GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דברה ברונר: זו קהילה יהודית קטנה שמנסה לצמוח ולהנציח את האבנים האלה כדי שהעולם ידע שזה שם.
<דברה ברונר: עבורי, מאוד חשוב שאנשים ידעו אם היו להם בני משפחה שנקברו בבית עלמין זה, מאוד חשוב שחלקו התגלה כעת ולדעתי מדובר בחלק מאוד חשוב לאנשים בעולם, אבל גם לקהילה בבלארוס שצריכה להמשיך ולצמוח.
יואל רזבוזוב: לפני שנתחיל לצפות בסרט אני מבקש להבהיר שברור שמדובר בהרס מצבות שקרה בזמן השלטון הקומוניסטי ואני יודע שהשלטון הנוכחי, איך לו בכך יד ורגל וידוע שהשלטון הנוכחי פועל ככל יכולתו למען כבודם של היהודים ולמניעת הפגיעה בזכרם של המתים.
יואל רזבוזוב: אני באמת רוצה להודות לשגריר שנענה במהירות לבוא לכאן לדיון החשוב הזה ולתת לנו את התשובות.
יואל רזבוזוב: ועכשיו אנחנו נראה את הסרט.
יואל רזבוזוב: (הקרנת סרט).
יואל רזבוזוב: בהחלט סרט קשה ולא נעים לצפייה ואנחנו באמת, כמדינת היהודים, צריכים לתת על כך את הדעת ובאמת לראות איך אנחנו מנסים למנוע מצבים כאלה, כמובן בעתיד, אבל גם לראות איך משפרים את המצב הזה.
יואל רזבוזוב: עכשיו נעשה שיחה בסקייפ עם נציגי הקהילה היהודית, עם רגינה סימוננקו, שהיא מנהיגת הקהילה היהודית בעיר ברסט ועם ארתור ליפשיץ.
יואל רזבוזוב: (מנהלים שיחה בסקייפ עם נציגי הקהילה היהודית בברסט, בלארוס).
יואל רזבוזוב: (אומר דברים בשפה הרוסית)
<ולאדימיר סקבורצוב: (אומר דברים בשפה הרוסית).
יואל רזבוזוב: (אומר דברים בשפה הרוסית).
<רגינה סימוננקו: (אומרת דברים בשפה הרוסית).
יואל רזבוזוב: משרד החוץ, יעקב ליבנה, מנהל מחלקת אירו אסיה, בבקשה.
<יעקב ליבנה: בוקר טוב.
<יעקב ליבנה: קודם כל הייתי רוצה לברך על הדיון הזה, זה דיון חשוב, חשוב שהכנסת נדרשת לסוגיה הזאת שמלווה אותנו כבר הרבה שנים.
<יעקב ליבנה: התופעה הזו מוכרת לנו מחלקים גדולים מאוד מהמרחב הזה, הסובייטי, גם בבלארוס וגם במדינות אחרות, פולין, אוקראינה וכדומה.
<יעקב ליבנה: זה לא מקרה יחיד, לצערנו, והתופעה, כפי שהיושב ראש אמר, היא באמת תופעה קשה וקשה לראות את התמונות האלה.
<יעקב ליבנה: מה שמעודד אותנו, אני מתחבר פה לדברים של שגריר בלארוס, זה באמת הצורה החיובית והרצינית, אני חושב, שממשלת בלארוס מתייחסת כיום לנושא הזה.
<יעקב ליבנה: לא רק הממשלה אלא, כמו ששמענו מנציגי הקהילה היהודית, גם האנשים בברסט ובמקומות אחרים.
<יעקב ליבנה: זה מאוד מאוד חשוב שהגישה כיום היא לא הגישה כפי שהייתה פעם.
<יעקב ליבנה: אנחנו מצידנו במשרד החוץ הסוגיה הזו היא סוגיה חשובה על סדר היום שלנו, סוגיה שאנחנו מלווים אותה, לא רק הנושא של המצבות אלא בכלל הסוגיה של זכרון החיים היהודיים וזכרון השואה על כל ההיבטים שלו, מכיוון שהדברים הם כולם מתחברים לצערנו.
<יעקב ליבנה: אנחנו נמשיך לעקוב אחרי הדברים ולהיות כמובן בקשר עם ממשלת בלארוס כדי לסייע בנושאים האלה.
<יעקב ליבנה: אנחנו מאוד מקווים שגם הממשלה וגם הרשויות המקומיות, כמובן בסיוע של ארגונים נוספים, ארגונים שפועלים בהתנדבות, ניתן יהיה לממש את הפרויקט הזה של ההנצחה, כפי שדובר.
<יעקב ליבנה: זה פרויקט חשוב וכמובן חשוב שהכנסת תמשיך ותעקוב את הדברים האלה.
<יעקב ליבנה: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: תודה ליעקב, מנהל מחלקת אירו אסיה במשרד החוץ.
יואל רזבוזוב: אנחנו ממשיכים לקרול נוריאל מהליגה נגד השמצה.
<קרול נוריאל: אנחנו מוותרים על זכות הדיבור בהיבט הזה, אבל דברה מאוד הייתה רוצה להגיב.
<דברה ברונר: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) אני יכולה לתת לכם קצת יותר מידע על מימון אפשרי ויותר רקע לגבי מספר קישורים אחרים, שלדעתי אתם צריכים לדעת עליהם.
