GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ליזה ניקולאיצ'וק: כמו שיש שיתופי פעולה עם הרווחה ברמה של באמצע הלילה שיחות אישיות עם מנהלת אגף, או מנהלת מקלט או מפקחת, כך בחינוך, יש לנו תחושה שהציפייה שמחנכת, או יועצת תוכל להיכנס לכל כיתה ולהעביר 30 סדנאות שאנחנו יכולים להעביר בתחום, זו שגיאה, אין לה אפשרות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הרבה פעמים ילדים נפתחים למנחות כאלה שלנו הרבה יותר ממה שהם נפתחים למורה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אם תבינו עד כמה זה חשוב ותתמכו - - -
יואל רזבוזוב: יפה, נתמקד בחינוך.
יואל רזבוזוב: מה הרעיון שלכם?
יואל רזבוזוב: אתם רוצים שאנשים שלכם ייכנסו לכיתות וידריכו - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: זו שאלה מצוינת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אגיד לך למה.
יואל רזבוזוב: יש לכם מספיק אנשים?
<ליזה ניקולאיצ'וק: עוד פעם, אנחנו עושים היום 5,000 סדנאות בשנה, יש לנו אפשרות לעשות 15,000.
<ליזה ניקולאיצ'וק: העניין, אם אתה זוכר - - -
יואל רזבוזוב: משרד החינוך - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: במשרד החינוך יש איזה שהוא פחד להיכנס למערכת, שזה מצחיק.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ממילא גף רווחה מזמינה אותנו להדריך אנשי רווחה ולהעביר את המסר, ובחינוך הידע שלנו - - -
יואל רזבוזוב: זו עבודה עם ילדים, יש פה רגישות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא רק.
יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים על סדנאות למורים או לילדים?
<ליזה ניקולאיצ'וק: גם למורים, גם לילדים, גם לבני נוער.
יואל רזבוזוב: להיכנס לכיתה, עם ילדים ונוער?
<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו עושים את זה, אבל יש הרבה קושי בזה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה להסביר - - -
יואל רזבוזוב: רגע, אני שואל, משרד החינוך.
יואל רזבוזוב: נגיד אתם רוצים להגדיל, אתם נותנים היום 5,000 סדנאות, אתם רוצים להגדיל ל-15,000, אתם אומרים שיש קושי להיכנס, משרד החינוך לא מקבל.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היו שנים שקיבלו אותנו יותר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בשנתיים האחרונות היה איזה שהוא קושי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היום כביכול פותחים לנו עוד פעם את הדלתות בגלל שהסתבכו עם כמה וכמה דברים, אבל - - -
יואל רזבוזוב: מי במשרד החינוך בכלל אחראי על הנושא הזה?
יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים, עוד פעם, על ילדים, על נוער או על - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: בני נוער, ילדים מכל מיני גילאים, מכיתה א' עד י"ב.
יואל רזבוזוב: אני חושב שלמשרד החינוך, אם אנחנו מדברים על 30,000 - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: לפחות משהו, אבל יותר ממה שיש היום.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אסביר לך למה זה נורא חשוב.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עוד פעם, אני - - -
יואל רזבוזוב: מול מי אתם עבדתם במשרד החינוך?
<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו עובדים מול המפקחת ומול - - - יש איזה מערכת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אם אתה תהיה מוכן להתגייס לסגן שר החינוך, אבי וורצמן, שעוזר לנו בתחום ולהכפיל את הכוח, אני אשמח אפילו אחר כך לנהל איתך שיחה קצת יותר מורכבת בתחום.
יואל רזבוזוב: אבי בעניין?
<ליזה ניקולאיצ'וק: כן, הוא עוזר לנו.
יואל רזבוזוב: אבי לא מצליח לפתוח את הדלתות במשרד החינוך?
<ליזה ניקולאיצ'וק: ההתערבות של אבי עזרה לנו בשנה האחרונה, אבל בכל זאת אני חייבת גם תמיכה יותר מורכבת ותמיכה שלך דווקא שם תהיה משמעותית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אל"ף, יש לנו אפשרות גם להעביר סדנאות בהתייחסות לרב תרבותיות, אנחנו מעבירים סדנאות באמהרית, תיגרית, רוסית, עברית, ערבית, ואם יהיה צורך בשפה אחרת, אבל אפילו אם אין צורך להעביר בשפה הזאת להורים, אנחנו כשמעבירים סדנה למגזר הדתי, התאמה של הסדנה היא מסוימת, אם מעבירים סדנה למגזר ערבי, התאמה ודוברת ערבית כאן, כדי לבדוק כל סדנה וסדנה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כשאנחנו מעבירים מסר לאוכלוסיית יוצאי אתיופיה רכזת דוברת אמהרית ותיגרית תשב על כל מילה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אתה מכיר את הפעילות שלנו, גם דרך שי וגם אני אשמח אם תתחבר אלינו יותר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הרגישות התרבותית - - -
יואל רזבוזוב: אני מבין, אבל אני לא מצליח ל - - - זה מאוד מאוד כללי.
