GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ניסים סנואה: אישית התחלתי לעסוק בצילום כמקצוע בשנת 1960, מייד לאחר סיום שירותי הצבאי.
<ניסים סנואה: אני מציין זאת רק כדי להדגיש כי הידע שלי אינו מתוך ספרים אלא מעשי בכך שאני מלווה את התפתחות הצילום בארץ כמעט מאז הקמתה.
<ניסים סנואה: בשנת 1960 אומנות צילום ממשית לא הייתה קיימת בארץ.
<ניסים סנואה: בכלל, הצילום אז לא היה פופולרי.
<ניסים סנואה: אם היום בכל משפחה יש מצלמה אחת ואפילו שתיים, שלוש או ארבע, אז אולי משפחה אחת מתוך עשר, היתה לה מצלמה אחת.
<ניסים סנואה: לפיכך גם ייבוא המצלמות היה דל מאוד.
<ניסים סנואה: התושבים עסקו בצילום כתחביב, ומעטים מאוד כמקצוע.
<ניסים סנואה: התנופה הגדולה בצילום החל בשנת 1967, לאחר מלחמת ששת הימים.
<ניסים סנואה: רבים מאוד נהרו לחנויות צילום לרכוש מצלמות כדי לתעד את השטחים לפני החזרתם למצרים, לסורים ולירדנים.
<ניסים סנואה: אולם גם אז לא היה דגש על אמנות צילום.
<ניסים סנואה: גם בתי ספר לצילום היו בודדים, ובהם לא עסקו באומנות צילום אלא במטרה להקניית ידע בצילום.
<ניסים סנואה: המורים עצמם לא היו מוסמכים, אלא תלמידים שר סיימו בית ספר לצילום, והחליטו להקים בית ספר בעצמם.
<ניסים סנואה: באומנות צילום עסק מועדון צילום תל-אביב, שהיה היחיד בכל הארץ, ובו היו עשרות חברים בלבד.
<ניסים סנואה: היום מצויים בארץ 21 מועדוני צילום, ובערך רבע מתוכם, בהם חברים עולים חדשים דוברי רוסית.
<ניסים סנואה: זו השפה השלטת בהם.
<ניסים סנואה: סקירה קצרה זו ממחישה כי עד שנות ה-90' לערך מעטים בארץ עסקו בצילום כאומנות.
<ניסים סנואה: אומנות הצילום הישראלי ידע תנופה גדולה עם עלייתם של העולים החדשים בעיקר מברית המועצות לשעבר, ואלו הם הבולטים היום באומנות הצילום הישראלי.
<ניסים סנואה: איני טוען שאין אומני צילום עולים חדשים ממדינות אחרות, אולם המציאות היא שמספר העולים החדשים מברית המועצות לאין שיעור פי כמה מונים גדול יותר מכל יתר מדינות העולם.
<ניסים סנואה: בשני העשורים האחרונים יותר ויותר צלמים משתתפים בתערוכות צילום המתקיימות בעולם כולו, וזוכים בפרסים ובמדליות.
<ניסים סנואה: כך גם משתתפים בתחרויות צילום.
<ניסים סנואה: אמחיש בדוגמה.
<ניסים סנואה: אומנית צילום ישראלית צעירה, עולה חדשה מברית המועצות לשעבר.
<ניסים סנואה: משך חמש השנים האחרונות זכתה מעל 400 פרסים ומדליות מהעולם כולו, והשנה זכתה בפרס היוקרתי מכולם: התצלום שלה נבחר מתוך כ-200 אלף שנשלחו מ-187 מדינות.
<ניסים סנואה: כן, אומנות צילום תושבת מדינת ישראל הקטנה הביאה לארץ ישראל את הפרס הגדול, והשאירה מאחוריה 187 מדינות מאירופה הגדולה, יפן הידועה כמס' 1 בצילום, ארצות הברית, הידועה כמ' 2 בצילום, סין הענקית, הודו, יבשת אפריקה ועוד ועוד.
<ניסים סנואה: בכלל, כל הצלמים, אומני הצילום הללו, העלו את מדינת ישראל על מפת הצילום העולמי, הביאו להכרה האומנות הצילום הישראלי, ומהווים שגרירי ישראל בעולם כולו.
<ניסים סנואה: עד עתה ציינתי את התערוכות ואת תחרויות הצילום בעולם כולו ולא בארץ.
<ניסים סנואה: מדוע – כי בארץ מוצגות במוזיאונים תערוכות צילום בודדות בלבד בכל שנה.
<ניסים סנואה: בגלריות נדרשים הצלמים לשלם כסף כדי להציג את יצירותיהם, ומהיכן עולים חדשים יכולים לגייס כסף להצגת תצלומיהם בגלריות בארץ?
<ניסים סנואה: זו בעיה.
<ניסים סנואה: לצילום האומנותי חשיבות רבות בחינוך החברה לאסתטיקה.
<ניסים סנואה: לכן חשוב לתמוך בו.
<ניסים סנואה: מתוך מיליוני הישראלים הבוגרים בארץ רק אדם אחד הגה את הרעיון של פסטיבל בשם ישראל בעין החדשה, בו משתתפים עולים חדשים, ובכל שנה מארגן ומקיים תערוכה.
<ניסים סנואה: התערוכה האחרונה מוצגת עתה כאן בכנסת ישראל.