<דברה ברונר: אני יודעת שלסלי וייס, יו"ר הוועדה האמריקנית למורשת יהודית בחו"ל, היתה בבלארוס בחודש אפריל והשגריר הבריטי במינסק, ברוס באקנל, קישר אותי עם אותה ועדה, לאחר שסיפרתי לו על המצבות.
<דברה ברונר: הם גילו עניין באפשרות תמיכה, וביקשו ממני לגבש את נתוני המקרה לתמיכה, שעליהם אני עובדת כרגע.
<דברה ברונר: קיימנו כבר דיון בנושא, הם יודעים שאני כאן וראו את המאמרים וכעת גם הם מעורבים בזה.
<דברה ברונר: קיימת אפשרות שהמימון או חלק ממנו יגיע מהם, לכן רצוי שהם יוזמנו להשתתף בדיון הזה.
<דברה ברונר: יחד עם זאת, אינני יודעת אם זה מתאים אבל אני אגיד זאת בשלב זה – נפגשתי מספר פעמים עם ולרי דוגן, אחת מאנשי שגרירות בלארוס בבריטניה, בעניין קצת שונה אבל רלוונטי, מאחר והם פנו אליי בעניין הגדלת המודעות לשואה בבלארוס, דבר שנשמע כמוסיקה ערבה לאזניי, כעת יש לדון בנושא התנהלות השיחות בינינו.
<דברה ברונר: שוחחתי עם מנהל לימודי השואה, מהקרן ללימודי השואה בבריטניה וראוי לציין שהוא לא ממש יודע על סיפור השואה בבלארוס, כי הוא די סגור.
<דברה ברונר: אבל, הם הסכימו לבוא איתי לבלארוס, כך שיש פיסה שלמה שתיפתח שם, אשר לדעתי גם תתקשר לזה, מאחר ויש עוד הרבה היסטוריה שנמצאת גם בברסט.
<דברה ברונר: אני חושבת שזה פתח לסיפור גדול יותר, לכן קורים כל מיני דברים.
<דברה ברונר: הארגון "The Together Plan" גייס את כספי מימון הגדר שביקשו, כעת היא תיבנה והם יהיו מוגנים, כך שזה הצעד הראשון.
יואל רזבוזוב: תודה, דברה.
יואל רזבוזוב: אני חושב ששיתוף פעולה עם ארגונים ממשלתיים, אולי מדינת ישראל צריכה לחשוב על איך היא יכולה לארגן את הכסף, זה מאוד חשוב.
<קרול נוריאל: אני בכל זאת רוצה לנצל את הבמה הזאת שניתנה לנו להגיד כמה מילים על העניין של האנטישמיות בבלארוס היום.
<קרול נוריאל: בסקר שאנחנו ערכנו במאי האחרון, שהקיף 102 מדינות וישויות ברחבי העולם ובדק עמדות אנטישמיות, זאת אומרת עד כמה הן רווחות במדינות השונות, יצא שבבלארוס, עלה מהסקר שלנו, יש 38% של עמדות אנטישמיות.
<קרול נוריאל: אם אנחנו חושבים על זה ככה במספרים שקל יותר לחשוב עליהם זה אחד מתוך שלושה אנשים בבלארוס מחזיק בעמדות אנטישמיות.
<קרול נוריאל: אני חושבת שלעניין הזה של שימור זכר הקהילה היהודית בעיירות קטנות, ואנחנו שמענו על 30,000 יהודים שנרצחו בבלארוס, יש ערך מאוד גדול כשאנחנו מדברים על, כמו שדברה הזכירה, החינוך לזכרון השואה ושימור הקהילות היהודיות הללו.
יואל רזבוזוב: תודה, קרול.
יואל רזבוזוב: אני חושב שבאמת הקמת איזה שהיא אנדרטה יכול לסייע בנושא, גם החינוכי וגם התודעתי.
יואל רזבוזוב: חברים, אני חושב שאנחנו נסכם את הדיון הזה - - -
<גדליה פקר: אני יכול להגיב?
יואל רזבוזוב: כן, תציג את עצמך, בבקשה.
<גדליה פקר: אני עליתי ב-1990 ודווקא עליתי מברסט, מבריסק.
<גדליה פקר: בסוף שנות ה-80 עזרתי לחדש את הקהילה היהודית בברסט יחד עם אחרים וגם אבא של רגינה, ארקדי בלייכר, שהיה שם גם ראש קהילה.
<גדליה פקר: אני כל הזמן בקשר עם כל הקהילות, חוץ מזה שאני מוזמן לפה, כנציג של התאחדות יוצאי בלארוס פה בישראל ואני 20 שנה יושב ראש יוצאי בלארוס בירושלים.
<גדליה פקר: כל שלוש-חמש שנים נוסע לשם, הייתי גם ב-2010, היה שם כנס של השואה.
<גדליה פקר: אני כל הזמן בקשר עם הקהילות, גם פה וגם שם.
<גדליה פקר: הייתה פה קהילה, זאב בלמס, לצערי נפטר באפריל, הוא מאוד עזר לקהילה שם, בכל העניינים.
<גדליה פקר: גם ב-24 ב'יד ושם' היה לנו טקס, יש לנו מצבה של קרן קימת ושם שמתי לוח ליהודי ברסט שהושמדו שם.
