GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם נגוסה: אנחנו נעשה מה שאפשר לעשות בכנסת ישראל, עם החברים כמו חבר הכנסת מוטי יוגב.
מרדכי יוגב: אמרתי לאברהם נגוסה, שזה שהיה יושב-ראש ועדת העלייה והקליטה הקודם, יואל רזובוב, יוצא ברית המועצות לשעבר, ועכשיו יש יוצא אתיופיה.
מרדכי יוגב: אני מאחל, שהבא יהיה מצרפת, מאוקראינה, מבני מנשה, עד שנקבץ את כולם.
מרדכי יוגב: אסור שייקרא: עלייה.
יצחק קלמן: בזה תהיה תפארתך – עוד קבוצה של בנים, עוד קבוצה של בנות.
יצחק קלמן: אנחנו נעשה את העבודה הקשה.
יצחק קלמן: קשה לנו לשאת את זה.
יצחק קלמן: תודה לכם.
אברהם נגוסה: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
אברהם נגוסה: על סדר-היום: שיפור קליטת בני נוער עולים - מניעת נשירה, התדרדרות של בני נוער עולים ומצוקה.
אברהם נגוסה: ברוכים הבאים.
אברהם נגוסה: לפי הכתבות שראינו, והנתונים שאנחנו רואים, הנוער העולה מידרדר.
אברהם נגוסה: יש נשירה ממערכת החינוך, ומידרדר עד כדי שמגיעים לסמים, לאלכוהול.
אברהם נגוסה: מצב המצוקה של בני הנוער העולים, המצב מאוד מדאיג.
אברהם נגוסה: אנחנו מודעים, שהמערכת הממשלתית, משרדי הממשלה מפעילים גם תוכניות, וגם עמותות עוסקות הרבה כדי למנוע ולעשות כמה שיותר, לעצור את הידרדרות הנוער.
אברהם נגוסה: אנחנו נשמע מנציגי משרדי הממשלה, מה עושים, ואיך הם מתכוונים לעצור או לפחות לצמצם את התופעה.
אברהם נגוסה: אנחנו גם נשמע מעמותות שונות, שעוסקות – תנועת הנוער ואחרים, שעוסקים במלחמה בתופעה.
אברהם נגוסה: אז אנחנו נגיע לסיכום בסוף, איך כל אחד יכול לשלב ידיים על-מנת למגר את התופעה.
אברהם נגוסה: ראשון נשמע את הנתונים בדיוק מהצוות שלנו פה, לפי מה שיש בממ"מ.
אברהם נגוסה: צח יציג לנו.
אברהם נגוסה: לאחר מכן גם נשמע עוד נתונים, גם מהפן המחקרי.
אברהם נגוסה: אז ניכנס לתוכניות ולפעילות של משרדי הממשלה.
אברהם נגוסה: אז נשמע גם את העמותות.
אברהם נגוסה: כך ננהל את הדיון, וכמובן, אני מבקש שכל אחד יקצר בדבריו, יסכם בקיצור, כדי שנגיע לאחרים.
אברהם נגוסה: הזמן שלנו מוגבל.
אברהם נגוסה: אני גם מאוד מבקש, שכל אחד יכבד, שייתן זכות לסיים את דבריו, כדי שנשמע ונשמיע.
אברהם נגוסה: צח, בבקשה.
<צח בן-יהודה: תודה רבה ליושב-ראש הוועדה.
<צח בן-יהודה: אני צח בן-יהודה, רכז מחקר ומידע במרכז המחקר והמידע של הכנסת.
<צח בן-יהודה: לטובת הדיון היום ביקשנו עיבוד מיוחד מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אודות נתוני נשירה של תלמידים ילידי חו"ל ממערכת החינוך העברי, בפירוט לפי יבשות מוצא.
<צח בן-יהודה: מדובר בנושא רחב, והנתונים שהבאנו הם רק כדי לגבי מושג לגבי היקף התופעה, לשמש בסיס לדיון היום, שיירד לעומק התופעה.
<צח בן-יהודה: הנתונים שקיבלנו מצביעים על שונות בין קבוצות המוצא השונות.
<צח בן-יהודה: מהנתונים שקיבלנו, במערכת החינוך העברי בשנות הלימוד תשע"ב ותשע"ג אחוז הנשירה של תלמידים ילידי ישראל עמד על 2.6 ו-2.2.
<צח בן-יהודה: לעומת זאת, אחוזי הנשירה של תלמידים ילידי חו"ל עמד על 4.8% ו-4.5%, בהתאמה.
<צח בן-יהודה: עלייה זו נקודה משברית, וזה בא לידי ביטוי גם בנתוני הנשירה בהבדלים בין קבוצות המוצא השונות.
<צח בן-יהודה: מהנתונים שקיבלנו מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נתוני הנשירה מאירופה בשנת תשע"ג עמדו על 6.86%, ובמעבר לתשע"ד על 6.02%.
<צח בן-יהודה: נתוני הנשירה מאמריקה עמדו כבר על 7.61% בתשע"ב, ו-6.17 בתשע"ג.
<צח בן-יהודה: מדבר בנתוני נשירה ברוטו, ורק משתי שנות הלימוד הללו.
<צח בן-יהודה: מטרת הדיון היום הוא לרדת לעומקם של הדברים, לאפיין את המורכבות והקשיים של כל קבוצה, ולדאוג שיש לכל קבוצה מענה הולם.