<ניסים סנואה: שמו של אדם זה הוא ליאוניד פדרול.
<ניסים סנואה: המגזין עולם הצילום, היחיד בארץ, וקיים כבר מזה 32 שנים בבעלותי, מסקר כל תערוכה ישראל בעין חדשה מאז תחילת דרכה בפסטיבל הראשון, שאני רואה בו חשיבות רבה מאוד, וחשוב לפתח אותו.
<ניסים סנואה: אני מסכם את דבריי בתקווה כי הפגישה בכנסת תסייע להעלות את הצילום האומנותי בישראל למעמד הראוי לו.
<ניסים סנואה: תודה.
יואל רזבוזוב: תודה, ניסים.
יואל רזבוזוב: אני מסכים אתך שהעולים עלו בשנות ה-90' ותרמו הרבה לצילום.
יואל רזבוזוב: הם תרמו בעוד הרבה תחומים.
יואל רזבוזוב: אני מסכים שהביאו תנופה של תרבות.
יואל רזבוזוב: עכשיו צריך לראות איך ממנפים את זה הלאה.
יואל רזבוזוב: משרד הקליטה, קלאודיה, בבקשה.
<קלאודיה כץ: אנחנו במשרד בסוף שנות ה-90' הקמנו מרכז לסיוע לאומנים עולים ותושבים חוזרים.
<קלאודיה כץ: המרכז הזה מממן לשנה כ-3,000 אומנים עולים בתחומים שונים במטרה לחשוף אותם לעולם התרבות הישראלי.
<קלאודיה כץ: משרד התרבות היה אתנו משך שנים רבות שותף תקציבי ומקצועי.
<קלאודיה כץ: לצערי הרב, במשך חמש השנים האחרונות אנחנו מתמודדים לבד בנושא הזה.
<קלאודיה כץ: מאוד משתדלים לעזור לאומנים בכל התחומים.
<קלאודיה כץ: התנאי, כשאנחנו מממנים פרויקט, אנחנו מבקשים שישולבו לפחות 25 אחוז מאומנים עולים, כי ברור לנו שאין אומנות של עולים רק או של ותיקים; חייב להיות שילוב.
<קלאודיה כץ: כמובן, הסיוע שלנו גדל עם גדילת אחוז האומנים המשתתפים, כדי לעודד את הגופים הישראליים לשלב כמה שיותר אומנים עולים.
<קלאודיה כץ: אני מקווה שמאוד שגם השנה במאמצים מאוד גדולים שהשרה כרגע עושה, לתקצב את הסעיף הזה, כי זה תמיד מלחמה על התקציב, נוכל גם השנה לעמוד באותם היקפים.
<קלאודיה כץ: 14 מיליון שקל בשנה אנחנו משקיעים באומנים עולים מתחומים שונים, ואומנות פלסטית לתחומיה מקבלת משהו כמו כרבע.
<קלאודיה כץ: יש לא מעט פסטיבלים בתחום הזה.
<קלאודיה כץ: ליאוניד אחד מהם.
יואל רזבוזוב: בבקשה, ליאוניד, מצגת.
<ליאוניד פדרול: שלום לכולכם.
<ליאוניד פדרול: אני ליאוניד פדרול, צלם מוזיאון ארץ ישראל ומנהל פסטיבל הצילום ישראל בעין חדשה כבר מ-2007.
<ליאוניד פדרול: ברצוני להודות לכל הנוכחים, בראש ובראשונה למר יואל רזבוזוב, שהכיר בחשיבות התמיכה באומני צילום עולים, ונענה לבקשתנו, לקיים את התערוכה והדיון.
<ליאוניד פדרול: כולנו תקווה כי כפי שסיעתך סייעה למעמד הספורטאים בארץ, כך יהיה גם עבור מעמד אומני הצילום.
<ליאוניד פדרול: כבוד גדול להשתתף בתערוכה שתיפתח היום בכנסת לצלמים הנוכחים.
<ליאוניד פדרול: ראשית, ברצוני לומר כמה מילות רקע על צילום אומנותי בארץ ועל פסטיבל ישראל בעין חדשה.
<ליאוניד פדרול: ניסים סנואה אמר כמה מילים, ואני אמשיך.
<ליאוניד פדרול: הצילום הישראלי התפתח במקביל לנעשה בשאר העולם.
<ליאוניד פדרול: כבר חודשים ספורים לאחר המצאת המצלמה הגיעו הצלמים הראשונים לארץ ישראל כדי לתעד את המקומות הקדושים.
<ליאוניד פדרול: התמונות שצולמו נמכרו לתיירים ולמאמינים ברחבי העולם.
<ליאוניד פדרול: מתחילת הצילום בארץ ועד לאחר הקמת מדינת ישראל הוא שימש בעיקר כלי לתיעוד התיישבות ובבניית הארץ, מאורעות פוליטיים ומקומות קדושים.
<ליאוניד פדרול: רק בשנות ה-70' החל הצילום לקבל אופי אינדיבידואלי ואומנותי, חופשי מאידיאולוגיה.
<ליאוניד פדרול: כיום הוא זוכה למעמד בלתי-מעורער של אומנות בפני עצמה.
<ליאוניד פדרול: הצילום מורכב מז'אנרים שונים, כגון צילום דוקומנטרי, צילום לצורכי פרסום, צילום טבע, וכמובן, צילום אומנותי.