יואל רזבוזוב: בשביל לעזור אני צריך ממש ממוקד לדעת איפה הבעיה.
יואל רזבוזוב: נגיד אתם מדברים על רב תרבותיות, אז לא מדברים על רב תרבותיות בכלל - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, בתחום שלנו.
יואל רזבוזוב: בתחום שלכם.
יואל רזבוזוב: אז בתחום שלכם אני חושב שזה דווקא יותר מתאים לא לבני נוער, אלא יותר למורים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: גם וגם וגם.
יואל רזבוזוב: עוד פעם, אני צריך לשמוע את השיחה הזאת בשביל ל - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אשמח - --
<קריאה: התכנים מותאמים לגילאים.
<קריאה: שוב, בגלל זה אפשר להתחיל מהגן ואפשר להתאים לגן.
<קריאה: לא ישר מדברים עם ילדים בגן על תקיפה מינית, מדברים על הגוף שלי ועל - - -
יואל רזבוזוב: אני מבין שזה חשוב, לי יש שתי בנות קטנות בבית, יש לי בת שנה וחצי ואחת בת 6 וחשוב שיידעו, שלא יסתירו, שיספרו.
יואל רזבוזוב: אני מבין את זה, מבין את החשיבות, אבל אני מנסה להבין קודם כל עם משרד החינוך, אולי הם עושים, הם יגידו 'אנחנו עושים', לבדוק איך הם עושים את זה, ואם הם לא עושים את זה, אז למה הם לא נעזרים, אולי צריכים לתקצב.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לי חבל - - -
יואל רזבוזוב: קודם כל יש סיבות כי זה ילדים ויש הרבה רגישות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני שמחה שאתה מתעניין, אני אעביר את השיחה לכיוון שלנו כדי לא לעייף את האנשים ואם יהיה לך זמן לנהל איתי על זה שיחה אני אגיד מה בדיוק אני רוצה בעזרה שלך, כי זה לא רק למרכז הסיוע שלנו בדרום, זה לכל הארץ.
יואל רזבוזוב: אולי באמת - --
<ליזה ניקולאיצ'וק: אם תארגנו את זה, אני אשמח.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אבי מאוד תומך בנו ועוזר, אבל צריך להיות עוד ממשק עם הוועדות האחרות בכנסת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אורלי לוי מאוד תומכת ועוזרת, מיכל רוזין.
יואל רזבוזוב: אנחנו נדבר, אנחנו ניפגש, צריך להתמקד.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אז אני חוזרת לשיתופי הפעולה ולמה שאנחנו עושים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לדוגמה יש לנו שיתופי פעולה מקסימים עם המשטרה היום.
<ליזה ניקולאיצ'וק: תציגי אחר כך ותגידי כמה מילים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני זוכרת את עצמי לפני 18 שנה, כשהשם שלי היה משהו שמפחיד את החוקרים, כי הייתי באה וצורחת ומיכל אחר כך מרגיעה את הרוחות, כי החקירות היו לא מותאמות, השאלות היו חודרניות, הנפגעת שיושבת בחקירה וחוקר, אם הוא מזהה שהיא מישהי סימפטית ויש שם סיפור סקסי, יכול להרשות לעצמו לפתוח את הדלת ולהסתכל, ועוד מישהו נכנס ולשאול שאלות כאלה פיקנטיות ולהתייחס בחוסר מקצועיות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היום הם באים לכאן, אסור לי להציג, אתם תציגו אחר כך, אבל הם מגיעים לכאן כדי לעבור כאן הכשרה, הכשרה עם ידע ומתודות מקצועיות, למה אישה שותקת שנים, למה היא לא משתפת פעולה, למה היא נמלטת מהמערכת, איך להתייחס בחקירה ברגישות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו המון המון מקרים ושיתופי הפעולה שלנו היום מדהימים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חושבת שאין חוקר במשטרה שלא מכיר את מיכל, ועוד פעם, בי רק מפחידים, אבל שיתופי הפעולה שם מדהימים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש נציגה של המשטרה שדואגת להכשרות ולרגישות לכל תיק, כאן זה גם מאוד משמעותי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה לתת כבוד לנשים שהגיעו לכאן, העזו והגיעו, ואני רוצה שיהיה לנו זמן, אחת מהנפגעות שרצתה להגיע והיא לא כאן, היא נתנה לנו אישור לראות את הסרטון שעשו עליה וזה משהו נורא משמעותי, כי בזכותה ובזכות חברת הכנסת רחל אדטו אנחנו פתחנו בסורוקה יחידת אונס.