<צח בן-יהודה: אנחנו מקווים שנתונים אלה יאפשרו לפתוח את הדיון.
אברהם נגוסה: כדי שיהיה ברור יותר, נשמע עוד פן מחקרי.
אברהם נגוסה: נשמע מהגברת דגנית לוי, חוקרת סוציולוגית, חברת צוות קליטה ועלייה במרכז לילדים ונוער במכון ברוקדייל, ואז נתחיל להתייחס.
<דגנית לוי: בוקר טוב לכולם.
<דגנית לוי: בהמשך לדברים של צח אציג ממש כמה נתונים בולטים ממחקר שעשינו יחד עם משרד הקליטה, עם שירותי הרווחה, עם הגברת שרה כהן, על בני נוער עולים.
<דגנית לוי: אנחנו כללנו במחקר שבע קבוצות שונות של בני נוער עולים, מעולי המערב, דוברי ספרדית, צרפתית ואנגלית, יוצאי אתיופיה, גם ילידי הארץ וגם ילידי אתיופיה, ויוצאי ברית המועצות – ילידי הארץ וילידי ברית המועצות, ובנוסף היתה קבוצה להשוואה של יהודים ותיקים.
<דגנית לוי: אגיד ממש כמה מילים, וחשוב לי להדגיש שביקשנו שאתמקד בקשיים יותר של העולים ושל בני הנוער, ולא להסתכל על התמונה הרחבה יותר, למרות שהמחקר שלנו סוקר את כל היבטי החיים של בני הנוער.
<דגנית לוי: בהשוואה בין עולי המערב אנחנו רואים שהמצב של דוברי אנגלית הוא המצב הטוב ביותר כמעט בכל פרמטר שבדקנו.
<דגנית לוי: המצב של דוברי ספרדית: חלק ניכר מהם מקבלים עזרה לימודית, אבל הם עדיין זקוקים לעזרה נוספת.
<דגנית לוי: חלק ניכר, חמישית מהם, חשים ניכור כלפי בית הספר, שזו הקבוצה שחשה ניכור בשיעור הכי גבוה מבין כל הקבוצות שבדקנו, והם גם הכי פחות שבעי רצון מהקליטה שלהם בארץ.
מרדכי יוגב: ברשותך, סליחה, אם אפשר היה למקד גם בנסיבות.
מרדכי יוגב: את מדברת על קושי שפה, את מדברת על ניכור.
מרדכי יוגב: מדוע – מבחינתי זה היה חידוש, של חוסר-היכרות, של דווקא דרום אמריקה, האחוזים הגבוהים ביותר.
מרדכי יוגב: מה הנסיבות ביוצאי ברית המועצות, ביוצאי אתיופיה – אם אתם יודעים למקד?
<דגנית לוי: זה מאוד תלוי גם מי האוכלוסייה.
<דגנית לוי: אני לא מדברת פה בכלל עכשיו על מאפייני האוכלוסייה, אבל יש גם עניין של מי מגיע לארץ - איזו קבוצה מתוך היהדות, נגיד של דרום אמריקה, מגיעה לארץ, באילו נסיבות הם מגיעים לארץ, וגם העניין שהם יחסית קבוצה קטנה, והיכולת לעזור להם, בגלל שהם מפוזרים כמה תלמידים פה וכמה תלמידים פה, ויותר קשה לתת עזרה, מאשר כשיש מסה מאותה קבוצה.
<דגנית לוי: בנוגע לדוברי צרפתית, ובעיקר עולים מצרפת, המצב הלימודי שלהם בהרבה היבטים הוא יחסית מדאיג.
<דגנית לוי: למרות שהם העריכו את השליטה שלהם בעברית בדומה לשאר הקבוצות, רבע מהם העידו שהם מתקשים להשתתף בשיעור בגלל שליטה לא מספיקה בעברית.
<דגנית לוי: חלק ניכר מהם, 43%, מתקשים בשלושה מקצועות או יותר, שזה השיעור הכי גבוה של מתקשים – לא דווקא נכשלים בלימודים, אבל מעידים על קושי בלימודים.
<דגנית לוי: קרוב למחצית מהם חשים ניתוק מבית הספר, שזה מדד מסכם, שכולל גם היעדרות רבה מבית הספר, גם הרגשת ניכור וגם כישלון בלימודים.
<דגנית לוי: כשאנחנו משווים בין עולים ובני עולים יוצאי ברית המועצות לשעבר, מצאנו שהמצב של בני העולים הוא טוב, וברוב המדדים שבדקנו הם מאוד דומים ליהודים הוותיקים, אם זה במצב הלימודי ובהרגשת הרווחה הכללית.
<דגנית לוי: העולים מברית המועצות לשעבר, ומי שהשתתף אצלנו בסקר זה החבר'ה היותר חדשים בארץ, שיש להם קצת מאפיינים שונים מהעולים שעלו בתחילת שנות ה-90 – חשים יחסית הרבה ניכור כלפי החברה הישראלית, והם גם מעורבים יותר בהתנהגויות סיכון.
<דגנית לוי: בקרב יוצאי אתיופיה מצאנו הרבה מאוד משותף בין העולים לבני העולים, אבל נמצא הבדל בלא מעט מדדים לרעת בני העולים, כלומר לרעת יוצאי אתיופיה שנולדו בארץ, במיוחד בכל ההיבטים של קשר עם ההורים, מצב לימודי וקצת התנהגויות סיכון.