<גדליה פקר: גם בנושא הזה דיברתי עם האלמנה של זאב בלמס, שלשום, כשאתם הזמנתם אותי לפה, והיא אמרה שהוא דיבר פעם עם השלטונות והנושא הזה שבמקום שהיה בית קברות היום יש אצטדיון, הוא דיבר עם השלטונות והשלטונות היו מסכימים אם מישהו היה בונה להם אצטדיון חדש על דברים אחרים.
<גדליה פקר: ב-97', כשהייתי עם משלחת יוצאי בריסק, שהיום הם כבר לא בחיים, עוד פעם אנחנו הסתובבנו באצטדיון וראינו את זה.
<גדליה פקר: זה לא נושא חדש.
<גדליה פקר: כל הכבוד לארקדי בלכר ולרגינה ששנים הם מנסים לשמור את כל המצבות וכל הדברים.
<גדליה פקר: אני בעניינים וכל מה שצריך ממני, מארגון יוצאי בלארוס, אנחנו מוכנים לעזור ולהשתתף.
<גדליה פקר: דיברתי עם מיכאל אולשנסקי, הוא גם נתן את כל הסמכויות, שאני גם חבר הנהלה ארצי.
יואל רזבוזוב: תודה לך, יושב ראש סניף ירושלים של ארגון יוצאי בלארוס, גדליה פקר.
<דברה ברונר: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) יש מחקר שיכול לסייע בנושא וזה יכול להיות מצוין להיות קשורים לאוניברסיטאות.
<דברה ברונר: יש שם שמצאתי, ד"ר ליאוניד סמילוביצקי, מאוניברסיטת תל אביב, אני לא יודעת אם מישהו מכיר, הוא כבר עשה מחקר בנושא ואולי הוא יהיה מעוניין בנושא.
<גדליה פקר: אני מכיר את ליאוניד סמילוביצקי, הוא גם בארגון שלנו.
יואל רזבוזוב: בני, מהסוכנות היהודית, בבקשה.
<בני לידסקי: אני באמת מודה ליואל על היוזמה לקיים דיון ולכל האנשים שפועלים גם בשטח וגם השגריר שמסייע בקידום הפרויקט.
<בני לידסקי: אני חושב שבאמת צריכים לגבש איזה שהוא צוות מכל הצדדים שיקדם את הרעיון בפועל.
<בני לידסקי: רגינה היא בין היתר גם רכזת של הסוכנות היהודית בברסט ואני אבקש ממנה להעביר לנו את כל החומר וננסה לגייס את הגורמים הנוספים לפרויקט.
<בני לידסקי: אני חושב שגם הקונגרס האירו אסיאתי וגם אנשים בארצות הברית שבאו מבריסק, כי זו עיר מאוד ידועה בהיסטוריה היהודית, ולנסות לסייע לקידום הפרויקט גם במישור הארגוני וגם במישור הפיננסי.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לבני.
יואל רזבוזוב: אני חושב שחשוב מאוד שאתה כאן ובאמת אחד הגופים שאנחנו תמיד פונים אליו זה הסוכנות היהודית.
יואל רזבוזוב: אם תוכל להעביר את זה ליושב ראש, לנתן שרנסקי, ממש סיכום של הדיון הזה ואת כל החומרים ואנחנו ביחד נחשוב ונקים קבוצת חשיבה לראות איך אנחנו בוחנים את העניין של גיוס כספים לטובת הפרויקט הזה.
יואל רזבוזוב: אנחנו ניתן לכבוד השגריר סקבורצוב להגיב.
<ולאדימיר סקבורצוב: (אומר דברים בשפה הרוסית)
יואל רזבוזוב: אני רוצה קצת לחזק את כבוד השגריר, שאמנם הדיון באמת על נושא מאוד רציני, אבל מי שיודע או זוכר את העבר שלי, הייתי ג'ודוקה אולימפי וגביע העולם האחרון שזכיתי בו היה בבלארוס והנפתי שם את דגל ישראל ובגמר ניצחתי אלוף אירופה מבלארוס ואז כל הבלארוסים הגיעו, כשהם אומרים שלאף אחד הם לא היו סולחים על מדליית הזהב הזאת, אבל בגלל שאני ישראל, את הישראלים הם מאוד אוהבים, הם אוהבי ישראל.
יואל רזבוזוב: אז ככה לפחות בעולם הספורטיבי אנחנו קיבלנו שם, דווקא במקום הזה, הרבה תמיכה.
<קרול נוריאל: מילה אחרונה לעניין הסקר.
<קרול נוריאל: אני רק רוצה לחדד דבר אחד, כבוד השגריר, שמה שאנחנו מדברים זה לא על אירועים אנטישמיים, צלבי קרס או מאמרים או דברים כאלה, אנחנו מדברים על עמדות, מה באמת אנשים חושבים על יהודים.
<קרול נוריאל: יכול להיות שיש כאן איזה שהוא מקום של חינוך שאפשר לטפל בו ביחד ולבנות מזה משהו.
<קרול נוריאל: אנחנו לא אומרים שבבלרוסיה יש תקריות אנטישמיות, בטח לא כמו במדינות אחרות באירופה, וזה ברור לחלוטין, בטח לא באותה רמה ולא באותו עומק, יחד עם זה אולי העניין של מה חושבים על יהודים או סטריאוטיפים ודעות קדומות, אולי בזה כן אפשר לטפל ביחד.
יואל רזבוזוב: תודה לקרול נוריאל.