<ליאוניד פדרול: מצד אחד, צילום אומנותי הוא המורכב ביותר מבין הז'אנרים, כי הוא דורש ידע בטכניקה אומנות קלאסית, אך מצד שני, כי הוא אינו מסחרי, הוא כמעט אינו זוכה לחשיפה ולתמיכה בארץ כיום.
<ליאוניד פדרול: עם העלייה של שנות ה-90' עלו ארצה מכל העולים אומני צילום מוכשרים רבים שהיו מובילים בתחומם בארצות מוצאם.
<ליאוניד פדרול: פסטיבל ישראל בעין חדשה הוא היחיד שמייחד אומני צילום אלה, יוצאי אסכולות קלאסיות.
<ליאוניד פדרול: את הפרויקט יזמתי בשנת 2007 יחד עם המפיקה אלינה קביטקובסקי, והוא מתקיים מזה שבע שנים בתמיכת משרד העלייה והקליטה והמרכז לקליטת אומנים עולים ותושבים חוזרים.
<ליאוניד פדרול: הוא מעניק אפשרות לאומנים להציג את עבודותיהם, לקבל קטלוג, ולזכות לחשיפה באתר הפסטיבל ובתקשורת ללא תשלום.
<ליאוניד פדרול: הפרויקט זוכה מדי שנה גם בתמיכה של כתב העת עולם הצילום – מר ניסים סנואה, תודה לך - שמפרסם כתבה בליווי עבודות נבחרות, ובכך מסייע בחשיפת שמות חדשים.
<ליאוניד פדרול: בנוסף לסיוע לאומנים עולים, במסגרת הפסטיבל, נוצר ארכיון ייחודי של צילום אומנותי בנושא ארץ ישראל, שניתן למצוא גם בספרייה לאומית.
<ליאוניד פדרול: תמונות נבחרות מארכיון זה מוצגות בשנים האחרונות על-ידי ארגון נתיב ברחבי מדינות ברית המועצות לשעבר.
<ליאוניד פדרול: לצערנו, הצילום האומנותי אינו זוכה למקום במוזיאונים ובגלריות מרכזיים בניגוד לצילום דוקומנטרי לדוגמה.
<ליאוניד פדרול: אנו מאמינים כי בדומה למוזיקה, אופרה ובלט קלאסי, גם לצילום אומנותי חשיבות גדולה בחינוך דורות העתיד לאסתטיקה ולהרמוניה.
<ליאוניד פדרול: אף ללא תמיכה הוא לא יוכל להמשיך ולהתקיים.
<ליאוניד פדרול: כולנו תקווה כי הדיון יביא לשינויים חיוביים בארץ, וצילום אומנותי יזכה למעמד בארץ ולתמיכת משרד התרבות.
<ליאוניד פדרול: כצעד ראשון אנו מציעים להקים סלון צילום אומנותי שיתקיים מדי שנה במוזיאון, ובו יוכלו להשתתף אומני צילום מקצועיים ללא תשלום, ובמסגרתו יוענקו פרסים לאומנים מובילים.
<ליאוניד פדרול: ברצוני להעלות בעיה נוספת הקשורה באומנים עולים המייצגים את ישראל בחו"ל.
<ליאוניד פדרול: נכון להיום יש מספר אומני צילום עולים שהצליחו להגיע להישגים גבוהים בתחומם, והם מייצגים את ישראל בחו"ל.
<ליאוניד פדרול: מדובר בקבוצה קטנה של אמנים מקצועיים, שיוצרים פרויקטים ללא מטרות רווח, וזקוקים לתמיכה כדי להמשיך ליצור.
<ליאוניד פדרול: כדוגמה אני יכול להביא שתי תערוכות אישיות שהכנתי יחד עם המפיקה אלינה קביטקובסקי.
<אלינה פדרול-קביטקובסקי: אלה כמה תמונות מהפסטיבל.
<אלינה פדרול-קביטקובסקי: איך זה אצלנו קורה.
<ליאוניד פדרול: כדוגמה אני יכול להביא שתי תערוכות: האחת, "צלה של ירושלים", עליה עבדתי כ-10 שנים.
<ליאוניד פדרול: התערוכה הוצגה משך שבע שנים בתמיכת משרד החוץ ברחבי העולם.
<ליאוניד פדרול: ב-2007 הוצגה בגלריה במוסקבה, ב-2008 בגלריה הלאומית בבנגקוק לרגל 60 שנה למדינת ישראל, ב-2009 במוזיאון מטרופוליטן בפיליפינים, ב-2010 במוזיאון לאומנות בהנואי, ב-2011 במוזיאון הלאומי בבלורוסיה, וב-2013 בספרייה המרכזית של בריימן, במוזיאון התנ"ך בווינה וגם בבייג'ין לרגל 65 שנים למדינת ישראל.
<ליאוניד פדרול: התערוכה השנייה היא "רסיסי חיים", שנפתחה ב-2011 בעיריית קופנהגן.
<ליאוניד פדרול: התערוכות זכו להצלחה רבה, והתקיימו במעמד שגרירי ישראל ונציגים דיפלומטיים ממדינות שונות.
<ליאוניד פדרול: כפי שאתם רואים, צלם אחד יכול לתרום רבות.
