GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יהודה שרף: כשהעולה אומר 'אני מבקש ללכת לעבוד במקום איי, בי, סי', הוא יילך לעבוד במקום איי, בי, סי, אנחנו לא נעצור בעדו.
<יהודה שרף: אתה יודע מה, אני אפילו עושה דבר שמשרד החינוך היה מוכן לתלות אותי, אני הרבה פעמים אומר לחבר'ה 'תעצמו את העיניים אם הוא לא הולך לאולפן.
<יהודה שרף: הוא רוצה ללכת לעבוד, אל תילחמו איתו.
<יהודה שרף: תסבירו לו מה יקרה אחר כך, אבל אם הוא רוצה, לא להילחם'.
דב ליפמן: הבנתי.
<חביב קצב: אבל אנחנו שומרים לו את הזכות לאולפן.
דב ליפמן: אמרת, חביב, שיש פקידים, אני אגיד את זה ככה, על כל חוזה.
דב ליפמן: האם יש לך מספרים, נתונים, לגבי מספר העולים שרכשו דירות בשנים האחרונות?
<חביב קצב: בשנת 2014 אני אישרתי 270 חוזים.
<קריאה: נוכל להמציא את זה, אין שום בעיה.
דב ליפמן: ויש לך בשנים שלפני זה?
<חביב קצב: זה עומד על אותו קצב.
<זיוה מקונן-דגו: זה ממש לא אותו קצב.
<חביב קצב: מבחינת הבינוי השנתי, אדוני היושב ראש, זה מסתובב בין 800 נפש ל-1,000 נפש לשנה.
<חביב קצב: זה תלוי במספר הנפשות לכל חוזה.
<חביב קצב: זה הממוצע.
דב ליפמן: אוקיי, יכול להיות שאנחנו נהיה בקשר לקבל נתונים.
<חביב קצב: בדקתי הבוקר, אדוני היושב ראש, גם השנה, אין ירידה במימוש השנה מול שנה שעברה.
דב ליפמן: בסוף אנחנו נגיע לעולים שנמצאים במרכזי הקליטה ואני רוצה לשמוע במיוחד על הנגשת המידע ומה המצב שם, אבל עכשיו אנחנו פונים למר וונדה אקלה.
<וונדה אקלה: אני מנכ"ל של נציגי הארגונים של קהילת יוצאי אתיופיה.
<וונדה אקלה: דווקא יהודה וחביב, המטרה של איך אנחנו מוציאים את העולים ממרכז הקליטה.
<וונדה אקלה: המשכנתא שהם מקבלים זה לא מספיק, אם זה לא מספיק, דווקא בדרישה שלכם, אתם צריכים להיות הראשונים שחסר כסף כדי להוציא את העולים.
<וונדה אקלה: נראה לי - - -
<יהודה שרף: כשאתה אומר 'אתם' למי אתה מתכוון?
<וונדה אקלה: גם הסוכנות וגם משרד הקליטה.
<חביב קצב: העולים יוצאים ברמה - - -
<וונדה אקלה: אני שמעתי, גם אני מכיר אתכם, גם אני מסתובב בשטח, אני יודע את הפעילות גם של משרד הקליטה וגם הסוכנות היהודית וגם משרדים אחרים, אבל מה שכאן חשוב שככל שאנשים יהיו במרכז קליטה, קודם דיברתם גם על הנושא של גירושים, על כל מיני בעיות למיניהם, ככל שאנשים שנמצאים ביחד, כל התופעות שציינתם אותן יתקיימו.
<וונדה אקלה: אם אתם רוצים לפתור את הבעיה, בואו נוציא אותם.
<וונדה אקלה: ככל שאנחנו נוציא אותם כל התופעות שסיפרתם לא יהיו.
<וונדה אקלה: שמעתי טענה מסוימת, אם נעלה את המשכנתא מי שייהנה זה המוכר.
<וונדה אקלה: אני אומר, אם המשכנתא תעלה אנשים לא יחפשו באותה שכונה, הם יילכו לשכונה טובה יותר.
<וונדה אקלה: אנחנו גם צריכים ללמוד מהטעויות שהיו, שאנשים הלכו לשכונות חלשות יותר.
<זיוה מקונן-דגו: משרד הקליטה מכוון אותם.
<זיוה מקונן-דגו: הוא קובע להם באיזה יישובים הם יכולים לקנות.
<וונדה אקלה: אנשים הלכו לשכונות, השכונות האלה שלא מתאימות ועכשיו גם בשכונות הקיימות יש לנו בעיה.
<וונדה אקלה: אם אנחנו ראינו שכיוונו את האנשים לשכונות כאלה, היום אנחנו מתמודדים עם בעיה ולעולים הבאים צריכים לפתור את הבעיה ולא להכניס אותם ואחר כך גם לדון באותה בעיה.
<וונדה אקלה: לכן העניין של המשכנתא הוא חשוב, ראיתם את העניין הזה, לדעתי אחד הדברים בקליטה של יוצאי אתיופיה, אני אומר, אדם שעשה נכון זה היה יאיר צבן, זה נתן לאנשים קורת גג.
<וונדה אקלה: היו יכולים להיות רוב האנשים בשכירות והוא נתן את העניין הזה, גם לאנשים שעשו את העבודה, באמת צריכים לתת להם את הקרדיט, אבל מאז המשכנתא לא עלתה, המחיר של הדיור עלה וכל מיני בעיות שקיימות שאנחנו רואים אותן.
