GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<דבורה גודלמן גולן: בעצם, רוב הדוח האחרון שהוא הציג כאן מדבר הרבה על הגיור, אבל במשפט שציטטנו הוא טוען: "עוד לפני שמגיעים בכלל לנושא של הגיור יש מקום מאוד נרחב וחשוב לפעילות שמחזקת זהות יהודית אתנית וזהות ישראלית לאומית של העולים האלה" – זה בעצם צריך להקדים כל תהליך של גיור.
<דבורה גודלמן גולן: עכשיו זה הזמן לפעול, כי אוטוטו ה"דור וחצי" הם הורים או כבר הורים לילדים קטנים.
<דבורה גודלמן גולן: ההשפעות, השפעות המזיקות, חס ושלום, על החברה יכולות להיות ברורות גם מבחינת ירידה מהארץ, התנצרות ותופעות אחרות של ניכור.
<דבורה גודלמן גולן: אנחנו צריכם לחשוב על מה יש לעשות.
<דבורה גודלמן גולן: אני מאוד שמחה לשמוע ממך שאחרי הדיון הראשוני הזה אולי נתכנס שוב לדבר תאכלס על כמה אפשרויות ואפיקי פעולה.
<דבורה גודלמן גולן: אנחנו מאוד מברכים על הנציגות של משרדי הממשלה כי נדרש באמת הידוק שיתוף הפעולה בין משרדי הממשלה לבין הארגונים שפועלים בשטח בקרב האוכלוסייה הייחודית הזאת, "הדור האחד וחצי".
יואל רזבוזוב: תודה לך דבורה על נתונים שהצגת לנו.
יואל רזבוזוב: אני רואה מהנתונים שיש אחוזים גבוהים של עולים שיורדים מהארץ, יש לנו בעיה של זהות.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהבעיה נובעת לרוב מבעיות קליטה.
יואל רזבוזוב: אנשים עוסקים בקליטה ובקשיים שנלווים וכך שיש פחות זמן להתעמק ולהתעניין במסורת.
יואל רזבוזוב: נכון שלחלק זה מגיע בשלבים מאוחרים יותר.
יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד שאצלי זה הגיע לפני זמן לא ארוך, זה קרה כשהתחלתי להסתכל על התמונות באלבומים, ראיתי את הסבים והסבתות שלי וחקרתי.
יואל רזבוזוב: מעבר לכך אני התעניינתי כמו כל בן עולים.
יואל רזבוזוב: ההורים עובדים קשה ואתה מנסה להצליח ואתה מתמודד עם כל הקשיים שיש לך.
יואל רזבוזוב: אני חושב שאלו הן בעיות זהות לא בגלל שהחבר'ה לא רוצים אותה אלא הנסיבות מביאות לכך.
יואל רזבוזוב: ציינת דבר שלישי שהוא נפילה בין הכיסאות, כלומר אין משרד שאמור לטפל.
יואל רזבוזוב: משרד הקליטה ממונה על העולים ושאר המשרדים אומרים 'אלו אזרחים מן השורה ואין כאן בעיה'.
יואל רזבוזוב: אני חושב שנציגי המשרדים מבינים שישנה כאן בעיה.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרנו בתחילת הדיון, אנחנו כאן כדי להציף ולהראות, לא הייתי קורה לה בעיה אלא משהו שמדאיג.
יואל רזבוזוב: ישנה תופעה ואנחנו צריכים לטפל בה ולראות איך אנחנו עוזרים לחבר'ה האלה להשתלב כאן יותר וגם לחבר ולעשות את השיח הזה.
יואל רזבוזוב: אני מכיר את הפעילות של כמה ארגונים, אנחנו ניתן להם לדבר.
יואל רזבוזוב: אלו ארגונים שבהחלט עושים עבודה נכונה.
יואל רזבוזוב: צריך לראות איך אנחנו מרחיבים את הנושא הזה.
יואל רזבוזוב: כעת אתן את רשות הדיבור להלן בו'צ'ומנסקי יושבת ראש עמותת "פישקא".
<הלן בוצ'ומנסקי: תודה רבה אדוני היו"ר, שהתכנסתם היום.
<הלן בוצ'ומנסקי: זה היה לא פשוט, לאור המצב, להתחיל בכלל לחשוב על משהו אחר מטילים, זה ממש כמעט בלתי אפשרי.
<הלן בוצ'ומנסקי: תודה.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי ממשיכים בשגרת חירום.
<הלן בוצ'ומנסקי: אכן.
<הלן בוצ'ומנסקי: גם אני בת "דור אחד וחצי" כמו יואל וכמו רבים אחרים שיושבים כאן.
<הלן בוצ'ומנסקי: רציתי היום לספר לכם על הניסיון שלנו בעמותת פישקא שפועלת יותר משבע שנים.
<הלן בוצ'ומנסקי: "פישקא" זה ארגון עצמאי שהוקם על ידי אותם בני "דוראחד וחצי", הוא פשוט התחיל לעבוד.
<הלן בוצ'ומנסקי: אני אספר לכם קצת, אקריא מהדף ברשותכם.
<הלן בוצ'ומנסקי: בשנת 2011, אחרי חמש שנות פעילות ענפה בתל אביב, אזרנו אומץ ופתחנו את "בית פישקא" – מרכז צעירים דוברי רוסית עצמאי ראשון מסוגו.
<הלן בוצ'ומנסקי: יצא שזה היה ערב ראש השנה ולכן אחרי מסיבת 24 שעות לוהטת התחלנו בפעם הראשונה להתכונן לקראת חגי תשרי, בבית משלנו.
