
<אורי רדה: לכל משרד יש את האתיופי שלו, לכל מפלגה יש את האתיופי שלה.
<ליאור אבבה: חייבים להשתלב.
<ליאור אבבה: לא?
<אורי רדה: לא הפרעתי לך.
<אורי רדה: ועוד לא הגעתי לראש הממשלה.
אברהם נגוסה: תדבר על הנושא.
אברהם נגוסה: אל תגלוש.
<אורי רדה: אני רוצה להתמקד.
<אורי רדה: המוסד והממסד נכשל כישלון חרוץ בקליטת יוצאי אתיופיה בשנות השמונים.
<אורי רדה: זה כתוב בפרוטוקול.
<אורי רדה: תקשיב היטב.
<ליאור אבבה: אין ויכוח, אבל אתה סותר את עצמך.
<אורי רדה: תקשיב.
<אורי רדה: יש לך בעיה להתמודד עם הזהות.
<אורי רדה: זו בעיה.
<ליאור אבבה: לא, אין לי בעיה- - -
<נגיסט מנגשה: לא נתנגח בינינו לבין עצמנו בוועדה.
<נגיסט מנגשה: אתם יכולים להפסיק?
<אורי רדה: אני בא ממקום של עשייה.
<אורי רדה: משנות השמונים ועד שנות האלפיים רשמתי שמות של אנשים שנפטרו בסודן.
<אורי רדה: זה עלה לי בחיים.
<ליאור אבבה: על זה אני אומר לך כל הכבוד.
<אורי רדה: תקשיב, תן לי להמשיך לדבר.
<ראובן אדג'ואיצאו: אתה לא יכול להציג עצמך כמלך.
<ראובן אדג'ואיצאו: למה אתה מדבר ברבים?
<אורי רדה: אדוני הקייס, אתה פה בזכות אבות.
<אורי רדה: האם יש לך בעיה?
<אורי רדה: הבנתי שהקייס כבר לא קייס.
<אורי רדה: אני אומר שוב, יש לנו בעיה בחקיקה.
<ראובן אדג'ואיצאו: ברמת רחל מי היה?
<ראובן אדג'ואיצאו: לא אתה.
<ראובן אדג'ואיצאו: אתה משקר.
<ראובן אדג'ואיצאו: הקייסים היו.
<אורי רדה: הקייס הסופר-שקרן זה אתה.
<אורי רדה: אני מבקש לדבר על הנושא ואני מבקש לא להפריע לי.
<אורי רדה: יש בעיה עם יתומים, אלמנים ואלמנות ממבצע משה.
<אורי רדה: - - - פנינו במכתב למשרד העלייה והקליטה ולשר הרווחה, פנינו במכתב לנשיא המדינה.
<אורי רדה: אני מבקש את הגיבוי של יושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, שזכינו אחרי כל-כך הרבה שנים שיתמנה כיושב-ראש הוועדה.
<אורי רדה: אני מבקש את הגיבוי הזה, להפנות את העניין הזה לאותם גורמים.
<אורי רדה: אני מוכרח להגיד, שלחתי מכתבים רבים לחברי כנסת רבים, גם לשלנו.
<אורי רדה: אני רוצה להגיד לכם שלא זכיתי לשום התייחסות, פרט לדב חנין.
<אורי רדה: חבר הכנסת דב חנין הוא היחיד שהפנה את המכתב שלו לראש הממשלה והיו חברי כנסת, גם יוצאי אתיופיה, שאפילו לא העלו את הנושא על סדר היום.
<אורי רדה: זה לא נושא של אורי רדה בלבד אישית.
<אורי רדה: יש יתומים, אלמנים ואלמנות והמצוקה שלהם צריכה להיפתר, גם דרך החקיקה, גם בכל הקשור לבריאות ויש לזה השלכות חברתיות.
<אורי רדה: מה כל-כך כואב לשמוע את זה?
אברהם נגוסה: המסר ברור.
אברהם נגוסה: אני מודה לך.
<אורי רדה: בסדר, תודה רבה.
אברהם נגוסה: אדיסו אדג'ה, בקיצור.
<אדיסו אדג'ה: (נושא דברים בשפה האמהרית.
<אדיסו אדג'ה: )
<דוד מהרט: (מתרגם ומסכם את דבריו של אדיסו אדג'ה.
<דוד מהרט: ) אדיסו אדג'ה, למי שלא מכיר, הוא פעיל עלייה ותיק.
<דוד מהרט: הוא אומר שהוא היה גם שנים בבית-כלא, הוא אסיר ציון.