<ליאוניד פדרול: אף יש לציין כי הכנת פרויקטים דורשת עבודה רבה של צוות מקצועי, בהם מפיקים, אוצרים ומעצבים.
<ליאוניד פדרול: כדי להמשיך וליצור האמן והצוות זקוקים לתמיכה.
<ליאוניד פדרול: הם מתמודדים עם קשיים דומים לשאר העולים - יוקר המחיה, בעיות כלכליות, אי-ודאות לפנסיה ועוד.
<ליאוניד פדרול: אף לקשיים אלו נוספים קשיים מקצועיים, חוסר בפלטפורמה להצגת עבודות, קושי בהשתלבות בשוק האומנות, פגיעה בזכויות יוצרים ועוד.
<ליאוניד פדרול: ללא תמיכה אומנות גבוהה לא תוכל להמשיך ולהתפתח, ותישאר רק אומנות מסחרית.
<ליאוניד פדרול: לסיום ברצוני לפנות באופן אישי למר רזבוזוב.
<ליאוניד פדרול: אני מכיר את עשייתך הרבה והחשובה בתחום הספורט והתמיכה בספורטאים אולימפיים.
<ליאוניד פדרול: כולנו תקווה כי בזכותך נצליח להעלות את המודעות לחשיבות התמיכה באומני צילום עולים, כדי שהם יוכלו להמשיך ליצור ולייצג את מדינת ישראל בכבוד.
<ליאוניד פדרול: ברצוני להודות למשרד העלייה והקליטה, ולשרה סופה לנדבר, משרד אומנים עולים ותושבים חוזרים, ליושב-ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, למנהלת הוועדה דנה גורדון, לכל הצוות שלה, ליולי אלצרולניק.
<ליאוניד פדרול: אני גם רוצה להודות מאוד לקלאודיה כץ, שב-2007 אישרה לנו לגבי צילום אומנותי, ישראל בעין חדשה, והבינה שזה מאוד חשוב.
<ליאוניד פדרול: מכך התחלנו את הפסטיבל.
<ליאוניד פדרול: אני גם מודה לניסים סנואה, שתומך בנו כבר מ-2007, מנהל כתב העת עולם הצילום, ולכל המשתתפים שמגיעים אלינו מכל רחבי הארץ היום.
<ליאוניד פדרול: תודה לכולכם.
<ליאוניד פדרול: אני מודה גם לנוכחים, רפי גמזו ממשרד החוץ, שנשמע אותו.
יואל רזבוזוב: תודה, ליאוניד.
יואל רזבוזוב: תודה על המצגת היפה.
יואל רזבוזוב: נראה לי שבאף דיון ועדה לא אמרו כל כך הרבה פעמים את שם המשפחה שלי, ונכון.
יואל רזבוזוב: .. כמו שאומרים, מבחינת התמונות, תמונה אחת שווה יותר מאלף מילים.
יואל רזבוזוב: מבחינת ההסברה, זה באמת יכול לתרום, ואני חושב שזה תורם.
יואל רזבוזוב: אנחנו רואים בכל התערוכות, ואנחנו כל כך נלחמים בנושא ההסברה שלנו, שיש העניין של הדה-לגיטימציה של ישראל.
יואל רזבוזוב: אני חושב שבאמת התמונה היא הרבה יותר ממילים.
יואל רזבוזוב: ככל שיהיו תמונות יפות בזווית קצת אחרת, זה רק יכול לתרום למדינת ישראל.
יואל רזבוזוב: אנחנו מחכים לנציגת משרד התרבות, שנתקעה בפקק.
יואל רזבוזוב: היא צריכה להגיע.
יואל רזבוזוב: נראה איך משרד התרבות יכול לעזור.
יואל רזבוזוב: נגיע גם לדברים פרקטיים, מה אנחנו צריכים להשיג כדי לעזור לכל העניין של הצילום האומנותי.
יואל רזבוזוב: אני חושב שכבר הוכחתם את עצמכם, גם בארץ, גם בנושא הספורט.
יואל רזבוזוב: תומכים בספורטאי שכבר הצליח, אז יותר קל, אבל להתחיל לתמוך במישהו מההתחלה, כשהוא עדיין לא הוכיח את עצמו, זה יותר מסובך.
יואל רזבוזוב: אבל אתם כבר הוכחתם את עצמכם, ואתם גם מקבלים תמיכה ממשרד העלייה והקליטה.
יואל רזבוזוב: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו משלבים גם את משרד התרבות והספורט.
יואל רזבוזוב: אני רוצה לשמוע את מר רפאל גמזו, נציג משרד החוץ, בבקשה.
<רפאל גמזו: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.
<רפאל גמזו: קודם כל הייתי רוצה לברך את כל הצלמות והצלמים האמנים שנמצאים כאן, וגם לנחם אותם - גם לצלמים שאינם עולים חדשים לא קל.
<רפאל גמזו: אני יודע שזאת נחמה קטנה, אבל המציאות של מי שבחר להיות אומן, מי כמוהם יודע, היא מציאות לא פשוטה, בין אם אתה עולה חדש ובין אם אתה ישראלי ותיק.
<רפאל גמזו: אני רוצה לברך את ליאוניד פדרול ואת לינה אלינה קביטקובסקי על פעילותם, שראויה להרבה ברכות.