<דגנית לוי: זה, בגדול.
<דגנית לוי: זה בעיקר חידד, לשים לב להבדלים גם בתוך עולי המערב בין שלוש הקבוצות, ולא להתייחס אליהם כמקשה אחת, וגם להבדיל בין חבר'ה שנולדו בארץ לכאלה שנולדו בחו"ל, ולראות שגם מי שנולד באר, עדיין רואים לא מעט קשיים, והרבה פעמים יותר קשיים דווקא ממי שנולד בחו"ל ועלה בעצמו.
<שרה כהן: לראשונה שיקפנו באמצעות המחקר את השונות בין קבוצות שהן יחסית קטנות יותר, ופחות נמצאות על סדר-היום.
<שרה כהן: המשמעות היתה של המחקר, בעיקר בהקשר של עולים שהם דוברי צרפתית, ספרדית ואנגלית, שלראשונה שיקפנו תמונת מצב ראשונית שידועה לנו, ושהיא מבחינתנו בסיס לכל מי שעוסק בנושא, לחשוב על קידום תוכניות שמותאמות למאפיינים.
אברהם נגוסה: יש שאלה פה לגבי הנתונים.
<אלי זרחין: אתם בחרתם במחקר שלכם להתייחס לילידי חו"ל.
<אלי זרחין: הגדרת משרד הקליטה זה ילדי עולים.
<אלי זרחין: אלה ההגדרות הפורמליות של משרד הקליטה.
<אלי זרחין: אני חושב שאם אנחנו הולכים, כמו שדיברה נציגת ברוקדייל, גם על ילידי הארץ שהם ילדי עולים, אנחנו מגיעים למספרים הרבה יותר גדולים גם בכמות, ואולי גם לאחוזים אחרים.
<אלי זרחין: השאלה, אם התייחסתם לכך באיזושהי דרך.
<שרון סופר: אענה על כך.
<שרון סופר: מבחינתנו, אלה נתונים זמינים שיש לנו בעיבוד של מיום רביעי, שנקבע הדיון, להיום, מול מה שיש בלמ"ס, וההתייחסות היא רק לילדים שנולדו לא בארץ.
<שרון סופר: נכון שיש מקום לעשות את ההרחבה, והנציגה מברוקדייל מבחינתנו, לבקשנו, השלימה את התמונה המלאה יותר.
אברהם נגוסה: מאיה, ממשרד החינוך, בבקשה.
<מאיה שריר: שלום.
<מאיה שריר: ראשית, אני רוצה לברך על המחקר של הממ"מ, שהתייחסתם לנושא מאוד מורכב של נשירה, ואתם בעצמכם אומרים שיש כאן נשירה ברוטו ויש כאן נשירה נטו.
<מאיה שריר: אם אני לוקחת את המאפיינים באמת, למשל, שב-2014 היו לנו 5,991 נושרים במערכת, אבל כשנכנסים לפילוח עומק רואים שמעל 3,000 מהם הם בחינוך החרדי, כלומר הם לא בדיוק נושרים; הם מצויים במוסדות חינוך, שאנחנו לא רואים אותם.
<מאיה שריר: ב-2015 יש 1,421 נושרים, וכ-560 מהם לומדים בחינוך החרדי, אז שווה עוד בדיקה של איפה נמצאים הילדים, כי כפי שציינתם, אלה נתונים של נשירה ברוטו, אבל חלקם נמצאים – לומדים בהיל"ה, לומדים במוסדות ברסלב או אחרים, כלומר נמצאים במערכת, אבל לא מערכת חינוך שאנחנו רואים.
<שרון סופר: אבל הם התחילו כן במערכת החינוך של משרד החינוך.
<מאיה שריר: הרבה מאוד עולים, ודווקא מאפיינים, כפי שתואר, של ארצות הברית, מגיעים לחינוך החרדי.
מרדכי יוגב: שאלה טכנית: בעידן המחשב – עלה פה בדיון בוועדת חינוך, שלא רואים את המורים של היל"ה, הם קבלנים.
מרדכי יוגב: אתם לא רואים את התלמידים?
<מאיה שריר: אנחנו רואים, וגם עושים עבודה; היום אנחנו מפתחים עבודה מאוד מסודרת מול מחוז חרדי.
<מאיה שריר: אנחנו רואים את התלמידים.
<מאיה שריר: אני מצטערת ומתנצלת שלא נמצא כאן נציג של אגף שחר, שהם אחראים על נתוני הנשירה, אבל כפי שאמרתם, זה באמת היה במועד מאוחר מדי, הזימון.
<מאיה שריר: הם גם אחראיים על קב"סים.
<מאיה שריר: תלמידים עולים קודם כל הם תלמידים במערכת החינוך, וככאלה הם מקבלים את כל התנאים, כל הזכויות שמקבלים כל התלמידים.
<מאיה שריר: בכלל זה יש, כמובן, עבודה של קב"סים – קציני ביקור סדיר, שעובדים עם כל המערכת – לא משנה באיזה מגזר, עדה או מוצא; עובדים עם כולם.
<מאיה שריר: ובראש ובראשונה, אחריות של מנהלי בתי הספר.
<מאיה שריר: מנהל בית ספר אחראי על כל התלמידים שלו, בין אם הם עולים או בני עולים או ילידי הארץ ותיקים.
<מאיה שריר: אותו דבר המחנכים.