יואל רזבוזוב: לסיכום, אני מודה לכבוד השגריר סקבורצוב שהגיע לכאן, לדברה שהגיעה לכאן מרחוק ובאמת התאמצה להגיע לדיון הזה, ועל כל החומרים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שאנחנו קודם כל רוצים לעשות שיתוף פעולה, רק בשיתוף פעולה זה יעבוד.
יואל רזבוזוב: אני מבקש ממדינת בלארוס באמת לקחת את העניין הזה באופן הכי רציני ברמה הפדרלית, להוריד את זה לרמה המוניציפאלית כדי שיבינו שכאן בכנסת ישראל, במדינה, זה נושא מאוד חשוב, ומהצד שלנו אנחנו מבינים שיש את העניין הפיננסי, אנחנו נעשה קבוצת חשיבה לראות איך אנחנו יכולים לסייע, במה זה כרוך, אבל לפחות מבחינת התמיכה שלכם, שהיא נורא חשובה מבחינת אישורים ורישוי של כל הפרויקט הזה, הוא נורא חשוב, ואני חושב שמהיום הזה אנחנו כמדינה, מדינת ישראל, נשים דגש ונשים את הפרויקט הזה לסדר היום הציבורי ובאמת ננסה להקים את זה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהפרויקט הזה, מעבר לזיכרון ומעבר לערכיות והמוסריות שאנחנו חייבים כמדינת היהודים לעשות זאת, יש בו הרבה מהעניין שדיברנו עליו, עניין חינוכי.
יואל רזבוזוב: שלום.
יואל רזבוזוב: קודם כל אני שמח להיות בבית, בנתניה.
יואל רזבוזוב: סוף סוף משהו קרוב לבית ולא שעתיים - - -
אברהם מיכאלי: לא הבנתי למה קבעת בנתניה.
יואל רזבוזוב: עכשיו אתה תבין למה קבענו בנתניה.
יואל רזבוזוב: אנחנו מתחילים דיון בנושא טיפול משרד הפנים ורשות האוכלוסין וההגירה בקליטת עולים ברשויות מקומיות, כדוגמה נתניה, בגלל זה אנחנו בנתניה.
יואל רזבוזוב: כששמעתי על הטיפול שעושים ונותנים בנתניה מאוד אהבתי את הרעיון, דיברתי עם חברי עמוס ארבל, שהוא מנהל אגף מרשם ומעמד ברשות האוכלוסין שהעלה את הנושא הזה.
יואל רזבוזוב: כבר במקביל עבדנו עם אילה סויסה, שמטפלת כאן בנושא העולים, יש לנו כאן את הסגנית, סיגלית.
יואל רזבוזוב: סך הכול אני כן שומע גם ביקורת מהשטח שאנשים מאוד מאוד מאוד מרוצים ואני חושב שזאת הדוגמה - - - בדרך כלל אנחנו עושים דיונים בוועדה והרבה פעמים אנחנו מבקרים, תפקיד הוועדה גם לבקר, אז כאן אנחנו באנו לשבח ולראות איך לוקחים את המודל הזה הלאה, כי המודל הזה הוא לא רק מיטיב עם העולים שמגיעים לכאן, הוא מיטיב גם עם כלל האוכלוסייה שמקצרים את תור ההמתנה ויש פה פחות לחץ בתוך הלשכה, בתוך המשרד.
יואל רזבוזוב: כמובן אני מבין שעדיין בזה לא ייפתרו כל הבעיות, עדיין אנשים ממתינים ועל זה דווקא הייתי רוצה להרחיב, אמנם זה טיפה סוטה מהנושא של הוועדה אבל כן היינו רוצים לראות איך אנחנו יכולים לסייע בעניין הזה כבית מחוקקים וכמובן להעביר את האינפורמציה לשר האוצר ושר הפנים החדש, שגם נאחל לו בהצלחה בתפקיד החדש, רק ביום שלישי הוא נכנס לתפקיד, ביום שני לדעתי נכנס התפקיד לתוקף.
יואל רזבוזוב: אני כבר ביום שני דיברתי איתו ואמרתי לו 'אתה רואה?
יואל רזבוזוב: אתה נכנס וכבר משבחים את העבודה של המשרד שלך', אז הוא אמר, 'ממחר אני אקבל את הברכה הזאת רשמית'.
יואל רזבוזוב: יש לנו כאן את נציגי העירייה, את ג'ורג' דובין, את מאשה נוביקוב מנתיב, את חברי הוועדה, את מרב תורג'מן היועצת המשפטית, לירון הדוברת, חבר הכנסת מיכאלי, שהצטרף מרחוק ויש לו עוד דיון בראש העין, אבל הוא עשה מאמצים כי אנחנו דנו על זה ממש בקצרה.
יואל רזבוזוב: יצטרף אלינו חבר הכנסת ליטינצקי וכמובן נציגי הארגונים, משרד העלייה והקליטה וכל מי שמסייע.
יואל רזבוזוב: בסופו של דבר אנחנו מדינת עלייה ואחרי זה הקליטה, הדברים האלה עובדים ביחד ואנחנו צריכים להקל על העולים.
יואל רזבוזוב: יש לנו גל עלייה גדול השנה, אנחנו נגיע לכ-25,000 עולים ואנחנו צריכים לעשות את כל המאמצים.