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אולי מזה אני אתחיל.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה שאנחנו נראה סרט, לא סרט תדמית של מסל"ן.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אם יישאר זמן ותרצו, אנחנו נראה, ואם לא, דנה, אני אתן לך ותראו את זה בבית, אני רק אסביר אחר כך על מה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בסרטון שאני רוצה שתראו מדובר על בחורה שכבר לפני 9 שנים היא עברה פגיעה, קוראים לה א'.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הסיפור שלה הוא כל הסיפור של קליטה ועלייה ושבירה של משפחה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: המשפחה שלה הגיעה לארץ, האמא כאן חלתה במחלה סופנית, אמא מאוד מאוד צעירה, ההבדל בין אמא לבת היו 16 שנה, 2 ילדים קטנים בבית, אמא מחוברת לאינפוזיה, כמעט לא עובדת, אבא שכל כך אוהב את אמא שכמעט לא מתפקד, 2 ילדים בבית, נחל עשן, שכונה לא מי יודע מה, בית קטנצ'יק כזה בכיוון של עמידר, אבל לא עמידר, שצריכים לשלם, וילדה שסיימה שירות צבאי, שעל הכתפיים שלה היה לפרנס את המשפחה, לפרנס את עצמה, להסתדר בחיים ולעשות הכול.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עכשיו פיטרו אותה מעבודה והיא ניסתה - - - היא תספר את זה אחר כך, אני מוסיפה משהו לסיפור שלה, היא ניסתה למצוא עבודה ולחסוך בכול, אפילו בנסיעות לדימונה ולירוחם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: חברים נידבו לה בחור מבוגר ממוצא קווקזי, שהיה גם מובטל, ומטוב הלב שלו התגייס לעזור לה למצוא עבודה, הגיע אליה כדי לקחת אותה למקום, דיבר איתה, ביקש ממנה עזרה, הוא היה יותר מבוגר מאבא שלה, ביקש ממנה לעלות למדרגות לעזור לו עם המפתח, כי הוא היה מאוד - - - הוא דיבר קווקזית והיא דיברה רוסית, לא הבינה את השפה, כשהיא התקרבה למעלה הוא דחף אותה לחדר, היא הייתה חיילת קרבית, היא ניסתה להתנגד ואז הייתה אלימות פיזית מאוד קשה, 24 שעות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא כיבה סיגריות על הגוף שלה, הוא פגע בה נורא קשה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כשהוא הזמין את החברים לחגיגה מתמשכת, ברגע שהחברים נכנסו ושתו היא הצליחה לברוח.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא רצה בכל העיר, מי שמכיר את באר שבע, זה ממצדה לנחל עשן, באמצע היום, אף בן אדם לא עצר, לא אמר כלום, לא הזמינו משטרה, חוץ משמישהו זרק לה בדרך 'רוסיה זונה', כי הייתה כולה מדממת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זאת החוויה שהייתה לה מהעזרה של הסביבה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא הגיעה הביתה ואמא שלה פשוט ידעה על מסל"ן, התקשרה וצעקה ברוסית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני במקרה הייתי במשרד והייתה מתנדבת דוברת ערבית שבאותו זמן הייתה בקו מקביל.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כל מה שאני הייתי צריכה לעשות זה לשכנע בטלפון שהיא לא תלך להתקלח ולהדריך את אמא.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני עושה לך קצת מבוא, אני הגעתי לארץ כבר כפסיכולוגית עם תואר שני, שתחום ההתמחות שלי הוא עבריינות של קטינים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא שאני לא הכרתי את הדברים, אבל נשברתי לחלוטין.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה היה מפגש שלי עם משהו מזעזע, גם עם היחס של המערכת וגם עם חוסר אונים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מגיעה לבית של עוני, מצוחצח, בקושי יש מה לאכול, אישה מחוברת, מפורקת לחלוטין, וחוזרת 'הילדה שלי לא זונה', 'הילדה שלי לא זונה'.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כמו מנטרה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מתיישבת על הרצפה ליד המקלחת ומשכנעת את הילדה לא להתקלח והיא אומרת 'אני לא אלך לשם, במשטרה יכסחו אותי, הם יגידו שאני רוסייה נותנת'.