<הלן בוצ'ומנסקי: רובנו מעל 20 שנה בארץ, דוברי עברית רהוטה, שירתנו בצה"ל ולמדנו במוסדות חינוך מהמובילים בישראל.
<הלן בוצ'ומנסקי: אנו ישראלים לכל דבר, מלח הארץ, עתיד המדינה אך בכל זאת משהו בנו שונה.
<הלן בוצ'ומנסקי: את השוני הזה קשה לתאר במילים.
<הלן בוצ'ומנסקי: לא סתם משקיעים עמיתיי באקדמיה שעות רבות במחקרים המאפיינים את הקבוצה המיוחדת שלנו, את "דור אחד וחצי".
<הלן בוצ'ומנסקי: השוני הזה, האתגרים הנובעים ממנו והיתרונות הייחודיים שלנו מהווים למעשה את המורכבות הזהות שלנו.
<הלן בוצ'ומנסקי: "בפישקא" למדנו שניתן לחוש בה רק תוך כדי עשייה.
<הלן בוצ'ומנסקי: אני זוכרת איך הרגשתי כשגילנו שאף אחד מאיתנו למעשה לא בנה סוכה אף פעם.
<הלן בוצ'ומנסקי: תשאלו מה בכך, כולה סוכה.
<הלן בוצ'ומנסקי: אענה לכם שאת תחושת הזרות מרגישים הכי חזק כשכולם כן ושאתה לא בדיוק אתה.
<הלן בוצ'ומנסקי: האתגר בבניית הסוכה היה גדול מכפי שזה היה נדמה.
<הלן בוצ'ומנסקי: לא היינו מוכנים להתפשר, פתחנו ויקיפדיה וספרים, התחלנו ללמוד את דיני המבנה וסכך ולחקור את הנסתר במצוות האושפיזין.
<הלן בוצ'ומנסקי: דייקנו איפה שהרגשנו את הצורך, זרמנו וייצרנו איפה שהיה לכך מקום.
<הלן בוצ'ומנסקי: למציאת האני באותה מסורת שנלקחה על ידי המשטר הסובייטי מהורינו ונשמרה בחלקה על ידי סבנו, לה יש חשיבות עצומה בהגדרת הזהות שלנו.
<הלן בוצ'ומנסקי: השייכות שלנו למדינה ובעלותנו על המורשת היהודית, מסורת אותה עלינו לשמר ולחדש.
<הלן בוצ'ומנסקי: כלומר, להוסיף לה קצת משלנו מבלי להתחכם יותר מדי כפי שהציע לנו ביאליק.
<הלן בוצ'ומנסקי: אני הייתי אחראית על הובלת הסכך, למדתי כמה זה כואב להיות יהודי כאשר נפתחו לך הידיים מהענפים הקוצניים.
<הלן בוצ'ומנסקי: לסוכה שלנו הגיעו מאות אורחים, ברגע מרגש זה הבנו עד כמה עמוק הצורך הזה בבית משלך, הצורך בתפיסה חד-משמעית שהינך חלק פעיל ומשמעותי בשיח המתחדש של הזהות היהודית והישראלית בת ימינו.
<הלן בוצ'ומנסקי: מאז חגים ומועדים הפכו לאירועי שיא "בבית פישקא" יחד איתם וכמובן בתמיכת של קרנות פילנתרופיות כמו קרן Genesis פדרציית סן פרנסיסקו בראשם גדלה הקהילה עם אלפי משתתפים ומאות מתנדבים.
<הלן בוצ'ומנסקי: את יום השואה לזכר יהדות ברית המועצות, ציינו יחד עם קבוצה של ניצולי שואה, וטרנים עטורי מדליות.
<הלן בוצ'ומנסקי: השלטון הסובייטי עשה ככל שביכולתו כדי להסתיר את סיפור שלושת המיליונים הנספים בשטחי ברית המועצות.
<הלן בוצ'ומנסקי: מעטים בארץ מודעים לטרגדיה שעברה על דור הסבים שלנו.
<הלן בוצ'ומנסקי: טרגדיה שבהרבה משפחות עדיין לא מדברים עליה.
<הלן בוצ'ומנסקי: אנחנו ב"פישקא" הרגשנו מחויבות להעניק כבוד לסבים שלנו ולהנציח בתרבות הישראלית את סיפור שואת ברית המועצות.
<הלן בוצ'ומנסקי: תיקון ליל שבועות, אותו התחלנו עוד בזמן שהתארחנו בישיבה החילונית של בינה, הפך לסמל ולפסטיבל תל אביבי מרשים.
<הלן בוצ'ומנסקי: מרגש אותי בכל פעם מחדש שאירועים של "פישקא" שתוכננו ונבנו לקהל דובר רוסית, מושכים קהל מגוון ולא רק מתוך הקהילה.
<הלן בוצ'ומנסקי: זה חלום שמתגשם בו אנו יוצרים תרבות חדשה, רלוונטית ומשמעותית לכלל החברה עם שורשים שטמונים עמוק בתוך הסיפור של יהדות ברית המועצות.
<הלן בוצ'ומנסקי: כמסתכלים אחורה האירוע המחולל של קהילת "פישקא" היה ללא ספק פסטיבל ט"ו באב למען חופש הבחירה והנישואים בישראל.
