GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל רזבוזוב: אנחנו נעבור לעירייה עכשיו?
<פרנקו גונן: אנחנו נבקר בכיתה.
<רונית להב: האולפן הזה הוא אחד משלושה אולפנים המשודרגים בארץ.
יואל רזבוזוב: יש פה תלמידים?
<רונית להב: יש לנו חדר מחשבים, יש בו 20 עמדות נייחות ובחדר הזה יש אפשרות לעוד 10 מחשבים ניידים שיש לנו אותם פה.
<רונית להב: אנחנו מקווים שיהיו לנו כיתות כמה שיותר גדולות וכמה שיותר עולים.
<רונית להב: באולפן הזה יש לנו רכזת מחשבים, שהיא עובדת בחדר הזה.
<רונית להב: כל כיתה נכנסת לחדר הזה בערך פעמיים-שלוש בשבוע וחוץ מזה, יש למורות מחשבים ניידים, שהן עובדות עם המחשבים בכיתות.
אברהם מיכאלי: כל הכיתות לא לומדים עם מחשבים?
<רונית להב: לא, זה החדר היחיד.
<רונית להב: כל כיתה באה הנה.
אברהם מיכאלי: חשבתי שביטלתם את הספרים.
<רונית להב: עוד לא, יש לנו גם ספרים.
<רונית להב: באמת אנחנו משתדלים, אנחנו מקווים לראות תוצאות.
<רונית להב: זו רק השנה הראשונה שהתחלנו לעבוד בצורה הזאת.
<רונית להב: אנחנו עובדים לפי תכנית הלימודים של משרד החינוך כמובן ונקווה שיהיו תוצאות טובות.
<רחל לוין: בארבע כיתות נוספות יש מקרנים, כך שהמורות יכולות לעבוד עם המחשב האישי שלהן, דרך המקרן, גם בכיתה שלהן.
<רחל לוין: גם אם הן לא פה.
<קריאה: אגב, בתכניות חומש ואשת חיל, כשיש להם את החלק של האולפן, פה עושים את זה?
<רחל לוין: כן.
<רחל לוין: חומש לומדים פה.
<קריאה: ואשת חיל?
<רחל לוין: אני לא מכירה את התכנית.
<רונית להב: לכל כיתה יש פה אתר - - -
<חדוה יסטרוב: בקשר למחשבים, בקשר למה שאמרת שאנחנו בשאיפה לעבוד כמה שפחות עם הספרים ולחסוך בדפים וגם לשמור על הסביבה.
<חדוה יסטרוב: לכל כיתה יש אתר אישי שלה והמורה והתלמידים, יש להם סיסמה, הם יכולים להיכנס לפי הסיסמה שלהם והמורה, חוץ מזה שהיא נותנת שיעורי בית דרך האתר, זה חוסך לך את ה - - - כל אחד יכול לעשות את זה בזמנו מתי שהוא רוצה.
<חדוה יסטרוב: יש לזה תוצר לוואי, זה שהתלמידים כאן לומדים להקליד בעברית, שזה לא דבר של מה בכך, ואז זה משמש אותם גם אחר כך בעתיד.
<חדוה יסטרוב: בהתחלה הם כזה, 'מה? ומה אנחנו צריכים?' ואתה צריך לראות את הפנסיונרים, אני מזמינה אותך לבוא יום אחד כשיש את הפנסיונרים, הם כל כך מתלהבים לעבוד עם המחשב שזה פשוט מרחיב את הלב.
<חדוה יסטרוב: הם לומדים להגדיל ולהקטין את המסך ו - - - הם אוהבים לבוא לחדר הזה וזה כיף.
<חדוה יסטרוב: יש פה אווירה - - -
אברהם מיכאלי: אחת הסוגיות שהתמודדנו בוועדת מדע דווקא, איך לשלב את המבוגרים בהתקדמות.
אברהם מיכאלי: הקשיים לא פשוטים, הקשיים אמיתיים.
<חדוה יסטרוב: למשל הכיתה של פרידה, אז היא כותבת לנו, זה מחולק לפי שבועות, כל יום היא כותבת אם יש שיעורי בית.
<חדוה יסטרוב: כשנכנסים לכאן, היא גם כותבת להם - - - הם בעצם עובדים לפי הקצב שלהם, שזה היתרון, כי בכיתה אתה נותן להם תרגיל בספר, אז צריך לחכות שכולם יגמרו, וכאן כל אחד עובד בקצב שלו, ויש תלמידים יותר טובים, אז נותנים להם אקסטרה עבודה.
<קריאה: אפשר להיכנס למשהו?
<חדוה יסטרוב: כן.
<חדוה יסטרוב: יש לנו פה טקסט ואז יש עליו שאלות.
<חדוה יסטרוב: יש כאלה שאתה צריך להקליד, יש שאלות פתוחות, יש שאלות סגורות, שאפשר להקליד.
<חדוה יסטרוב: בקיצור היום המחשבים זה, אתם יודעים.
<קריאה: עולם מלא.
<חדוה יסטרוב: כן, בלי מחשב אתה לא יכול.
<חדוה יסטרוב: באמת כשאני מסבירה להם, אז לפעמים יש כאלה שמנסים ככה לעשות copy paste, כדי לא - - - הצעירים עושים copy paste, אבל כשהם מבינים שהם לומדים להקליד וזה בהחלט - - - כי בכל מקום שאתה הולך לחפש עבודה אתה צריך להקליד היום, אז זה ככה תוצר לוואי.