<דוד מהרט: בקצרה, הוא אמר שכאשר מדברים על העלייה שלנו דרך סודן עושים קצת עוול.
<דוד מהרט: הוא רוצה לציין שהעובדה שהקייסים, ההורים שלנו שמרו על המסורת ועל הזהות היהודית שלנו, בזכות זה התקיימנו באתיופיה ובזכות זה גם יכולנו להגיע לכאן.
<דוד מהרט: הוא דיבר על תיעוד שמות הנספים בסודן.
<דוד מהרט: הוא דיבר על כך שאין פה התייחסות לנושא אסירי ציון בכל התהליכים האלה.
<דוד מהרט: הוא מבקש מהיושב-ראש להעלות את נושא העולים דרך סודן ולהסדיר את זה היום.
<דוד מהרט: יש נעדרים, יש משפחות רבות שענייניהן לא נפתרו.
<דוד מהרט: יש לדון בהם פה.
<דוד מהרט: הוא רואה בוועדה הזאת ועדה שגם תיצור איזו אחדות פנימית בתוך הקהילה, בין החדשים לוותיקים.
אברהם נגוסה: יאסו זללו, בבקשה בקיצור כי אני צריך לצאת למליאה.
<יאסו זללו: שלום לכולכם, שמי יאסו.
<יאסו זללו: אני רוצה לדבר על נושא אחד חשוב מאוד, נושא הזהות שלנו.
<יאסו זללו: לפני הדיור, לפני החינוך, לפני כל הבלגן הזה, קודם כול זה עניין הזהות.
<יאסו זללו: חבר'ה, אל תתעלמו.
<יאסו זללו: זו מדינה קודם כול יהודית ואחר-כך דמוקרטית.
<יאסו זללו: זאת אומרת, ברגע שלא מכירים בנו כיהודים, כשאנחנו ספק יהודים יותר משלושים שנה, אנשים שהם ילידי הארץ שעשו פה ברית מילה הולכים לרב הדנה בשביל לעשות בירור יהדות, משהו פה רקוב במערכת.
<יאסו זללו: צריך קודם כול להפסיק את הדבר הזה.
<יאסו זללו: לאחר מכן יש את נושא הקייסים, יש את נושא המנהיגות הרוחנית העליונה.
<יאסו זללו: חבר'ה, אל תתעלמו מזה.
<יאסו זללו: זו המורשת שלנו, זו הזהות שלנו.
<יאסו זללו: כשאתה "מכופף" אותם אתה "מכופף" את כל העבר ואת כל ההיסטוריה שלך.
<יוסף הדנה: אני הראשון שהלכתי לבית-המשפט העליון.
<אורי רדה: הוא לא הרב הראשי.
<אורי רדה: אין מקום לשקרנים.
<יאסו זללו: אני רוצה לסיים.
<יאסו זללו: אני רוצה לדבר גם על נושא מרכזי מורשת ויהדות אתיופיה.
<יאסו זללו: הייתי בתל-אביב וראיתי שם מוזיאון לקפה "עלית".
<יאסו זללו: מוזיאון לתולדות מורשת יהדות אתיופיה לא ראיתי במדינת ישראל.
<יאסו זללו: חבר'ה, איפה אתם חיים?
<יאסו זללו: מה, אתם דינוזאורים?
<יאסו זללו: מה אתם?
<יאסו זללו: קודם כול זה הזהות שלך.
<נגיסט מנגשה: יש מוזיאון לדינוזאורים.
<יאסו זללו: אפילו להם יש מוזיאון.
אברהם נגוסה: אני לא מבין אתכם.
אברהם נגוסה: אין לנו זמן.
אברהם נגוסה: תנו לו לסיים את דבריו.
<יאסו זללו: קודם כול, לפני כל הדברים האלה, אנחנו צריכים להכיר את הזהות שלנו.
<יאסו זללו: מה שקורה היום בפועל, אנחנו מכירים את הישראלים אבל הישראלים לא מכירים אותנו.
<יאסו זללו: אם יהיו פה מרכזי מורשת יהיה פה קירוב לבבות, אתם תכירו אותנו טוב יותר, הילדים שלכם יכירו את הילדים שלנו.
<יאסו זללו: מעבר לכך, יש את הנושא של הרב הדנה.
<יאסו זללו: צריך לפתור את הסוגיה הזאת ולהפסיק את זה, פשוט להפסיק את הנושא הזה.
<יאסו זללו: נניח שאני יליד הארץ – אני אמנם לא, אבל לצורך הדוגמה – אני לא צריך שיהיה לי בירור יהדות, נקודה.