<מאיה שריר: כדי להמחיש עד כמה אנחנו רואים אחריות של מחנכי הכיתות ושל המנהלים, יש לנו סטנדרטים ותהליכי קליטה של תלמידים עולים במערכת החינוך.
<מאיה שריר: הסטנדרטים האלה הם כלי למנהל בית הספר, לפרט מה הוא צריך לעשות, כאשר מגיעים תלמידים עולים לבית ספרו.
<מאיה שריר: במקביל, יש לנו בנוסף תיק תלמיד עולה, שזה תיק שממלאת מחנכת הכיתה יחד עם הילד, יחד עם המשפחה.
<מאיה שריר: זה לומר: תלמיד עולה – יש לו עבר, אנחנו צריכים לראות מה החוזקות שלו, מה החולשות, מה הוא עשה בשעות הפנאי, איך היה הקשר שלו עם חברים.
<מאיה שריר: התיק הזה מלווה את התלמיד במהלך שלוש שנים ראשונות להיותו בארץ.
<מאיה שריר: אחד הדברים שמאפיינים עולים זה גם מעברים בתוך הארץ.
<מאיה שריר: נקודות הנשירה שראינו הן של סיום שנה ותחילת שנה.
<מאיה שריר: ברור שצריך לעשות משהו בקיץ ובמעברים.
<מאיה שריר: אנחנו מתכננים בכיוון הזה.
<מאיה שריר: תוכנית שמוצגת כאן במחקר שלנו היא תוכנית עוגן, לליווי במעבר הבין-תרבותי ומניעת נשירת סמויה לתלמידים עולים שלומדים בגיל חטיבות הביניים.
<מאיה שריר: בנוסף, אנחנו מפעילים מגשרים חינוכיים בין-תרבותיים עם הרשויות.
<מאיה שריר: יש לנו מגשרים דוברי רוסית, צרפתית, ספרדית, בני מנשה ואמהרית.
<מאיה שריר: המגשרים הללו אחראים על משולש: על עבודה עם ההורים והמשפחות, על עבודה עם התלמידים ועל עבודה עם צוותי החינוך.
<מאיה שריר: אנחנו רואים במשפחה חלק מהמעבר הבין-תרבותי, וכמובן, אנחנו מתייחסים גם אליהם – גם לתת להם מידע על מערכת החינוך בארץ, שמאוד שונה ממערכות חינוך בעולם; מה הזכויות פה, החובות.
<מאיה שריר: התאמות לבגרות, למשל - זה אחד הדברים שאנחנו יכולים לשפר כדי לעזור בסיוע ובהשתלבות של תלמידים עולים, ואכן יצא בתחילת השנה חוזר מנכ"ל חדש על התאמות לבגרות, שהן יותר ידידותיות - גם להבנה וגם לתלמידים.
<מאיה שריר: דבר נוסף שפיתחנו הוא חונכות, מכיוון שחסרים לנו משאבים, אנחנו יודעים שתמיד נדרש עוד.
<מאיה שריר: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה – יושב פה מנכ"ל ידידים שמעון סיאני, אז אנחנו בכל מיני תוכניות של חונכות עם ידידים, עם ידיד לחינוך.
<מאיה שריר: דבר נוסף הוא רשויות.
<מאיה שריר: אנחנו עובדים אתם בשיתוף פעולה.
<מאיה שריר: יושב פה אלכס שמידט, מנהל אגף קליטה בתוך אגף החינוך בעיריית רמת גן.
<מאיה שריר: בשיתוף פעולה אנחנו מנסים לראות ילד-ילד ומשפחה-משפחה כדי לתת סיוע.
<מאיה שריר: בנוסף, יש תוכניות שפ"י – השירות הפסיכולוגי הייעוצי במשרד החינוך על תוכניות מניעה.
<מאיה שריר: דיברתם על מניעת סמים, מניעת אלכוהול – על זה הם אחראיים.
<מאיה שריר: אנחנו רואים תשובות הוליסטיות, מגוונות על כל ההיבטים - גם הלימודי, החברתי, הלימודי והרגשי, כולל המשפחות ולא רק התלמידים.
אברהם נגוסה: אנחנו מצפים דווקא מהעולים שהמשפחות מגיעות מארץ מבוססת יותר, במערב, ואנחנו רואים לפי הנתונים, שהנשירה היא יותר גבוהה שם.
אברהם נגוסה: אני שואל, למה זה קורה דווקא שם?
אברהם נגוסה: גם אמרת קודם שיש להם מגשרים בכל השפות, ולא ציינת אנגלית.
אברהם נגוסה: אני רואה שמאירופה ומאמריקה יש נשירה גבוהה.
אברהם נגוסה: יש לכם מדריכים דוברי אנגלית?
<מאיה שריר: צודק.
<מאיה שריר: אין לנו מגשרים דוברי אנגלית.
<מאיה שריר: יש הנחה שגויה, כנראה, שכולם מדברים אנגלית, אז מסתדרים, ובאמת המעבר הבין-תרבותי, השונות הזאת, גם אם הם מגיעים מארצות הברית או מארצות רווחה, כפי שאתה קורא להם – עדיין הם חווים מעבר בין-תרבותי, הלם תרבות.
<מאיה שריר: זה מאפיין שידוע בכל העולם, ומאפיין מקצועי של מעבר בין תרבויות.