אברהם מיכאלי: כמה אולפנים היו בעיר לפני חמש שנים, נניח?
אברהם מיכאלי: קיים משבר של סגירת אולפנים, שאצלנו בארץ - - -
<פרנקו גונן: רחלי, את יודעת?
<פרנקו גונן: כי אני לא הייתי פה לפני חמש שנים.
<רחל לוין: אני גם לא הייתי לפני חמש שנים, אבל אני יודעת שלפני חמש שנים היו - - -
אברהם מיכאלי: אנחנו הופגזנו על ידי מורים באולפן, איך לא לסגור אולפנים, השאלה מה המצב בעיר.
<רחל לוין: הייתה תקופה, דווקא תקופה שהייתי בה בחינוך הרגיל, שהיו עשרות כיתות בראשון, בכמה וכמה מוקדים.
<רחל לוין: היה מוקד אחד במרכז, היה מוקד אחד במרכז קליטה.
<רחל לוין: לאט לאט כשהכיתות הצטמקו, סגרנו את כל המוקדים האחרים ובעצם עברנו לפה.
<רחל לוין: בשיא היו 70 כיתות.
אברהם מיכאלי: וכל זה הצטמצם אצלכם בגלל כמות העלייה?
<פרנקו גונן: אנחנו נעשה ביקור באחת הכיתות?
<רונית להב: יש לנו כיתה שלומדת כמה חודשים ויש עוד כיתה של בני 60 פלוס, שתראו מה זה.
<רונית להב: למטה יש עוד ארבע כיתות.
<רונית להב: ישיבה בעירייה (סבב נוכחות).
<פרנקו גונן: אנחנו הכנו לך מצגת קצרה שתתאר את תהליכי העבודה שלנו והטיפול שלנו בתחום הקליטה והעלייה בראשון לציון, קצת על העיר מבחינת עלייה.
<פרנקו גונן: נתונים כלליים.
<פרנקו גונן: משנת 90' 45,000 עולים, שהם כמעט18% מאוכלוסיית העיר.
<פרנקו גונן: כמובן שהגל הראשון היה בשנות ה-90 ולאחר מכן היו גלים נוספים.
יואל רזבוזוב: אתם מוגדרים כעיר קולטת עלייה או לא?
<פרנקו גונן: לא, זאת אחת הבעיות שאנחנו רוצים להעלות בדיון הזה.
<פרנקו גונן: כי יש משהו אנכרוניסטי בקביעה של ערים קולטות עלייה.
<פרנקו גונן: למשל רמת השרון - - -
יואל רזבוזוב: ישר איפה שאני מגיע הנושא של רמת השרון.
<פרנקו גונן: עם 1,400 עולים היא קולטת עלייה וראשון לציון לא קולטת עלייה.
<פרנקו גונן: זאת נקודה שרצינו להעלות בסוף, אבל אתה כבר מקדים את המאוחר.
<פרנקו גונן: כמעט 89% עלו מחבר העמים ו-5% יוצאי אתיופיה.
<פרנקו גונן: מחצית מאוכלוסיית העולים הגיעה לארץ בשנים הראשונות, כפי שאמרתי, בגל הראשון, 80% באים בקליטה ישירה, זה משמעותי מאוד, ו-20% עשו שיפור דיור, או שינוי דיור לכיוון ראשון לציון, אחרי שהם היו בעיר קודמת במקום אחר.
<פרנקו גונן: רוב העולים מתגוררים בשכונות הוותיקות, תיכף נראה מפה של העיר ואיפה העולים מרוכזים.
<פרנקו גונן: הגיל החציוני, זה סטטיסטיקה, הוא 45, אבל מה שחשוב יותר לראות זה שיש 5.6% ילדים, שזה שיעור נמוך.
<פרנקו גונן: אוכלוסיית הקשישים היא 16% ואנחנו חושבים שהוא גבוה יחסית לכלל העולים בארץ.
<פרנקו גונן: הפריסה של העולים, אנחנו רואים את מפת העיר על השכונות שלה, ממערב למזרח.
<פרנקו גונן: אנחנו מאפיינים את העולים, הצֶבֶר הגדול ביותר של העולים הוא בשכונת רמב"ם, שכונה ותיקה בעיר, שכונה במרכז העיר, ממש פה, כמעט 12,200 עולים.
<פרנקו גונן: השכונה השנייה והשלישית, הן פחות או יותר באותה כמות אוכלוסייה, זה שכונת אברמוביץ, שגם היא שכונה די מרכזית.
<פרנקו גונן: זו אוכלוסייה שהתחלפה באוכלוסייה ותיקה.
<פרנקו גונן: זה שיפור דיור של העולים החדשים שנכנסו למקומות שהיו בהם עולים ותיקים ששיפרו דיור.
<פרנקו גונן: זה אברמוביץ למעלה.
<פרנקו גונן: מתחת אתם רואים את שכונת רמז כצנלסון עם 5,300 עולים.
<פרנקו גונן: גם זו שכונה ותיקה בעיר, שהאוכלוסייה שלה התחלפה בחלקה בעולים חדשים.
<פרנקו גונן: אנחנו רואים 3,200 עולים ברמת אליהו, שזו שכונת המצוקה של העיר.
<פרנקו גונן: שם מרוכזים בעיקר עולים מבני העדה האתיופית, בסדר גודל משמעותי, כאשר חלק מהעולים מבני העדה הזאת, לא כל העולים מבני העדה האתיופית כאן, כבר התפזרו במקומות אחרים, בעיקר בשכונת רמב"ם.