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה היה מוטיב חוזר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מיכל, עד היום, זה משפט שהילדה הזאת, לא הייתה חתונה ובר מצווה שלא היינו שם, מיכל חיתנה אותה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מיכל בשבילה הייתה ישראלית ששוברת לה את המיתוס מי זה ישראלי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני הבאתי אותה לבית חולים סורוקה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אז לא היה לנו חדר אונס, שיושבים ומדברים ומקטרים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני צריכה להסתיר אותה כי קוראים את השם שלה וכל מי שבחדר מיון מסתכל עליה, אני מתחננת, 'אל תזמינו משטרה, היא מפחדת'.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מתחילים לעשות בדיקה, אומרים לי 'תישארי', ככה על הדרך, מפשיטים אותה, היא מתנגדת, מבקשים ממני לעזור.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כשאני ראיתי את הגוף שלה, תסמוך עליי, 18 שנה כאן זה לא בא ברגל ואני אמא ל-3 וסבתא ואני מכירה את המקרים, הבנתי ש - - - אני התמוטטתי, טיפלו בי, טיפלו בה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שום התמחות, שום התמקצעות של הצוות לא היה, כל הבדיקות היו בקטסטרופה מה שהם עשו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: קראו את השם שלה, תוך 5 דקות, היא עוד לא לבושה, בא חוקר, בגודל של ארון במדים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יוצאת ואני לא אישה קטנה, דוחפת אותו החוצה, צורחת בטלפון 'מיכלי, תצילי אותנו'.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מיכל באמצע הלילה מעירה חוקרת מקסימה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: החוקרת מגיעה בנעליים מהבית ובפיג'מה, עם סוכריות, כי מיכל הדריכה אותה, עושה חקירה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אחרי כל הבדיקות התברר שאנחנו צריכים לנסוע אחרי שעות מטורפות לוולפסון לעשות בדיקה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כי אין כאן הכשרה ואין חדר אונס.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זו אישה יחידה שהסכימה לעשות הכול כי היא החליטה שאנחנו נעניש את הבן אדם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו הגענו לכנסת, היא לא הסתירה את הפנים, רחל אדטו הייתה זאת שליוותה אותנו ורחל ניהלה איתנו את כל המאבק לפתוח כאן חדר אונס.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא היה פשוט, אבל היום, בזכות האישה הזאת המקום הזה קיים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה שניתן לה כבוד, כי היא לא יכלה להגיע לכאן, לראות את הסרטון ואחר כך אני אתייחס לבנות שהעזו והגיעו לכאן ואיפה חוסר הרגישות הזאת פשוט מעכבת ולא עוזרת לנו.
<דנה גורדון שושני: הבן אדם נענש בסוף?
<ליזה ניקולאיצ'וק: 8 שנים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עסקת טיעון.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא השתמש בנשק, הוא היה צריך לקבל יותר, קיבל 8 שנים, השנה הוא צריך לצאת ואנחנו קצת - - - (הקרנת סרט) כשאתה קיבלת את התפקיד אני חקרתי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: נורא שמחתי שאתה אבא, כי אני חושבת שבשלב מסוים, כשיש לנו ילדים ואנחנו מתחילים להבין - - - פעם אני ומיכל הגענו לאיזה שהוא קיבוץ ששם היה מדריך שפגע בהרבה ילדים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היה חשש, כי ישב שם אבא אחד בקבוצת הורים ואמר לי 'וואלה, אתם במסל"ן תמיד עושים מזבוב פיל', אז אני אמרתי לו, 'אתה יודע מה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: כשמישהו מכניס את הידיים מתחת לחצאית של ילדה רחוקה מכפר עזה זה זבוב, כשחס וחלילה זה קורה לילדים שלנו, לבת שלך, זה פיל'.