יואל רזבוזוב: השלב הראשון שלהם, כשהם פוגשים את מדינת ישראל, זה דווקא משרד הפנים, אלה הלשכות הראשונות שהם מגיעים וברגע שכאן היחס כלפיהם יהיה אוהד והם באמת יראו שהמדינה כן עושה את כל המאמצים בשביל לקלוט אותם, אני חושב שזה כבר ייתן להם אנרגיה ומצב רוח לשאר התהליך של הקליטה.
יואל רזבוזוב: אז, אברהם, אתה רוצה לשמוע ואחרי זה תתייחס?
אברהם מיכאלי: אני רוצה לשמוע.
<עמוס ארבל: ראשית, אדוני היושב ראש, אני מברך על ביקורך.
יואל רזבוזוב: סליחה, שכחתי את הסוכנות היהודית וכמובן דנה, מנהלת הוועדה, שהיא המנצחת על התזמורת הזאת.
<עמוס ארבל: אני כמעט שש שנים בתפקיד ולא זכור לי ביקור של ועדת כנסת כזו או אחרת בלשכת רשות האוכלוסין ואני מברך על היוזמה ועל הרעיון.
<עמוס ארבל: אני חושב שזה מאוד מאוד חשוב להגיע ולראות סוגיות שבוערות בשטח עצמו ולשמוע את האנשים בשטח, זה מחבר הרבה יותר את תהליך החקיקה או את הביקורת, לא משנה, כל התהליכים האחרים שקורים בכנסת, לאלה שעוסקים במלאכה ביום יום שלהם.
<עמוס ארבל: אנחנו מגיעים הרבה לכנסת, אבל מגיעים כמטה ולא מגיעים כלשכות.
<עמוס ארבל: החריג הנוסף זה לשמוע גם דברים טובים מוועדת כנסת על עבודת רשות האוכלוסין.
<עמוס ארבל: לא תמיד או ברוב המקרים אנחנו באים לתאר תהליכים או אפילו לחטוף ביקורת וכן הלאה, לא שלא צריך, אבל זה מרומם את הלב ומעודד ומשמח.
<עמוס ארבל: אלה שעוסקים במלאכה ביום ביום, במלאכה השחורה, השוחקת, הקשה ממש ברמה של שליחות, אני חושב שזה מחזק עוד יותר את העובדים שלנו ונותן להם תחושה טובה של העשייה הנפלאה שהם עושים.
<עמוס ארבל: לשכת נתניה, מעבר לעבודה היומיומית שלה, כמו כל יתר הלשכות, של ביומטרי וטיפול בכל הפניות האחרות, מתאפיינת בקליטת עלייה.
<עמוס ארבל: לא בקליטה, אלא בטיפול בעולים, נקרא לזה כך, כי נתניה היא עיר קולטת עלייה ו - - -
יואל רזבוזוב: עיר קולטת עלייה שקולטת הכי הרבה עלייה ולא מוכרת כעיר קולטת עלייה על פי החוק.
<עמוס ארבל: אני לא בקי בפרמטרים האלה, אני בקי בכמות שמגיעה לכאן.
<מאשה נוביקוב: זה חוק עתיק.
יואל רזבוזוב: אנחנו מכירים את הסוגיה.
<עמוס ארבל: אם זה העלייה מפלשמורה שהגיעה ב-2011-12 ונתניה קלטה לא מעט אנשים, אם זה העלייה, נקרא לה הרוסית, או מחבר העמים, אוקראינה בשנה האחרונה, והעלייה הצרפתית שהיא מאוד מאוד חזקה בנתניה, ככזו שהיא קולטת עלייה, זה מעמיס מאוד מאוד על הלשכה.
<עמוס ארבל: כל עולה מבורך ואנחנו עושים הכול כדי שהוא יטופל בצורה הטובה ביותר, אבל הלשכה לא מקבלת כוח אדם, או לא מרחיבה את המשרד או מקבלת עוד עמדות, או מקבלת עוד מטראז' לפי כמות העולים.
<עמוס ארבל: זה המצב הסטטי שלה מלפני 10-15 שנים וכך היא מתנהגת.
<עמוס ארבל: אז אם יש פחות עולים היא פחות עמוסה ואם יש יותר ואנחנו מטפלים בהם, וכל הזמן הראש שלנו חושב איך אפשר לעשות טוב יותר לקבוצת העולים, לא משנה מאיזה מדינה היא מגיעה, כי העומסים ויכולת הטיפול של העובדים בלשכה, גם אם ייצאו מגדרם, הוא כמעט בלתי אפשרי והוא מאוד מאוד בעייתי, כי זה לא השירות שאנחנו רוצים לתת לעולה.
<עמוס ארבל: העולה קודם כל ובראש וראשונה הוא לפני כל אחד, אבל כשהוא מגיע לפה ויושב פה עם העובד הזר ועם השוהה הבלתי חוקי ועם המסתנן ועם כל מה שאתם רק לא רוצים, מבלי לפגוע, עם אוכלוסיות מיעוטים אחרות שהלשכה הזו מבורכת בהם והם מגיעים לכאן ואחד צועק ואחד מקלל ולפעמים גם מביאים משטרה וכן הלאה, המצב פה הוא מאוד קשה וזו לא קבלת הפנים שאנחנו רוצים לתת לעולים.