<וונדה אקלה: לכן בואו נחשוב ביחד.
<וונדה אקלה: לא אנחנו מאשימים אתכם ולא אתם מאשימים את העולים ולא העולים שמאשימים את כל העולם, אלא במשותף איך אנחנו יכולים להוציא את האנשים ממרכזי הקליטה לדיור קבע וכולנו נהיה מרוצים.
<וונדה אקלה: זה אחד הדברים שאנחנו צריכים לחשוב במהלך הזה.
<וונדה אקלה: אנשים, כשהם נמצאים במרכז קליטה, זה מרכז קליטה וככל שאנשים חיים שם יותר זמן זה מתסכל.
<וונדה אקלה: זה מתסכל.
דב ליפמן: זה לא דבר שהם רוצים.
דב ליפמן: זו לא החלטה שנוח להם - - -
<וונדה אקלה: כן, זו לא החלטה, ונכון, יש כל מיני תהליכים שהם צריכים לעבור, אבל התהליכים, אפשר לעבור אותו בדרכים, או לא יודע מה, אפשר לזרז אותו בשנה הראשונה ובשנה שנייה - - - אפילו גם מישהו שסיים את הדברים האלה והוא תקוע, אם הוא תקוע יש איזה שהיא בעיה, אם יש איזה שהיא בעיה צריכים לחפש לה פתרון על מנת שזה לא יהיה סתם בתהליך הזה, בעבודה שעשיתם נכון, שהדבר הזה לא יקלקל את העבודה הטובה.
<וונדה אקלה: לכן כאן מה שצריכים לחשוב זה איך אנחנו מוציאים אותם.
<וונדה אקלה: וגם צריכים לשמוע אותם, לפעמים - - - אמרתם, הנה, אנשים עובדים כדי לחסוך כסף על מנת לקנות, אבל אחר כך גם אמרתם שעובדים כדי לשלוח כסף לאתיופיה - - -
<יהודה שרף: אמרנו גם את זה וגם את זה, בנשימה אחת.
<וונדה אקלה: אני אומר לך - - -
<קריאה: כל הכבוד להם.
<יהודה שרף: כל הכבוד, בטח כל הכבוד להם, ודאי.
<וונדה אקלה: רגע, שנייה, אני עובד 35 שנה ולא חסכתי, לא יכולתי.
<וונדה אקלה: לכן גם אם אנחנו נחשוב שבחיים שלהם בתוך מרכז הקליטה הם יחסכו ויהיה להם הון עצמי על מנת להתמודד בעניין של הרכישה - - -
<חביב קצב: זה סדרי עדיפויות של ניהול חיים.
<וונדה אקלה: אתה יודע מה?
<וונדה אקלה: אני יודע איך לנהל את החיים שלי.
<וונדה אקלה: אני יודע את העניין הזה, אני מתקשה בעצמי וכל אחד בבית שלו מתקשה.
<חביב קצב: אני יכול להרוויח בדיוק כמוך ואני יכול לחסוך 2,000 שקל ואתה יכול להגיע למצב שאתה לא חוסך.
<חביב קצב: אלה סדרי עדיפויות בניהול חיים.
<וונדה אקלה: אני גם בוגר כלכלה, אני יודע איך לנהל את העניין הזה, זו לא הנקודה.
דב ליפמן: לכולנו יש אותה מטרה ואנחנו נגיע לזה.
<וונדה אקלה: אבל זו לא הבעיה, אני אקצר את העניין הזה ואני אסכם אותו, לדעתי לא נחפש את הנקודות להתגונן, אלא מה שחשוב הוא איך אנחנו צריכים לפתור ביחד, במשותף, עם העולים, עם המשרדים הנכונים, כדי שהעולים האלה ייצאו החוצה וינהלו את חייהם כמו שהם רוצים.
דב ליפמן: ד"ר אברהם נגוסה, בבקשה.
אברהם נגוסה: שלום.
אברהם נגוסה: קודם כל אני מאוד מברך על הדיון בנושא של יציאת העולים החדשים ושילובם בחברה הישראלית.
אברהם נגוסה: היא המטרה מדרגה ראשונה שצריכה להיות לכולם, לכל משרדי הממשלה, חברי הכנסת וגם הארגונים.
אברהם נגוסה: גם העולים.
אברהם נגוסה: העולים רוצים לצאת ממרכזי הקליטה ולהשתלב בחברה כמו כל אזרח ישראלי, אבל הם מוגבלים והם תקועים.
אברהם נגוסה: אני בטוח שדיברתם על הבעיות האלה ואני מצטער שאני חוזר על זה, הבעיות שידועות שעולה היום שרוצה לקנות דירה ולצאת, זה פשוט בלתי אפשרי.
אברהם נגוסה: יש אצל העולים החדשים שלוש קבוצות.
אברהם נגוסה: יש קבוצה של משפחות שמקבלות משכנתאות, אבל לקבוצה הזו יש גם בעיה, כי מחירי הדירות עלו והמשכנתאות נשארו כל הזמן.
דב ליפמן: למרות שלפי מה ששמענו, בדרך כלל לא המשפחות הן אלה שתקועות והם מצליחים לצאת ולמצוא מקום.
אברהם נגוסה: כן, יש להם את המשכנתא.
אברהם נגוסה: הקבוצה השנייה היא קבוצת הצעירים או היחידים, שהם לא מקבלים משכנתא.
<זיוה מקונן-דגו: מענק.