<מאיה שריר: כולם חווים אותו, לא משנה מאיפה הם עוברים.
אברהם נגוסה: נשמע מביטחון פנים, רב פקד איציק.
אברהם נגוסה: תוכל להציג לנו, מה המשטרה עושה בדברים האלה?
<איציק אלמוג: בוקר טוב.
<איציק אלמוג: אני מבקש לתקן – בעמל רב הגעתי לדרגת ניצב משנה.
<איציק אלמוג: ..
אברהם נגוסה: סליחה, זה מה שנמסר לנו.
<איציק אלמוג: אני ראש מחלקת הנוער במשטרת ישראל.
<איציק אלמוג: לדיון הזה הגעתי יותר בכובע הנוסף שאנחנו בשנים האחרונות מאמצים – הכובע המניעתי.
<איציק אלמוג: החוק במדינת ישראל, ככל שהוא מתייחס לנוער, מבוסס על שתי דיסציפלינות עיקריות: האחת אומרת שפיטה, ענישה, דרכי טיפול, כלומר החוטא ועונשו: עשית – תשלם; והשנייה, בכוונת מכוון שחוקקו, נקראת טוה"ש - טיפול והשגחה.
<איציק אלמוג: מאוד בהתחלה המחוקק קבע, בצד הענישה, שכמדובר בקטינים, יש הנושא השיקומי החינוכי.
<איציק אלמוג: משטרת ישראל בהוויה שלה היא לא גוף חינוכי בהגדרתה בלבד, אבל בשנים האחרונות אנחנו מקדמים הרבה מאוד מיזמים, שתכליתם בסופו של דבר החזרתם של בני הנוער שסרחו, טעו, עשו מעשה כזה או אחר שהוא בקטגוריות מאד ברורות, למסלול החיים הנורמטיבי, מתוך כוונה ברורה - להרוויח אזרחים טובים יותר בעתיד.
<איציק אלמוג: מה שמתייחס באופן ספציפי לנושא של עולים זה תוכנית שנקראת סיכויים.
<איציק אלמוג: זו תוכנית שפותחה על-ידי משרד הקליטה בשירות המבחן לנוער, ומשטרת ישראל שותפה לה.
<איציק אלמוג: מטרתה: צמצום ממדי הפשע בקרב קטינים בקבוצות הגילאים 12 עד 18, כשהם עולים חדשים.
<איציק אלמוג: היא מתאפיינת בכך שהחניכה שם היא אישית ופרטנית יותר, והיא מופעלת כרגע ב-33 ישובים במדינת ישראל.
<איציק אלמוג: בשנים האחרונות אני חושב שיש קצת פחות הפניות לשם, כי יש פחות עולים חדשים שעולים כרגע, אבל התוכנית הזאת, אני מספר עליה, כי היא מבוססת אוכלוסיית עולים.
<איציק אלמוג: תוכנוית אחרות, שמאוד מוכרות – חלקן יותר וחלקן פחות – אחת נקראת מיל"ה.
<איציק אלמוג: זו תוכנית משטרתית, שמובלת יחד עם השמ"ל.
<איציק אלמוג: בתוכנית הזאת השתתפו מאז 2010 עד היום מעל 7,500 עולים, כלומר קטין שעשה מעשה קונדס – תקיפה, דברים שאפשר אחר כך למנוע לו רישום פלילי, ולאפשר לו להתגייס לצבא ולהיות אזרח טוב, אם הוא נכנס לפרויקט מיל"ה – מובילים יחד למען הנוער – אנחנו רואים את הפירות וההצלחה, וכל פעם בטקסים רואים חבר'ה שהולכים לצנחנים ומתגייסים ומתנדבים ליחידות, שהם בוגרי התוכנית.
<איציק אלמוג: תוכנית נוספת נקראת קד"מ: קבוצת דיון משפחתית.
<איציק אלמוג: הרעיון שלה הוא אפקט ערכי חינוכי – נער שמבצע עבירה בבית הספר – למשל, תקף את החבר שלו – הרעיון הוא שילוב של המשפחה הגרעינית, יחד עם הנער הזה, אחרי שהוא מודה ומתייצב.
<איציק אלמוג: זה מסתיים בטקס שבו הוא בא, מתנצל ומפצה – פעם זה על-ידי עוגה, כרטיס לקולנוע או כל מסר אחר, אבל הוא מבין שהוא טעה, מודה מצטער וגם מפצה את הקרבן.
<איציק אלמוג: דבר נוסף שאני מבקש לציין – מפכ"ל המשטרה, שעוד מעט מסיים את תפקידו, אבל בתפקידו הנוכחי לפני כשנה אישר מהלך דרמטי מבחינתי כראש מחלקת הנוער, והוא אישר לי שבעה תקנים של קצינים, בכל מחוזות המשטרה.
<איציק אלמוג: בכל מחוז יש קצין מניעה והסברה, שזה מה שהוא עושה מבוקר עד ערב – כנסים, הרצאות, סכנות באינטרנט, עבירות מין, סמי פיצוציות, אלכוהול, ועוד הרבה פעולות יחד עם הרשויות המוניציפליות ויחד עם משרדי ממשלה נוספים.
<איציק אלמוג: אז השבעה האלה כפופים גם פיקודית וגם מקצועית אליי, למחלקת הנוער, והם עושים עבודה נהדרת, ואנחנו רואים בזה מהלך שובר שוויון, שהולך ומוטמע יותר.