<עמוס ארבל: אוכלוסיות ייחודיות אחרות כמו 'נפש בנפש' וטיסות עולים מרוכזות שאנחנו עושים עם הסוכנות היהודית, כשכל המטוס הוא עולים חדשים, אנחנו יודעים לנתב אותו שהוא לא יגיע בכלל ללשכה בפעם הראשונה, תעודת הזהות, הרישום שלו וכן הלאה.
<עמוס ארבל: הוא יבוא כשהוא ירצה לשנות כתובת או כשיתווסף לו ילד וכן הלאה, כמו כל אזרח ישראל, ועד אז הוא כבר קצת משופשף.
<עמוס ארבל: אבל הבום הראשון של העולה החדש בשבועיים-שלושה הראשונים שלו, כשהוא מגיע ללשכה זה טראומטי, זה נורא, זה קשה.
<עמוס ארבל: אני אומר לכם את זה כי קשה.
<עמוס ארבל: האזרח הישראלי אומר 'אני צריך לקחת יום חופש, אני הולך למשרד הפנים', זה כשהוא יודע לדבר עברית, כשהוא יודע גם לצעוק, כשהוא יודע גם לעמוד על הזכויות שלו.
<עמוס ארבל: העולה החדש בהלם ואנחנו מוצאים את עצמנו בסיטואציה מאוד מאוד לא נעימה, גם אם אנחנו מאוד רוצים, ואז הוא מאבד את עצמו כאן, מה הוא עושה?
<עמוס ארבל: הולך תופס עורך דין שכולה בא איתו, מראה לו את הדרך ללשכה, ממלא במקומו את הטפסים במקרה הטוב וקצת צועק במקומו כדי שהתור יהיה יותר מהר או מה אפשר לזרז את התהליך וכן הלאה ועל זה הוא שם כמה אלפי יורו טובים או כל מטבע זר אחר טוב ועורכי הדין די חוגגים על העולים החדשים במדינת ישראל.
<עמוס ארבל: אני אומר את זה כאמירה אחראית, לא שיש לי חלילה משהו נגד עורכי דין, יש להם גם תפקיד במקרים קשים או בעייתיים, זה בסדר, הם מתמודדים איתם מול בתי המשפט ועוד, כי לא כל עולה חדש בדיוק עונה על המשבצת מהר, יש מסמכים בעייתיים, יש ילדים כך, יש תעודות לידה, יש כל מיני, אז שם צריך את עורכי הדין, בסדר.
<עמוס ארבל: ברוב המקרים לא צריך עורכי דין והם מגיעים איתם לכאן והם מייצגים אותם וצר לנו על זה שהעולים החדשים נופלים בעניין הזה וקשה לנו, אין לנו יכולת להגיד לעולה חדש 'אל תיקח עורך דין, אל תביא לפה מישהו שייצג אותך, אנחנו יכולים לטפל בך גם בלי'.
<עמוס ארבל: הלשכות עושות באמת כל מה שרק אפשר לעשות, בוודאי לשכת נתניה שהיא מוכוונת עלייה, נקרא לזה כך, בכמות של האנשים כאן, אבל לא תמיד היא מסוגלת לתת מענה בקצב שהעולים רוצים ובכמויות שאנשים מגיעים לכאן, לתת טיפול באמת מיטבי.
<עמוס ארבל: אנחנו מדברים המון על שיפור שירות, שהכול יישלח בדואר ו'אתה לא צריך לבוא', 'תיכנס לאינטרנט ונשלח לך תעודת לידה ותמצית אישור', וכן הלאה וכן הלאה.
<עמוס ארבל: זה טוב גם לאזרחים הישראלים.
<עמוס ארבל: שיפור השירות מול לשכת נתניה הוביל לרעיון הזה ביחד עם הסוכנות היהודית איך אפשר לעשות שיהיה יותר טוב.
<עמוס ארבל: העולים החדשים באים ללשכת נתניה לא כי הם גרים בנתניה.
<עמוס ארבל: הם הולכים לגור בנתניה כי הם מטופלים בלשכה.
<עמוס ארבל: הם יודעים איזה לשכה טובה יש בנתניה ולפי זה הם מחליטים לבוא לגור בנתניה.
<עמוס ארבל: אני אומר את זה בהמון שבח ללשכה, למרות הטענות ולמרות העומסים.
<עמוס ארבל: יש לנו כאן מאות פניות של עולים שהגישו בקשות והלשכה לא מגיעה אליהם לטפל בהם בזמן שאנחנו היינו רוצים.
יואל רזבוזוב: יש איזה שהוא זמן לטיפול ממוצע בעולה?
<עמוס ארבל: העלייה מצרפת מאופיינת, רציתי להגיד את זה קצת יותר מאוחר, בזה שהיא לא כל כך מראה השתקעות כאן בישראל.
<עמוס ארבל: חלק לא מבוטל ממנה.
<עמוס ארבל: אנחנו, אני לא רוצה להגיד מעלימים עין, אבל בגדול חוק השבות מדבר על זה שאתה צריך להוכיח השתלבות או להראות סימנים, לא זוכר בדיוק איך כתוב שם, שאתה רוצה להשתקע בישראל או להראות סימני השתקעות.
<עמוס ארבל: אתה צריך להגיד 'באתי לארץ, אני מתכוון להשתקע בישראל'.