<רפאל גמזו: בימים אלה, אגב, בגלריה הצנועה שלנו במשרד החוץ מוצגת תערוכה שליאוניד אצר ושלינה הפיקה, תערוכה של צלמים חירשים וכבדי שמיעה.
<רפאל גמזו: יחד עם המכון לקידום החירש החלטנו להזמין ולהציג אותה אצלנו, גם בגלל שהצלמת שיזמה ופנתה לליאוניד היא בתו של אחד הדיפלומטים שלנו, וגם כחלק מחינוך הקהילה הרחבה לכך שמן הדין שנתייחס באופן נאור ונורמלי גם אל האנשים עם הצרכים המיוחדים.
<רפאל גמזו: אשר לתערוכה שכאן, שהספקתי לראות, אציע אחר כך לליאוניד ולינה, אם הם ירצו ואם האומנים המשתתפים ירצו, שגם היא תוצג אצלנו במבואה של משרד החוץ לאיזו תקופה.
<רפאל גמזו: יש למשרד החוץ שיתוף פעולה, וליאוניד הזכיר את זה במצגת שלו, על כמה תערוכות שמתניידות בעולם.
<רפאל גמזו: אני לא בטוח שתמיד ליאוניד ולינה רוו הרבה נחת או רק נחת מהעניין, אבל בכל זאת נעשתה פעילות חשובה עם אותן תערוכות – לא דרך האגף שאני עומד בראשו אלא דרך האגף של תקשורת והסברה, שהוא פועל בפרמטרים שונים מהאגף לקשרי תרבות ומדע, שבראשו אני עומד - בין השאר, מפני שאנחנו בדרך כלל לא יוזמים ניוד של תערוכות ככאלה אלא אנחנו מביאים ארצה אוצרים ואוצרות, או מנהלי מוזיאונים, חושפים בפניהם עבודות, יצירות דרך ביקורים בסטודיו ובמוזיאונים, וכך אותם אורחים מחו"ל הם שמחליטים מה מתאים לאכסניה שבראשה הם עומדים.
<רפאל גמזו: בהקשר לכך, ואחרי שישבתי עם ליאוניד ולינה לפני ימים אחדים, הודעתי להם שאוצרת הולנדית מנהלת של מוזיאון שנקרא אוריינטליס, שעומדת להגיע ארצה, לדעתי, בגלל סוג המוזיאון יהיה נכון להפגיש אותה אתם, ואני מקווה שהיא תגלה עניין ונוכל להפיק משהו מתוך מאגר הצילומים המרתק שהם אוספים לאורך השנים במסגרת הפרויקט הזה של ישראל בעין חדשה.
<רפאל גמזו: אני חושב, וזה דבר שאני מודה שעלה במוחי היום, כשהגעתי לכאן, ליאוניד, ועוד לא דיברנו על כך, שייתכן שפה צריך יהיה לתת מעט חשיבה ולהתייעץ עם הנציגויות שלנו בעולם, ייתכן שיהיה מעניין, ואני לא בטוח שבמסגרת קבוצתית אלא אולי דווקא פרטנית, לבחור בצלם או צלמת שבאים מתפוצה מסוימת.
<רפאל גמזו: למשל, יש לנו רשל מאנגליה.
<רפאל גמזו: יכול להיות שיהיה מעניין, ושוב – זה דבר שארצה להתייעץ עם הנציגות שלנו בלונדון, עם נספחות התרבות שלנו – ייתכן שיהיה מעניין לבדוק אפשרות של תערוכה של מהגרת/ עולה חדשה מבריטניה, איך היא רואה את ישראל, ולהחזיר את זה חזרה לזירה הבריטית.
<רפאל גמזו: כך אפשר לעשות – נדמה לי שיש לנו פה מישהו מקולומביה, בתערוכה – אני נותן דוגמה.
<רפאל גמזו: יכול להיות שיהיה מעניין לאסוף גוף עבודות של אומן ישראלי, שהוא עולה מאותה ארץ, ולנסות להחזיר את זה, ואולי בהתייעצות עם האמנים עצמם גם לחשוב על אותן אכסניות שעשויות להיות מעוניינות בכך, בין אם הן אכסניות יהודיות ובין אם לאו, כי משרד החוץ, לפחות האגף שאני עוסק בו, אינו מכוון עצמו רק לעולם היהודי.
<רפאל גמזו: אנחנו מעוניינים יותר אפילו ב"ברודר קומיוניטי", אבל כמובן, נשמח לעשות תמהיל של אכסניות יהודיות ולא יהודיות, ובהחלט אפשר לחשוב על מין פרויקט כזה, איך דרום אפריקאית שעלתה ארצה רואה את הארץ, וחוזרת עם הדברים לדרום אפריקה, וכמובן, לארצות אחרות בהתאם.
יואל רזבוזוב: תודה לרפי גמזו, משרד החוץ.
יואל רזבוזוב: אני חושב ששיתוף פעולה הוא כדאי, נושא ההסברה.
יואל רזבוזוב: זו אחת הנקודות החשובות, וגם לתת לאותם אומנים את הבמה שהם צריכים.
יואל רזבוזוב: הצטרפה אלינו נציגת משרד התרבות והספורט, הגב' ורדה שושן-לוי, סגנית ראש מינהל.
יואל רזבוזוב: יש לנו כאן תערוכה ודיון בנושא אומנות צילום.
יואל רזבוזוב: צריך לראות, תמונה אחת שווה יותר מאלף מילים.
