GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<רוני אקלה: הרבה אמירות שנאמרות, שבני הקהילה הם 30 שנה בארץ, הם משולבים, אבל אנשים לא רואים את זה.
<רוני אקלה: אני יכול לדבר פה על הנייר כמו כל אחד אחר שמדבר, אבל השכונות זה שונה לגמרי.
<רוני אקלה: האנשים שנמצאים בשכונות, לרוב נמצאים בינם לבניין עצמם.
<רוני אקלה: בני הנוער מבודדים, וכדי לשלב אותם אנחנו צריכים לעשות שילוב כאן, כלומר איגום משאבים, ידע משותף ועשייה משותפת.
<רוני אקלה: אם לא נעשה כך, אני חושב שיש לנו בעיה חמורה.
<רוני אקלה: אני שמח לבשר לכם שבסיוע הלימודי שאנחנו עושים, זה מה שמבדיל בעין עולים לוותיקים, אנחנו עושים גם לעולים, גם לוותיקים, הגענו לממוצע ארצי שווה, שבתעודת הבגרות הכללית - נכון, יש בעיה, קצת אנחנו מפגרים בתעודת בגרות איכותית, אבל גם שם אנחנו משקיעים את רוב המשאבים וגם את הכוחות המקצועיים כדי שנוכל להוביל את בני הקהילה לשילוב מלא בחברה הישראלית.
<רוני אקלה: לדעתי, מה שצריך לעשות, התוכניות שמדובר עליהן כאן, גם משטרת ישראל וגם אחראי – מכיר אותם טוב – וגם הנושא של מניעת אלכוהול וסמים, גם גופים אחרים יחד, אם נשב סביב שולחן אחד, באותה שכונה, ונלבן את הבעיות, אני חושב שהפתרונות נמצאים שם; לא פה.
<רוני אקלה: יש לנו הרבה מתנדבים, שיכולים לעזור.
<רוני אקלה: יש הרבה מאוד אנשים טובים, שיכולים להתנדב, לעשות את העבודה.
<רוני אקלה: יש הרבה מאוד אנשים שתורמים תרומה כדי שנוכל להשתלב בחברה.
<רוני אקלה: לכן אני קורא מפה לכולם – בואו נעשה עבודה מאומצת בשטח ולא בנייר ולא בדיבורים – לא נוכל לשנות דבר.
אברהם נגוסה: כלומר מה שאתה אומר, שמה שאנחנו שומעים פה על התוכניות, אתה לא רואה אותן בשטח, לא עובדים לעשות את זה ממוקד יותר עם הפרויקטים, עם מה שאתה עושה?
<רוני אקלה: נכון.
<רוני אקלה: יש הרבה גופים שאומרים: אנחנו מטפלים בעולי אתיופיה.
<רוני אקלה: אני זה שרואה את הילד כל ערב.
<רוני אקלה: אתם לא רואים אותי בוועדות.
<רוני אקלה: אני לא מגיע לפה.
<רוני אקלה: אני נמצא כל יום בשטח, ואני רואה מה קורה בשטח.
<רוני אקלה: יכול להיות שיש שניים, שלושה, כמו שעשינו בפעם הקודמת, מיפוי מדויק, כמה ילדים אתה מטפל וכמה משאבים אתה משקיע, ובאיזה אזור אתה עובד, ואם אנחנו לא רואים את זה, הכול דיבורים.
<רוני אקלה: לכן, כדי לשנות את המצב הזה, אני מבקש שכולם, שמדברים על הקהילה האתיופית וגם על המשאבים שיש להם – תרדו, ניפגש עם הפעילים, עם ההורים, עם הילדים בעצמם, ונעשה את העבודה כמו שצריך.
אברהם נגוסה: נשמע עכשיו עובדת סוציאלית, ורדה רפפורט, מפקחת ארצית לקטינים עוברי חוק.
<ורדה רפפורט: אולי, בניגוד לכל הדוברים הקודמים, אנחנו כבר מטפלים בנערים ונערות שעברו על החוק, כלומר זה הקצה של הרצף.
<ורדה רפפורט: כל מי שמגיע לשירות המבחן לנוער, עבר על החוק.
<ורדה רפפורט: כבר ציינו את התוכניות – שרה והמשטרה – ציינו את התוכניות שאנחנו מפעילים עבור עולים, והתייחסנו למשפחה תומכת.
<ורדה רפפורט: אנחנו מעניקים טיפול לכל נער שעבר על החוק, אם הוא עולה, ואם הוא ותיק בארץ.
<ורדה רפפורט: כמובן, אנחנו מפעילים גם את שיקול הדעת המקצועי וגם את הכלים המקצועיים שיש לנו, לגבי מי המשפחה, מי הנער, מה הצרכים הייחודיים, כפי שציינה פה חברתי עם העניין של המאפיינים הייחודיים של מי שמופנה אלינו.
<ורדה רפפורט: אני רוצה להמשיך את דברי שרה, שהבנו שאי-אפשר לטפל בנוער בלי לטפל במשפחות, ובעיקר בהורים.
<ורדה רפפורט: לא ניתן.
<ורדה רפפורט: כיום זה נמצאת על המדוכה אצלנו.
<ורדה רפפורט: אנחנו מפעילים בכל התוכניות שיש לנו בשירות, אנחנו עובדים יחד עם ההורים.
<ורדה רפפורט: אנחנו מפתחים תוכניות מיוחדות להורים של הנערים שהופנו אלינו לשירות.