<פרנקו גונן: המטרות שלנו בעיר.
<פרנקו גונן: כמובן שאנחנו לא מתאימים את עצמנו למטרות, אנחנו מבצעים את ההנחיות של משרד הקליטה בכל מה שקשור לתקציבים שאנחנו מקבלים ממשרד הקליטה, אנחנו עובדים בתיאום מלא עם משרד הקליטה בכל מה שקשור לתכניות העבודה שלנו, אבל הדגשנו כמה נקודות משמעותיות לדעתנו בכל מה שקשור לקליטת העלייה.
<פרנקו גונן: השילוב החברתי, התרבותי והתעסוקתי שלנו עם העולים החדשים בעיר מאוד חשוב לנו, חיזוק הזהות הישראלית ואנחנו מאפיינים את זה בביקורים שלהם באתרים היסטוריים של העיר וגם בסיורים וטיולים מודרכים שהם יוצאים מחוץ לעיר, למקומות אחרים.
<פרנקו גונן: העצמת תפיסת אוכלוסיית העולים בקרב אוכלוסיית הוותיקים וזה הניסיון ליצור את האינטגרציה בין הוותיקים לצעירים, לשמר כמובן את התרבות שלהם.
<פרנקו גונן: חיזוק התא המשפחתי הוא מאוד משמעותי בשני הרבדים, בשתי קבוצות העלייה, גם של חבר העמים, אם כי שם זה מאפיינים אחרים, וכמובן גם בבני העדה האתיופית, ששם יש בעיה של הסמכות ההורית שנפגעה בצורה משמעותית בתהליכי הקליטה.
<פרנקו גונן: הילדים יודעים קרוא וכתוב, יודעים עברית, ההורים פחות ויש משבר בכל מה שקשור למה שהם היו מורגלים אליו בארץ המוצא, ששם לאב הייתה סמכות משמעותית וכאן הסמכות הזאת הולכת ונשחקת.
<פרנקו גונן: וכמובן עידוד העלייה, את זה סיפרנו לך באולפן, אנחנו מנסים גם למשוך אלינו אוכלוסייה חזקה מאירופה.
<פרנקו גונן: אנחנו יודעים שיש שם לא מעט בעיות של אנטישמיות, בעיקר בצרפת ובארצות אחרות, ואנחנו עושים מאמץ גם בכיוון הזה.
<פרנקו גונן: יש כמה גופים שהם מאפיינים את הטיפול שלנו בתחום הקליטה.
<פרנקו גונן: באולפן ביקרת, השקעה של 3 מיליון שקל בשיפור משמעותי של המקום שבו לומדים העולים, מקום מקבל, מקום נוח, נעים לשהות בו והשקענו בזה לא מעט כי חשבנו ששם צריך להשקיע כשאנחנו מקבלים את העולים החדשים לעיר שלנו.
<פרנקו גונן: יש לנו שני מקבצי דיור במרכז העיר, ברחוב פריימן והרצוג, והוסטל בשכונת רמת אליהו.
<פרנקו גונן: אנחנו עכשיו בתהליך של הקמה של מקבץ דיור שלישי.
<פרנקו גונן: מקבצי הדיור הוכיחו את עצמם כמקום שהאוכלוסייה, בעיקר המבוגרת - - -
יואל רזבוזוב: היה מכרז של משרד הקליטה?
<דב צור: המכרז הקודם, זה כבר בגמר שלד, ואנחנו עכשיו מגישים בקשה נוספת במכרז החדש.
<פרנקו גונן: הקרקע היא קרקע עירונית וההסכם הוא עם משרד הקליטה ואנחנו חושבים שהמקבץ הזה עשה טוב לעולים החדשים שהגיעו.
<פרנקו גונן: הם קודם כל נמצאים באיזה שהיא חממה, הם גם מטופלים, הם גם בדירות שלהם וגם עצמאים, יש להם את העצמאות שלהם למרות שהם בתוך מקבץ דיור.
יואל רזבוזוב: אוכלוסייה יותר קשישה?
<דב צור: רק קשישה.
<פרנקו גונן: וכמובן הרשות העירונית לקליטה ושילוב עולים עושה את כל הפעולה המתכללת של כל גורמי העירייה ואתה רואה פה סביב השולחן, כבר שמעת, יש פה גורמי עירייה נוספים שמתחברים לתהליכים האלה, כי אנחנו לא מאמינים בגורם אחד שמוביל בלי שותפויות של גורמים אחרים, כמו נוער, כמו חינוך מיוחד, כמו רווחה, כמו היחידה המיוחדת שיש לנו לטיפול בתחום המלחמה בסמים ואלכוהול, שגם היא מחוברת וכולם עובדים פה - - -
יואל רזבוזוב: 'עיר ללא אלימות' לא נכנס לפה?
<פרנקו גונן: גם 'עיר ללא אלימות' נמצאת פה, אבל היא במקרה בחופשת לידה אז אתה לא רואה אותה, אבל היא גם חלק מתוך הקבוצה הזאת.
<פרנקו גונן: זו קבוצה שעובדת באינטגרציה כדי לתת טיפול מלא לעולים בכל תחומי התוכן.
<פרנקו גונן: יש לנו 'בית עולה' שהוא בית יפה, גם הוא בית נעים להיות בו, גם בו השקענו לא מעט כדי לשפץ אותו, הוא משודרג.