יואל רזבוזוב: יש פה אמנים עולים.
יואל רזבוזוב: אפשר לראות את התערוכה בחוץ - הם נותנים זווית משלהם.
יואל רזבוזוב: כמו כל דבר בתרבות ובספורט, אנחנו שואפים ככל האפשר להיות מדינה טובה יותר.
<ורדה שושן לוי: כשראיתי את התערוכה, הייתי בפתיחה שלה בבית סוקולוב, ובעברי, בלי קשר לתפקידי הנוכחי, ניהלתי היכלי תרבות, הייתי חברה בפורום של איגוד מנהלי תרבות.
<ורדה שושן לוי: ישר חשבתי על האפשרות להעביר את התערוכה הזאת בין מוסדות תרבות בארץ, בעיקר בהיכלי תרבות שיש להם החלל, ויכולים להוות פלטפורמה לדבר הזה.
<ורדה שושן לוי: זה יכול להיות פרויקט מעניין.
<ורדה שושן לוי: יכול להיות שעל אותו עיקרון של דיאלוג בין חו"ל וכאן, לקחת צלם ותיק ולעשות דיאלוג בין העין המתבוננת של אומן שהארץ חדשה לו, למי שנמצא פה הרבה זמן.
<ורדה שושן לוי: אם הוא רואה את הדברים המחוספסים, והאומן רואה את הדברים היותר מעניינים או ההפך - כל אחד יביא את הזווית שלו.
<ורדה שושן לוי: בהקשר של מינהל התרבות, בעצם יש לו פרויקטים רחבים מאוד של אומנות, אומנות פלסטית ונישה של צילום.
<ורדה שושן לוי: התקציבים מועברים בדרך של פרסים שהשרה מפרסמת.
<ורדה שושן לוי: במקרה של הפרסים יש שוטיוניות מוחלט בין כל מי שמגיש על בסיס היותו אומן.
<ורדה שושן לוי: יש לנו רשימה לא מבוטלת של אמנים שהיו חלק מהתהליך, ואפשר לראות שהם השתלבו יפה, כי באומנות אין מדד בהכרח של העדפה.
<ורדה שושן לוי: אם העבודה היא עבודה טובה, והוא יכול לזכות בחשיפה, הוא יזכה לה במסגרת הפרסים או במסגרת פרויקטים שנקראים אומן בקהילה – יש פרויקטים מעניינים של אומנים, שיכולים להשתלב בקהילה מסוימת, ולעבוד עם הקהילה על הפרויקטים, ללמד צילום, לפתח עם הקהילה כל מיני מסגרות, ואז יש גם כיסוי לנושא המגורים וגם להתערות החברתית של האומן במסגרת כלשהי.
יואל רזבוזוב: ליאוניד, יש לכם שאלות?
<אלינה פדרול-קביטקובסקי: הדיון הוא בנושא צילום אומנותי, ואנחנו היינו בישיבה במשרד התרבות, ודיברנו על כך שהנושא של צילום אומנותי לא מקבל שום תמיכה.
<אלינה פדרול-קביטקובסקי: יש דבר כזה, אמנות עכשווית.
<ורדה שושן לוי: אני מדברת על התחום באופן כללי.
<אלינה פדרול-קביטקובסקי: למה אנחנו פה – כי צילום אומנותי דורש המון ידע ותמיכה.
<אלינה פדרול-קביטקובסקי: יש, למשל, פסטיבל מוזיקה קלאסית, יש פסטיבל בלט.
<אלינה פדרול-קביטקובסקי: צילום אומנותי זה באותו גובה, אבל נכון להיום אין שום התייחסות, אין שום תערוכה.
<אלינה פדרול-קביטקובסקי: אנחנו ביקשנו לעזור לנו לעשות סלון, צילום אומנותי, ואולי לא רק צילום.
<אלינה פדרול-קביטקובסקי: ביקשנו ממשרד התרבות לתמוך ברעיון הזה ולתת לנו אפשרות גם לגלריה או גם למוזיאון.
<אלינה פדרול-קביטקובסקי: זה מאוד חשוב.
<אלינה פדרול-קביטקובסקי: במוזיאונים יש תערוכות של צילום דוקומנטרי, צילום טבע, אבל משום מה צילום אומנותי לא זכה מעולם להתייחסות ולבמה, לחשיפה ראויה במוזיאון או בגלריה.
<אלינה פדרול-קביטקובסקי: אנחנו מאוד מקווים שאתם יכולים לראות את הפרויקט שלנו ולעזור בתחום הזה.
<ורדה שושן לוי: בסדר, תודה.
אברהם מיכאלי: אל"ף, אני מברך אתכם על ההתעקשות שלכם.
אברהם מיכאלי: בארץ לא הולך שום דבר בקלות, אבל את התערוכה הזאת ראיתי כבר לפני כמה שנים בכנסת.
דנה גורדון שושני: היתה תערוכת אומנים, אתה צודק, אבל זה היה משהו אחר לגמרי.
אברהם מיכאלי: אם זה לא אתם, אני מכניס אתכם באותה רשימה מכובדת.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, נתקלתי לאחרונה בצילום אומנותי שיזמו אותו קבוצת חברים ששייכים לקבוצת נאור.
אברהם מיכאלי: יש יהודי בשם בני לוין.