<מברטו מששה: תודה רבה לכם שבזבזתם זמן של עולים ולא דיברנו בכלל על עולים, פרט לבחור ההוא, וזו ועדה של עולים חדשים.
אברהם נגוסה: אנחנו נדון בנפרד בכל נושא.
אברהם נגוסה: כמה פעמים אני צריך להגיד?
אברהם נגוסה: היום זו ישיבה ראשונה.
<מברטו מששה: דבר שני, לכל ישיבות הוועדות היינו מגיעים לכאן, יושבים ומספרים סיפורים, מבזבזים לנו זמן ושנים.
<מברטו מששה: הבעיה הזאת שהעולים מדברים עליה כבר שנים לא נפתרת כי מספרים סיפורים שיש להם מכוניות, שטוב להם לחיות שם.
<קריאה: אתה חוזר על דברים שכבר נאמרו.
<מברטו מששה: אני רוצה לחזור על זה.
<מברטו מששה: 90% מן הזמן בזבזנו על הדבר הזה ולא שמענו מספיק.
<מברטו מששה: לא יכול להיות ש-80% מן העולים שנמצאים במרכזי קליטה היום הם רק יוצאי אתיופיה.
<מברטו מששה: זה לא סתם.
<מברטו מששה: זאת גזענות ממוסדת וכתובה על-ידי משרד העלייה והקליטה.
<מברטו מששה: בישיבה הבאה צריך לנסות לפתור את הבעיות של העולים ולפרק גם את מרכזי הקליטה.
אברהם נגוסה: דוד אלעזר, משפט אחד, בבקשה.
<דוד אלעזר: קודם כול, ברכות ותודה לך.
<דוד אלעזר: אני רוצה להגיד לך, כבר במהלך החודש מאז קיבלת את התפקיד כבר ירדת לשטח ונפגשת עם אנשים.
<דוד אלעזר: זה מה שמתבקש מאנשי ציבור.
<דוד אלעזר: אתה יורד לשטח ולומד את הבעיה.
<דוד אלעזר: אני רוצה לאחל לך הצלחה.
<דוד אלעזר: דבר שני, אם ההורים שלי היו פה היו חשים בושה ממה שקורה פה, איך הוא מתנהג לרב ואיך הוא מתנהג לקייסים.
<דוד אלעזר: זה בושה לנו.
<דוד אלעזר: זה לא הדרך שלנו.
<דוד אלעזר: באמת תתביישו לכם.
<דוד אלעזר: דבר שלישי, האקדמאים יוצאי אתיופיה מושפלים על-ידי הממסד.
<דוד אלעזר: הם נשלחו על-ידי הממסד לטפל, להתמודד במערכה בשכונות מצוקה, כמו מוקדי קליטה ומרכז היגוי.
<דוד אלעזר: הרבה חבר'ה אקדמאים מקצוענים, אנשים טובים שיכלו להשתלב במקומות אחרים מועסקים בהעסקה קבלנית מבזה.
<דוד אלעזר: ועוד יותר מזה, בגלל "הדרך החדשה", בהחלטה פוליטית שנעשתה, היום הגיעו אליהם מכתבי פיטורים.
<דוד אלעזר: האם זה נכון?
פנינה תמנו: למה אתה משקר?
<דוד אלעזר: אני לא משקר.
פנינה תמנו: זה נעצר.
<דוד אלעזר: זה לא נעצר.
פנינה תמנו: לפני שתטיף מוסר לאנשים, תדייק בדבריך.
<דוד אלעזר: אני לא מטיף מוסר.
<דוד אלעזר: אני אומר לך, תגידי את האמת.
<דוד אלעזר: אנחנו מתנגחים בינינו.
<דוד אלעזר: אני אומר את האמת.
<דוד אלעזר: אני בא מהשטח.
אברהם נגוסה: אף אחד לא הפריע לך כשאת דיברת.
אברהם נגוסה: למה את מפריעה לאחרים?
אברהם נגוסה: אני מבקש.
<דוד אלעזר: אני בא מהשטח, אני בא מקריית משה הידועה.
<דוד אלעזר: "הדרך החדשה"- - -
פנינה תמנו: רוצה פינוי בינוי.
<דוד אלעזר: את רוצה שהילדים יצאו מן השכונה כדי - - -.
<דוד אלעזר: 90% מהילדים בשכונת קריית משה הם אתיופים.
<דוד אלעזר: מה אתם רוצים לעשות ב"דרך החדשה"?
<דוד אלעזר: כל הילדים האלה נרשמים למתנ"ס.
<דוד אלעזר: מה אומרים לנו ב"דרך החדשה"?