אברהם נגוסה: המשכנתא שאני מדבר זו המשכנתא שמיועדת לעולי אתיופיה, זו הכוונה שלי.
דב ליפמן: ה-1,500 לחודש לא מגיע להם?
אברהם נגוסה: זה פתרון קוסמטי שהביאו את זה ואני אתייחס לזה.
אברהם נגוסה: מבחינת העובדות, הקבוצה השנייה זה הצעירים והיחידים שאין להם זכות לקבל משכנתא מוגדלת, כמו שמשפחה מקבלת.
אברהם נגוסה: אין להם זכות.
אברהם נגוסה: הקבוצה השלישית היא קבוצה של קשישים.
אברהם נגוסה: יכול להיות קשישה, יכול להיות גם זוג קשישים, שגם אין להם זכות לקבל משכנתא.
אברהם נגוסה: בעניין של הצעירים - - -
<חביב קצב: לא שאין להם זכות.
אברהם נגוסה: חבר'ה, תנו לי, זה התור שלי לדבר.
אברהם נגוסה: אם צריך תוספת תוסיפו אחר כך.
אברהם נגוסה: אני אומר שהיום זוג קשיש או קשיש בודד לא מקבל משכנתא לקנות קבע.
אברהם נגוסה: בלי משפחה, בלי ילד, הוא לא מקבל.
<חביב קצב: אני לא בעד שהוא יקבל.
אברהם נגוסה: זו סוגיה אחרת.
אברהם נגוסה: אני מדבר מבחינה עובדתית.
<חביב קצב: ברמה העובדתית בוודאי - - -
<קריאה: תדבר בזמן שלך, בבקשה.
דב ליפמן: אדוני, נגיע לזה.
אברהם נגוסה: אני מתאר עובדות.
דב ליפמן: אני רוצה לשמוע לגבי הנתונים.
דב ליפמן: האם קשישים, אפילו שהם לא עם ילדים ומשפחה, הם מקבלים?
<חביב קצב: לקשישים שנמצאים במרכזי קליטה יש שלושה דברים.
<חביב קצב: אחת, יש להם זכאות להצטרף למשפחה שלהם, לרכוש דירה ולקבל 100,000 שקל מענק.
<חביב קצב: שתיים, יש להם זכאות לצאת לסיוע בשכר דירה.
<חביב קצב: שלוש, וזו הנקודה המרכזית, הם זכאים בעדיפות מוחלטת לכל פתרון דיור בהוסטל או במקבץ אם הם רוצים.
<חביב קצב: אם יש קבוצה שאנחנו לא לוחצים אותם, אדוני היושב ראש, אנחנו לא מבקשים לפנות אותם, ההיפך, אנחנו ממשיכים לטפל בהם בחריגה שעל חריגה, כולל מקרים שהם צריכים יותר, מקרים יותר טיפוליים, זו קבוצת הקשישים ואנחנו מתייחסים אליהם ממש בכפפות של משי.
<חביב קצב: לנושא המשכנתא, אדוני היושב ראש, אני לא חושב שקשיש צריך לקבל משכנתא, אני לא חושב שקשיש צריך לרכוש דירה.
<חביב קצב: אפשר ל - - -
דב ליפמן: מקובל עליי.
אברהם נגוסה: אני מתאר את העובדות.
אברהם נגוסה: הקבוצה השנייה זה של הצעירים - - -
דב ליפמן: ואני חושב שזו חייבת להיות המטרה שלנו.
אברהם נגוסה: אני מסכים איתך.
אברהם נגוסה: האוצר ומשרד הקליטה ביחד הציעו שכל צעיר או יחיד שייצא לשכירות יקבל 1,500 שקל לחודש לחמש שנים.
אברהם נגוסה: אני לא יודע מה יקרה אחרי חמש שנים, אין שום ביטחון לאנשים האלה אחרי שיצאו.
אברהם נגוסה: אז עכשיו אני לא מבין את ההיגיון, אם ממילא האוצר נותן את הכסף הזה לחמש שנים, כמענק, או כמתנה לשכירות, מה ההיגיון של להפוך את הכסף הזה למענק ואז אנשים יכולים לקבל את המענק, לקנות ולצאת.
אברהם נגוסה: אז אני לא מבין את ההיגיון, גם השכירות שאתם לוקחים את זה, יש להם הסדר עם הבנקים, אז אפשר לעשות גם הסדרים עם הבנקים בעניין המענקים.
אברהם נגוסה: לכן זה יכול להיות פתרון טוב, שהצענו בעבר, שמגיע בערך 100,000 שקל, ואם הצעיר או בודד מקבל 100,000 שקל מענק בתוספת למשכנתא שהוא מקבל אז הוא יכול לקנות דירה ולצאת.
אברהם נגוסה: זה פתרון אחד.
אברהם נגוסה: לדעתי אפשר ללכת על הכיוון הזה ולפתור את הבעיה.
אברהם נגוסה: בעניין המשפחות, היום אנחנו כולנו חיים במדינת ישראל ויודעים את מחירי הדירות ואנשים לא יכולים לקנות דירה ולצאת.
אברהם נגוסה: צריך להגדיל להם את המשכנתאות, את המענקים, וזה יכול להיות פתרון גם למשפחות.
אברהם נגוסה: בעניין הקשישים, מה שנתן את הפתרון, לפי המציאות שאני רואה הרבה קשישים תקועים במרכזי קליטה כי גם הם ביקשו שכירות, הם ביקשו ולא קיבלו.