יואל רזבוזוב: נפגשתי אתו בשבוע שעבר.
אברהם מיכאלי: הוא יזם פרויקט של צילום קהילות יהודיות במקומות שונים בעולם.
אברהם מיכאלי: נוסעים אתו קבוצת צלמים מקצועיים, שמתעדים את הקהילות היהודיות במקומות שונים בעולם, ועושים אחרי הביקורים אצלם תערוכות.
אברהם מיכאלי: כמה מהתערוכות שהם עשו כבר בארץ, הם עושים מהתערוכה חשיפה לאותה קהילה יהודית שנמצאת שם, ולפעמים זה לקהילות יהודיות שבקושי מגיעים אליהן.
אברהם מיכאלי: זה רעיון יפה.
אברהם מיכאלי: לכן אני רוצה לחבר את זה עם זה, כי סך הכול מדובר פה, אל"ף, בקירוב קהילות, ובי"ת, הוא עשה גם רעיון יפה, שהתמונות שצילמו שם הן בסוף בתערוכות האלה נמכרות, ואותו כסף חוזר לאותה קהילה יהודית שם, כדי לחזק אותם, לתמוך בהם.
יואל רזבוזוב: עסק חברתי.
אברהם מיכאלי: ממש כך.
אברהם מיכאלי: לכן אני מתחבר לרעיון שיש פה היום - מצד אחד, הבנתי שפה הכסף חסר, והחברים יכולים לא יכולים כל הזמן להתעסק בשנורר ובהתנדבות.
אברהם מיכאלי: יחד עם זאת, הרעיונות שאתם מעלים, לדעתי, צריך לא רק למינהל תרבות; גם למשרדים האחרים.
אברהם מיכאלי: אנחנו כוועדת עלייה נצטרך לדחוף את זה, כי אתם עוסקים פה בחשיפות.
אברהם מיכאלי: מה לעשות, לא כל דבר עושים אחרים, ואתם כאומנים מקצועיים, כצלמים מקצועיים עושים את זה.
אברהם מיכאלי: יכול להיות שנצטרך לבדוק גם במשרדים אחרים.
יואל רזבוזוב: ישר - הכי משרד האוצר...
אברהם מיכאלי: עזוב משרד האוצר.
אברהם מיכאלי: משרד האוצר זה המקור בסוף של כל הכסף, אבל גם משרדים אחרים, כולל משרד החינוך.
אברהם מיכאלי: יש פה תמונות שאפילו נוער וילדים צעירים צריכים להיחשף לזה, כי רואים שם דברים, וכולל משרדים שלא תמיד רואים את הזווית הזאת שאתם מעלים אותה כזווית נכונה.
אברהם מיכאלי: כי תקציב יש לא רק במינהל תרבות במשרד התרבות והספורט אלא גם במשרדים אחרים, שהם צריכים להיחשף לזה, ויכול להיות שהשיתוף של איגום התקציבים יכול לעזור לכם.
יואל רזבוזוב: טניה קרוואן, מורה לאומנות מעצבת, בבקשה.
יואל רזבוזוב: היא קיבלה פרס שרת התרבות.
<טניה קרוון: שלום.
<טניה קרוון: יש לי גם מצגת.
<טניה קרוון: התחום שלי הוא צילום אומנותי, אך בשביל להתקיים אני גם עובדת כמורה לאומנות וגם כמעצבת.
<טניה קרוון: לחיות מצילום אומנותי זה בלתי-אפשרי.
<טניה קרוון: זה רק למילה טובה.
<טניה קרוון: פעם אחת בחיי זכיתי בפרס אומן צעיר, בשנת 2011.
<טניה קרוון: זכיתי להיות מוצגת בתערוכה במוזיאון פתח תקווה, ובזה זה נגמר.
<טניה קרוון: יש פה כמה דוגמאות מדיוקנאות, נוף וטבע דומם מהעבודות שלי.
<טניה קרוון: צילום שחור-לבן וצבע.
<טניה קרוון: הבעיה העיקרית, לדעתי, במי שמתעסק באומנות, היום בישראל, יש לי הרבה חברים שמתעסקים בזה.
<טניה קרוון: הם פשוט עוזבים לחו"ל.
<טניה קרוון: זה מאוד חבל.
<טניה קרוון: המון עזבו לאירופה, למוסקבה, לרוסיה, לאמריקה.
<טניה קרוון: אין מה לעשות בארץ.
<טניה קרוון: בארץ צריכים לעבוד במקצועות אחרים.
<טניה קרוון: זה מצב עצוב.
<טניה קרוון: יש פה ציורים במצגת של אבא שלי, בוריס קרוונוב, שמתעסק בציור שמן על בד.
<טניה קרוון: באתי ממקום של משפחת אומנים.
<טניה קרוון: טוב ליצור, אבל קשה להראות את זה לקהל, וליצור סתם בבית, לשים על המדף, בארון, זה מוריד מאוד את המוטיבציה להמשיך.
<טניה קרוון: אין שוק בארץ של קונים.
אברהם מיכאלי: כמורה איך את רואה שבני נוער מתייחסים לזה?
יואל רזבוזוב: את מי את מלמדת כמורה?
<טניה קרוון: אני מלמדת עד גיל 13 מגיל 4.
יואל רזבוזוב: יש ביקוש לזה?
<טניה קרוון: כן.