<ורדה רפפורט: כל הטיפול הקבוצתי אצלנו הוא טיפול רווח בשירות המבחן לנוער, וכל הנערים שמשתתפים בקבוצות, ההורים שלהם נפגשים גם עם קצין מבחן, עם איש מקצוע.
<ורדה רפפורט: אנחנו מנסים להקנות להם כלים לתקשורת, לשימוש בסמכות, לשיקום הסמכות ההורית.
<ורדה רפפורט: אנחנו מפתחים עכשיו תוכנית עם פרופ' חיים עומר, שידוע כמומחה בתחום הזה.
<ורדה רפפורט: להערכתי, ולהערכת אנשי מקצוע טובים וגדולים ממני, לא ניתן לטפל בנוער בלי לשלב ולטפל גם בהורים; זה חייב להיות טיפול מערכתי.
<ורדה רפפורט: אני מקווה שנלך ונתפתח, ואני מקבל מה שאמר כאן חברי, שחייבים לשלב ידיים, אם אנחנו רוצים שינוי, אם אנחנו רוצים להפחית את בני הנוער שנמצאים בסיכון - חייבים לעבוד יחד באופן מערכתי בתוך הרשויות.
<ורדה רפפורט: תודה.
אברהם נגוסה: הרב דוד סמסון, ראש ישיבת YTA.
<דוד סמסון: קודם כל, אני רוצה לומר תודה רבה על ההזמנה.
<דוד סמסון: אם אני יכול לצטט את הרב הראשי, הרב אברהם שפירא, כשגילו מכשירי האזנה בהיכל שלמה, בתוך לשכת הרבנות, ביקשו תגובה.
<דוד סמסון: הוא אומר: סוף-סוף מישהו רוצה לשמוע.
<דוד סמסון: אני מרגיש בצורה דומה, ומודה מאוד על האפשרות.
<דוד סמסון: אנחנו קבוצת אנשי חינוך, שיושבים על המדוכה של הנשירה מארצות הרווחה הרבה שנים.
<דוד סמסון: השקענו הרבה משאבים, הרבה מחשבות, הרבה שעות.
<דוד סמסון: אנחנו לשם כך גם סיירנו בכל העולם, ללמוד ממיטב בתי הספר בעולם, איך הם מטפלים בנשירה, אם בפינלנד, באוסטרליה, בסינגפור, באנגליה, בארצות הברית.
<דוד סמסון: בסוף גיבשנו מסקנות מכל הסיור וסיעור המוחות.
<דוד סמסון: הגענו למסקנה שצריכים שלושה דברים: ראשית, הוראה בשפת האם.
אברהם נגוסה: הצטרף אלינו חבר הכנסת רוברט מישראל ביתנו.
<דוד סמסון: הגענו למסקנה שצריכים שלושה דברים.
<דוד סמסון: לפי המחקרים – לאו דווקא בארץ; גם בארץ, אבל בכל העולם - עולים, 60% יכולים להשתלב במערכות החינוך, 40%, אם הם עולים בשנות העשרה מ-10 עד 15, הם לא יכולים, כלומר יש מיעוט, אבל מיעוט מאוד משמעותי, 40%, שהם לא יכולים להשתלב.
<דוד סמסון: אנחנו בנינו פתרון ל-40%: הוראה בשפת האם.
<דוד סמסון: המחקרים האחרונים מראים שתקשורת רגשית מתבצעת אך ורק בשפת האם, ואם רוצים לתקשר עם העולים בצורה משמעותית, חייבים בשפת האם.
<דוד סמסון: המחקרים מראים שיש פער של 20 נקודות בין היבחנות בשפת האם להיבחנות בשפה זרה, בין אם זה עברית לעולים פה בארץ, או אנגלית בשביל מקסיקנים שמגיעים מארצות הברית, בכל העולם.
<דוד סמסון: אז דבר ראשון, הקמנו מערכת YTA ל-40% האלה, שיוכלו ללמוד בשפת האם.
<דוד סמסון: הם עושים בגרות ישראלית לכל דבר.
<דוד סמסון: יש לנו כבר כמה שנים של בוגרים, והם משתלבים בציבור הרחב, אם בצבא, אם בישיבות הסדר, אם במכינות קדם צבאיות.
<דוד סמסון: הבנות נכנסות לשירות לאומי, לצבא – מה שנקרא, מיינסטרים.
<דוד סמסון: זה עובד.
<דוד סמסון: באמצעות הוראה בשפת האם אפשר אחר כך לטפל ב-40% האלה.
<דוד סמסון: בשביל ה-60%, שזה הרוב, שנמצאים במוסדות החינוך, חייבים להקים מערכות תמיכה בשפה, כלומר יש לנו באתר תרגום כל החומר לבגרות לאנגלית, כך שמי רוצה מכל המוסדות, הם יכולים להיכנס לאתר שלנו וללמוד את הבגרות באנגלית.
<דוד סמסון: צריך עוד הרבה – צריך גם להקים שיעורים מקוונים בשפת העם לעולים הללו, כדי שיוכלו להישאר במוסדות שלהם, וללמוד במקביל באנגלית.
<דוד סמסון: הרבה מהם לא יכולים לקרוא טקסט בזמן אמת, לעשות שיעורי בית, אבל עם גיבוי של שיעורים מקוונים הם יוכלו.