<פרנקו גונן: ומועדוני עולים ברחבי העיר, לפי תחומי העניין שלהם, נכי מלחמה, קשישים עולים, דוברי אנגלית, סופרים עולים, קבוצות שמתחברים אחד לשני.
<פרנקו גונן: ומוקד הקליטה.
<פרנקו גונן: תחומי הפעילות.
<פרנקו גונן: אני מציע שאנחנו נשמע כרגע את הגורמים המקצועיים שיספרו בקצרה על תחומי הפעילות ולאחר מכן כמובן נפתח את הנושא לדיון, כפי שביקשתם.
<דב צור: אני אגיד מילה.
<דב צור: אל"ף, אני מוכרח להגיד שבשנים האחרונות חלק משמעותי מזה שאנחנו עוסקים בו זה דווקא הקליטה של יוצאי אתיופיה.
<דב צור: הקליטה של עולי ברית המועצות לשעבר היא כבר פחות עניין של קליטה, יותר עניין של שילוב, למרות שעדיין יש לא מעט בעיות, אבל אלה כבר בעיות מסוג אחר.
<דב צור: כמו שאמר פרנקו, הוא הציג את אלה שעולים, אבל אנחנו מטפלים בגל השני של העלייה הזאת, שזה הילדים של וכן הלאה.
<דב צור: יש בראשון סך הכול כאלה שאנחנו מגדירים אותם בתחום הקהילה כ-9,000, אם אני זוכר נכון את המספרים, כ-4,000 מתוכם ברמת אליהו, ששם נוצרה, בגלל ההיסטוריה של השכונה, מצוקה גדולה.
<דב צור: אנחנו חושבים שאנחנו על סף מציאת פתרון, כי אנחנו מאמינים שבפיזור העיר יודעת לקבל אותם ולהכיל אותם בצורה מלאה, וגם אז הפתרון להם יותר טוב.
<דב צור: זה התחיל מאיזה מהלך שדווקא עשינו בתחום של החינוך, שבמסגרתו פיזרנו בהסעות ברחבי מערב ראשון לציון את ילדי הגנים יוצאי אתיופיה.
<דב צור: זה מהלך שהתחלנו אותו לפני ארבע שנים ואנחנו כבר עכשיו רואים ברכה, זאת אומרת אין יותר גנים של יוצאי אתיופיה ברמת אליהו.
יואל רזבוזוב: וכל זה על חשבון העירייה, נכון?
<דב צור: בעיקר ההסעות, שזה סכום שמגיע ללמעלה ממיליון שקל.
יואל רזבוזוב: בפתח תקוה הוא אמר לי גם, 2 מיליון ₪.
<דב צור: בפתח תקוה עוד יותר, אבל אצלנו מיליון.
<דב צור: כולל הניסיון לאפשר להם להיכנס למערכת לא רק של הממלכתי דתי, כי הם חשבו כולם שאם הם לא יילכו לממלכתי דתי אז הם יאבדו את יהדותם, מה שלא נכון.
<דב צור: והמהלך השני שאנחנו עושים אותו בעקבות זאת, וזה משהו שקורה, ממש עובדים עליו עכשיו, אנחנו עושים פינוי בינוי לכל שכונת רמת אליהו, ל-3,000 יחידות דיור.
<דב צור: זה מהלך שאנחנו עושים אותו יחד עם המדינה, המדינה ויתרה על הכנסות מקרקע בשכונה אחרת בראשון, בנחלת, גם בצריפין קצת ובמקומות אחרים, גם העיר נכנסה לזה עם קרקעות בבעלותה, ועל ידי זה בעצם אנחנו ניצור מצב שכל האוכלוסייה הזאת שהתרכזה במקום אחד וכתוצאה מהריכוז יצרה בעיות גם לעצמה, וגם בעיות קשות למדינה ולעיר, ולהתמודד איתם, תתפזר בכל רחבי ראשון לציון בשכונות איתנות, כשהם לא מהווים 50%, אלא שיעורים יותר קטנים, ואז יכולת הקליטה ויכולת השילוב הן יותר טובות.
אברהם מיכאלי: איך אתה יכול לפזר בבינוי פינוי?
<דב צור: אני אסביר מה עשינו.
<דב צור: אנחנו אפשרנו הפשרה של עוד קרקע חקלאית שלא הייתה מתוכננת אצלנו להפשרה, המדינה ויתרה על ההכנסות מהקרקע, ובמקום שהיא תקבל כסף עבור הקרקע, הקבלן בונה דירה ליוצא רמת אליהו.
<דב צור: מהרגע ששכנענו את המדינה בבינוי פינוי.
<דב צור: לא פינוי בינוי, קודם כל הבינוי, ברגע ששכנענו את המדינה לעשות את זה, אז אמרתי להם, 'למה רק בנחלת?
<דב צור: ' אז בואו ניקח את כמות היחידות ונשים חלק בצריפין, חלק במתחם ה - - - ואז הם לא מרוכזים, אני מפזר אותם בכל - - - מהרגע שהמדינה הסכימה לוותר על ההכנסות, למעשה נפתרה הבעיה ורק חילקנו את זה - - -
אברהם מיכאלי: ומה אתה מתכנן ברמת אליהו?
<דב צור: ברמת אליהו, פינוי בינוי של כל מה שיישאר שם.
אברהם מיכאלי: ואז מה אתה בונה שם?