<טניה קרוון: ילדים מאוד אוהבים.
יואל רזבוזוב: תמונות יפות.
יואל רזבוזוב: גם ציורים יפים מאוד.
יואל רזבוזוב: אנחנו שמחים גם שאת מחנכת את דור העתיד, וחשוב שייחשפו כמה שיותר ילדים ובני נוער לתחום.
יואל רזבוזוב: סמי סומך , בבקשה.
<סמי סומך: צהריים טובים לכולם.
<סמי סומך: בשם אגודת הצילום האמריקאית, שמקום מושבה בעיר אוקלוהומה, אני מברך את כל מי שמציג את התמונות פה.
<סמי סומך: אגודת הצילום האמריקאית מעודדת את הצילום ברחבי העולם על-ידי עריכת תחרויות בין-לאומיות.
<סמי סומך: ברוך השם, בישראל משתתפים הרבה, וזוכים בהרבה פרסים.
<סמי סומך: אני גם אומר תודה ומברך את משרד החוץ, את ליאוניד פדרול, את כל מי שנותן חשיפה לאומנים האלה, כי חשיפה באומנות היא דבר חשוב.
<סמי סומך: האומנים עושים דברים לא כדי לשים אותם במגירה אלא כדי לקבל פידבק מהקהל.
<סמי סומך: לא לכל העולים החדשים יש האמצעים לפתוח תערוכות, אז ככל שעוזרים להם, זה דבר טוב.
<סמי סומך: כמו כן, אני ראיתי פה את התמונות לא בפעם הראשונה אלא כבר כמה פעמים.
<סמי סומך: אני רואה שיש פה אצל העולים אנרגיות מאוד חזקות ליצירה והתלהבות גדולה, אז צריך לתת להם את העידוד המקסימלי.
<סמי סומך: אני רואה פה אומנות ללא יומרנות, כי נתקלתי גם באומנות עם יומרנות, שלוקחים למשל שני חוטים, מצלמים אותם על הרצפה – מה זה?
<סמי סומך: זה קונספטואלי.
<סמי סומך: אקזסטניאליסטי.
<סמי סומך: כל המילים הגבוהות.
<סמי סומך: רבותיי, אומנות צריכה להיות מטרה.
<סמי סומך: צריך להיות לה משהו להגיד.
<סמי סומך: לא חייב לספר סיפור מצברוח על-ידי צבעים אבל מטרה.
<סמי סומך: כשהוא מתחיל במילים גבוהות, יצירה שאינה אומרת כלום, מילים גבוהות לא יושיעו אותה.
<סמי סומך: ברכות לכולם.
<סמי סומך: תמשיכו בדרך.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, יש לי הצעה.
אברהם מיכאלי: האם הצילומים המיוחדים שלכם נכנסים לאיזשהו ספר הסברה של מדינת ישראל?
אברהם מיכאלי: כשאני בא לבקר במדינות, אני מקבל מכל מדינה – מר רפי גמזו, שהייתי אצלו רק השבוע בטייוואן, קיבלתי את זה.
אברהם מיכאלי: כל מדינה שאני בא לבקר, מקבל אלבום בשם המדינה כמתנה שראשי המדינה מעניקים לנו.
אברהם מיכאלי: אני לא יודע למה פה במדינת ישראל אין לנו קובץ אלבומים כאלה, במיוחד צילומים, שיכולים לתת דחיפה ופרסום בזה שהם נותנים את זה למבקרים פה בארץ?
יואל רזבוזוב: רפי, יש לנו דבר כזה או צריך להכין דבר כזה?
<רפאל גמזו: אני מניח שהמשרד, כשבאים vip-ים, נותן מתנות שונות.
<רפאל גמזו: אני בהחלט יכול להביא לתשומת הלב של- - -
יואל רזבוזוב: גם משרד החוץ, גם קשרי החוץ בכנסת.
<רפאל גמזו: אביא לתשומת לב הקולגה שלי, שעומדת בראש אגף הטקס, את הרעיון של לתת גם צילום.
<רפאל גמזו: אני לא בטוח על אלבום, אבל צילום כצילום.
אברהם מיכאלי: אפשר ליצור אלבומים יפים.
יואל רזבוזוב: חבר הכנסת מיכאלי, אנחנו נוסעים, והרבה פעמים מגיעים לכאן אורחים חשובים, יש לנו קשרי החוץ, אז אנחנו מבקשים ומביאים לנו עט, סיכה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שאלבום תמונות יכול להיות משהו יפה.
יואל רזבוזוב: זה אחד הרעיונות.
יואל רזבוזוב: נפנה גם ליושב-ראש הכנסת, למנכ"ל הכנסת, למי שצריך.
יואל רזבוזוב: אני מאמין גם שאתה תעשה את העבודה הזאת במשרד החוץ.
יואל רזבוזוב: אני שמח על הדיון היום.
יואל רזבוזוב: מאוד חשוב להציף את הנושא, לשים אותו על סדר-היום הציבורי, כי זה נושא חשוב.
יואל רזבוזוב: גם אני שמח שהיתה לנו כאן נציגה של משרד התרבות והספורט.
יואל רזבוזוב: הייתי חבר מועצה, ואני יודע מה זה היכלי תרבות.
יואל רזבוזוב: חשוב מאוד, בלובי אפשר לעשות תערוכות.