<ליזה ניקולאיצ'וק: חודש אחרי התברר שהילדה שלו בין רשימת הנפגעות מאותו בן אדם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אז אני חושבת שכשאנחנו מתחילים להיות הורים אנחנו מבינים את זה בחדות אחרת, שמשהו צריכים לעשות עם התופעה הזאת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה להתייחס לכל אישה שבאה לכאן ולא פחדה להגיע, למרות שהם ידעו שכאן יש גם מנהלת אגף הרווחה שלנו ואתה חבר הכנסת ועוד נציגים אחרים, אז אני מבקשת, אני לא אתן יותר מדי פרטים, אני אגיד רק מה שמותר לי להגיד.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אתחיל מרימה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה להודות לך, גם סבתא גיבורה, שהיא שנים נלחמת על לתת מענה לבת שלה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הבת שלה התחתנה עם בן אדם ששייך ליהודים משיחיים, שהוא היה כומר והוא היה אלים, פגע מינית בילדים ולא היו הרבה הוכחות כדי לפתוח נגדו תיק.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא היה בן אדם שאני הכרתי אותו עוד לפני וניסיתי לעשות הרבה דברים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה עוד נושא שאם יהיה לך זמן להתייחס לזה, איך לעזור לקבוצות כאלה מיוחדות, שיש שם מצוקה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא יכולה לפתוח את זה יותר מדי, אבל אם תוכלי לרשום את זה, דנה, אני אשמח שאנחנו נקיים על זה שיחה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אולי זה עוד מקום שהייתי רוצה להביא אותך כדי להכיר.
יואל רזבוזוב: - - - סגורות?
<ליזה ניקולאיצ'וק: סגורות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל עוד פעם, לר' היה ברור שהילדים נפגעים ושהבת שלה הופכת להיות זומבי וקורבן, אבל לקח זמן לילדה שלה לקום ולפתוח את התיק.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הם הגיעו למסל"ן כשהדברים די הסתבכו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כשנתיים אנחנו איתם במלחמה, הרבה פעמים גם מול המערכת כדי להבין את הניואנס של קהילה מאוד מסוימת, עם כללי משחק אחרים, עם תרבות מסוימת של תגובות, כדי להוכיח להם ולהגיד שהבן אדם שפגע בילדים ופגע באישה הוא זה שאסור לו להתקרב לילדים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: המלחמה הזאת היא לא פשוטה והגיבורות כאן הן נשים כמו רימה, שהיא היום סבתא ואמא לילדה שהיא מטפלת בה, ילדה אמא, וברגעים שהיא מרגישה שיותר מדי מסל"ן עושים בשבילה והיא לא יודעת איך להחזיר תודה, אז אחרי העבודה שלה היא באה ומקפלת תיקים ועושה בגדים לנפגעות ועוזרת במשהו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא הייתה לי הזדמנות, ר', להגיד לך כמה זה מרגש לראות אותך אחרי שהיית בבית משפט, בכית שם, נלחמת על הצדק שלך.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא יושבת ומנסה לתרום משהו, זה מחזיר אותי, עולה חדשה עם 3 ילדים, מנקה טוסיקים לזקנים בבוקר, ב-27 שקל לשעה, מטפלת בערב, שושקה יודעת את זה, לא יכולתי להגיד למקום הזה לא.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הגעתי לכאן עם הטלפון שלי וליוויתי על השעות שלי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש משהו ברצון של אנשים כאן לשנות את הסביבה ואת העולם לטוב יותר ברמה שקשה לכם להבין.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אז זה המקרה של התגייסות שם, שהמערכת צריכה להיות - - - אני מבינה שמעומס כמעט בלתי אפשרי ללמוד את הייחודיות של קהילה כזו או קהילה כזו, אבל צריכים לחשוב איך אנחנו עוזרים להם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: המקרה של ט', את נותנת לי אישור להביא את הסיפור שלך?
<ט': כן.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אולי זה לא פשוט, אבל תסתכלו על הילדה המהממת הזאת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כשאנחנו הכרנו אותה היא יצאה עם חיבוק ומיליון תודות, אבל אנחנו ישבנו ובכינו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא נולדה בגרוזיה לאמא יהודייה ואבא גרוזיני.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עוד פעם, אני אומרת הכול באישור שלה, אם משהו לא בסדר, תעצרי אותי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא עברה פגיעה מינית מגיל 0 עד גיל 11, שהם ברחו מגרוזיה לארץ וכאן מישהו היה צריך לזהות את הסימנים של פגיעה, כדי לתת לה מענה, וזה לא קרה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא נפלטה מהמערכת בגיל 15 ויש משפט חוזר של ט', 'רק רציתי אהבה'.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אם אף אחד מאיתנו לא היה לידה כדי לתת לה את האהבה, לאן היא הידרדרה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: תנחשו, בבקשה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לבחור בדואי, למה לא? מהממת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מנקה, מבשלת, מגדלת את הילדים, אתם לא תאמינו מה קרה לה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא התגלגלה לכפר לא מוכר, יש לה ילד בן 5, ילדה בת 4, 3, שנתיים ובעוד כמה ימים יהיה לנו עוד אחד, חמישי מאותו בן אדם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שנים סבלה מאלימות ומהזנחה והתעללות ושתקה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עד שבן הכלב, להעליב את הכלב אני לא יכולה, הרים את יד על הבן שלה ומה הילדה הזאת עשתה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא קמה ועזבה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: תקשיבו לי, אנחנו מכירים את התופעה של נשים נפגעות אלימות, את מסכימה איתי?