<דב צור: דירות חדשות.
<דב צור: חלק מהם יישארו שם.
אברהם מיכאלי: אבל חלק יישארו שם.
<דב צור: ברור.
אברהם מיכאלי: תבוא אוכלוסייה חזקה?
<דב צור: זו שכונה אחרת, זה בעצם מגרש.
<דב צור: אתה מדבר על מגרש ריק.
יואל רזבוזוב: אבל כשאתה מגיע למקום חדש, יותר יפה - - -
<דב צור: אני צריך לברוח.
<דב צור: חבריה, שוב סליחה, אני מתנצל.
יואל רזבוזוב: אז במילה, תודה לך על האירוח.
יואל רזבוזוב: מה שאמרתי, לפי מה שראיתי, זה לא טריוויאלי שמשקיעים 3 מיליון שקלים באולפן, כל העניין, גם של ההסעות וגם הקליטה, באמת רואים שעושים פה עבודה טובה.
יואל רזבוזוב: אתם עיר איתנה, אתם יכולים להרשות את זה לעצמכם ואתם עושים את זה.
יואל רזבוזוב: אמרתי, הייתי רוצה לראות שהעולים מגיעים לכאן, לעודד את העלייה.
יואל רזבוזוב: הבנתי שהייתם ביריד בצרפת, עדיין, כמו שאמרתם, הם רוצים קצת חוף.
יואל רזבוזוב: זה חשוב שדווקא ערים כמוכם יקלטו אותם.
יואל רזבוזוב: ד"ש לרובי, לכבוד הנשיא.
<דב צור: תודה לכם.
יואל רזבוזוב: אני רק עכשיו סיפרתי לראש עכשיו, שאני בתור ספורטאי, לפני הקריירה הציבורית שלי בכנסת, הייתי ספורטאי אולימפי, אז הייתי מגיע לכנסת עם כל המשלחת האולימפית ורובי היה יושב ראש הכנסת והוא היה בשבילנו דמות והוא היה נכנס עם כל המאבטחים וזה, ואז פתאום אני מוצא את עצמי בדיון של הוועדה הראשונה ואני בן 32 ואני יושב ראש הוועדה, ופתאום רובי פונה אליי 'כבוד היושב ראש', אמרתי, 'רובי, לא נעים לי, אל תקרא לי ככה'.
יואל רזבוזוב: אתם רואים לאן מתקדמים מהוועדה, מיכאלי?
<פרנקו גונן: ברשותכם, נמשיך.
<טל ליפובצקי-טשורני: אז אנחנו נמשיך לסרוק את תחומי הפעילות שלנו, שאני מציעה באמת שכל - - -
אברהם מיכאלי: תסבירי קצת מה זה רשות.
אברהם מיכאלי: זה משהו חדש שאני שומע.
<טל ליפובצקי-טשורני: זה משהו היסטורי ש - - -
<פרנקו גונן: משהו היסטורי, אנחנו קוראים לזה גם אגף.
<טל ליפובצקי-טשורני: אז באמת כל אחד בתחומו כאן, שאחראי על פעילות, מוזמן להגיד כמה מילים, ברפרוף.
<טל ליפובצקי-טשורני: סיוע בקליטה ראשונית.
<טל ליפובצקי-טשורני: יש לנו כאן שתי פרויקטוריות כרגע, הן דוברות השפה הרוסית, שבעצם נותנות מענה לקהל העולים החדש שמגיע לארץ בכל מה שקשור לרישום למוסדות חינוך, לביטוח לאומי.
<טל ליפובצקי-טשורני: הן מלוות אפשר להגיד 24 שעות ביום, לא רק עולים חדשים, אלא ככל שהעולה נזקק ולא מוגבל בזמן.
יואל רזבוזוב: איפה הן יושבות?
<טל ליפובצקי-טשורני: הן יושבות באגף הקליטה.
<פרנקו גונן: המשרות שלהן ממומנות על ידי משרד הקליטה.
<טל ליפובצקי-טשורני: כרגע ממומנות שתיים בחצי משרה.
<טל ליפובצקי-טשורני: יש מהלך של העירייה לגייס רכז שהוא דובר השפה הצרפתית, מתוך אותה מטרה, לעודד עלייה מצרפת, כמו שדיברנו קודם.
<טל ליפובצקי-טשורני: הנושא של לימוד עברית, היינו באולפן.
<טל ליפובצקי-טשורני: גם כאן מתקיימים אצלנו לימודי המשך בעברית מתקדמת, גם למבוגרים, גם לפנסיונרים ולכאלה שלא תמיד זכאים לפי הקריטריונים של משרד הקליטה.
<טל ליפובצקי-טשורני: הנושא של סיוע והכוון במציאת תעסוקה וקיום הכשרות מקצועיות.
<טל ליפובצקי-טשורני: אצלנו באגף יש שירות של ניסוח ותרגום קורות חיים והפניה למעסיקים פוטנציאליים, סדנאות הכנה לחיפוש עבודה, אנחנו עושים ביקורי מעסיקים ויש קורסים ליזמות עסקית, גם במגוון של הכשרות מקצועיות ליוצאי אתיופיה.
<טל ליפובצקי-טשורני: זיוה, אם את רוצה להגיד כאן מילה על ההכשרות שמתקיימות במוקד הקליטה.