<איציק אלמוג: כדי להכניס אותם למוד של עבודה, שגם נמדד, אז המפכ"ל החליט שזה ייכנס למערכת המדידה, כלומר יהיו להם פרמטרים, שהם יצטרכו להימדד, ואז מפקדי המחוזות והתחנות יצטרכו להבין שהמניעה והשיקום זה חלק בלתי-נפרד מהעשייה שלנו.
אברהם נגוסה: תודה רבה, ניצב משנה איציק אלמוג, ראש מחלקת הנוער במשטרת ישראל – אני מתקן לפרוטוקול.
<איציק אלמוג: תודה.
אברהם נגוסה: עכשיו נשמע מווגאי טבג'ה, מנחת יוצאי אתיופיה, הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול.
<וגאי טבג'ה: בוקר טוב.
<וגאי טבג'ה: אני אדבר על הנושא של תחום עולים, בעיקר בקרב יוצאי אתיופיה – זה הנושא שאני ממונה עליו ברשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול.
<וגאי טבג'ה: הנושא של התנהגויות סיכוניות בתחום סמים ואלכוהול זו תופעה שהולכת וגוברת בקרב קהילת יוצאי אתיופיה.
<וגאי טבג'ה: זו תופעה חדשה שהקהילה נפגשת אתה פה בארץ.
<וגאי טבג'ה: אנחנו רואים שהיא תופסת נפח מאוד גדול בחיי הקהילה, לאור הסיבות שצוינו, גם בגלל ההגירה וכל מיני סיבות, שהאלכוהול ממלא ומכהה ואת הכאבים שלהם.
<וגאי טבג'ה: ככל שאנחנו עובדים בשטח, אנחנו רואים יותר ויותר שימוש בסמים, שימוש באלכוהול, בעיקר, בקרב קהילת יוצאי אתיופיה.
<וגאי טבג'ה: השימוש הוא גם בקרב חלק גדול מהמבוגרים, גם בקרב הנוער, בעיקר, בקרב הצעירים, שזה 18 פלוס עד 35.
<וגאי טבג'ה: אנחנו גם נחשפים בשטח לילדים – בסביבות גילאים 10 ואף למטה מזה.
<וגאי טבג'ה: זו אחת התופעות המדאיגות, בעיניי.
<וגאי טבג'ה: התופעה של שימוש בסמים ואלכוהול זה לא רק בקהילת יוצאי אתיופיה; זה בעולם כולו ובחברה הישראלית.
<וגאי טבג'ה: אנחנו מנסים להתמודד עם התופעה, אבל בקרב קהילת יוצאי אתיופיה זה בצורה מאוד קיצונית, שכל הנתונים שאנחנו רואים או נחשפים אליהם בכל מיני מחקרים, כולל המחקר של ברוקדייל, שחלקו הוצג היום, גם שם מציין את הפערים בין ילידי הארץ, שהם הצברים יוצאי אתיופיה, לבין ילידי אתיופיה.
<וגאי טבג'ה: יש אחוזים מאוד גבוהים, ויש פער גבוה בשימוש.
<וגאי טבג'ה: כתוצאה מהשימוש אנחנו רואים את בני הנוער עושים עבירות.
<וגאי טבג'ה: המשטרה יכולה להעיד על כך שיש יותר ויותר עבריינות, יותר ויותר שוטטות ומעשי קונדס.
<וגאי טבג'ה: אני רוצה להעלות לשולחן הזה ולומר שזו תופעה שאנחנו צריכים לטפל בה, ולחשוב, כיצד לעשות זאת.
<וגאי טבג'ה: צוין פה שיש המון מערכות שתומכות בעבודה – תרבות, מגשרים ואנשי חינוך.
<וגאי טבג'ה: בתור אחת שממונה על זה בחמש השנים האחרונות בקרב יוצאי אתיופיה, וגם אני עובדת עם אנשי מקצוע, גם עם הקהילה עצמה וגם עם אנשי הצוות וגם בכלל בתקשורת, אני רואה שאחד הדברים הקשים, שאנשי מקצוע מדברים ולא מתבצעים הדברים בסופו של דבר.
<וגאי טבג'ה: הטיפול לא מותאם.
<וגאי טבג'ה: הנגשת השירות לא מותאמת לקהילת יוצאי אתיופיה.
<וגאי טבג'ה: אני חושבת שזה השולחן שממנו צריכה לבוא התשובה בנושא, ולומר: יכול להיות שאנחנו כותבים תוכניות ברמות ארציות בצורה מאוד יפה, הם נראים על הנייר מאוד מרשימים, אבל האפקטיביות שלהם היא פחותה.
<וגאי טבג'ה: אני אומרת: בואו נבחן גם את עצמנו, ונראה מה קורה בשטח.
<וגאי טבג'ה: מה שקורה בשטח, לא הולם לפעמים את התוכניות המוצגות.
<וגאי טבג'ה: אני מדברת באופן כללי על תוכניות ולא באופן פרטני.
<וגאי טבג'ה: צריך לעשות את החשיבה הנכונה, אם אנחנו באמת רוצים לעזור בנושא עבודה מגזרית, כלומר צריך לתת מענה הולם ומתאים לתרבות ששונה ממני.
<וגאי טבג'ה: זה אומר שאם אני, למשל, מטפלת במגזר הרוסי, אני כיוצאת אתיופיה צריכה לעשות את החשיבה מבחינת התאמת השירותים שאני נותנת לאותו עולה שמגיע אליי.