<ליזה ניקולאיצ'וק: ששנים לא עוזבות וחוזרות וחוזרות וחוזרות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא סבלה הכול, אבל לילדים שלה זה לא יקרה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: תקשיבו לי, הלוואי להרבה אנשים - - - אתם לא יודעים איזה אמא היא, אבל האמא הזאת היום סובלת מגזענות, כי הילדים שלה ערבים, אבל היא לא שייכת לערבים, היא שייכת לקהילה, הילדים יודעים עברית - - -
<קריאה: האמא יהודייה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, אני מתכוונת, היא יהודייה וחשוב לה שהילדים שלה יהיו יהודים, אבל חשוב לה שהילדים שלה יהיו מסודרים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עכשיו תשימו לב, אנחנו מזמינים לשם אוכל ומאכילים את הילדים כשהם כאן, כי כשיש לה ריסוס בעמידר, דירה ששם אי אפשר לחיות, אין לה מקום לאן להגיע, אנחנו הבית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שמנו לב, נכון, מיכלי?
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא יושבת ולא אוכלת, 'ט', את צריכה לאכול', 'בסדר'.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא לא מעזה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אתה מבין?
<ליזה ניקולאיצ'וק: סליחה, טוב?
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש משהו כל פעם שאת כאן ויוצאת, שזה שובר אותנו לגמרי מחדש כל פעם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: תהיה לה מתנדבת שלנו שתלווה אותנו בלידה, אנחנו נעשה שמיניות באוויר, אבל מול הבירוקרטיה שושקה שלנו קורסת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אעשה מעבר חד למקרה, ואני רוצה שאת תגידי כמה מילים.
יואל רזבוזוב: איפה הבירוקרטיה?
יואל רזבוזוב: איפה הבעיה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אגיד לך איפה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הילדה הזאת קיבלה דירת עמידר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כמה חדרים?
<ט': שניים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: קומה?
<ט': רביעית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: קומה רביעית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עכשיו ברור, 5, 4, 3, שנתיים, בטן, תינוק.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ברגע שהיא משחררת את הילדים למטה, 'ערבים לכו', קללות, מכות, הנמרה הזאת קופצת למטה, מגנה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בשני חדרים, ילדים צריכים שטח, ילדים צריכים התייחסות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: תזרקי לי סכום שאת מקבלת בחודש וכמה את משלמת למעון אחרי צהריים?
<ט': אני מקבלת 3,000 שקל בחודש, אמא ל-4 ילדים, חיה לבד ומשלמת צהרונים, שזה כל חודש 214 שקל לבן.
<ט': אם אני לא אשלם הוא לא יילך לצהרון, והרבה הוצאות, זה לא קשור לזה.
<ט': הם לא מתייחסים אליי, כאילו מה עשיתי ואיך הגעתי למצב הזה, הם מתייחסים אליי, איך אני אסביר לך? בגזענות.
יואל רזבוזוב: מי זה?
<ט': בכל מקום שאני הולכת.
יואל רזבוזוב: מי נותן את ה - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: תראה, זה נורא, כשהיא מדברת הם - - - היא נתקלת באדישות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מן הסתם ילדה כזאת היא נורא בודדה, נכון?
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא צריכה לדבר עם מישהו, זה יכול להיות זאת שמציפה את העובדת הסוציאלית שיש לה 500 תיקים, שאפילו אם היא אישה טובה, אני לא יודעת, כי אנחנו בעצמנו לא כל כך מצליחים להשיג אותה, היא כל כך עסוקה, אבל אם היא זקוקה לשיחה או למשהו, אין למערכת אפשרות לתת לה את המענה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו שם איתה, אבל אלה שמגיעים אלינו זה 12,000, מה אחרים?
<ליזה ניקולאיצ'וק: אלה שמוכנים להיות איתנו בקשר הם אלפים בודדים, מה אחרים?