<זיוה דסה: יש שני קורסים משנת 2013 שהסתיימו, קורס של מנעולנות, שהייתה הצלחה של השתתפות צעירים בגילאי 20, אחרי שירות צבאי, והנושא של מחסן ממוחשב, חבר'ה שיוצאים ומשתלבים במקומות עבודה, או מחפשים מקומות עבודה חדשים וסדנאות אחרות - - -
יואל רזבוזוב: ואחרי הקורס הם השתלבו?
יואל רזבוזוב: יש השמה?
<זיוה דסה: זו שאלה לא פשוטה, כי אנחנו מאוד מעודדים הכשרות שהם גם יכשירו וגם יסיימו בפתיחת דלתות, לא תמיד זה מצליח.
<זיוה דסה: מאידך היה לנו קורס משותף עם לשכת התעסוקה, עם המוסד לביטוח לאומי ומרכז גוונים, נעמי, אם את זוכרת, שהוכשרו ונקלטו 99% בנושא של בנייה ואינסטלציה.
<זיוה דסה: בשאר הקורסים זה קצת קשה, אבל - - -
אברהם מיכאלי: איך הגעתם, לדוגמה, למנעולנות?
אברהם מיכאלי: למה החלטתם?
אברהם מיכאלי: בגלל הפרסומת שיש ברדיו היום, שהם כל הזמן מפרסמים?
<זיוה דסה: לא.
<זיוה דסה: קודם כל יש לנו אוכלוסייה מאוד צעירה של יוצאי אתיופיה, אנחנו רוצים שיעבדו במקומות עם פחות שעות, אבל גם עם עצמאות.
<זיוה דסה: התרבות האתיופית היא תרבות שהיא גם מעצימה אבל עצמאית, הם לא יהיו שכירים.
<זיוה דסה: מנעולנות יכול לתת להם מקום שהם יכולים להיות גם עצמאים ולהתפרנס.
<זיוה דסה: הבעיה, לשאלה של כבודו, שבעצם מבחינת מקומות עבודה זה מאוד קשה, אבל אנחנו מתאימים הרבה לשטח, לצרכים של האוכלוסייה, שמבקשים הכשרות שיש להן דרישה בשוק העבודה.
<טל ליפובצקי-טשורני: בנושא הזה יש גם תרומה של חומש שיקום שכונות, של מלגות להכשרות מקצועיות לבני העדה.
<טל ליפובצקי-טשורני: הנושא של חיזוק הזהות הישראלית.
<טל ליפובצקי-טשורני: פה במסגרת שיתוף הפעולה עם משרד הקליטה, מגוון רחב מאוד של פעולות, של טיולים להכרת הארץ, כמו שהמנכ"ל הזכיר קודם, הכרת המורשת, ציון חגים, סיורים לימודיים, כשאנחנו מנסים כן לשים את הדגש, בעיקר על שילוב האוכלוסיות.
<טל ליפובצקי-טשורני: כלומר פעולות שמשתפות גם אוכלוסיית עולים וגם אוכלוסיית ותיקים.
<טל ליפובצקי-טשורני: תגבור לימודי והעשרה לילדים ונוער עולה.
<טל ליפובצקי-טשורני: אז ציינו את האולפן ללימוד עברית שמתקיים באגף הקליטה בשעות אחר הצהריים, יש שעות תגבור עברית שניתנות בבתי הספר, סבסוד קייטנות ופעילויות קיץ שאנחנו נותנים לעולים עד 10 שנים בארץ ולתושבים חוזרים עד שנתיים.
<פרנקו גונן: שזה משמעותי מאוד.
<פרנקו גונן: מרביתם נמצאים אצלנו בקייטנות כתוצאה מזה.
אברהם מיכאלי: אגב, המימון של לימודי העשרה לילדים בבתי הספר, חלק זה משרד החינוך, אני מבין.
<טל ליפובצקי-טשורני: יש מה שנעשה על ידי מינהל החינוך, אבל יש גם במספר בתי ספר פה בעיר, חמישה בתי ספר, ששם יש ריכוז גבוה של עולים.
<פרנקו גונן: התגבורים שלנו, של העירייה.
<טל ליפובצקי-טשורני: כן וגם של משרד הקליטה.
אברהם מיכאלי: כן, קליטה, חינוך, תקציב ממשלתי.
<טל ליפובצקי-טשורני: יש תכנית תבל שמיושמת כאן בעיר ליוצאי אתיופיה בעל יסודי.
<פרנקו גונן: תכנית שהיא מאוד מוצלחת, אנחנו היינו בביקור במקיף ב'.
<פרנקו גונן: מקיף ב' הוא התיכון הדתי שלנו, בהתחלה זה היה מסורתי, כפי שאמר ראש העיר, שהם היו עוברים מיסודי לתיכון והיו הולכים למערכת החינוך הדתי, ונוצרה שכבה לא מבוטלת של אוכלוסיית תלמידים שהיה קושי איתם בכל מה שקשור לקדם אותה לקראת בגרויות.
<פרנקו גונן: תכנית תבל עשתה פלאים בדברים האלה והיא באמת שיפרה משמעותית את ההישגים שלהם, אבל אנחנו במקביל, כדי שבקצה של המנהרה לא ייכנסו עוד לשם, מפזרים כבר את התלמידים בתיכונים אחרים ואז בעצם ככל שיש לך פחות תלמידים בשכבה שהם נצרכים לשיעורי עזר והשלמות, יותר קל לבית הספר להתמודד עם הסוגיה הזאת.