אברהם נגוסה: לפעמים גם מה קורה?
אברהם נגוסה: הם זורקים אותם במקום רחוק, אין להם אף אחד שם.
<חביב קצב: אנחנו לא זורקים אף אחד.
אברהם נגוסה: אני אומר במובן של אתה מצאת פתרון בדימונה - - -
<חביב קצב: אבל אנחנו לא זורקים אף אחד.
אברהם נגוסה: אני אומר שבמובן שאם לא עושים תכנון ופתרון לקשיש, שיהיה על יד הבן שלו לפחות, או הנכד שלו, שכשהוא חולה הוא יכול לקחת אותו לקופת חולים, הוא לא שולט בעברית, זו בעיה.
אברהם נגוסה: יש מקרה אחד בעפולה, כל הילדים - - -
דב ליפמן: אולי יש משהו חריג, אבל קשה לי להאמין שהם באמת שולחים אותם רחוק מהמשפחה.
אברהם נגוסה: לא, אני אומר פה - - -
<חביב קצב: שומרים עליהם במרכזי הקליטה.
אברהם נגוסה: לא, אם אתה רוצה להשאיר אותם כל הזמן במרכז הקליטה - - -
<חביב קצב: אני לא רוצה להשאיר אותם.
<חביב קצב: אבל, אדוני היושב ראש - - -
אברהם נגוסה: אתה יכול לעשות, אפשר למצוא דירות על יד קרובי המשפחה, דירות של עמידר, ולתת להם את השכירות.
אברהם נגוסה: הקשישים לא דרשו יותר משכנתאות.
<יהודה שרף: אין דירות עמידר.
<יהודה שרף: אין כמעט דיור ציבורי.
<יהודה שרף: חבר'ה, תחיו את המציאות.
אברהם נגוסה: אז לתת להם משכנתא, כמו כולם.
<חביב קצב: נתנו להם מענק שירכשו ביחד עם הילדים שלהם.
דב ליפמן: יש לנו את המידע ואנחנו - - -
אברהם נגוסה: זה לא הולך, זו בעיה גם למשפחה.
אברהם נגוסה: אתה נותן להם לעשות את זה עם המשפחה, אבל האנשים האלה רוצים לגור עצמאית, למה אתה צריך להכניס אותם למשפחה?
אברהם נגוסה: אתה יוצר גם סכסוך בתוך המשפחה.
אברהם נגוסה: אם הקשיש הוא אבא של הבעל אז אתה מסכסך עם אשתו, יכול להיות שאשתו לא מוכנה לקבל - - -
דב ליפמן: כולנו רוצים להיות ביחד כמשפחה.
דב ליפמן: לא מכיר את זה בכלל.
אברהם נגוסה: בסדר, אני עובד סוציאלי ולכן אני מכיר את הדברים האלה.
דב ליפמן: גב' מאיה שריר ממשרד החינוך, בבקשה.
<מאיה שריר: משרד החינוך נותן את המענה לתלמידים מגיל 3 עד 18 ולמבוגרים באולפני מבוגרים.
<מאיה שריר: אנחנו אחראים על רכישת השפה העברית שעבור כל העולים, לא משנה מאיפה הם הגיעו, היא שפה שנייה והשלמת פערים בכל מקצועות הלימוד והתאמות בבחינות הבגרות.
<מאיה שריר: אנחנו מקבלים את המידע מהסוכנות היהודית, ממשרד העלייה והקליטה, על המעבר ממרכזי הקליטה ליישובי קבע.
<מאיה שריר: המגשרים, יש לנו מגשרים דוברי אמהרית, שמלווים את המשפחות ביישוב הקבע, המעבר הוא לא מעבר קל, יש לזכור שזה מעבר נוסף בתוך כשנתיים בערך, קודם כל מאתיופיה לישראל ואז ממרכזי הקליטה ליישוב קבע, ואנחנו גם מכשירים, אנחנו עושים הדרכה לצוותי בתי הספר שקולטים אותם, דואגים לשילוב שלהם בבתי הספר, שילוב לימודי, שילוב בכל ההיבטים, גם רגשי, גם לאחר שעות הלימודים, מנסים לשלב בשעות הפנאי.
דב ליפמן: האם יש משהו בכיוון של העסקה דרך משרד החינוך, או שזה רק בסוכנות?
<מאיה שריר: אנחנו מנסים לסייע.
<מאיה שריר: זה לא שייך לעניין של מרכזי הקליטה, אבל מורים, אם יש לנו מורים יוצאי אתיופיה, אנחנו מאוד מעודדים אותם להיקלט במערכת החינוך, אנחנו שמחים על כל מורה כזה.
דב ליפמן: נמצאים איתנו עולים ממרכזי הקליטה השונים.
דב ליפמן: טלהון תארקין, נכון?
<חביב קצב: באיזה מרכז קליטה?
<טלהון תארקין: מבשרת ציון.
דב ליפמן: בן כמה אתה?
<טלהון תארקין: אני בן 24.
<טלהון תארקין: עליתי ב-2005, אני תשע וחצי שנים בארץ, בשני מרכזי קליטה, אחד בבאר שבע, קיבוץ טללים, והשני זה מבשרת.
<טלהון תארקין: כשהעבירו אותי מבאר שבע לפה הייתי בלימודים.
<טלהון תארקין: ישר כשעליתי לארץ התחלתי את הלימודים, מכיתה ט' עד י"ב.