<דוד סמסון: הדבר השלישי, זה קצת מרחק לכת, אבל הדבר השלישי שצריך, ודרוש בשביל זה שינוי קונספציה – לאפשר לאנשים שעוד לא עלו, וחושבים לעלות, בחו"ל, לעשות תעודות בגרות.
<דוד סמסון: היום תעודת הבגרות יכולה להיעשות רק בארץ.
<דוד סמסון: אי-אפשר להיבחן אפילו על בגרות אחת בחו"ל.
<דוד סמסון: אם יפתחו את זה – אגב, המוסד שלנו מוכן להנפיק תעודות בגרות של YTA לכל מי שיעמוד במערך המקוון.
<דוד סמסון: עושים את זה בכל העולם.
<דוד סמסון: יש לי תלמידים פה בארץ שעושים בגרות של פלורידה או של ארצות הברית.
<דוד סמסון: יש 8,000 איטלקים שעושים בגרות של תירכן בארצות הברית.
<דוד סמסון: הייתי מיישר קו עם כל העולם בעולם הזה, ולאפשר להנפיק תעודות בגרות ושיעשו בגרויות.
<דוד סמסון: כך תלמידים עולים, ששוקלים לעלות בכיתות י"א, י"ב, שאי-אפשר להספיק את הבגרויות, שכבר ב-ט' ו-י' ישתלבו במערך, או בי"א, והם יכולים להגיע כאן בי"ב, ולסיים את הבגרות פה ולהשתלב.
<דוד סמסון: אלה שלוש הנקודות שלדעתנו, יכולות למנוע את הנשירה.
<דוד סמסון: תודה רבה.
אברהם נגוסה: מר רוברט ששון, מנכ"ל עמותת צומת.
אברהם נגוסה: ראשית, ברצוני להודות לכם על הזכות שנתתם לי לדבר בפניכם ולהציג את הפעילות והעשייה שלנו בעמותת צומת.
אברהם נגוסה: עמותת צומת פועלת בכל יום להצלתם של אלפי בני נוער אנגלוסקסים במצוקה גדולה, שעלו מארצות שונות.
אברהם נגוסה: רבים מנערים אלו נזנחו על-ידי משפחותיהם, קהילותיהם ובתי הספר שלהם.
אברהם נגוסה: למרביתם חסרים אהבה, ביטחון, יציבות, אשר מגיעים לכל ילד ולכל נער.
אברהם נגוסה: נוער עולה במצוקה שמגיעים לארץ , נזרקו לחיים בהם הם מסגלים לעצמם התנהגויות מסוכנות ומסכנות, הכוללות מחסור בבית, התמכרויות, פשיעה, ניסיונות להתאבד ומערכות יחסים פוגעניות.
אברהם נגוסה: צומת, עמותה המבוססת במרכז העיר ירושלים - המקום בו נערים אלה מסתובבים - מגיבה למצוקה זו תוך ירידה למקומות בהם נמצאים בני הנוער העסוקים בהתנהגויות מסכנות.
אברהם נגוסה: אנו פוגשים אותם בשטח שלהם, מדברים איתם בשפה שלהם, בדרך בה הם מרגישים כי אנו מקבלים אותם כפי שהם, ולא שופטים את מעשיהם.
אברהם נגוסה: יותר מ-1,000 נערים בשנה נענים להזמנותינו, ובאים לבקר במרכזי הנוער שלנו, הכוללת פעילויות חברתיות, מועדון נוער, תוכנית השלמה ל-12 שנות לימוד, כמו שאמר הרב ששון, טיפול קבוצתי, טיפול פרטני וחוגים - כולם בחינם, ללא עלות, מצד הנערים עצמם.
אברהם נגוסה: כמובן שיש גם משחקי מחשב ופינג פונג.
אברהם נגוסה: לא תאמינו עד כמה פלייסטיישן ופינג פונג יכולים להוות כלים טיפוליים.
אברהם נגוסה: לפני 15 שנה, כאשר הוקמה העמותה, לא קיבלנו אפילו שקל אחד מהמדינה.
אברהם נגוסה: האמונה הייתה, והינה עדיין, יחסית, שהאמריקאים והאוכלוסייה האנגלוסקסית הם שאמורים לתמוך במדינה, ולא להפך.
אברהם נגוסה: אבל אני חייב להגיד לכם היום, שזה פשוט לא נכון; רוב האוכלוסייה שלנו מגיעים מרמה סוציו-אקונומית נמוכה.
אברהם נגוסה: כיום, אחרי 15 שנה, ועזרה לאלפי נערים, התרבות הגורסת כי עולים מארצות אנגלוסקסיות לא צריכים עזרה - לא השתנתה בהרבה.
אברהם נגוסה: אנו זכאים היום בעמותה שלנו לעובד סוציאלי אחד מקידום נוער, ותודה לשאבי אמאדי, צחי גולן וגיסלן ועקנין על זה.
אברהם נגוסה: אנשים שואלים אותי אם יש דרך למנוע את הנפילה של בני הנוער אל המצבים המתוארים.
אברהם נגוסה: לפעמים, כשהם במצב קשה, במצוקה גבוהה, צריכים למצוא אותם איפה שהם, אבל במצב פחות קשה, עוד בטרם יתפתח לסכנה ממש והכי גבוהה, הרחבנו את זרועותינו בשנים האחרונות.