<הלן בוצ'ומנסקי: אנחנו הפקנו בשנת 2009 בשותפות מלאה אם "חוויה" – מרכז הטקסים הישראלי בפסטיבל המוני שהתרחש לראשונה בכיכר דיזנגוף בתל אביב ומאז נדד לכיכרות מרכזיים אחרים בעיר.
<הלן בוצ'ומנסקי: הוא לקח את אחד הנושאים הכואבים ביותר לקהילה ושם אותו במרכז העניינים.
<הלן בוצ'ומנסקי: תרתי משמע.
<הלן בוצ'ומנסקי: החשיבות העצומה של הפסטיבל הייתה לא רק בהשפעותיו החברתיות והפוליטיות ולא רק שהצלחנו לראשונה להגדיר את הדרישה של צעירים דוברי רוסית לזכות חתונה יהודית חילונית בארץ ישראל.
<הלן בוצ'ומנסקי: הזכות להצלחה וההד שיצרנו חברי קהילת פישקא" שהחלו להאמין ביכולתם להוביל שיוני חברתי משמעותי.
<הלן בוצ'ומנסקי: שם קיבלנו את הכוחות להתמודדות עם אתגרים נוספים.
<הלן בוצ'ומנסקי: היום פרויקט ההתנדבות שלנו עם קשישים הרטוב 2 התפשט בקצב מסחרר בבתי אבות ודיורים מוגנים בכל הארץ.
<הלן בוצ'ומנסקי: צעירים דוברי רוסית מאמצים קשישים בודדים וכותבים יחדיו שירה, לומדים לבשל, יוצאים לפיקניק ומשחקים טרויה.
<הלן בוצ'ומנסקי: הם פועלים כמעט עצמאית.
<הלן בוצ'ומנסקי: הפרויקט הזה מובל ומנוחה על ידי אלה שהיו לא מזמן מתנדבים.
<הלן בוצ'ומנסקי: זה פרויקט יוצא דופן בהשפעתו והיקפו והוא עומד כנגד התפיסה שרוסים אינם מתנדבים.
<הלן בוצ'ומנסקי: לפי מדד של ישראל לדמוקרטיה יותר 40% ישראלים דוברי רוסית חושבים שרק אדם ממוצא כמוהם בכלל אינו מסוגל להשפיע על המתחרש במקום עבודתו, במסגרת השירות הצבאי שלו, במסגרת לימודית וברשות המקומית.
<הלן בוצ'ומנסקי: הדעות הללו מובדלות משמעותית מדעות ילדי הארץ ואזרחים מערביים שמרגישים את השפעתם על המתרחש סביבם הרבה יותר מאזרחים דוברי רוסית.
<הלן בוצ'ומנסקי: כמו שדבי אמרה, 50% מהיורדים מהארץ בשנים האחרונות הם דוברי רוסית.
<הלן בוצ'ומנסקי: 28% בלבד רואים את עתיד ילדיהם בישראל לעומת 80% בקרב הותיקים.
<הלן בוצ'ומנסקי: זאת אף על פי שאנחנו סובלים מבעיות דיור, ביטחון ורווחה בדיוק כמו האחרים.
<הלן בוצ'ומנסקי: מעניין איך הייתה נראית הסטטיסטיקה אילו היינו פועלים באופן אקטיבי לשינוי המציאות בה אנו חיים.
<הלן בוצ'ומנסקי: איך הייתה נראית אותה מציאות אילו היינו עושים זאת?
<הלן בוצ'ומנסקי: "בפישקא", למדנו כיצד להאמין ביכולתנו להוביל שיוני חברתי וערכי.
<הלן בוצ'ומנסקי: נהיינו מומחים ביצירת מתחמים רב תרבותיים המאפשרים שיח אינטימי בין עולים, ותיקים וצברים.
<הלן בוצ'ומנסקי: אנו לא פוחדים מאתגרים, להפך.
<הלן בוצ'ומנסקי: בימים אלו אנו עמלים על פתיחה מחודשת של "בית פישקא" בתל אביב.
<הלן בוצ'ומנסקי: "בית פישקא" החדש יהווה מרכז ליזמות חברתית תרבותית של צעירים דוברי רוסית בארץ ובעולם.
<הלן בוצ'ומנסקי: כבר היום אנו עובדים בשיתוף צמוד עם קהילות דומות לנו בחו"ל.
<הלן בוצ'ומנסקי: חולקים ניסיון משותף, מתכננים עשייה במרחב הבינלאומי.
<הלן בוצ'ומנסקי: השינוי מתחיל בקטן ומתפשט בגלים.
<הלן בוצ'ומנסקי: אני מתרגשת לפגוש היום ארגונים רבים ששותפים לנו לעשייה ולמחשבה.
<הלן בוצ'ומנסקי: אנו נשמח לעבוד עם כולם, ללמוד זה מזה ולתכנן, לבנות ביחד וליצור עולם טוב יותר.
<הלן בוצ'ומנסקי: עולם שבו עוד ועוד אנשים צעירים ומוכשרים יחשפו ליזמות ויתנסו בעשייה.
<הלן בוצ'ומנסקי: אני סבורה שברגע שיאמינו ביכולתם לשנות הם יקומו ויעשו זאת כאן ועכשיו.
יואל רזבוזוב: תודה להלן מעמותת פישקא.
יואל רזבוזוב: האמת, אני יושב ומתרגש כי אני שומע שמגיעים חבר'ה צעירים ולוקחים יוזמה ועושים משהו.