<וגאי טבג'ה: בנוסף, הרבה פעמים חלק מאנשי המקצוע חושבים שהנושא של תרבות זה שפה.
<וגאי טבג'ה: לא תמיד שפה היא אחת הקריטריונים.
<וגאי טבג'ה: לתרבות יש ממדים אחרים כמו מוצא, כמו ערכים, כמו התרבות עצמה, כמו מה שהולך בבית.
<וגאי טבג'ה: זה משפיע גם על ילידי הארץ.
<וגאי טבג'ה: אני שומעת הרבה: אתם כבר דוברי עברית, אתם כבר שלושים שנה.
<וגאי טבג'ה: זה לא בטוח; צריך לבחון את זה.
<וגאי טבג'ה: ההורים שלי הם דוברי אמהרית, ואני ניזונה מהם.
<וגאי טבג'ה: הערכים של הוריי מושרשים.
<וגאי טבג'ה: אני מעבירה את הערכים שלמדתי מהוריי לילדיי.
<וגאי טבג'ה: בעיניי, זה משהו שמדינת ישראל צריכה לשים על הולחן.
<וגאי טבג'ה: יפה שאנחנו יודעים לבנות תוכניות, אבל לרוב התוכניות הן לא מותאמות.
<וגאי טבג'ה: אם לא ניקח את זה לתשומת לבנו, נמשיך לראות לא רק את התופעה של שימוש בסמים ואלכוהול אלא כל התנהגות סיכונית אחרת בקרב בני נוער יוצאי אתיופיה או בני נוער בכלל.
<וגאי טבג'ה: תודה.
אברהם נגוסה: נשמע עכשיו את שרה כהן, מנהלת שירות הרווחה במשרד העלייה והקליטה.
<שרה כהן: לגבי הנתונים שמכוונים את העשייה שלנו, אנחנו כל הזמן עוקבים אחר הנתונים.
<שרה כהן: חשוב לציין שיש כל הזמן מגמות חיוביות מאוד של שיפור במצבם של בני הנוער העולים.
<שרה כהן: אנחנו רואים שיש יתרון, וזה עלה גם במחקר שעשינו, יתרון לוותק בקרב האוכלוסייה, והאוכלוסייה שנמצאת פחות שנים בארץ, אני מניחה שיהיו בה יותר מצבים שקשורים לנושא של ההשתלבות וההסתגלות, בין היתר גם במערכת החינוך.
<שרה כהן: צריך גם לתת את הדעת לשונות בין נשירה סמויה וגלויה, כי חלק מהאוכלוסיות של העולים מאופיינים יותר בנשירה סמויה – מגיעים לבית הספר, אבל לא ממש משתתפים בלימודים.
<שרה כהן: אני רוצה בקצרה, להגיד מה משרד העלייה והקליטה עושה ומעורב - מבחינתנו, בשני אגפים מרכזיים – האגף לקליטה בקהילה, שכרגע אין נציג כלשהו מטעמו, אבל הוא מקיים שורה שלמה של פעולות בנושא הלימודים וסיוע בלימודים ותגבור לימודי, שזה בהחלט נותן את ההשלמה למה שניתן בתוך מערכת החינוך.
<שרה כהן: אנחנו רואים שבני הנוער העולים זקוקים לעזרה לימודית.
<שרה כהן: הם מציינים במחקר שהם מקבלים, אבל הם זקוקים לעוד.
<שרה כהן: בעיקר ראינו את זה בקרב אוכלוסייה של יוצאי אתיופיה, וגם בדור השני מקבלים לימודית, ו-וודאי זקוקים לעזרה לימודית.
<שרה כהן: בהקשר תוכניות שירות הרווחה, הצבנו שורת יעדים שקשורים להפחתה של התנהגויות סיכון, ובחלקן תוכניות שהן תומכות טיפול.
<שרה כהן: חלק מהתוכניות או מרביתן נעשות בשיתוף משרדי ממשלה משיקים.
<שרה כהן: לא מעט תוכניות נעשות יחד עם עמותות וארגונים.
<שרה כהן: אני רוצה לציין בקצרה את היעדים המרכזיים, או לפחות את המודלים העיקריים של ההתערבות.
<שרה כהן: יש לנו הפניות שקשורות לנושא של התמודדות עם בעיות בנושא נוער עובר חוק.
<שרה כהן: התוכנית המרכזית שלנו, שאיציק אלמוג ציין, היא תוכנית סיכויים.
<שרה כהן: זו תוכנית שמבוצעת במימון משותף של משרד העלייה והקליטה יחד עם משרד הרווחה, שירות מבחן לנוער וארגון ידידים, כגורם מפעיל.
<שרה כהן: התוכנית פועלת כרגע ב-32 ישובים.
<שרה כהן: היא מקיפה מאות רבות של בני נוער, ובעשור שהיא פועלת היא הגיעה למעלה מ-6,000 בני נוער עולים שהשתתפו בתוכנית.
<שרה כהן: אנחנו בוחנים כל העת את גרף הירידה בפשיעה של הנוער העולה.
<שרה כהן: הגרף מראה ירידה ברורה של פשיעה.
<שרה כהן: כלומר אפשרנו כרגע בתוכנית הכנסת בני נוער ותיקים.