אברהם נגוסה: תוך שיתוף פעולה עם מתנ"סים בערים שונות פיתחנו מועדונים לנוער צעיר, במודיעין ובבית שמש ועוד יישובים המשמשים כמניעה להתפתחות של סיכון ומצוקה בקרבם.
אברהם נגוסה: פעמים רבות נשאלתי, האם ההגירה והעלייה לארץ הם המהווים בסיס להתפתחות המצוקה.
אברהם נגוסה: התשובה היא - לא.
אברהם נגוסה: העלייה אינה מוקד הבעיה; העלייה יכולה להיות טריגר שמגביר את הקשיים והמצוקות הקיימים זה מכבר.
אברהם נגוסה: הבעיה היא שישנן משפחות שכבר נתונות במצוקה או מייד לפני מצוקה, עוד בטרם עלו לארץ; משפחות מפורקות ולא יציבות, ועם כל הכוונות הטובות, הן חושבות אולי שהעלייה תתקן את כל הבעיות שלהם.
אברהם נגוסה: בניגוד למה שרבים עלולים לחשוב, בני נוער אלה, במצוקה גבוהה, לא צריכים דת וציונות.
אברהם נגוסה: דת וציונות הם דברים טובים, אבל הם צריכים, יותר מכל, מיידית, מסגרת בטוחה ויציבה, שתקבל אותם כמו שהם, ותיתן להם מקום ומרחב ללמוד לקבל החלטות בריאות בחייהם.
אברהם נגוסה: בכדי לעשות זאת יש צורך בכך שכל הגורמים השונים, הפרטיים והציבוריים, ישתפו פעולה בכדי שנוכל לשפר ולקדם את האיכות והכמות של השירותים לנערים אלה.
אברהם נגוסה: לסיכום, האחריות שלנו היא לוודא שכל נער העולה לארץ, בין אם הוא בן לאוכלוסייה המוגדרת כאוכלוסייה מוחלשת הנמצאת במצוקה, ובין אם הוא רק בעל פוטנציאל להפוך לנער במצוקה בעתיד, ימצא תמיכה ברחובות, במועדוני הנוער, בבתי הספר ובקהילות שלנו.
רוברט אילטוב: הנתון של אמריקה ואוקראינה הוא מדהים, הכי גבוה.
רוברט אילטוב: אנחנו כל הזמן שומעים על חבר העמים ועולי אתיופיה, והם פה מכפילים את הנשירה.
רוברט אילטוב: מה הפעולות המיוחד שהמשרד עושה?
רוברט אילטוב: משרד החינוך, משרד הקליטה – מישהו יכול לענות?
<מאיה שריר: אני ממשרד החינוך.
<מאיה שריר: אין לנו טיפול מיוחד לאוכלוסיות מיוחדות כאלה.
<מאיה שריר: גם ההצעה ללמד בשפות אם – אנחנו בהחלט מודעים ליתרון של שפות אם.
<מאיה שריר: אנחנו מעודדים המשך לימוד אמהרית 5 יחידות לבגרות, רוסית יש לנו 5 יחידות לבגרות ועוד שפות, אבל במערכת החינוך לומדים היום עולים מ-131 מדינות.
<מאיה שריר: הם דוברים 33 שפות.
<מאיה שריר: אנחנו לא יכולים – אני גם חושבת שזה פוגע בשוויוניות, לתת מענה לכל שפה.
<מאיה שריר: תמיד נשאל, מה עם עוד שפות - מה עם איטלקית- - -
רוברט אילטוב: לא, אני מתייחס לנשירה ולא לשפה.
רוברט אילטוב: יש פה טבלת נשירה של תלמידים.
רוברט אילטוב: 6.17% נושרים מאמריקה.
<מאיה שריר: דיברנו לפני שנכנסת – העניין פה של הנשירה הוא נשירה ברוטו, וחלקם כן נמצאים במסגרות, כמו במסגרת היל"ה או כמו במוסדות חינוך חרדיים.
<מאיה שריר: הנשירה ברוטו עדיין רואה תלמידים – או כמו התמ"ת: כל מי שלומד במסגרות התמ"ת, מוגדר בנשירה ברוטו, אבל הוא לא נושר.
רוברט אילטוב: יש נתון על הנשירה?
<מאיה שריר: כן, ב-2015 יש 1,425 תלמידים שנשרו.
<מאיה שריר: מכיוון ש-2015 לא הסתיימה עדיין, ובקיץ רוב הנשירה- - -
רוברט אילטוב: מכלל העולים.
<מאיה שריר: כן, כלל העולים.
<מאיה שריר: אנחנו רואים, למשל, שב-2014 היו 5,991 נושרים, כלל העולים.
רוברט אילטוב: אותי מדאיג הנתון של אמריקה ושל אירופה, שהוא נתון חריג.
רוברט אילטוב: למרות שבציבור יש דעה שאלה אוכלוסיות חזקות.
רוברט אילטוב: אני רואה שזה אסון.
<מאיה שריר: אבל מתוך פילוח שאנחנו עושים, הרבה מהעולים מארצות הברית מגיעים למוסדות חינוך חרדיים.
<מאיה שריר: הם בברוטו, אבל הם לא בנטו.
<מאיה שריר: הם נספרים אצלנו.
<מאיה שריר: אלה ילדים שלא התחילו במערכת חינוך, הנתונים האלה.
רוברט אילטוב: כבוד היושב-ראש, אני מבקש שהמשרדים ייתנו לנו נתונים נטו על נשירה, לפי אותה טבלה – מאיפה יצאו העולים, ומה הנשירה נטו.