יואל רזבוזוב: אני בעצמי נקלעתי למצב, אגיד חופשי זה אומנם זה עניין יותר פוליטי בבחירות, אני הייתי בראש המטה הרוסי במפלגה שלי, שמעתי מכל הכיוונים 'אתה לא תצליח לעשות כלום' שוב,"הרוסים, יכול להיות, יש קשיי קליטה וכולם עובדים ואין להם את הרוח ההתנדבותית ואף אחד לא רוצה לעשות כלום, וגם החבר'ה הצעירים פחות מעורבים'.
יואל רזבוזוב: אמרו לי 'אם תשיג הרבה כסף ותשלם אז תצליח להשיג את המטרות שלך'.
יואל רזבוזוב: אותי באופן אישי זה הכעיס.
יואל רזבוזוב: בספורט הייתי קפטן נבחרת ותמיד נלחמתי עבור איזה צדק.
יואל רזבוזוב: אמרתי 'לא יתכן שאין אנשים כמוני'.
יואל רזבוזוב: עכשיו כשנכנסתי וכשאני מזהה, הכרתי ארגונים ואני באמת שמח, מרגש לגלות שישנם ארגונים כאלה, שיש חבר'ה צעירים כאלה שרוצים.
יואל רזבוזוב: המטרה של כולנו להראות שגם בני עולים יכולים לקום ולעשות, שיכולים לעשות מיני מחאות חברתיות על הנושאים שרלוונטיים להם.
יואל רזבוזוב: הנתונים שהוצגו כאן גם לגבי הירידה מהארץ וגם המחשבה על העתיד האם הילדים יגדלו כאן, זה באמת נתון מאוד מאוד מדאיג.
יואל רזבוזוב: נמצאים איתנו ארגונים נוספים, אשמח לשמוע איך אנחנו מצליחים להרים, לעזור.
יואל רזבוזוב: בסופו של דבר אתם המנהיגים כאן והאנשים הולכים אחריכם.
יואל רזבוזוב: באמת צריך להכניס את האמונה שאפשר לשנות, אפשר להשפיע ושפשוט אפשר לעשות.
יואל רזבוזוב: עצם העשייה זה סיפוק.
יואל רזבוזוב: אני בתור חבר מועצה נכנסתי בטעות לעניין הפוליטי.
יואל רזבוזוב: בפעם הראשונה שעזרתי למישהו וכשהבנאדם עמד ובכה, פתרתי לו עניין של שש שנים בהם הוא נתקל בקירות בטון ואני בטלפון אחד פתרתי, פשוט בטעות.
יואל רזבוזוב: הרגשתי אז את הכוח כשאתה מצליח לעזור, כשאתה מצליח להשפיע.
יואל רזבוזוב: הסיפוק הזה ליווה אותי לאורך זמן ונתן לי את הכוח להשפיע הלאה.
יואל רזבוזוב: זה מה שאתם עושים כאן.
יואל רזבוזוב: אתם צריכים להראות לאנשים האחרים את הסיפוק של העשייה.
יואל רזבוזוב: באמת יפה, יישר כוח.
יואל רזבוזוב: נמצאות כאן הדס רייס ואירנה קודמן מעמותת "עתיד במידבר", בבקשה.
<הדס רייס: צהריים טובים לכולם, אני המנכ"לית של "עתיד במידבר", אירנה קודמן אחראית על כל תחום דוברי רוסית אצלנו, את דבי הכרתם קודם, היא הנשיאה ומקימת העמותה.
<הדס רייס: עמותת "עתיד במידבר" למעשה היא עמותה שמורכבת משתי עמותות, עמותת עתיד הוקמה לפי למעלה מ- 20 שנה על ידי דבי גולן ולאה שאלתיאל.
<הדס רייס: היא עסקה בתיעוד סיפורי העולים לירוחם, הסיפור המיוחד של ירוחם והחוזק שלה.
<הדס רייס: עמותת עתיד במידבר הוקמה לאחר רצח רבין, בעצם זה בית מדרש יוצר.
<הדס רייס: הכוונה הייתה לייצר אפשרות לשיח בין אנשים, בין תרבויות ובין דעות שונות בצורה פתוחה, פלורליסטית, מקבלת ומאפשרת.
<הדס רייס: למעשה שתי העמותות התאחדו יחד, הן חברו לפני כעשר שנים.
<הדס רייס: יסוד העמותה הוא לאפשר חיבור בין קהילות, בין אנשים והכול דרך הזהות היהודית והישראלית.
<הדס רייס: היא ממוקמת בירוחם אבל עובדת ברחבי הנגב.
<הדס רייס: למעשה היא חולשת על שלושה תחומים עיקריים: פיתוח קהילה והזהות ודרכו התיעוד ככלי לבינוי קהילה, פרויקטים שונים ופעילויות כגון פיוט ואחרות שמחזקות את הקהילה.
<הדס רייס: פעילות חינוכית חווייתית של קבוצות שמגיעים מהארץ ומחו"ל – דרך הפעילות החווייתית הזאת אנחנו מלמדים את התיירות שמגיעה גם על הסיפור של ירוחם, של הנגב והכוח שנוצר.
<הדס רייס: כאן למעשה נמצא כל השיח בתחום העלייה, ההשתלבות בארץ ותחום הפעילות של ישראלים דוברי רוסית ברחבי הנגב.
<הדס רייס: על זה תפרט אירנה קצת יותר.
<אירנה קודמן: שלום, אני מנהלת תחום דוברי רוסית ב"עתיד במידבר".
<אירנה קודמן: כהקדמה אני רוצה לספר משהו שמתאים מאוד לנושא "דור וחצי".