<עמוס ארבל: גם אם אחרי שעה קנית כרטיס ועלית למטוס אנחנו לא יודעים מזה, אבל בגדול אחד שבא לפה ואומר 'אני רוצה לעשות עלייה' ואומר לנו 'אני באתי לעשות עלייה כי יש שם אנטישמיות', או מבחינה כלכלית או חוק כזה או אחר בצרפת אנחנו נותנים לו לעשות עלייה, למרות שזה לא בדיוק המודל של העולה החדש שאנחנו רוצים.
<עמוס ארבל: חלק גדול מהבעיות של הבקשות שאנחנו לא מסוגלים לסיים אותן, יש פה בסביבות 200 בקשות שעומדות בצד וקצת קשה לטפל בהן או לסיים את הטיפול בהן כי האנשים לא כאן.
<עמוס ארבל: אתה צריך לראות תעודה, אתה צריך לראות מסמך, אתה צריך להביא את הבן אדם ואנחנו לא מתקדמים איתם כל כך וזה בחודשים - - -
אברהם מיכאלי: יכול להיות שאתם לא אשמים בזה.
אברהם מיכאלי: אנחנו אשמים בזה כי החוק שאתה מדבר עליו הוא לא טוב.
אברהם מיכאלי: צריך לשנות את החוק.
אברהם מיכאלי: יש מציאות חיים, מה לעשות, היהודים שלנו היום לא יכולים לשבת כולם פה.
<עמוס ארבל: אז, אדוני, אתה המחוקק.
אברהם מיכאלי: אנחנו אשמים בזה, אתה צודק.
<עמוס ארבל: אני איתך.
<עמוס ארבל: אז הייתה החלטה של שר הפנים אלי ישי - - -
אברהם מיכאלי: כן, לכל אלה שנאלצים לנסוע לעסקים שלהם עדיין לאפשר להם אזרחות.
יואל רזבוזוב: יש פה בין לנסוע להשתקעות.
<עמוס ארבל: אבל זה אולי לדיון בכנסת על חוק השבות, לראות איך אפשר לעשות תיקונים.
יואל רזבוזוב: בדיוק, צריך לעשות דיון על חוק השבות, לפרק אותו לגורמים ולראות - - -
<עמוס ארבל: - - - כל מילה שבתוכו.
<עמוס ארבל: הוא מאוד לא נגיש, הוא מאוד בעייתי, יש בו המון רגישויות.
אברהם מיכאלי: עמוס, הסוגיה הזאת היא לא כל כך מהחוק, אלא החלטת ממשלה שהייתה לפני כמה שנים שהחליטו שאלה שנמצאים בכל מקום בחוץ לארץ, אבל הם ישראלים, המשפחות שלהם פה, הילדים שלהם פה.
<עמוס ארבל: אדוני, השאלה היא גם מצחיקה, יושב בן אדם מולך ואם הוא יודע לשקר, אתה שואל אותו 'אתה הולך להשתקע?
<עמוס ארבל: ' והוא אומר לך כן, אבל הוא שקרן.
אברהם מיכאלי: כי מישהו לימד אותם לשקר.
<עמוס ארבל: אוקיי, אז הוא משקר .
<עמוס ארבל: והנורמטיבי או הבסדר שאומר לך 'אני לא משקר לך, בשבוע הבא אני עולה על מטוס וחוזר למשפחה שלי בפריז'.
<עמוס ארבל: אז הוא לא בסדר?
<עמוס ארבל: אותו נעניש ולא ניתן לו דווקא עולה?
<עמוס ארבל: זה נכון לתת להם עולה, הוא יבוא עוד שנה, הוא יבוא עוד שנתיים.
אברהם מיכאלי: היהודים מצרפת קוראים להם אבא של שבת.
<עמוס ארבל: את שמת לב שאני אמרתי - - -
יואל רזבוזוב: בואו ניתן לעמוס לסיים ואז נתייחס.
<עמוס ארבל: אני אמרתי לא סתם, גם בגיבוי של השרים, לא בכתוב, אבל בעל פה ובהסכמה וגיבוי מקצועי בעניין הזה, גם גדעון סער, גם אלי ישי אמר 'שיהיו.
<עמוס ארבל: שיבואו לפה, תן לו שיהיה עולה'.
<עמוס ארבל: קודם כל שיהיה, זה יחבר אותו למדינת ישראל, הוא יבוא בסוף.
<עמוס ארבל: הוא יבוא עוד שנה, עוד שנתיים, זה בסדר.
<עמוס ארבל: זה שטויות.
<עמוס ארבל: השאלה הזאת אם אתה נשאר פה או לא נשאר פה היא כבר לא רלוונטית וזה נכון לעשות.
<עמוס ארבל: המודל שהלכנו אליו עם הסוכנות ואנחנו ממש בתחילתו והלוואי שתהיה לנו היכולת והאמצעים והלוגיסטיקה להרחיב אותו גם למדינות נוספות וגם ללשכות נוספות, אנחנו לקחנו כתקופת פיילוט את הערים המאופיינים בעלייה מצרפת, שזה אשדוד, הרצליה, רעננה, נתניה, ירושלים ותל אביב והוצאנו את הטיפול בעולים מהלשכות שלנו החוצה.
<עמוס ארבל: זה מתחיל בהליך הגשת הבקשה דרך הגלובל של הסוכנות היהודית בירושלים, הם בודקים את הזכאות.
<עמוס ארבל: הבן אדם לא צריך לבוא לפה אפילו פעם אחת, הוא לא מתקרב ללשכה, כל ההליך מתבצע מולו דרך הגלובל, כמו 'נפש בנפש', כמו כל הגופים האחרים שבודקים זכאות.