<דוד אלעזר: "נציגי הקהילה שלכם אמרו שאסור לתת תוכניות ליוצאי אתיופיה".
<דוד אלעזר: אז מי ייתן לילדים האלה, בבקשה?
<דוד אלעזר: כבר התחילו לסגור תוכניות מוצלחות, כמו תוכניות בבית, שהן מוצלחות ביותר, הן כבר נסגרו.
<דוד אלעזר: את זה צריך לבחון מחדש, לדעתי.
<דוד אלעזר: זה דבר אחד.
<דוד אלעזר: דבר שני, תשאלו את ההורים שלכם, אם לא היינו בני העדה לא היינו מקבלים משכנתאות מוגדלות ולא היו זוכים לדירה והאחים שלנו והאחים שלכם לא היו לומדים באקדמיה אם לא היו נותנים להם מלגות.
<דוד אלעזר: תפסיקו לעשות הכללות.
<דוד אלעזר: - - -
<קריאה: הפרויקטים לילידי הארץ נמצאים רק על הדף.
<דוד אלעזר: עוד משפט אחד, בבקשה.
<דוד אלעזר: אתם לא מכירים את המצב בשטח.
<דוד אלעזר: אל תסתכלו על כל הקהילה כעל מקשה אחת.
<דוד אלעזר: יש מי שצריכים ויש מי שלא צריכים.
<דוד אלעזר: כל מי שטוענים שיש לסגור עמותות וארגונים פשוט לא יודעים, לא מבינים, בחיים שלהם לא התמודדו עם קשיים.
<קריאה: על מה אתה מדבר?
<קריאה: אתם גוזלים מהעולים- - -
<דוד אלעזר: אם אנחנו רוצים הצעת חוק- - -אני מציע שכנסת ישראל תחוקק חוק שלקהילה האתיופית אסור להתארגן חוקית, לא רק עם עמותות אלא אסור להקים ארגונים.
<דוד אלעזר: זו הצעת חוק ואז ייצא חוק הגזענות, כי כל הארגונים האלה נוצרו לא בשביל לאסוף כסף אלא כדי לפתור את הבעיות כי הממשלה לא מצליחה לפתור אותן, זו הבעיה.
<משה באטה: אם אפשר רק מילה אחת.
<משה באטה: שמי משה, אני נמצא בארץ משנת 1980.
<משה באטה: יש דבר אחד שדנו בו המון שעות, יש דבר אחד שקצת הפריע לי.
<משה באטה: הצבענו על כל מיני גורמים, אבל לא הצבענו על עצמנו.
<משה באטה: צריך לכלול גם את זה כשאנחנו מדברים, מה אנחנו עושים למען עצמנו.
<משה באטה: זה הפריע לי בדיון.
<משה באטה: אם לא נאמין בעצמנו, אם לא נהיה חזקים, אם תמיד נבכה – נישאר בכיינים.
<משה באטה: אני צריך להיות חזק ואני מאמין בעצמי.
<משה באטה: מקהילה שהאמינה בעצמה 2,500 שנים הפכנו להיות נתמכים.
<משה באטה: זה מפריע לי.
<משה באטה: חבר'ה, אנחנו צריכים להאמין בעצמנו.
<משה באטה: זה חסר.
<משה באטה: הדגש הזה חסר לי.
<משה באטה: תודה רבה.
<קריאה: אתה צודק, זה מה שאנחנו רוצים.
אברהם נגוסה: רבותי, אני יודע שרבים רוצים לדבר אבל הקדשנו 3 שעות לישיבה.
אברהם נגוסה: מכיוון שזאת ישיבה ראשונה נתתי לכמה שיותר אנשים לדבר.
אברהם נגוסה: אני לא חושב שנתנהג בצורה כזאת בישיבה הבאה.
אברהם נגוסה: ניתן עכשיו את רשות הדיבור לנציג משרד ראש הממשלה.
אברהם נגוסה: לא יהיה לנו זמן לשמוע נציגי משרדים אחרים.
אברהם נגוסה: אני מקווה שהוא מייצג את כל משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: בזה אנחנו נסכם להיום.
אברהם נגוסה: הבטחתי לכם, אנחנו הולכים לדון בכל הסוגיות שעלו בדיון, אחת-אחת לעומק ואז לכולם תהיה זכות דיבור.
אברהם נגוסה: אני יודע שאת רוצה לדבר.
אברהם נגוסה: נראה, אולי תוכלי לדבר אחריו.
<סיגל: לא אולי, זה חובה.
<סיגל: יש לי פה תוכניות, הכול על הדף.