<אירנה קודמן: מה שאתם רואים זה לא מה שאתם רואים עכשיו.
<אירנה קודמן: לפני כמה ימים לפני הרסו את הבית בשכונה שלי ומי שהציל את האישה בת ה-86 היה ילד קווקזי בן 16 ובנאדם בן 91 שעבר את מלחמת העולם השנייה, יחד הם הצילו אותה.
<אירנה קודמן: המטפלת של אותו בנאדם ברחה למקלט והבנאדם עזור לאישה לקום.
<אירנה קודמן: כאן אני חושבת שיש קשר בין הדורות.
<אירנה קודמן: את הסיפור הזה אי אפשר להמציא.
<אירנה קודמן: אני ממש מצטערת שכלי התקשורת שלנו לא שמים לב על החוזק המנטאלי של דוברי רוסית אלא מספרים על מסכנים ואומללים שחייבים ומבקשים עזרה.
<אירנה קודמן: המוטו האישי שלי, אני מנסה להפוך את המוטו של כל הארגון בעבודה עם דוברי רוסית, לחזק את החזקים.
<אירנה קודמן: בעיניי דוברי הרוסית זה החלק החזק ביותר בארץ.
<אירנה קודמן: במה צריך לחזק אותו?
<אירנה קודמן: בעצם זו העבודה שלה, אבל האופי, המנטאליות.
<אירנה קודמן: כל מה שאנחנו מוכנים ויכולים לתת, זה לא מה שתמיד רוצים לקחת ולקבל.
<אירנה קודמן: קצת על התחומים שאנחנו עוסקים בתוך תחום דוברי הרוסית: פעילות למשפחות, מנהיגות צעירה מגיל 20 עד 30, הייתי קצת משנה את גבול 20 ויורדת קצת, גם הכשרת מנהיגות קהילתית, זה גם נושא בפני עצמו.
<אירנה קודמן: קודם כל, יותר מעשור אני בתחום.
<אירנה קודמן: כאן אני חייבת לציין את כל השותפים לעשייה, ארגונים שונים שיש בארץ.
<אירנה קודמן: אנחנו עובדים בשבע ערים בנגב, אנחנו פריפריאליים, אבל כפי שאומרים עלינו, אני לא מתביישת להגיד כאן, אמרו לנו שבנינו בנגב אימפריה של ארגונים שעסוקים בעבודה עם דוברי רוסית.
<אירנה קודמן: הגילאים הם מאוד שונים, הם מגיל 5 עד 120.
<אירנה קודמן: כרגע המיקוד הם הצעירים.
<אירנה קודמן: קודם כל מדובר על משפחות.
<אירנה קודמן: אנחנו עובדים עם משפחות שונות, יש משפחות צעירות יותר שההורים הם בני 35 בערך, הם בהחלט "דור וחצי".
<אירנה קודמן: כמו כן משפחות צעירות שיש להם את הילד השלישי שנולד כאן בארץ והם רוצים לגדל אותו קצת אחרת ממה שגדלו הילדים שנולדו בברית המועצות לשעבר.
<אירנה קודמן: זאת תופעה מאוד מאוד מעניינת.
<אירנה קודמן: בתחום הזה עוזרים לנו כמובן תורמים, אני מאוד שמחה לראות חלקם נמצאים כאן.
<אירנה קודמן: שנים לפני שהתחלנו פרויקטים עם דוברי רוסית בשיתוף פעולה עם בית הספר אימפולס בו עבדתי, עם "עתיד במידבר" ומרכז הרצוג.
<אירנה קודמן: התחלנו בניסיון מאוד מאוד מעניין שהוא תמיכה במשפחות וילדים.
<אירנה קודמן: בצורות שונות ניסינו להגיע למשפחות ואכן הגענו דרך הילדים.
<אירנה קודמן: כאן זה קצת הפוך על הפוך, דרך הילדים אנחנו מגיעים למשפחה.
<אירנה קודמן: כלומר, אנחנו מנסים תכניות שמתאימות לכל גיל, מתאימות להורים וילדים כי מדי פעם, בעצם לא מדי פעם את זה ואני אומרת בעדינות, ההורים זקוקים לידע לא פחות מהילדים שלהם, למשל הכרת מקומות שונים בארץ, להכיר ולדעת על אנשים שהם הגיבורים של ארץ ישראל וכדומה.
<אירנה קודמן: סמינר למשפחות הוא לא רק סמינר למשפחה, ילד והורה.
<אירנה קודמן: יש סוג שונה שאנחנו גם עסוקים בו והוא 'שלוש דורות'.
<אירנה קודמן: זה מאוד קשה לעשייה כי כל מה שאנחנו בונים אמור להיות מתאים מתודית לכל גיל שמשתתף בסמינר.
<אירנה קודמן: למשל, לסבא, לאבא ולילד.
<אירנה קודמן: יש גם את סמינר הקיץ, אני מקווה שהמצב לא יפריע לנו לצאת למחנה סמינר הקיץ שלנו.
<אירנה קודמן: שימו לב לשם הסמינר 'מי אני כיהודי - ביום ראשון, מי אני כישראלי – יום שני, מי אני עצמי – יום שלישי.
<אירנה קודמן: השנה תת נושא של הסמינר הקיץ הנוכחי: 'בונים את המדינה'.
<אירנה קודמן: אני חושבת שאולי נצליח, לדעתי אי אפשר להגיד הצלחה מלאה, אבל ננסה לדבר עם המשפחות על מהו החזון של המדינה שלנו כי הם בעצם העתיד.