<עמוס ארבל: הם יודעים להיות איתו בקשר טוב.
<עמוס ארבל: הוא משלים מסמכים, מאשרים לו את הזכאות שלו ושבוע אחרי זה, או מתי שהוא מאושר, אנחנו מביאים אותו או למרכז קליטה או מקום כמו בנתניה, שזה ליד בניין העירייה, הספרייה.
<אילה סויסה: בית הקהילה.
<עמוס ארבל: הוא בא לשם והעובד שלנו מגיע לשם מהבוקר פעם בשבוע.
<עמוס ארבל: בינתיים זה מספיק פעם בשבוע, אם צריך גם פעמיים בשבוע, אבל שלא יבואו לכאן.
<עמוס ארבל: אנחנו לא עובדים מול עורכי דין, לא עובדים מול אף אחד חיצוני.
<עמוס ארבל: עולה, לשכה וסוכנות, בזה נגמר העניין.
<עמוס ארבל: עובד דובר צרפתית שמגיע למרכז שסוכם עליו, הוא בא לשם, בפעם הראשונה כדי לקחת את כל המסמכים ואת כל מה שצריך ולראות שהכול בסדר, באישור של הגלובל, הוא מתזמן את ההגעה של הבן אדם, כמו זימון תורים שלנו ושבוע אחרי זה העובד שלנו חוזר ללשכה, רואה שהכול בסדר, מנפיק לו תעודת זהות.
<עמוס ארבל: שבוע אחרי זה, בדיוק שבוע זה לוקח, הוא בא עם תעודת הזהות, העולה מתוזמן לשבוע יותר מאוחר ובמודל הזה נותנים את תעודת הזהות לאלה שהיו בשבוע קודם ולוקחים את החומר מאלה שבאים ואלה שבאו שבוע אחרי זה, נותנים להם את תעודת הזהות.
<עמוס ארבל: אני חושב שזה מודל מאוד יפה, מאוד טוב.
<עמוס ארבל: יש כבר רעיונות.
<עמוס ארבל: בדיוק אריאל אמרה לי קודם שיש קבוצה של איטלקים בהרצליה שרוצים גם כן.
<עמוס ארבל: אין לנו יכולת לעשות את זה בכל הארץ לגבי כל העולים.
<עמוס ארבל: נכון של'נפש בנפש' יש את המיוחדות שלהם וכן הלאה ובכל זאת נשארים עוד 15,000, 17,000 עולים שאם ניכנס למודל הזה אני צריך את כל הערים בארץ, שזה מקומות חיצוניים ציבוריים, לא המקומות של הרשות, וגם נצטרך כמובן עובדים שיהיו במקומות האלה וזה קצת בעייתי.
<עמוס ארבל: אנחנו ניכנס למודל הזה ונראה אותו, איך הוא עובד ומתקדם קדימה - - -
אברהם מיכאלי: אז בעצם זה דומה לפרויקט של 'נפש בנפש'.
אברהם מיכאלי: שם זה חד פעמי ופה זה, אתה אומר - - -
<עמוס ארבל: לא, 'נפש בנפש', אנחנו עושים את הכול עוד לפני ההגעה שלהם לכאן.
<עמוס ארבל: יש גם את שינוי הסטטוס.
<עמוס ארבל: זה נכון, ב'נפש בנפש' אנחנו לוקחים את כל החומר, מביאים ללשכה מסוימת, הלשכה בודקת, מנפיקה תעודות זהות, מביאים את החומר ל'נפש בנפש' ומטפלים בהם שם.
<עמוס ארבל: אין ספק שהתמקצעות באוכלוסייה ייחודית או עבודה מול החלק של הסוכנות שמרכז את העבודה מול הצרפתים בעניין הזה, עמ"י וכל דוברי הצרפתית שמסייעים לנו, אם זה מתנדבים, אם זה אצלנו ואם אזה אצלם, והגלובל, שהוא גוף שהוא מקצועי ויודע תוך כדי, ההתמקצעות הזו, הייחודיות הזו עושה הליך יותר מהיר, יותר טוב ויותר קל.
<עמוס ארבל: תחשבו של-20 העולים שיגיעו היום ללשכה, או במודל הקודם כשהם הגיעו ללשכה, אז הם היו יושבים מול סימה ושולה וגילה וצילה, אז כל אחת מהן יודעת איכשהו קצת על העלייה מצרפת, אחת יודעת יותר כי היא דוברת צרפתית, אחת בכלל לא יודעת כלום, ואז היא מתחילה, כן לתרגם את המסמכים, כן לדעת לנהל איתו את הדו שיח וכן הלאה.
<עמוס ארבל: יש פה בעייתיות גם של הלשכות שלנו ביכולת שלהן, מעבר לבעיות שציינתי קודם, והעניין הזה לא פשוט.
<עמוס ארבל: פה יש לנו התמקצעות, גם של הלשכה שלנו בצרפתית, גם של כל הגופים האחרים וזה עושה את זה משבוע לשבוע יותר מהר, יותר טוב, יותר קל, וכמובן בסוף התוצאה היא שהעולה לא בא ללשכה, אין מאכרים, אנשים באמצע בדרך כמתווכים וההליך הוא הרבה יותר קצר והרבה יותר מהר והרבה יותר טוב ויותר נכון.