רוברט אילטוב: אני יכול להבין שחלק הלכו ללמוד במקום אחד, והם לא נספרים, אבל אנחנו רוצים לדעת את הנתונים – מה אחוז הילדים הנושרים, כי זה מצריך טיפול.
<מאיה שריר: אפשר לבקש מאלה שאחראיים על הקב"סים ועל הנשירה, להביא נתונים מפילוחים נוספים.
אברהם נגוסה: אשמח.
<שרה כהן: אני מבקשת להוסיף.
<שרה כהן: אנחנו בשנים האחרונות מציפים את הבעיות שקשורות גם לקליטה של אוכלוסייה שמגיעה מארצות הרווחה, מתוך אמירה שיש מיתוסים שהאוכלוסייה כולה נקלטת, ואין אתה בעיות.
<שרה כהן: מה שאני רוצה לציין בהקשר של המקום של משרד העלייה והקליטה – אנחנו לא נכנסים ומתערבים במערכת החינוכית, אבל אנחנו עושים פעולות ותוכניות שקשורות לנושא של שיפור תהליכי הקליטה וההסתגלות, בעיקר מהזווית הרגשית והתמיכתית בשעות שמעבר לשעות הלימודים.
<שרה כהן: אני יכולה להעיד על תוכניות שאני מבצעת בתוך השירות שלי, שיש גידול מתמיד בתקציבים ובתוכניות שאנחנו נותנים לטובת האוכלוסייה של דוברי אנגלית, דוברי צרפתית גם במסגרת כרגע – למשל, החלטת הממשלה האחרונה, לנושא של קליטת העלייה מצרפת.
<שרה כהן: כרגע ניתנים תקציבים שהם גם מכוונים לעניין הלימודי וגם תקציבים שהם חלק מתהליכי הפיתוח גם שלי בנושא של אוכלוסייה של בני נוער שאנחנו כבר מזהים התפתחות של מצבי סיכון בתוכם.
<שרה כהן: אז יש כבר תוכניות שאנחנו צריכים כרגע גם להרחיבן.
<שרה כהן: בתוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, מה שאנחנו קוראים תוכנית 360, שמבוססת על דוח ועדת שמידט, בראשית הדרך במיפוי ראינו שהיו רק 8% מאוכלוסיות של מה שאנחנו קוראים ארצות רווחה.
<שרה כהן: בפועל אנחנו רואים בהשתלבות גידול ולמעלה מהכפלה בפועל של ילדים שמשתלבים בתוכניות של התוכנית הלאומית, שבאים מארצות שאינן הארצות הרגילות, נקרא לזה, שאנחנו כל הזמן מתייחסים אליהן, כלומר יש תהליך – לא מספק, לטעמי, אבל כבר יותר התבוננות ממוקדת מאוכלוסייה שמגיעה מארצות רווחה, והבנה שלא כל מי שמגיע מצרפת או מאנגליה או מארצות דרום אמריקה הוא בהכרח מצליח לדלג על כל הקשיים בתהליך ההסתגלות, וצריך להשקיע באוכלוסייה.
<ורדה שרגאי: אני מבקשת להוסיף בעניין הזה.
<ורדה שרגאי: שמי ורדה שרגאי, משרד החינוך, המינהל לחינוך התיישבותי ועליית הנוער.
<ורדה שרגאי: אני חושבת שחלק לא מבוטל מהנושרים ממערכת החינוך מגיע למערכת שלנו, מכיוון שהמומחיות שלנו היא לטפל בעולים.
<ורדה שרגאי: יש לנו מומחיות לכל שפה, אולפנים לכל שפה, צוות לכל שפה, ויש שונות גדולה בין תרבות לתרבות.
<ורדה שרגאי: אנחנו ערוכים לכך, כך שיש לנו ילדים רבים מצרפת, מדרום אמריקה, מדוברי השפה האנגלית וכו', שאפרט אחר כך.
אברהם נגוסה: דניאל חפץ.
<דניאל חפץ: בוקר טוב.
<דניאל חפץ: ראשית אני רוצה לברך על היוזמה להעמיד את הנושא הזה בראש סדרי הדיונים של הוועדה החדשה.
<דניאל חפץ: אני חושב שהוזכרו פה תוכניות, המערכת מעמידה הרבה תוכניות, אבל יש מילה נוספת שהוזכרה הרבה פעמים: התאמה.
<דניאל חפץ: יש תוכניות – השאלה, אם הן מתאימות, והאם נבחנה התאמה לכל פלחי האוכלוסייה של העולים.
<דניאל חפץ: שמענו שהעולים מגיעים מארצות רבות.
<דניאל חפץ: צריך לראות את הקבוצות, לראות מאיפה רוב התלמידים העולים היום מגיעים, ולהתאים את התוכניות, כי בפועל התוכניות פועלות.
<דניאל חפץ: יש גם נושאים של כל מיני קריטריונים כדי להיכנס לתוכניות של מספר שנים בארץ, כמות התלמידים.
<דניאל חפץ: יכול להיות שאפשר לעשות תוכנית רק בתנאי שיש 15 תלמידים ויש רק 14, אז לא מעבדים את התוכנית, וכל מיני דברים כאלה.
<דניאל חפץ: יש היום כלים – צריך להתאים אותם מבחינת האוכלוסייה שמכוונים אליה.