<שרה כהן: מתמהיל של 100% ירדנו ל-70-30, וכרגע אנחנו מאפשרים 50 ילדים עולים ו-50 ותיקים.
<שרה כהן: תוכנית נוספת שקשורה לנושא של התמודדות עם נוער עובר חוק היא תוכנית משפחה תומכת, שאנחנו עושים עם פורום הורים עולים, והיא מיועדת לליווי של הורי בני הנוער עוברי החוק, במקרה הזה של יוצאי חבר המדינות.
<שרה כהן: יש לנו שורת תוכניות שקשורות לנושא הסברה באופן שמותאם תרבותית – כל רכזי הפוך על הפוך, דוברי רוסית ואמהרית, וגם צרפתית, במרכזי מידע וייעוץ לנוער הפוך על הפוך – מתוקצבים באמצעותנו.
<שרה כהן: שורת תוכניות בנושא תוכניות איתור דוגמת נערי הגן, תוכנית מחוברים, שאנחנו עושים אותה עם 13 רשויות מקומיות ואגף קליטה בקהילה.
<שרה כהן: נתנו דגש מיוחד בשנים האחרונות לנערות עולות כמגדר בסיכון מוגבר.
<שרה כהן: פיתחנו שורת תוכניות, שחלקן נעשות גם עם ארגון ידידים כמו סל"ע לנערות עולות, שהולכת ומתרחבת, הקמת חצרות נשיות כמו בקריית מלאכי, בנתניה, זרקור על נערות שעוסקות בהתנהגויות מיניות בלתי-מאובחנות.
<שרה כהן: שורת תוכניות בנושא חיבור לגורמי ההגנה והחוסן כמו קולנוער, עם עמותת קולנוער, יזמים צעירים, חוגי סיור, עם אחריי ועם חברים בטבע.
<שרה כהן: התוכניות, שהן תוכניות ברזולוציה יישובית, שאנחנו בעיקר עושים יחד עם התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון, הן תוכניות של מרכזים חינוכיים טיפוליים שפועלים בשורת ישובים דוגמת מגדולרים, שבחלקם אנחנו עושים יחד עם עמותת על"ם.
<שרה כהן: אני רוצה לסכם ולומר שאנחנו רואים ירידה מוכחת באפיון מצבי סיכון אצל הנוער.
<שרה כהן: אנחנו צריכים להיות כל הזמן קשובים, ולשים את האצבע על הדופק לגבי התפתחות של מצבי סיכון אצל אוכלוסייה בעיקר חדשה שמגיעה, להבין שבקרב הדור השני אנחנו צריכים עדיין לתת תשומות ייחודיות, שמותאמות למקום שבו הם נמצאים.
<שרה כהן: בשורה התחתונה, כל התוכניות מבוצעות בעבודה עם ההורים.
<שרה כהן: אני חושבת שלא נצליח להביא לתוצאות משביעות מבחינתנו, בלי שאנחנו מכניסים את המרכיב של ההורים.
<שרה כהן: תוכניות שקשורות למניעת שימוש לרעה באלכוהול ובסמים, שאנחנו עושים, מתבגרים בעלייה עם עמותת אפשר ותוכניות עם אל סם – במרבית התוכניות ההורים נכנסים באופן מובנה כחלק מהעבודה, כי אנחנו חושבים שהמקום של ההורים, למשל בתוכנית כמו מתבגרים בעלייה, שבנויה על שלושה מרכיבים: על הנושא של ידע ומידע, על הנושא של מיקוד שליטה פנימה ועל הנושא של היחסים עם ההורים – רק העבודה על המשולש הזה יכולה להניב, מבחינתנו, תוצאות ראויות.
<שרה כהן: תודה.
אברהם נגוסה: רוני אקלה, מנכ"ל הפרויקט הלאומי.
<רוני אקלה: תודה.
<רוני אקלה: אני מאוד שמח לשמוע שיש ירידה בנשירת בני הקהילה.
<רוני אקלה: זו תוצאה של עבודה מאומצת שאנחנו עושים בישובים שאנחנו נמצאים בהם.
<רוני אקלה: אני חושב שיש הרבה מאוד דיונים ודיבורים ואמירות שנאמרות כאן.
<רוני אקלה: אני נמצא ב-23 ישובים לפחות.
<רוני אקלה: יש לנו 17 מרכזי נוער שפועלים מ-16:00 עד 22:00.
<רוני אקלה: במרכזים האלה, הגופים שמדובר עליהם – אני לא רואה אותם.
<רוני אקלה: זה מצער מאוד, משום שמשתתפים בתוכנית העבודה שלנו כ-1,400 בני נוער.
<רוני אקלה: אנחנו מתמודדים עם בעיות מאוד קשות – סמים, אלכוהול, זנות, ואפילו בני מיעוטים, שגם משלבים את בנות הקהילה לישובים שלהם.
<רוני אקלה: אבל אני מאוד שמח, מצד שני, שאנחנו עושים מאמצים כדי למנוע את הדבר הזה, והיום הגענו לשלב שבמקום לדבר על זנות, סמים ואלכוהול, אנחנו מדברים על מנהיגות, על התנדבות, על שילוב של בני נוער בתנועות נוער.
<רוני אקלה: אנחנו גם רואים את השילוב שלהם הולך וגדל.
<רוני אקלה: יחד עם זאת, נדרשים מאתנו מאמצים עילאיים כדי לשלב ידיים ולעשות את העבודה הנכונה.