<פרנקו גונן: אז בצד אחד אנחנו המעטנו בכניסת תלמידים לממלכתי דתי, מצד שני הטיפול של תכנית תבל עזרה מאוד בעניין הזה.
<טל ליפובצקי-טשורני: זו בעצם תכנית של משרד החינוך, הג'וינט ומכון ברנקו וייס.
<טל ליפובצקי-טשורני: יום חינוך ארוך ברמת אליהו.
<טל ליפובצקי-טשורני: זה למעשה אותו נושא של פיזור הילדים יוצאי העדה האתיופית בגנים, דיברנו על זה.
<טל ליפובצקי-טשורני: ותכניות חומש ואתגר לגיל הרך, נסים, אתה רוצה?
<נסים כהן: במסגרת החומש אנחנו פיתחנו תכנית לגיל הרך, מלידה עד 6, תכנית שהיא רב מקצועית והיא ברצף חינוכי, תכנית שהתחילה מטיפת חלב, דרך תכניות מיוחדות שם, דרך מעונות היום, דרך גני הילדים בשכונה, אחר כך זה הגיע לתכנית האתגר לגיל הרך, שהיא בעצם כוללת בתוכה גם הכנה לכיתה א', מוכנות לכיתה א'.
<נסים כהן: התכנית הזאת בעצם שמה את הדגש על הכשרת הורים כיצד לסייע לילדים שלהם.
<נסים כהן: אם מותר לי להגיד רק משהו כללי על החומש, למרות שהיא כבר בתהליכי - - -
אברהם מיכאלי: אתה מדבר על חומש שהוא לא קיים.
<נסים כהן: בדיוק.
<נסים כהן: זה מה שעשינו.
<נסים כהן: עכשיו מדברים על הדרך החדשה, אני מקווה - - -
אברהם מיכאלי: חבר'ה, זה כבר לא קיים כמה שנים.
<נסים כהן: אנחנו נכנסנו מאוחר ועשינו.
אברהם מיכאלי: אוויר שמכרו לנו בזמנו וקנינו אותו.
<נסים כהן: אני בדיוק רוצה להתייחס לעניין הזה - - -
<נעמי אחימור: ברווחה זה עדיין פועל בשנת 2014.
<נסים כהן: במסגרת הדרך החדשה שמדברים עליה, אני מקווה שלא יחזרו על הטעויות של החומש, שכל משרד הופיע עם האג'נדה ביום אחר ולא הייתה שום - - -
יואל רזבוזוב: כולל בני העדה.
<נסים כהן: כן, לא הייתה שום אינטגרציה ממשית של התכניות.
<פרנקו גונן: זה בדיוק המקום לומר שלפעמים תכניות שמונחתות מבלי שנעשית עבודת תיאום עם השטח, יוצרות מצב, פעם אחת של אנטגוניזם, של זה שצריך לבצע את התכנית והוא לא כל כך משלים איתה, אבל נותנים לך כסף ואתה חייב גם לבצע, ואז אתה מבצע בהתאם למה שמוכתב לך ולא כפי שאתה חושב שזה צריך להיות, בהיותך קרוב לשטח וההבנה שלך לגבי הצרכים היא הרבה יותר משמעותית מההבנה של - - - אנחנו לא מזלזלים באלה שנמצאים מעלינו, אבל אנחנו חושבים שצריכה להיות עבודה משותפת בעניין הזה.
<פרנקו גונן: והתוצאה היא שגם תכנית כזאת מפסיקה ואז אתה נמצא בשוקת שבורה, שגם משאבים שקיבלת ועשית עם זה משהו, שגם הבנת, אולי הבנת בדיוק או בערך מה דרשו ממך אבל הוספת משלך, אתה היום במצב שגם אין לך את המשאבים האלה להמשיך.
<פרנקו גונן: לכן זאת בעיה שצריך לחשוב עליה כשמדברים על תכניות - - -
אברהם מיכאלי: אדוני המנכ"ל, כל מי שבא מרוסיה, יש לנו את הזיכרון של השלטון הקודם, שאצלם היו כל הזמן תכניות חומש.
אברהם מיכאלי: היו עושים הרבה אספות, אחר כך אצלם לא עקבו, כי לאף אחד לא אכפת, פה אנחנו עוקבים וכבר לפני שנה-שנתיים גילינו שזו תכנית לא - - -
יואל רזבוזוב: דנה, תרשמו איפה זה עומד, כל העניין של החומש, השולחנות העגולים.
יואל רזבוזוב: לקבל איזה משהו, קריאת ביניים של מה שהם עשו.
<פרנקו גונן: אני יכול לומר לך שיש דבר שלפחות אותי עודד, שהגיע אלינו משרד הקליטה וישב איתנו בשולחן, עם כל אנשי המקצוע בתחום של עלייה, כפי שאתה רואה כאן, כדי לשמוע מה דעתנו ומה אנחנו חושבים שצריכים להיות התהליכים הנכונים לקליטת עלייה.
<פרנקו גונן: זו כבר בשורה טובה.
<פרנקו גונן: אני חושב שזה השינוי שצריך לקרות לשלטון המרכזי אל מול הרשות המקומית כדי להגיע לתכניות שהן באמת מתאימות לאוכלוסייה.
אברהם מיכאלי: ראשון היא יחסית רשות חדשה בקליטת עלייה.
אברהם מיכאלי: רשויות שהתחילו בשנות ה-70 לקלוט כמויות עברו את זה בצורה אחרת.