<טלהון תארקין: סיימתי, עברתי לפה בצבא.
<טלהון תארקין: בצבא שלוש שנים, זה כבר נהיה שבע שנים.
<טלהון תארקין: אתם מדברים על שנתיים - - -
<יהודה שרף: באת עם ההורים לארץ?
<טלהון תארקין: לא, לבד.
<טלהון תארקין: אני באתי לבד, אני ואחי עם סבא והילדים שלו.
<טלהון תארקין: אני גר לבד ואח שלי גם גר לבד, אבל כשהיינו בבאר שבע הציעו לנו שלשנינו מותר לחבר את תעודת העולה ולקנות בית.
<טלהון תארקין: באנו לפה, אין דבר כזה, כאילו אין לחבר, לא מחברים.
דב ליפמן: מה זאת אומרת?
דב ליפמן: הם הציעו לך לעשות משהו שאי אפשר לעשות?
<טלהון תארקין: כן, בבאר שבע כן אמרו לנו, אבל באותו זמן הייתי בכיתה ט', אני מתמקד על הלימודים ולא עובד.
<טלהון תארקין: מקסימום התחלתי לעבוד לפני שנה וחצי.
<טלהון תארקין: העבודה, גם, בין 3,500 ל-4,000 שקל.
דב ליפמן: האם מציעים לך הכשרה למשהו?
<טלהון תארקין: לגבי הלימודים.
<טלהון תארקין: אמרתם שאתם מסייעים - - -
דב ליפמן: אתה לומד משהו?
<טלהון תארקין: אני למדתי קורס של מדריך אימון גופני, בזכות עצמי, שילמתי 6,000 שקל.
<טלהון תארקין: שאלתי את כולם, גם במשרד הקליטה שאלתי, שם אמרו 'לא'.
<טלהון תארקין: יש הנדסה, יש להם מקצועות שהם - - -
<קריאה: יש רשימה.
<טלהון תארקין: כן, יש להם רשימה, לא לפי מה שאני רוצה.
<טלהון תארקין: הם הציעו לי, אני פשוט לא הייתי מוכן לקבל את המקצוע שהם רצו.
<טלהון תארקין: אני למדתי בזכותי וגם עדיין לא עובד בזה, אני מחפש עבודה.
<טלהון תארקין: מקסימום, אמרתי, שנה וחצי עבדתי, אבל מזה מה אפשר לעשות.
<טלהון תארקין: אתם מדברים כאילו אפשר לקנות בית, ככה לצאת.
<טלהון תארקין: אני מדבר על חמש שנים שאפשר להשכיר.
<טלהון תארקין: אני רוצה ללמוד, אתם רוצים שאני אתמקד רק בשכר דירה, או שכאילו - - - זו הבעיה.
<טלהון תארקין: מקודם הוא אמר שכל הצעירים קנו רכבים, ממש לא, לא כולם.
<טלהון תארקין: יש את היחידים שקנו, הרכב עולה 10,000 שקל, לא 40,000 שקל.
<טלהון תארקין: ב-10,000 שקל כל אחד יכול לקנות, ב-5,000 הוא יכול לקנות.
<טלהון תארקין: אנשים הולכים ובודקים ואומרים 'בוא'נה, לכולם יש רכבים'.
דב ליפמן: אם אתה תמצא עבודה בהכשרה שאתה קיבלת תהיה לך יכולת לצאת, לקבל את מענק הסיוע אבל גם לצאת ואפילו לשכור חמש שנים?
<טלהון תארקין: חמש שנים, אחרי זה מה אני אעשה?
<טלהון תארקין: נגיד אני רוצה ללמוד לתואר, איפה אני אהיה אחרי חמש שנים?
דב ליפמן: יש עוד אחד פה.
דב ליפמן: אתה יכול להציג את עצמך לפרוטוקול?
<איאיו וורקו: תודה רבה על הדיון הזה.
<איאיו וורקו: שמי איאיו וורקו, אני גם ממבשרת, עליתי לארץ לפני עשר שנים, אני גר עם אמא שלי, קשישה.
<איאיו וורקו: אני רוצה לדבר בשם כל רחבי הארץ, אני נציג כל רחבי הארץ.
<איאיו וורקו: דיברו המנהלים של משרד הקליטה וגם הסוכנות היהודית, הם לא כל כך אמרו אמת.
<איאיו וורקו: הם סתם אומרים.
<איאיו וורקו: אנחנו ביקשנו לצאת ממרכז הקליטה.
<איאיו וורקו: אני גרוש כבר, יש לי שני ילדים, אני משלם גם לילדים, יש לי אמא קשישה, ביקשתי שהם ייתנו לי משכנתא לצאת ממרכז הקליטה, משעמם, כמו גטו.
<איאיו וורקו: עליתי לארץ בשמחה, אני אוהב את המדינה הזאת, אבל אני לא רוצה להיות בכלא, זה כמו כלא.
<איאיו וורקו: לא, אין פתרון בכלל.
<איאיו וורקו: ביקשנו לצאת ממרכז הקליטה, להשתלב בחברה הישראלית, הם לא רוצים.
דב ליפמן: סליחה על השאלה, אתה עובד?
<איאיו וורקו: כן, אני עובד.
דב ליפמן: קיבלת הכשרה מ - - -
<איאיו וורקו: לא, סתם הם אומרים.
<איאיו וורקו: ביקשנו, הם לא מקבלים - - - מה שהחבר אמר, הם נותנים סתם, אחר כך לא יקבלו אותנו במה שלמדנו.