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש משהו לוקה בחסר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אתישקה, אולי תתייחסי אחר כך.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו היום מול המערכת, סך הכול אני כבר עושה משימה, אני מסתובבת בערב, בלילה, לפעמים עם כלב, לפעמים עם הנכדים בערב לטייל, וכותבת כתובות של עמידר.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אתה יודע כמה בתים סגורים, מוזנחים?
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חזרתי למיכל, אני אומרת 'מיכלי, מה זה מצאתי בית לט', יאללה, היא תהפוך את המקום הזה לארמון'.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שנים הבתים האלה פנויים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שוש יודעת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: תוסיפי, מה זה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: למה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: איך אנחנו מרגישות היתר של המתנדבות האלה הגענו לאדישות בלתי נסבלת של בירוקרטיה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: למה הבית הזה לא יכול להיות פתוח לילדה - - -
יואל רזבוזוב: איזה בית?
יואל רזבוזוב: איפה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: בתים של עמידר, זרוקים, פתוחים, אף אחד לא חי שם, נטושים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מוכנה - - -
יואל רזבוזוב: אין להם כסף לשיפוץ?
<ליזה ניקולאיצ'וק: אין לי תשובה לזה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני לא יודעת להגיד, אני רק יודעת שמישהו צריך לחקור את זה - - -
<דנה גורדון שושני: ניסיתם לפנות לעמידר?
<ליזה ניקולאיצ'וק: איך ניסינו, שוש עכשיו תגיד כמה דברים על הניסיונות שלנו מול עמידר, אבל עכשיו אנחנו בתהליך.
<ליזה ניקולאיצ'וק: משהו נתקע בהרבה בירוקרטיה, בהרבה קריטריונים כאלה וקריטריונים כאלה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הבירוקרט שיושב שם לא יכול לדעת שהילדה הזאת, בת 26, ושלילדה הזאת היום, כשאני שואלת 'מה לתת לך?
<ליזה ניקולאיצ'וק: לקנות לך כזה וכזה?', 'לעשות לך משהו?
<ליזה ניקולאיצ'וק: ' 'מתי פעם אחרונה בלעדינו קנית חליפה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: ' או משהו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא אומרת 'לא, לא, אני לא רוצה שום דבר מהחיים האלה, אני רוצה שלא יקרה לילדים מה שקרה לי'.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ממה היא פחדה כשהוא הרים יד על הילדים?
<ליזה ניקולאיצ'וק: שלילדים שלה תהיה ילדות כמו שהייתה לה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה מדהים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא לא הולכת להתלונן נגדו, היא לא רוצה לקבל ממנו מזונות, כדי שהוא חס וחלילה לא ירצה אחר כך את הילדים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא ילדה בת 26, אלוהים שישמור, היא עוד לא צריכה להתחתן, כל מה שהיא רואה מול העיניים שלה זה טובת הילדים, אז אנחנו כחברה לא יכולים לפרגן לה דירה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: עמידר?
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא לא צריכה יותר מדי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ולתת לה, אתם יודעים מה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא תנקה אותה, היא תהיה מצוחצחת ו - - -
יואל רזבוזוב: זו דירה יותר גדולה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא צריכה קרקע.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא לא יכולה להוריד, היא לא יכולה לשחרר את הילדים, הילדים עם שמות של ערבים, שמדברים במבטא, העברית שלהם עוד קלוקלת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: תראו, היא צריכה ללדת, היא רק שמונה חודשים כשהיא חתכה את זה והילד בן - - -
<ברן מלדה: ילד בן 5 אי אפשר לשחרר החוצה לשכונה לבד.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יפה, פקידת סעד כאן מדברת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ילד בן 5.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא צריכה עזרה, היא צריכה משהו נגיש, היא צריכה שהילדים יהיו מול העיניים שלה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כמו שהיא אמרה, היא רק צריכה אהבה, אנחנו ניתן לה מקסימום, אבל החברה צריכה להיות יותר סלחנית, פחות שיפוטית ומשהו במערכת צריך להיות יותר גמיש ממה שסתם למלא דוחות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני לא יכולה למלא דוח.
<ליזה ניקולאיצ'וק: נכון, אם הייתי מספרת לך לא היית מאמין, כשאתה מסתכל בעיניים שלה זה אחרת, מסכים?
<ליזה ניקולאיצ'וק: כמה חברי כנסת מוכנים לעשות כמוך היום?
<ליזה ניקולאיצ'וק: זו כבר מחמאה שלי, ומהישיבה שהייתה לרדת לכאן.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני עוברת לעוד משהו, תסתכל טוב, אחר כך תשאל.
יואל רזבוזוב: אבל הקריטריונים בנויים, עוד פעם, אי אפשר לחלק הכול לכולם.