<סיגל: פרט ל-3 תוכניות כל השאר רק על הדף.
<סיגל: צריך להפסיק עם כל התוכניות האלה.
<סיגל: אני באה מהשטח.
<קריאה: את זורקת סיסמאות.
<קריאה: תלמדי את הדברים.
אברהם נגוסה: מר אהוד פראוור יושב פה כבר 3 שעות והוא צריך ללכת לפגישה אחרת.
אברהם נגוסה: בדרך כלל לא קורה שבמשך 3 שעות יושב נציג משרד ראש הממשלה בישיבה.
אברהם נגוסה: אנחנו מודים לך היום, באמת השקעת.
אברהם נגוסה: בואו נשמע אותו ואחר-כך את תדברי.
<אהוד פראוור: קודם כול, אני לא חושב שמגיע למישהו תודה מהממשלה על כך שהוא יושב בדיון הזה.
<אהוד פראוור: זו היתה שיחה לא קלה ומאוד-מאוד מלמדת.
<אהוד פראוור: אני לא חושב שאפשר היה להבין את הדברים מקריאה או מאינטרנט.
<אהוד פראוור: לכן, אדוני היושב-ראש, אני מודה מאוד על השיחה הזאת ועל ההזדמנות שיצרת פה.
<אהוד פראוור: זו היתה הזדמנות ייחודית לשמוע את כל הקשת ואת כל הכאבים ואני חושב שזה באמת דבר לא חוזר.
<אהוד פראוור: אם אני יכול להודות עוד פעם, אני מודה על כך שהיתה לך הסבלנות לקיים את הדיון הזה באורך הזה.
<אהוד פראוור: זה דבר לא רגיל.
<אהוד פראוור: שמעתי פה שני קולות לגבי הממשלה.
<אהוד פראוור: אחד אמר: "תראו, לא מאמינים לכם בכלל".
<אהוד פראוור: השני אמר: "אתם חייבים לעשות, ומהר, ותראו גם תוצאות".
<אהוד פראוור: שני הדברים האלה נשמעים באותה עוצמה, מצד אחד כאילו אתם כמעט מיותרים ומצד שני כאילו הכול או הרבה מאוד תלוי בכם.
<אהוד פראוור: האמת היא שברגשות די מעורבים הדיון הזה נשמע אצל חלק מאתנו כי הדברים האלה לא קלים ויש בהם גם ביקורת קשה וגם הטלת אחריות לא פשוטה.
<אהוד פראוור: מעבר לזה, מתנהל כאן ויכוח עצום בתוך הקהילה, וכל הקשת נשמעה פה, בין זה שאין שום בעיה, "תמחקו את כל המנגנונים", לבין זה שבכל זאת יש פערים גדולים מאוד ומוכרחים לקדם אנשים שאינם עולים אבל הם נקלעו לתוך הסיפור הישראלי של הקליטה ותוכניות ייחודיות מקדמות אבל הן מתייגות באותו זמן והקידום והתיוג נוכחים והילד שהתקדם הוא גם הילד שתויג וגם התיוג נשאר בו.
<אהוד פראוור: כל הדברים האלה ביחד מאוד-מאוד מורכבים ובסוף כנראה אין מנוס.
<אהוד פראוור: הממשלה יכולה להיוועץ ויכולה לשמוע ויכולה להקשיב אבל בסוף התפקיד שלה הוא לעשות.
<אהוד פראוור: האם מה שאנחנו הולכים לעשות עכשיו שונה?
<אהוד פראוור: אני חושב שזאת השאלה שעולה פה בחדר והיא מרחפת פה כל הזמן.
<אהוד פראוור: אנסה להגיד למה אני חושב שזה שונה.
<אהוד פראוור: קודם כול, באמת הוקמה לראשונה ועדת שרים בראשות ראש הממשלה, לא על-ידי שליח ולא על-ידי ממלא מקום.
<אהוד פראוור: התקיימו כבר שתי ישיבות ואתה רואה איך הדברים שנידונים אצל ראש ממשלה פועלים אחרת.
<אהוד פראוור: הדבר השני, כן, יש החלטה.
<אהוד פראוור: אני לא יודע אם זה מספיק ברור, שאנחנו הולכים להפריד את הטיפול בין העולים לבין יוצאי אתיופיה.
<אהוד פראוור: משרד העלייה והקליטה לא יטפל יותר במי שעלו לפני 15 שנים, או בכל נקודת חתך שמישהו יגיד לי שהיא נכונה.
<אהוד פראוור: אנחנו הולכים להפריד את המערכות.