<אירנה קודמן: הפעילות עם צעירים היא ענפה מאוד, בקריית גת יש לנו קבוצות שונות של נציגות של צעירים.
<אירנה קודמן: בקריית גת זו יותר קבוצת תמיכה, קבוצה שלומדת כרגע.
<אירנה קודמן: בנציבות זו קבוצה שעושה פרויקט נהדר שקשור גם לדור אנשים שהשתתפו במלחמת העולם השנייה.
<אירנה קודמן: הפרויקט נקרא 'יהודי המלחמה'.
<אירנה קודמן: אנחנו הוצאנו ספרים יחד עם החבר'ה הצעירים שלנו.
<אירנה קודמן: יש לנו סרט, לא הפסקנו להביא היום את הסרט עם כתוביות בעברית, אבל עוד מעט הוא יעלה לאתר שלנו.
<אירנה קודמן: זה בעצם הפרויקט של החבר'ה הצעירים.
<אירנה קודמן: הם מאוד פעילים ומאוד שונים מהחבר'ה הצעירים במרכז.
<אירנה קודמן: בקשר למושג שלא כל כך פופולארי בקרב דוברי רוסית, לפחות כך חושבים ואני חושבת שזו טעות.
<אירנה קודמן: התנדבות, התנדבות זה לא משהו שכאילו לא מתאים לדוברי רוסית אם לא נותנים, במרכאות, פקודה מסוימת למשפחה או לצעיר.
<אירנה קודמן: הם צריכים לקבל משהו בנוי ואז בבנוי הם מתחילים לבנות משהו יצירתי ומאוד מעניין.
<אירנה קודמן: למשל, בסמינרים שלנו חלק מההורים משתתפים כמנחים, חלקם עושים פעילות למען האחרים.
<אירנה קודמן: למשל, חלק מהאנשים שמשתתפים בקורסי השתלמויות וכדומה, אחר כך הם מנסים או עושים פרויקטים למען הקהילה בלווי שלנו.
<אירנה קודמן: אני שוב חוזרת, זה בערים שונות.
<אירנה קודמן: אני רוצה לציין שכפי ש"פישקא" מספרים על האווירה ההתנדבותית, על משהו שאנשים רוצים לעשות, גם אצלנו אנחנו רואים את זה.
<אירנה קודמן: מדובר על אנשים פעילים ועל אנשים שרוצים לתת.
<אירנה קודמן: את כל המסקנות שלנו תוכלו לראות במצגת.
<אירנה קודמן: אם תהיינה שאלות אשמח לענות.
<אירנה קודמן: תודה.
יואל רזבוזוב: תודה לארינה קודמן ולהדס רייס מעמותת עתיד במידבר.
יואל רזבוזוב: בבקשה ויקטוריה שטיינמן, מייסדת ארגון הורים לצברים.
יואל רזבוזוב: אני רוצה לציין שיש כאן שמות כמו 'הורים לצברים' ו'פשיקא' ו'עתיד במידבר' לכל שם יש משמעות וכשאתה נכנס ומתעמק בזה אתה רואה שאנשים חשבו.
יואל רזבוזוב: אף פעם לא חשבתי שאני הורה לצברים.
יואל רזבוזוב: יש לי שתי בנות שנולדו כאן.
יואל רזבוזוב: כשאתה פתאום חשוב על זה אתה מבין שזה מה שמייחד את הקבוצה הזאת.
יואל רזבוזוב: בבקשה ויקטוריה שטיימן.
<ויקטוריה שטיימן: אני נמצאת כאן בשני כובעים.
<ויקטוריה שטיימן: אני גם מייסדת של עמותת "הורים לצברים", מיד אתייחס בשתי מילים לשם שלה.
<ויקטוריה שטיימן: אני גם דוקטורנטית במחלקה ליהדות בת זמננו, חלק מהנתונים של המחקרים שלי השתתפו במצגת של דבי.
<ויקטוריה שטיימן: אני שותפה בחלק האקדמי וגם בחלק המעשי של כל הפעילות.
<ויקטוריה שטיימן: "הורים לצברים" בדיוק כמו שאמרת הוא שם שבה לבטא איזה פנומן.
<ויקטוריה שטיימן: כולנו חבר'ה שהם בני דור אחד וחצי.
<ויקטוריה שטיימן: הגענו לכאן כבני נוער בגילאים צעירים.
<ויקטוריה שטיימן: היום אנחנו הורים לצברים קטנים בעצם כשאנחנו בעצמנו לא עברנו במערכות החינוך הישראליות.
<ויקטוריה שטיימן: לצערנו בית הספר היסודי והצעיר הוא היחיד שעוסק במסורת.
<ויקטוריה שטיימן: היום גם אדם ישראלי חילוני יליד הארץ, המקום היחיד שבו הוא נתקל באיזה שהיא הוראה והתייחסות מסודרת לתרבות יהודית זה בעצם בגן הילדים וכיתות יסוד בבית הספר.
<ויקטוריה שטיימן: כלומר, כל מי שעלה מגיל 9 ומעלה והגיע לכיתה ג', ד' ולחטיבה, אני הגעתי בכיתה ח', אנחנו בעל כורחנו פספסנו את המסגרות האלה.
<ויקטוריה שטיימן: היום אנשים נמצאים 20 שנה בישראל בלי שהם עברו אי פעם איזו מסגרת מסודרת.