יואל רזבוזוב: ברור שכשאני יושב פה ואני ??
יואל רזבוזוב: קטע רואה את המקרה, אז אני ישר חושב בראש איך אני עוזר, אבל יש עשרות או מאות אלפי - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש כמה מילים, אמנם אני פסיכולוגית, אבל הן מקפיצות לי את הפיוזים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: קריטריונים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: קריטריונים באים כדי שתשנו אותם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: גבולות, גבולות זה כשאני ואתה בוחרים בינינו גבול.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כשאני בוחרת זה הגבלה, מיליון וחצי דברים - - -
יואל רזבוזוב: אני התעסקתי בחוק של ניצולי השואה, מיליארד שקל, כל שינוי של קריטריון שווה 100 מיליון, 150 מיליון.
יואל רזבוזוב: הרי בסוף זה כסף.
יואל רזבוזוב: או אתמול, היה לנו חוק שהצבענו נגד מע"מ על ספרי לימוד, האופוזיציה תוקפת, אבל אז בא סגן שר האוצר ואומר 'אם אנחנו מורידים מע"מ, למה לא נוריד מע"מ על תרופות?
יואל רזבוזוב: ' על דברים יותר - - -תמיד יש - - - מה שאני מסביר זה שאני מבין את כל הכאב ואני באמת כאן בשביל לעזור ואנחנו ננסה, גם במקרים פרטניים וגם בראייה הכוללת, אני כן רוצה ללמוד, להתעמק ולראות איפה אנחנו יכולים, אבל הכול בא פה מאמוציות - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה התפקיד של, אני לא מחוקקת.
יואל רזבוזוב: היום בבוקר דיברתי עם שר האוצר על זה, שהיום בשנה הזאת למדתי להסתכל על הדברים מערכתית.
יואל רזבוזוב: כי כל דבר, ברגע שזה בא מפה אתה לא יכול.
יואל רזבוזוב: הוא היום יושב בקבינט הביטחוני והוא צריך לקבל החלטות, החלטות לא שמונחות על ידי אמוציה ורגש.
יואל רזבוזוב: אז גם פה אני צריך באמת להסתכל - - - ברור שבמקרים פרטניים אנחנו נעזור, אני מאמין ש - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: אז התפקיד שלי להציף אותך, כדי שתזיזו שם את הדברים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כי אתה יודע מה, אני רוצה להגיד - - -
יואל רזבוזוב: לא, בשביל שאני אקבל ואטפל תעבירו ל - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, הרבה יותר קל לתקוף את הגבר, מה קרה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: את בכית.
יואל רזבוזוב: לא צריך לתקוף, רק צריך לתת - - -
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא, זה התפקיד שלי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: תסבול את זה, אין מה לעשות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אהיה בוטה, מה זה המילים האלה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: לא מזיזים לי, זה מזיז לי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אם יש משהו שאני כועסת, אז הרבה דמגוגיה ופחות בפועל, אז אין מה לעשות, אני בחרתי בתפקיד הזה וכל חודשיים אני מקבלת הזמנה להצטרף למפלגה זו או אחרת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני לא הולכת לשם, כי אין לי סבלנות לזה וחוץ מזה זה לא המקום שלי, זה המקום שלך.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל אם אתה העזת והלכת תסבול את ההצפה שאני עושה כאן.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מתחננת, אני אגיד לך למה, כי אם אני מצליחה להזיז לך משהו בלב, אתה תזיז שם למעלה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה התפקיד שלך וזה שלי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עכשיו אני רוצה להתייחס כאן ל - - - אני אתייחס לאישה שם שיושבת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: תהיה איתי עכשיו ואני צריכה את התמיכה שלך ואת החיבוק.
<ליזה ניקולאיצ'וק: האישה היא 12 שנה בארץ והיא לא כל כך מדברת עברית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: האישה הזאת סבלה מאלימות, כמעט נרצחה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא פונתה למקלט - - - את מרשה לי?
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מדברת רק על אחותך, עלייך אחר כך אני אגיד כמה מילים ואני לא אגיד יותר מדי כי אני יודעת שזה רגיש.
<קריאה: אני אגיד.
<קריאה: אני אמא שלו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אז אחותה הגיעה למקלט רגע לפני שזה היה יכול להסתיים ברצח.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אבל מה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: במקלט שהיא הייתה שם, אף אחד לא הייתה מדברת, לא אמהרית ולא תיגרית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אף אחת לא הבינה את ההתנהגות שלה.