<אהוד פראוור: הדבר היחיד שמרגיז אותי, כאשר אמרו את זה אנשים שהציעו את זה הם קיבלו מחיאות כפיים, אבל כשאנחנו הולכים לעשות את זה אנחנו לא מקבלים תגובה.
<אהוד פראוור: אבל אנחנו הולכים לעשות את זה, זה הסיפור, על זה "דרך חדשה", זה מה שאנחנו הולכים לעשות.
<אהוד פראוור: הדבר השלישי, אני לא יודע כמה נמאס לאנשים לשבת בשולחנות עגולים.
<אהוד פראוור: אני רוצה להגיד לכם ש"דרך חדשה" הצילה את הממשלה כרגע ואת מה שאנחנו עושים.
<אהוד פראוור: אני יודע בדיוק איך אנחנו משכפלים תוכנית משנה לשנה ואיך אנחנו מעתיקים, אני יודע איך זה נעשה.
<אהוד פראוור: זה מנגנון, זה פשוט.
<אהוד פראוור: באה שרת העלייה והקליטה, כן, היא, ובאומץ בלתי רגיל אמרה: "אני עושה תהליך היוועצות בקהילה האתיופית, גם אם המחיר יהיה שיגידו לי שאני לא אטפל בזה".
<אהוד פראוור: זו לא החלטה קלה לאדם פוליטי.
<אהוד פראוור: היא קיימה תהליך היוועצות, 6,000 אנשים השתתפו, שאמרו לנו מה שלא היה לגמרי ברור: התיוג מסוכן, התיוג עולה מחיר.
<אהוד פראוור: עוד ועוד תוכניות מתייגות, שזו הדרך שבה היינו הולכים, הן דבר לא טוב.
<אהוד פראוור: באה "דרך חדשה" בעקבות זה ואמרה: רגע, אנחנו רוצים להתקדם בהרבה מאוד דברים אבל לבחון איפה צריך, איפה מוכרחים-מוכרחים לעשות בנפרד ואיפה ממש צריך לשחרר, צריך לשלב, עם הטיה ברורה מאוד לשילוב.
<אהוד פראוור: אז לא כל שולחן עגול הוא "בִּרְבוּר" ותהליכי היוועצות יש להם ערך.
<אהוד פראוור: הדברים האלה, אני חושב, נפלו על אוזניים קשובות כי הממשלה הולכת לעבוד בהבנה שיש עולים ויש ישראלים ותיקים.
<אהוד פראוור: אנחנו לא נחזור על השגיאה של תוכנית החומש.
<אהוד פראוור: מה שיהיה עכשיו יהיה מתוקצב.
<אהוד פראוור: הוא יהיה מתוקצב באופן יציב ולאורך שנים.
<אהוד פראוור: זה מה ש"הרג" במידה רבה את תוכנית החומש, שהתקציב היה לא יציב, מעבר להרבה צרות אחרות.
<אהוד פראוור: החליט ראש הממשלה שהמעקב אחרי כל הדבר הזה יהיה במשרד ראש הממשלה.
<אהוד פראוור: שימו לב שדווקא כאשר מפרקים או מוציאים את זה מן הגופים שעוסקים בעולים מישהו צריך לראות שהתמונה לא- - -
<קריאה: גם הייצוג ההולם?
<אהוד פראוור: כן, הייצוג ההולם הוא חלק מן הנושאים שאנחנו עוסקים בהם.
<אהוד פראוור: אני חושב שאנחנו עוסקים בו עכשיו טוב יותר.
<קריאה: במשרד ראש הממשלה יש תת-ייצוג, 5 עובדים מתוך 867 עובדים.
<אהוד פראוור: אני מקווה שהמכרז שמתקיים אצלי ביחידה יסתיים בקרוב.
<אהוד פראוור: אדוני חושב שכרגע אענה על כל השאלות?
<אהוד פראוור: אם אתה רוצה, אענה גם על זה.
<קריאה: חייבים להעמיד דברים על דיוקם.
<אהוד פראוור: עוד לא אמרתי משהו שמחייב להעמיד דברים על דיוקם.
<קריאה: יש גם אנשים טובים, לא רק רעים.
<קריאה: אתם באתם ברוח לוחמנית.
<אהוד פראוור: אנחנו הולכים לתוכנית מתוקצבת, וגם להקים מנגנון מעקב אצלנו.
<אהוד פראוור: כפי שאתם יודעים, היה ויכוח גדול היכן הוא יהיה וראש הממשלה הכריע שזה יהיה במשרד ראש הממשלה, ואנחנו בונים אותו.