דב ליפמן: מה אתה למדת?
<איאיו וורקו: לא, אני ב - - - לימדו אותי, אני טכנאי.
<איאיו וורקו: בדרך כלל לא כולם מצאו כמו שאני עובד.
דב ליפמן: והתכניות שלהם להכשרה להנדסה?
דב ליפמן: זה לא היה משהו שמקובל עליך?
<איאיו וורקו: לא קיבלתי - - -
<זיוה מקונן-דגו: אנחנו לא מכירים הכשרה כזאת.
<קריאה: אין כזה דבר.
דב ליפמן: זה לא היה?
<קריאה: לא כולם רוצים.
<קריאה: לא היה זה.
<איאיו וורקו: יש לי בעיות ברגל, בגלל הבעיות שלי אני רוצה פתרון לעמוד בעצמי, לעבוד, להשתלב בחברה הישראלית, אז במשרד הקליטה ביקשתי והם לא נתנו לי זכות ללמוד ולהשתלב.
<איאיו וורקו: גם לא נתנו לי משכנתא עם אמא שלי.
<איאיו וורקו: אני מטפל באמא שלי.
<איאיו וורקו: לא רק זה, מתי עולים למרכז הקליטה עולים חדשים, לא כולם, אחרי שישה חודשים הם לא מטפלים, לא נותנים להם אפילו - - - אפילו מישהו חולה, לא ייקחו אותם לבית החולים, שיגידו להם מה החולה.
<איאיו וורקו: זה נכון.
<זיוה מקונן-דגו: זה נכון.
<איאיו וורקו: אחרי חצי שנה 'לך לבד'.
<איאיו וורקו: איזה גוף הוא - - -
דב ליפמן: אני אתן לכם לענות.
דב ליפמן: אתה אומר שאחרי חצי שנה, אם יש משהו בעייתי הם לא מטפלים?
<איאיו וורקו: לא מטפלים בכלל.
<איאיו וורקו: אין עזרה.
<זיוה מקונן-דגו: המדריכים לא מטפלים - - -
<איאיו וורקו: החבר'ה יגידו לכם, כל הקשישים, אין להם מטפלים, קשה להם להתמודד.
<איאיו וורקו: לא יכולים בכלל.
דב ליפמן: אני רוצה לתת ל - - -
<יהודה שרף: אדוני היושב ראש, קודם כל אני מבקש להעיר הערה אליכם.
<יהודה שרף: אנחנו, שמגיעים לכאן, אנחנו מדברים בהכללה, אם יש דברים פרטניים, מן הראוי היה שנקבל את הדברים האלה כדי שנוכל להכין שיעורי בית.
<יהודה שרף: מתוך אלפי העולים שיש לי אני לא יודע מה הבעיה של איקס, וואי או זד - - -
דב ליפמן: לא, אני מקבל את זה שיכול להיות משהו - - -
<יהודה שרף: לגבי הטיפול, אני יכול להראות לך, אין עולה שנמצא במרכז הקליטה שלא יקבל עזרה.
<יהודה שרף: אני מקבל 24 שעות ביממה מהמאבטחים, זה נקרא אירועים חריגים, על פינויים לבתי חולים וכדומה, על יולדות, סתם לדוגמה, יולדת, אני בודק אותה אם היא נמצאת חצי שנה או שנתיים כשאני מזמין לה את האמבולנס?
<יהודה שרף: איפה נשמע דבר כזה?
<יהודה שרף: לא יכול להיות דבר כזה.
<יהודה שרף: אני מאוד מאוד מבקש ש - - -
<זיוה מקונן-דגו: הם לא מקבלים ליווי.
<יהודה שרף: זיוה, זה לא נכון.
<זיוה מקונן-דגו: הם לא מקבלים ליוווי.
דב ליפמן: זיוה, אני אתן לך עוד כמה שניות.
דב ליפמן: מה שאני מציע עכשיו זה ככה, אנחנו נבדוק את הטענה, אבל יש לנו את שניכם פה בחדר, אחרי הישיבה תשבו ביחד ואנחנו נפתור את הבעיה הספציפית של האמא, אם זו בעיה, ונבדוק אם זה משהו - - - קשה לי, אני אומר את זה באופן אישי, להאמין שיש איזה גוף במדינה שלנו, מדינה שמעודדת עלייה ורוצים עולים ורוצים לעזור, שאחרי חצי שנה לא נותנים את העזרה, אבל אני אומר שאנחנו נבדוק את המצב.
<רותי ויינשטיין: סליחה, אני נציגת משרד הבריאות.
<רותי ויינשטיין: אני חושבת שמדברים על שני דברים, הליווי של מישהו ממרכז הקליטה עם העולה, אולי זה מפסיק אחרי חצי שנה, אני לא יודעת, וכמובן זו בעיה של כוח אדם, יש לנו ב-20 מרפאות ברחבי הארץ, איפה שיש ריכוזים של 80% של יוצאי אתיופיה שגרים בקהילה, כולל גם במבשרת, יש לנו מגשרים במרפאות של הקופות, שכשהעולה יגיע לשם אז יש את המגשרים.
<רותי ויינשטיין: זאת תכנית שעובדת כבר 15 שנה, זה לא מספק.
<רותי ויינשטיין: זה לא מספיק, אנחנו יודעים, זה במשותף משרד הבריאות יחד עם הקופות.