<דניאל חפץ: הנושא השני הוא הכמות, שאינה מספקת.
<דניאל חפץ: אנחנו יודעים, לפחות לגבי קהילת עולי צרפת, יש גידול רב בשנים האחרונות.
<דניאל חפץ: אנחנו מדברים לא רק על נתונים שנתיים; גם על נתונים מצטברים.
<דניאל חפץ: אם כל שנה הנתונים עולים, גם כמות התלמידים שצריך לטפל בהם ולתמוך בהם, הולכת וגדלה.
<דניאל חפץ: הוזכר נושא המגשרים.
<דניאל חפץ: גם בנושא הזה זה חידוש יחסית, לפחות לגבי קהילות עולי צרפת – התפקיד הזה הוא יחסית חדש.
<דניאל חפץ: כקוריוז, וכדי להבין שאפשר לעשות "וי" בנושא הזה, המגשר החינוכי בתל-אביב הוא דובר השפה האנגלית.
<דניאל חפץ: הוא מיועד לעולים מצרפת, כלומר עשו "וי", העמידה עיריית תל-אביב יחד עם – אני מניח שחלק מהמימון בא ממשרד החינוך, אבל המגשר אינו יכול לתקשר עם המשפחות של העולים מצרפת, ויש הרבה משפחות עולים מצרפת בתל-אביב.
<דניאל חפץ: היום תל-אביב היא העיר השנייה אחרי נתניה, שקולטת עולים מצרפת.
<דניאל חפץ: צריך לבדוק את הדברים.
<דניאל חפץ: אותו דבר אני אומר לגבי התוכניות כמו פלא - תוכניות אולי מצוינות, אבל צריך להתאים אותן, והכמות ונושא המגשרים.
<דניאל חפץ: אני רוצה להזכיר את נושא התוכניות שהעמותות מפעילות.
<דניאל חפץ: אנחנו מתקשים היום, בגלל הביקוש, להגדיל אותן ולהוסיף, תוכניות של מרכזים לימודיים שמשלימים את העבודה של בתי ספר.
<דניאל חפץ: צריך גם אותן, למצוא מקורות מימון כדי להגדיל אותן כדי להפעיל אותן.
<דניאל חפץ: זה גם בא להשלים את עבודת המערכות.
<דניאל חפץ: גם הנושא של העבודה של החינוך הבלתי-פורמלי במסגרות מתנ"סים ותנועות נוער, שגם שם צריך לתת דגש.
<דניאל חפץ: שוב - חבל לדבר על מניעה – אולי נעשה דברים.
<דניאל חפץ: אפשר לעשות דברים בצורה חיובית.
<דניאל חפץ: אם הילדים יהיו פעילים במתנ"סים, וישתלבו בתנועות נוער, לא נצטרך להתעסק במניעה.
<דניאל חפץ: אני מבקש להזכיר בנושא שילוב בני נוער בתנועות נוער, יש יוזמה שפועלת מספר שנים עם תנועת בני עקיבא, תוכנית שנקראת עמישב, שאנחנו גם שותפים, והייתי רוצה שגם רשות הדיבור תינתן להם.
<אמיר סנדלר: שלום, אני מזכ"ל חינוך של בני עקיבא.
<אמיר סנדלר: נמצאת פה גם אביגיל, שמרכזת תוכנית עמישב.
<אמיר סנדלר: אני רוצה להעלות פה שתי נקודות מרכזיות לאור מה שנאמר פה בדיון.
<אמיר סנדלר: ראשית, למעשה לא הוזכרה פה העבודה עם החברה הקולטת.
<אמיר סנדלר: אנחנו בתנועות הנוער מרגישים שנדרשת עבודה מאוד משמעותית על החברה הקולטת – כיצד הם מקבלים את העולים, כיצד הם משתלבים בתוך הסניפים.
<אמיר סנדלר: הרבה פעמים אנחנו עושים עבודה מאוד קשה, ולא מוכנים להקים את המסגרת שליד הסניפים של תנועות הנוער למען העולים, מתוך אמון שיש דרך קצרה שהיא ארוכה, ויש דרך ארוכה שהיא קצרה, וכמו שנאמר פה, לא רק לסמן "וי" על מרכז שליד, אלא עבודה מאוד אינטנסיבית עם החברה הקולטת – לראות איך הם משתלבים בתוך הסניפים.
<אמיר סנדלר: אתגר מאוד גדול.
<אמיר סנדלר: הנקודה השנייה, וזה נקודה ששמנו פה על שולחן הוועדה בכנסת הקודמת – גם נפגשנו עם חלק מהאנשים שהיו פה – ועדיין לצערי אנחנו לא מצליחים להתקדם בנושא הזה – כאשר אנחנו מתעסקים עם עולים ממדינות רווחה - מארצות הברית, מצרפת, מאנגליה, מדרום אפריקה, שמגיעים בקליטה ישירה, שרוכשים בתים במודיעין, בשוהם, ברעננה, בחשמונאים – השאלה, מה קורה עם אותם בני נוער מהשנייה שהם מסיימים את יום הלימודים ועד למחרת – מקום שהוא לא מרכז של עולים; לא אזור שעולים גרים בו.
<אמיר סנדלר: דובר פה הרבה על מקומות של סכנה, של פשע, של אלימות.
<אמיר סנדלר: אנחנו מדברים על ילד שהוריו רכשו דירה במרכז רעננה, ואין לו עדיין השפה ואין לו החברה.