<אהוד פראוור: זה ייקח עוד כחודש.
<אהוד פראוור: אנחנו נפרסם את התוכנית לפני שנביא אותה להצבעה בממשלה כדי שאפשר יהיה לקבל תגובות.
<אהוד פראוור: זאת הנחיה של ראש הממשלה להביא את התוכנית להיוועצות ציבורית, וכך נעשה.
<אהוד פראוור: עוד הערה אחת לגבי השיחה שהתקיימה פה.
<אהוד פראוור: יש לנו נטייה להגיד – אני אומר את זה בשם כל המשרדים – ששום דבר לא התקדם.
<אהוד פראוור: אני מציע שכל פעם שנדבר נשאל שלוש שאלות:
<אהוד פראוור: איפה היינו לפני 10 שנים או 5 שנים; איפה אנחנו היום; ואיפה ראוי שנהיה.
<אהוד פראוור: אם לא התקדמנו מלפני 10 שנים או מלפני 5 שנים אנחנו על ציר רע מאוד.
<אהוד פראוור: אם התקדמנו ועוד לא הגענו אנחנו כנראה בציר, בואו נראה איך מתקדמים.
<אהוד פראוור: בתחושה שלי – ואני לא רוצה לפתוח כרגע את הדיון הזה, אבל אולי היושב-ראש ירצה שנפתח בזה את אחד הדיונים הבאים, או בכל נושא שנדון – אני חושב שבלי לראות איפה היינו, איפה אנחנו ואיפה צריך להיות לא נבין מה קורה.
<אהוד פראוור: כבר כמה שבועות אני פשוט מסתכל.
<אהוד פראוור: התשובה היא: כן, יש התקדמות גדולה מאוד, כן, כנראה אנחנו לא איפה שאנחנו רוצים להיות.
<אהוד פראוור: בואו נסתכל על הכול, אבל בואו לא נגיד ששום דבר לא קרה.
<אהוד פראוור: צריך לראות את כל התמונה, והתחומים מגוונים, וגם אם יש תקווה לעבודה מן הסוג שאנחנו רוצים לעשות פה אז היא דווקא אם אנחנו יודעים מה הולך למעלה.
<אהוד פראוור: אני רוצה להגיד לך עוד פעם תודה רבה.
<אהוד פראוור: תסלחו לי, מספר האנשים שמחכים לי כבר מביך.
אברהם נגוסה: אולי דקה תשמע את הנציגה פה.
<סיגל: רציתי לשאול אותך שאלה.
<סיגל: מה שמך ומה תפקידך?
<דוד אלעזר: שמי דוד ואני מנהל מוקד קליטה בעיריית רחובות.
<סיגל: עכשיו אני מבינה למה התגוננת ככה.
<דוד אלעזר: אני עובר במוקד הקליטה.
<דוד אלעזר: אני לא חייב למשרד העלייה והקליטה ולא לאף אחד.
<דוד אלעזר: תדברי עניינית, לא אישית.
<סיגל: אני פעילה חברתית, פעילה מטעם עצמי ברמת אליהו.
<סיגל: אני עושה למען העדה בשקט.
<סיגל: יש לי פה תוכניות של העירייה, כביכול תוכניות שהם הוציאו, אבל בשטח, במתנ"ס רמת אליהו יש 13 תוכניות, מתוכן רק 3 פועלות.
<סיגל: יש פה תוכניות של מינהל החינוך, 11 תוכניות, בפועל רק 3 פועלות, כל השאר על הדף.
<סיגל: צריך לסגור את כל השאר.
<סיגל: למה סתם לרשום על דפים ולא להוציא לפועל?
<דוד אלעזר: מסכימים אתך.
<דוד אלעזר: מה שלא עובד סוגרים.
<סיגל: בעניין ההכללה שעושים בין צברים ובין עולים חדשים, צריך לעשות כאן הפרדה.
<סיגל: אני בתור צברית לא רוצה.
<סיגל: אני מעדיפה שמה שאתם טוענים שנותנים לצברים תיתנו לעולים כי הם באמת זקוקים לזה.
<דוד אלעזר: ההורים שלך גם צריכים.
<סיגל: ההורים שלי לא צריכים.
<סיגל: ההורים שלי בנו את עצמם.
אברהם נגוסה: עכשיו שמעתם שהתקבלה החלטה להפריד בין עולים ובין ותיקים.
<דוד אלעזר: ההורים שלה צריכים ועוד איך.
<דוד אלעזר: אני עובד עם ההורים שלה ויודע.
<סיגל: לא עבדת ברמת אליהו.