<רותי ויינשטיין: אנחנו צריכים יותר - - -
דב ליפמן: אז אולי זה באמת משהו שאנחנו כוועדה גם חייבים להתמקד בזה, כי זה נשמע לי - - -
<רותי ויינשטיין: זה יכול להיות מקום להתמקד.
<רותי ויינשטיין: זה משהו שיש לנו היום.
<רותי ויינשטיין: היה קיצוץ בתקציב בתוך משרד הבריאות, אבל בנושא הזה השרה מצאה את הפתרון כדי להמשיך, כי כבר הודענו שאולי אנחנו מפסיקים את התכנית הזאת, זה נקרא 'רפואה שלמה', אבל השרה הודיעה השבוע שהיא מצאה תקציב כדי לכסות את זה ואני מקווה שיהיו המלצות לתת יותר.
דב ליפמן: תודה, זה חשוב מאוד.
דב ליפמן: זיוה, בבקשה.
<זיוה מקונן-דגו: אני רוצה להגיב על כמה דברים.
<זיוה מקונן-דגו: אחד, לגבי הנושא של הגיור, שמר שרף דיבר עליו.
<יהודה שרף: יהודה.
<יהודה שרף: מר שרף זה אבא שלי.
<זיוה מקונן-דגו: יהודה.
<זיוה מקונן-דגו: אני רציתי לתת לך את הכבוד.
<זיוה מקונן-דגו: שיהודה מהסוכנות דיבר עליו.
<זיוה מקונן-דגו: זו הקהילה היחידה, העולים היחידים שנדרשים לעבור את תהליך הגיור כשהם שוהים במרכזי קליטה ולא יכולים לצאת ממרכז הקליטה אם הם לא עוברים את הגיור.
<זיוה מקונן-דגו: זה גובל בגזענות.
<זיוה מקונן-דגו: חוק השבות, לא חוק השבות, משפחות זכאיות כשהם לא יהודים ונקלטים בקהילה וזו הקהילה היחידה שנדרשת לעבור את התהליך של גיור, כאילו אם הם יוצאים הם יטמאו את כל עם ישראל.
<זיוה מקונן-דגו: זו בהחלט סוגיה, זה לא הדיון שלנו, אבל זה כן חסם כדי לאפשר לעולים האלה לקבל הכשרה מקצועית מובנית ומסודרת, כדי שיוכלו ללמוד במשך השנה וחצי עד שנתיים שהם שוהים במרכז הקליטה.
דב ליפמן: זאת אומרת באמצע השנה וחצי, אין להם יכולת לקדם את הנושא של הכשרה?
<זיוה מקונן-דגו: אין להם.
<זיוה מקונן-דגו: שתיים, אנחנו ביקשנו ופנינו, אין הכשרות מקצועיות מסודרות שמוצעות לעולים השוהים במרכזי קליטה.
<זיוה מקונן-דגו: אנחנו שאלנו, לא מצאנו.
<זיוה מקונן-דגו: שלוש, העניין של סיוע בהדרכה ובליווי לכל השירותים, כולל ביטוח לאומי, קופות החולים וכו', הם מופסקים תוך חצי שנה ואחרי חצי שנה גם הקשישה בת ה-70, אומרים לה 'אנחנו ניתן לך את הכתובת, תיסעי לקופת חולים כך וכך' והאישה יכולה להסתובב בתוך העיר שלוש שעות ולחזור ואנחנו פוגשים את זה במרכזי קליטה ואנחנו שומעים על זה וזה לא מקרה בודד.
<זיוה מקונן-דגו: לכן כשבאים ואומרים שנותנים שירות, זה שיש עובדים בתוך מרכז הקליטה, שיש להם כל מיני סוגים, זה משהו אחר, השירות של ליווי מופסק אחרי חצי שנה.
<זיוה מקונן-דגו: הדבר המשמעותי ביותר בנושא של הדיור, האמת שאני מאוד מאוד מופתעת ואני שומעת את זה כל הזמן, שמר חביב קצב, סמנכ"ל הדיור במשרד הקליטה, מטפל עד המקרה הפרטני ביותר.
<זיוה מקונן-דגו: זה מפתיע אותי, זה מדהים אותי, היכולות שלו.
<זיוה מקונן-דגו: אבל חברים, יש אגף שנקרא אגף א' לקליטת יוצאי אתיופיה במשרד הקליטה שמאויש על ידי יוצאי אתיופיה.
<זיוה מקונן-דגו: האנשים האלה לא מטפלים בעולים החדשים, אין לעולים החדשים ששוהים במרכז קליטה, אין להם בכלל כתובת של דובר אמהרית במשרד הקליטה.
<זיוה מקונן-דגו: העובדים ששוהים במרכז קליטה, כן נותנים מענה וכו' וכו', אבל אם יש להם איזה שהיא בעיה ברכישת הדירה, ודרך אגב, אנחנו מכירים מקרים שמתווכים מנצלים את העולים החדשים, מנצלים אותם ובוזזים אותם.
<זיוה מקונן-דגו: משרד הקליטה בא ואומר 'אני פטור, כי נתתי קלטת הדרכה' - - -
<חביב קצב: תפנו למשטרה.
<זיוה מקונן-דגו: הזמנו משטרה באיבים, המשטרה הגיעה באיבים ולקחה אותם לתחנת המשטרה עם המתווך, ומה נאמר לנו שם?
<זיוה מקונן-דגו: זה סכסוך עסקי, המשטרה לא יכולה להתערב.