<ויקטוריה שטיימן: למשל בנות שעלו אחרי גיל 17, הן כבר לא התגייסו לצבא ואז גם צבא שמהווה סוכן תרבות מאוד חזק בארץ לא נקרא בדרכן.
<ויקטוריה שטיימן: כשהבנו שיש צורך לפתח תכניות ופרויקטים ממוקדים דווקא עבור ההורים הצעירים נוסדה העמותה שלנו בדיוק למשפחות ולחבר'ה האלה.
<ויקטוריה שטיימן: להורים דוברי רוסית יש גישות מאוד מסוימות לחינוך הילדים שלהם, הם לא ילכו לכל מקום.
<ויקטוריה שטיימן: למשל הם לא ילכו לסמינר שמיועד לצעירים בלבד, הם יעדיפו להגיע למשהו שהוא למשפחות.
<ויקטוריה שטיימן: התחלנו לפתח דברים שיתאימו עבורם.
<ויקטוריה שטיימן: בהתחלה, בשנה הראשונה, פעלנו לבד מתוך התנדבות, לאחר מכן קרן Genesis האמינה בנו ותמכה ועזרה להקים את הפעילות.
<ויקטוריה שטיימן: לאור הביקוש הגבוה התקשינו לעשות את הדברים האלה בהתנדבות.
<ויקטוריה שטיימן: אנחנו מציגים מודל אולי טיפה שונה מ"פישקא" ו"עתיד במידבר".
<ויקטוריה שטיימן: אנחנו לא בונים איזו קהילה, אנחנו עמותה חינוכית מקצועית.
<ויקטוריה שטיימן: יש לנו אתר אינטרנט ודף פייסבוק ששותפים בו למעלה מ-800 משפחות מכל הארץ.
<ויקטוריה שטיימן: בעצם אנחנו עושים פרויקטים לציון חגים, טיולים, סמינרים למשפחות שפתוחים למשפחות מכל רחבי הארץ.
<ויקטוריה שטיימן: בפועל מגיעות משפחות מנתניה עד אשדוד, כלומר מכל מרכז הארץ הגדול.
<ויקטוריה שטיימן: כולם חופשיים לבחור למה להצטרף, מתי להצטרף, לאיזה תוכן ובאיזה יום מתאים להם.
<ויקטוריה שטיימן: יש לנו משפחות קבועות.
<ויקטוריה שטיימן: כ- 120 משפחות שמשתתפות בפעילות ועוקבות אחרינו, אבל זה פתוח ומזמין השתתפות.
<ויקטוריה שטיימן: כעת לאור המצב הביטחוני אנחנו נערכים למחנה משפחות שהוא הראשון מסוגו.
<ויקטוריה שטיימן: מחנה עם תכנית מיוחדת שמיועד למשפחות עם ילדים בגילאי טרום חובה עד כיתה ג'.
<ויקטוריה שטיימן: המחנה יתקיים בקיבוץ חנתון בצפון.
<ויקטוריה שטיימן: אני מזמינה את כל מי שרוצה להגיע לבקר, יש מקום, יהיה לנו אחלה מחנה.
<ויקטוריה שטיימן: באמת אני חושבת שאנחנו עושים כאן איזו עבודה ותופסים מקום שאינו מספיק.
<ויקטוריה שטיימן: אני רואה שאנחנו לא מגיעים לכל מי שרוצה להגיע.
<ויקטוריה שטיימן: אירועי החגים שלנו, השנה ההרשמה נסגרת שבועיים מראש, אנחנו לא מצליחים לרשום את כל מי שניתן.
<ויקטוריה שטיימן: התחלנו השנה לעשות סדנאות כאלה למשפחות עולות גם במרכז קליטה באשדוד ובנתניה אולי כדי למנוע מצב שבו אנחנו נמצאים 20 שנה אחרי ואולי אפילו להתחיל עם משפחות שרק הגיעו והן שנה שנייה-שלישית בארץ כדי להקדים תרופה למכה ושאנשים לא ימצאו את עצמם במצב הזה.
<ויקטוריה שטיימן: אני מבקשת לסכם בעניין שנאמר כאן בנוגע לאוכלוסייה החזקה שיש לחזק אותה, לצערי, הרבה מהחברים שלי שעשו כאן תיכון, צבא, קיבלו מקצוע, הקימו משפחה גרים היום בטורונטו, בניו-יורק או בבוסטון.
<ויקטוריה שטיימן: המחקרים מראים, לא החברים שלי, שההשתלבות התרבותית היא גורם מאוד משמעותי בעניין הזה.
<ויקטוריה שטיימן: במחקרים כל האנשים שההשתלבות התרבותית שלהם צוינה כפחות חזקה וכפחות משמעותית הם אלה שהראו נטייה די גבוהה להגירה.
<ויקטוריה שטיימן: כלומר, לעשייה שלנו כאן
<ויקטוריה שטיימן: יש משמעות מאוד מאוד חשובה לא רק לעתיד המשפחות שלנו אלא לעתיד המדינה.
<ויקטוריה שטיימן: זה מאוד חשוב.
<ויקטוריה שטיימן: תודה.
יואל רזבוזוב: תודה לויקטוריה שטיימן מייסדת ומנהלת את ארגון "הורים לצברים".
יואל רזבוזוב: באמת זו יוזמה ברוכה.
יואל רזבוזוב: יש עוד הרבה שאלות שעולות לי בראש.
יואל רזבוזוב: אני חושב על כל מיני רעיונות.
יואל רזבוזוב: נמשיך בינתיים בסדר היום.