אברהם מיכאלי: ראשון זכתה לקלוט בכמויות רק בשנות ה-90.
אברהם מיכאלי: רשויות שליוו את העלייה - - -
<נסים כהן: זה לא מדויק.
<נסים כהן: מטה הקליטה הוקם בשנות ה-70.
אברהם מיכאלי: אני מלווה את ראשון מהיום הראשון שאני חי בארץ והגעתי בשנת 70'.
אברהם מיכאלי: אתם התחלתם בשנות ה-90 לקלוט קליטה ישירה, כמו שאומרים, גם מברית המועצות וגם אחר כך מאתיופיה.
<פרנקו גונן: עם פיתוח מערב העיר, נכון.
<טל ליפובצקי-טשורני: התחום של נוער עולה בסיכון.
<טל ליפובצקי-טשורני: מופעלות כאן בעיר שתי תכניות.
<טל ליפובצקי-טשורני: תכנית מחוברים, בתקציבים של משרד הקליטה.
<טל ליפובצקי-טשורני: מי שמפעיל את התכנית כאן זו הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, ומתבגרים בעלייה, שאותה התחיל האגף לקידום נוער בסיכון.
<טל ליפובצקי-טשורני: המטרה היא באמת לתת פעילות אלטרנטיבית לנוער מתבגר בגילאי 12-19.
<טל ליפובצקי-טשורני: אנחנו רואים איך הגיל שלהם מבחינת חשיפה למצבי סיכון יורד עם השנים וכאן, דוד, אולי תרצה להגיד משהו על מחוברים?
<דוד בן שושן: כן.
<דוד בן שושן: קודם כל מחוברים, יש לה מאטצ'ינג של העירייה, בנוסף למימון של המשרד לקליטת עלייה.
<דוד בן שושן: זאת השנה השלישית שאנחנו מפעילים את זה.
<דוד בן שושן: למענה כבר יש מענה כמעט ל-200 בני נוער - - -
אברהם מיכאלי: באיזה גילאים?
<דוד בן שושן: 12-18, 17, אפשר להגיד אפילו.
<דוד בן שושן: אנחנו מדברים על נוער יוצא אתיופיה ונוער יוצא חבר העמים, כשלמעשה, לא רשום פה, אבל גם הרשות המקומית נותנת דגש מאוד חזק בנושא של התנהגויות סיכוניות בקרב בני נוער עולה ויש לנו גם רכזים של יוצאי אתיופיה, גם של חבר העמים, שהם נותנים פעילות לכל האוכלוסייה, החל מגיל גן וכלה - - -
<דוד בן שושן: אם אנחנו מדברים על החינוך הפורמלי עצמו אז אנחנו נמצאים בבתי ספר שיש בהם ניקוד של העולה ואנחנו נותנים קצת יותר דגש בנושא של התרבות והחיבור שלהם לתרבות הישראלית ומניעת התנהגויות סיכוניות.
<דוד בן שושן: ידוע שאותם בני נוער חשופים יותר להתנהגויות סיכון.
<דוד בן שושן: מעבר לכך אנחנו נותנים יותר בחינוך הבלתי פורמלי, אנחנו מפעילים מועדוני נוער, יש לנו מדריכים שמאתרים את הנוער ונותנים לו סדנאות, חוגים של ספורט עם מגוון שלם של חוגים, החל מאמנויות לחימה וכלה בחוגי צילום ו - - -
יואל רזבוזוב: אתם נותנים חוגים, על חשבונכם?
<פרנקו גונן: במסגרת פרויקט 'עיר ללא אלימות' הכנסנו קבוצה לא מבוטלת של מדריכי רחוב שהיו לנו בכמות מצומצמת מאוד לפני פרויקט 'עיר ללא אלימות'.
<פרנקו גונן: היום, אם קודם היו לנו שניים-שלושה מדריכי רחוב, היום יש לנו סדר גודל של 15 מדריכי חבורות רחוב.
<פרנקו גונן: הם משפיעים בצורה דרמטית על הפעילות, כי אתה לא מצליח להביא את הנוער הזה לתוך מרכזים, אתה צריך לפגוש אותו ברחוב.
<פרנקו גונן: אתה פוגש אותו ברחוב ולאט לאט מחבר אותו אליך ולמרכזים שלך.
<פרנקו גונן: התהליך הזה הוא התהליך שלדעתי עשה שינוי אצלנו בטיפול בנוער בצורה מיטבית.
יואל רזבוזוב: אתם מצליחים להביא אותם למרכזים?
יואל רזבוזוב: נגיד יצאתם לרחוב, מצליחים להביא אותם למרכזים?
יואל רזבוזוב: מה הסוכרייה שאתם נותנים?
<דוד בן שושן: הסוכרייה זה אותם חוגים וסדנאות שאמרתי לך.
יואל רזבוזוב: סדנה, אני לא רואה בן נוער, בחור צעיר בן 15 שמישהו ברחוב אומר לו סדנה, הוא לא יבוא לסדנה.
יואל רזבוזוב: איזה שהוא חוג, אתה צריך למשוך אותו עם חליפת ג'ודו או עם כדור, שיקבל בגדים לזה.
<דוד בן שושן: יש לנו ספורט, יש לנו את הג'ודו, כמו שאתה אומר, יש לנו כדורגל, חוגי צילום.
<דוד בן שושן: דברים שהוא לא יקבל אותם במקום אחר בצורה כזאת חופשית, לצורך העניין.