<זיוה מקונן-דגו: שלוש משפחות שהמתווך לקחה 30,000 שקל מהעולים החדשים האלה שמנקים שעות נוספות כדי לחסוך את הכסף.
<יהודה שרף: עזרו להם בתביעות קטנות.
<יהודה שרף: זיוה, למה את לא אומרת את זה?
<יהודה שרף: למה את לא מדייקת?
<זיוה מקונן-דגו: אני יכולה להראות לך - - -
<יהודה שרף: את לא מדייקת.
דב ליפמן: זיוה, אני מבקש שאת תמסרי את כל החומר לנו.
דב ליפמן: אני רוצה באמת לקרוא את זה ולהעמיק בזה.
<זיוה מקונן-דגו: אני אשמח מאוד גם להביא את המקרים הפרטניים האלה וגם את צילום הווידיאו שהצוות של האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה נכח באיבים, בזמן האירוע של ההתנגשות.
דב ליפמן: אז אני מבקש את החומר.
<זיוה מקונן-דגו: ובנהריה, שלוש משפחות באו ואמרו לנו ש'המתווך לקח כסף ואנחנו לא מוצאים אותו ואנחנו לא יודעים מה לעשות'.
דב ליפמן: טוב, אנחנו נבדוק את זה.
<זיוה מקונן-דגו: ולכן אגף א' לקליטה וכו' - - - הדיון הזה, אנחנו ביקשנו אותו, כי מדינת ישראל במבצע כנפי יונה סיימה באוגוסט 2013 ובעיקרון סגרה את השערים שלה לגבי יוצאי אתיופיה, אנחנו מבקשים שעד סוף 2015 תהיה תכנית למשרד הקליטה כדי להוציא את כל העולים ממרכזי הקליטה.
<זיוה מקונן-דגו: המקום הזה הוא זמני, אני לא מפרטת את כל הדברים, תנאי החיים והצפיפות שלהם הם באמת לא פשוטים בכלל, אבל אנחנו לא באים ודורשים שיקבלו בתים כך וכך, אנחנו באים ואומרים 'תנו להם לצאת בזמן' ועד סוף 2015 שיקבלו מענה.
<זיוה מקונן-דגו: הצעירים האלה, יש להם יכולת שיקול דעת, 'האם אני אקח את ה-90,000 שקל כחוב ואני אכנס לחוב הזה או לא', אבל תיתנו להם חופש בחירה.
<זיוה מקונן-דגו: דבר נוסף, מאוד מאוד משמעותי, שלא דיברתי עליו ודילגתי עליו, כי הוועדה הזאת בכנסת הקודמת דנה עליו פעמיים, זה הנושא של ההסללה.
<זיוה מקונן-דגו: ההסללה לשכונות במצוקה.
<זיוה מקונן-דגו: תנו לאנשים לבחור, מאשכול 5 ומעלה, את כל היישובים תפתחו לכל העולים, כמו לזוגות הצעירים יוצאי אתיופיה.
<זיוה מקונן-דגו: ראינו שכשפתחו את היישובים ואפשרו להם, בתוך שנה קנו 90 ומשהו זוגות צעירים יוצאי אתיופיה.
<זיוה מקונן-דגו: יש לאנשים שיקול דעת, תנו להם לבחור מקרית שמונה עד אילת איפה לקנות וזו זכות בסיסית.
<זיוה מקונן-דגו: זה מה שאנחנו מבקשים.
דב ליפמן: רציתי לשאול - - -
<זיוה מקונן-דגו: יש עוד, דרך אגב, אדוני היושב ראש, עולים שבאו מרחוק ורוצים להביע - - -
דב ליפמן: אני אתן להם.
דב ליפמן: רציתי לשאול, הסברתם שהבעיה היא כלכלית, שהם לא יכולים לצאת, האם אתם מקבלים את המידע - - - בסדר, אתם אומרים שזה לא מספיק, אבל רציתי לשמוע רק לגבי התרגום, אתם מקבלים באמהרית, או מה שאתם צריכים, או החברים שלכם, את המידע במידה שאתם כן רוצים לצאת איך ומה?
דב ליפמן: יכול להיות שזה לא מספיק, אבל רציתי לדעת, כי דיברת, זיוה, על התרגום ורציתי לשמוע האם אתם מקבלים את התדרוך באמהרית למה שיכולים לעשות אם רוצים לצאת.
דב ליפמן: הבנתם את השאלה?
דב ליפמן: האם המלווים, האנשים המדריכים, מסבירים לכם באמהרית או אם אתם לא צריכים באמהרית, לחברים, מה האפשרויות ומה ההזדמנויות, איך יכולים לצאת וכו'.
<זיוה מקונן-דגו: אדוני היושב ראש, סליחה, אני ממש מתנצלת שאני מתפרצת, יש נוהל שמונה 85 עמודים.
<זיוה מקונן-דגו: נוהל של משרד הקליטה, שאני לא מבינה אותו, את כל הטבלאות.
<זיוה מקונן-דגו: בחיי, אני יותר מ-30 שנה בארץ ואני אקדמאית ואני לא מבינה אותו.
<זיוה מקונן-דגו: אני מבקשת את תרגומה של גב' חגית חובב שעובדת באגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה ואנחנו שוברים את הראש כדי להבין.
<זיוה מקונן-דגו: קל וחומר לעולים ששוהים במרכז קליטה.
דב ליפמן: יש עוד מישהו שרוצה לדבר?