<אמיר סנדלר: פה תוכנית עמישב מבקשת לתת להם מענה.
<אמיר סנדלר: בעבודה של כמעט שלוש שנים נפגשנו פה עם מכלול של גורמים.
<אמיר סנדלר: עוד לא מצאנו את הגורם הרשותי שאומר לנו: אנחנו הכתובת לחינוך בלתי-פורמלי, בשעות אחרי הצהריים, לא למקומות שיש ריכוזי עולים או נוער בסיכון – לילד שעלה עכשיו מצרפת.
<אמיר סנדלר: בכל הסניפים שאנחנו פועלים עם העלייה מצרפת, כל הזמן מדברים אתנו ההורים על צפי לגידול מאוד משמעותי, גם בקיץ הקרוב, של כמויות ילדים; מבקשים מאתנו להיערך, משאבים וכלים לטובת זה.
<אמיר סנדלר: עדיין לא קיבלנו.
<אמיר סנדלר: אני חושב ששני הנתונים האלה יאפשרו לנו עבודה, שבסופו של יום אנחנו יכולים לעזור לחלק מהגורמים פה, שתהיה להם קצת פחות עבודה, אם הם יגיעו לתנועות הנוער, שזה תוצאות מוכחות, שכל ילד שנמצא בתנועת הנוער, פחות יעסיקו ויטרידו חלק מהגורמים פה.
<אמיר סנדלר: אבקש מאביגיל לספר על העבודה ביום-יום – מה קורה בקבוצות של עמישב, שזו תוכנית שמשלבת עולים בסניפים עצמם.
<אביגל וובו: שמי אביגיל, ואני הרכזת של תוכנית עמישב.
<אביגל וובו: תוכנית עמישב הוקמה לפני ארבע שנים במטרה לשלב את העולים לתוך הסניף הקיים.
<אביגל וובו: היא עובדת כך – בכל מקום שיש לנו עמישב, יש לנו רכזת מגשרת, שהיא דוברת השפה – כרגע או צרפתית או דוברי אנגלית, ויש לה שני תפקידים עיקריים: ראשית, היא מנגישה את תנועת הנוער להורים.
<אביגל וובו: הרבה פעמים הורים, כשהם מגיעים לארץ, יש להם כל כך הרבה דברים שהם צריכים להתעסק אתם, וכל כך הרבה דברים אמתיים, ואין להם הרבה פעמים הפנאי, לפתוח עוד חזית מול הילד, לדחוף אותו, והרבה פעמים זה נובע מחוסר-ידע של תנועת הנוער.
<אביגל וובו: תנועת הנוער זה עוד עולם של ערכים, עולם של נורמות.
<אביגל וובו: אותה מגשרת נכנסת לעולם של המשפחה, ומסבירה להורים מה זה תנועת נוער, והיא מעודדת אתם.
<אביגל וובו: מצד שני, היא מכשירה את המדריכים הקיימים בסניף לשלב את אותם ילדים, אם זה להיכנס לבתי הספר, לאסוף אותם מהבתים.
<אביגל וובו: בפעולה עצמה לוודא שהילד מרגיש נוח.
<אביגל וובו: אנחנו כיום התחלנו פיילוט, אנחנו עובדים בכמה מקומות, ובשנה הבאה אנחנו רוצים לפתוח בעוד מקומו.
<אביגל וובו: אני חוזרת למה שאמיר אמר, שהדגש שאנחנו שמים הוא על החברה הקולטת.
<אביגל וובו: אם כל היום אשקיע רק בעולה, וכשהוא יגיע לתנועת הנוער ילד ותיק יזרוק לו מילה, זה לא שווה כלום.
<אביגל וובו: הרבה פעמים דווקא מהאוכלוסיות האלה, וזה חזר על עצמו, דווקא מארצות הברית ומצרפת, הרבה פעמים החברה הקולטת לא רגישה, כי זה נראה שכיכול הכול טוב ויפה, והם לא מצליחים להבין, שכל ילד שעולה ארצה, יש לו קשיי ההגירה וכו'.
<אביגל וובו: אני חושבת שהנקודה הכי חשובה שתנועת נוער יכולה לתת לילד זה תחושת השייכות - כשאתה עולה לארץ, אתה הרבה פעמים מרגיש נתק:
<אביגל וובו: קראו לך שם יהודי, אתה מגיע לפה וקוראים לך צרפתי.
<אביגל וובו: אתה לא מרגיש שייך, ובעיניי זה הכוח החזק.
<אביגל וובו: השנה גם התחלנו שיתוף פעולה יפה מאוד עם משרד החינוך.
<אביגל וובו: המדריכים שלנו נכנסים לתוך בתי הספר, מעבירים פעולות בתוך כיתות האולפן ובתוך בתי הספר, לפגוש את הילד במקום הבטוח שלו ולהביא אותו לסניפים.
<אביגל וובו: כפי שאמיר אמר, לצערי אנחנו מקבלים המון פניות מהשטח, מהמון מקומות בארץ, וכרגע אנחנו לא יכולים לפתוח, כי הכול נופל על עניין תקציבי.
<אביגל וובו: נשמח לשיתוף פעולה.
<אביגל וובו: תודה.
אברהם נגוסה: מר אלי זרחין, ראש עמותת ילדים עולים.
<אלי זרחין: אגודה למען ילדים עולים.