<סיגל: תתעניין ברמת אליהו.
<סיגל: מהנדס היה שם אתמול ואמר שזה על סף קריסה, הוא אמר שהוא נותן לזה שבוע.
<סיגל: איפה בדיוק הרשויות מסתכלות?
<מהרטה ברוך רון: אני לא מבינה למה את מפנה את הטענות לעובד במוקד קליטה.
<מהרטה ברוך רון: אנחנו פה כדי להעלות את הצרכים בפני מקבלי ההחלטות.
<דוד אלעזר: רק תיקון אחד.
<דוד אלעזר: צריך להפריד בין עולים וותיקים, אבל אסור להתעלם מהצרכים של הוותיקים.
אברהם נגוסה: כפי שאמרתי, נדבר על כל אחד מן הנושאים.
אברהם נגוסה: יצחק דסה, בקיצור, בבקשה.
<יצחק דסה: אגיד רק משפט אחד.
<יצחק דסה: חבר'ה, קודם כול אני מציע שתהיה תרבות דיבור, באמת.
<יצחק דסה: קודם כול, ביקשתי זכות דיבור רק כדי לברך את ד"ר אברהם נגוסה.
<יצחק דסה: אני חושב שהוא מהווה מודל למופת לעבודה קשה, לעקשנות, ללא קיצורי דרך וללא בכיינות.
<יצחק דסה: גם כשהוא היה צריך לעבור תלאות הוא עשה את העבודה בצורה הכי יפה.
<יצחק דסה: אני מציע גם לצעירים שבינינו, ואני רואה פה את סיגל ואת החברים הנוספים – אני הייתי במקום הזה, גם אני הייתי סטודנט פעם, גם אני נלחמתי.
<יצחק דסה: אני מציע, המאבק שלנו הוא מאבק משותף.
<יצחק דסה: הנושא הוא נושא משותף.
<יצחק דסה: על הדרך אנחנו יכולים לחלוק.
<יצחק דסה: אני מציע, לפחות למען הפרוטוקול, יש חוקים רלוונטיים שעוסקים באיסור אפליה.
<יצחק דסה: חשוב שתהיה אכיפה מוגברת.
<יצחק דסה: אני חושב שאנחנו חייבים לפעול כדי שתהיה קליטה של יוצאי אתיופיה במקומות חשובים, בעמדות מפתח כי אני חושב שהקהילה צריכה להשתלב.
<יצחק דסה: אני חושב שקיבלת חומר לדיון של 4 שנים ועכשיו נותר לדון בנושאים אחד-אחד.
<יצחק דסה: אני מאחל לך המון-המון הצלחה.
<יצחק דסה: אני אישית מאמין בך.
<יצחק דסה: עלה מעלה מעלה.
אברהם נגוסה: רבותי, אנחנו מסיימים את הדיון הראשון.
אברהם נגוסה: תודה שבאתם.
אברהם נגוסה: נזמין אתכם לכל דיון שיהיה בהמשך.
אברהם נגוסה: בוקר טוב לכל המשתתפים.
אברהם נגוסה: תודה שהגעתם.
אברהם נגוסה: יזמתי את הישיבה הדחופה הזאת במטרה לדחות את המכרזים.
אברהם נגוסה: כיוון שהזמן הוא כל כך צמוד לפתיחת שנת הלימודים, אנחנו מודאגים מאוד שזה יפגע במטרה, יפגע בחינוך של הילדים העולים.
אברהם נגוסה: לכן שני הגופים של האגודה לקידום החינוך, זאת תוכנית נעל"ה וזה מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה.
אברהם נגוסה: שתי התוכניות האלה הן תוכניות שאנחנו יודעים שפועלות לקדם את החינוך של הילדים העולים.
אברהם נגוסה: לפי הבדיקות שעשינו, משרד החינוך לא יצא למכרז בזמן.
אברהם נגוסה: מיד נשמע ממשרד החינוך למה משכו כל כך, עד לקראת פתיחת שנת הלימודים.
אברהם נגוסה: לכן אנחנו רוצים גם לשמוע את מנהלי התוכניות שציינתי, וחשוב מאוד שנמצא דרך ביחד, בהידברות, כדי שהתוכניות האלה לא ייפגעו והילדים האלה לא יפסידו.
אברהם נגוסה: למיטב ידיעתי, הילדים שצריכים להגיע לתוכנית נעל"ה, הם כבר מוכנים ויגיעו בספטמבר.
אברהם נגוסה: עכשיו, שהולכים למכרז, אנחנו רואים שתהיה פגיעה רצינית בתוכנית של נעל"ה.