יואל רזבוזוב: בבקשה, דוקטור יאיר פז מנהל מדרשת ירושלים של מכון שכטר.
<יאיר פז: תודה רבה.
<יאיר פז: נתבקשתי לתאר בשלוש דקות, עבודה של למעלה מ-20 שנה עם יוצאי חבר המדינות, עם ישראלים דוברי רוסית.
<יאיר פז: ברשותך תמצתי את הדברים בכתב.
<יאיר פז: למעשה מדרשת ירושלים היא עמותה שהוקמה על ידי מכון שכטר.
<יאיר פז: מכון שכטר למדעי יהדות הוא מוסד אקדמי שהקצה איש סגל בחצי משרה.
<יאיר פז: אמרו לי 'תלמד בחצי משרה פחות ותעבוד חצי משרה בשטח בהקמת קבוצות לימוד לדוברי רוסית'.
<יאיר פז: הסיפור התחיל באופן קצת מצחיק בשנת 1991.
<יאיר פז: השם מדרשת ירושלים היה שם של קבוצות יהודים שהגיעו מארצות הברית כדי ללמוד שנה בארץ.
<יאיר פז: קבוצות של בעלי בתים שהיו מגיעים, הם קיבלו מימון מהסוכנות.
<יאיר פז: בשנת 2001 סאדאם חוסיין איים לפלוש לכוויות, זה היה ערב מלחמת המפרץ והאנשים פחדו לבוא ובמקביל לזה התחיל להגיע גל העלייה מחבר המדינות.
<יאיר פז: בזכות זאת, אמרו 'בואו נשתמש בתקציב הזה.
<יאיר פז: אלה פוחדים לבוא ופה מגיע גל עלייה'.
<יאיר פז: כך קמה מדרשת ירושלים לעולי חבר המדינות, רוסיה ובעיקר לאוקראינה.
<יאיר פז: במשך 20 שנות עבודה פיתחנו מתודולוגיות מגוונות כדי לעבוד עם הקבוצות האלה.
<יאיר פז: אקרא במהירות, אתן קצת רקע ולאחר מכן אדגים את הדברים על פרויקט ייחודי שנקרא "מיל"י".
<יאיר פז: המטרה המרכזית לאפשר ליוצאי חבר המדינות חשיפה לתרבות היהדות ישראלית לגווניה ולתקופותיה בגישה אקדמית מסורתית.
<יאיר פז: זאת כדי להרחיב ידע ממקור רציני ולאפשר בחירה של סגנון ההתחברות למורשת העם ללא לחץ וללא כפייה, זאת תוך כדי התאמה מרבית לשילוב תרבותיות.
<יאיר פז: לקורסים אנחנו מקבלים שלנו כל אדם, לא שואלים מהו הרקע שלו.
<יאיר פז: הקריטריון היחיד לקבלת משתתפים הוא רצינות ואהבת הלימוד.
<יאיר פז: את זה יש ליוצאי חבר העמים בשפע.
<יאיר פז: זה נמצא ב-DNA של יוצאי חבר המדינות, אהבת הלימוד.
<יאיר פז: הביקוש תמיד עולה על היכולת התקציבית שלנו.
<יאיר פז: כאן משפט לגבי המקורות התקציביים של הפרויקט הזה.
<יאיר פז: כמו שאמרתי, יש לנו סיוע קבוע מהסוכנות היהודית.
<יאיר פז: בשנים הראשונות כשנושא קליטת עולים היה נושא באופנה קיבלו הרבה מהפדרציות האמריקאיות.
<יאיר פז: היום הולך ופוחת הסיפור הזה.
<יאיר פז: בשלב מסוים קיבלנו קצת מקרן Genesis עבור חלק מהפרויקטים.
<יאיר פז: אנחנו במאבקי הישרדות תמידיים.
<יאיר פז: קיבלנו גם matching חלקי מאוד ממשרד הקליטה בסדר גדול של 15% מהתקציב.
<יאיר פז: אחר כך שהעולים הפסיקו להיות מוגדרים כעולים ניסיתי לקבל ממשרד החינוך לצורך הפרויקט הזה.
<יאיר פז: אלו פחות או יותר המקורות שלנו.
<יאיר פז: מאז פתחנו עשרות קבוצות, בשיא למעלה מ-40 קבוצות לדוברי רוסית.
<יאיר פז: הלימודים נעשים על ידי דוברי רוסית בוגרי מכון שכטר, בוגרי התכניות החינוכיות של מכון שכטר, בוגרי תכניות ל- MA במדעי היהדות או של תכניות להכשרת רבנים או מנהיגים חינוכיים.
<יאיר פז: כל הסגל הוכשר על ידי מכון שכטר.
<יאיר פז: פתחנו קבוצות בכל רחבי הארץ במגוון סגנונות לצעירים ולמבוגרים החל מכרמיאל ושלומי בצפון ועד אילת.
<יאיר פז: יש לנו שיעורים קלאסיים של כיתות, יש לנו הרבה סיורים וקבוצות לימודי ארץ ישראל.
<יאיר פז: יש לנו קבוצות לצעירים, תכף אספר עליהן, קבוצות "מיל"י".
<יאיר פז: יש לנו הרבה שיתופי פעולה עם ארגונים שונים בשטח.
<יאיר פז: בסניפים שלנו נפגשים כל שבוע מאות משתתפים שלא באים לאירוע חד-פעמי, הם מגיעים כל שבוע לשתיים-שלוש שעות ללימוד במשך 40 שבועות בשנה.