<אלי זרחין: תודה, אדוני היושב-ראש.
<אלי זרחין: אני רוצה להעלות בקיצור שלוש נקודות.
<אלי זרחין: בית ספר תיכון מוערך היום באחוזי הבגרות.
<אלי זרחין: גדעון סער בתור שר החינוך ניסה לעשות שינוי, ולהכניס דיווח על כמות הילדים שהתחילו בית ספר וסיימו י"ב.
<אלי זרחין: זה לא קיים כיום.
<אלי זרחין: זה אומר שמנהל בית ספר, למרות שהוא צריך אישור מפקח על כל ילד שהוא מנשיר, אין לו שום אחריות.
<אלי זרחין: נתונים של בית הספר לא יודעים, אם התחילו בכיתה י', להגיד 200 תלמידים, וסיימו י"ב 150, וזה חבל.
<אלי זרחין: אני חושב שצריך להעלות משרד החינוך צורך, לתת הערכה לבית ספר על כמות הילדים שהתחילו ללמוד, וסיימו י"ב.
<אלי זרחין: הנקודה השנייה היא ילדי עולים ילידי הארץ.
<אלי זרחין: קח ילד דובר רוסית.
<אלי זרחין: הוא נולד במשפחה דוברת רוסית.
<אלי זרחין: בבית גם היום אחרי עשרים שנה מדברים רוסית.
<אלי זרחין: בגיל שנה האו הולך לגן, שם מדברים רוסית.
<אלי זרחין: עד כיתה א' הוא נמצא בגן הזה.
<אלי זרחין: הוא מגיע לכיתה א' עם פער מאוד גדול בשפה העברית ובערכים.
<אלי זרחין: בית הספר לא יכול לעזור לו בשום דבר, כי משרד החינוך, מאיה שריר לא מוכנה לממן את זה.
<אלי זרחין: העלינו הרבה פעמים מול שרים, ואני מעלה את זה מול הוועדה הנכבדה – יש צורך לתת תקציבים לבתי הספר לטיפול בילדי עולים.
<אלי זרחין: משרד הקליטה, למשל, מגדיר ילד עולה – כל ילד שנולד בישראל להורים שעלו.
<אלי זרחין: אני חושב שזו גישה נכונה.
<אלי זרחין: אם ילד יליד הארץ זקוק לעזרה בעיקר בשפה, משרד החינוך צריך לחשוב על דרך לעזור לו.
<אלי זרחין: הנקודה השלישית, היא העניין של נשירה סמויה.
<אלי זרחין: העמותה שלנו מפעילה פרויקט ציפורי לילה, שהמדריכים שלנו יוצאים בשעות הערב והלילה עם נוער משוטט בשעות הערב והלילה ברחובות.
<אלי זרחין: זה בעיקר יוצאי אתיופיה ויוצאי ברית המועצות לשעבר.
<אלי זרחין: רובם ילידי הארץ.
<אלי זרחין: ילד שמשוטט ברחוב עד 01:00 או 02:00 בלילה, לא מגיע ב-08:00 בבוקר לבית ספר.
<אלי זרחין: אני סבור שיש כמות לא קטנה של ילדים, שאין עליהם נתונים אצלכם, שרשום בבית הספר, אבל מגיע לבית הספר מספר פעמים בשבוע, ומספר פעמים לא מגיע לבית ספר.
<אלי זרחין: ילד כזה מאוד מתקשה להגיע להישגים לימודיים, כי הוא מחסיר הרבה מאוד שעות.
<אלי זרחין: אני חושב שצריך לתת מענה גם לאוכלוסייה הזאת.
אברהם נגוסה: יש לך המלצות?
<אלי זרחין: למשל, לישוב יש כלים לאתר את הילדים האלה.
<אלי זרחין: למשל, כל הפרויקט שלנו, ציפורי לילה, ממומן על-ידי הרשויות המקומיות.
<אלי זרחין: הרשות מכירה את הילדים האלה.
<אלי זרחין: אפשר ליצור קשר עם בית הספר, ולנסות, אל"ף, להוציא את הילדים מהרחובות, לתת לילדים מסגרת נורמלית אחר הצהריים, ולדאוג יחד עם בתי ספר – למשל, אני יועץ חינוכי.
<אלי זרחין: אני מחויב לדווח לקב"ס – קצין ביקור סדיר - על ילד שעזב את בית הספר.
<אלי זרחין: ילד שמגיע לבית הספר פעמיים בשבוע, אני לא מחויב לדווח.
<אלי זרחין: הוא כאילו רשום בבית הספר, הוא תלמיד, לכן אין דיווח לקב"ס, ובית הספר גם לא כל כך דואג – הילד רשום, אז מגיע פעמיים בשבוע, ביג דיל.
<אלי זרחין: אני חושב שזה כן ביג דיל, וצריך לחשוב, לתת לו מענה, בעיקר דרך משרד החינוך, קב"סים ורשויות אחרות.
<דוד סמסון: שאלת, אם יש הצעה.
<דוד סמסון: אחת המערכות שבנינו, זה בית ספר ערב לחבר'ה שחיים בלילה ולא ביום.
<דוד סמסון: הם לא מוכנים ללכת לבית ספר ביום.
<דוד סמסון: גם כן, מוסד מצליח עם אחוז בגרות שמיישר קו עם שאר הארץ.
<דוד סמסון: אפשר לחשוב על שכפול המודל הזה היכן שיש ציפורי לילה.