GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל רזבוזוב: הרבה פעמים אותן רשויות מקומיות מחפשות נושאים, אז זה בדיוק הבמה לאותם אומנים שמצלמים או מציירים, ואומרים: אנחנו לא רוצים שזה יישאר על המדף אצלנו בבית, ולזכות בחשיפה.
יואל רזבוזוב: זה רעיון טוב.
<ורדה שושן לוי: השמיים הם הגבול מבחינת החשיפה.
<ורדה שושן לוי: אם יש אתר אינטרנט שאפשר דרכו להעביר, כי בסופו של דבר החשיפה לא נועדה רק לצורך חשיפה אלא נועדה גם לקיום, לפרנסה.
<אלינה פדרול-קביטקובסקי: לשמות, לתוכנית מסוימת.
<ורדה שושן לוי: נכון.
<ורדה שושן לוי: אני חושבת שמה שצריך להיכנס פה זה מישהו שיש לו קצת פרקטיקה, כי זה שתמונות יגיעו לחו"ל, זה בתנאי שהם ייהנו ממכירות של האלבומים, מהדפסות של האלבומים.
יואל רזבוזוב: זה עניין יותר מקצועי.
יואל רזבוזוב: אני חושב שכדאי שתיפגשו אחרי הישיבה, ותבדקו איך עושים ואיך מקדמים.
יואל רזבוזוב: המטרה של הדיון היום היתה להעלות את זה לסדר-היום הציבורי.
יואל רזבוזוב: גם עלו פה כמה רעיונות שנשתמש בהם.
יואל רזבוזוב: מה שחשוב לומר לאותם אומנים, כמו שאמרתי פעם לספורטאים, וגם הייתי ספורטאי, שלא משנה אם אתה עולה או לא עולה – אתה לא מקבל יותר מדי משאבים, אבל ברגע שיש לך חלום, צריך ללכת לעבר החלום ולא לוותר ולא להסתכל על הכסף.
יואל רזבוזוב: הכסף, או יבוא בסוף או לא, אבל בסוף הגשמת חלום זה סיפוק.
יואל רזבוזוב: אני מקווה שבדיון הזה נעזור לכם להגיע לסיפוקכם.
יואל רזבוזוב: אנחנו מתחילים היום ישיבת ועדה מיוחדת בנושא מניעת אלימות כלפי עולים חדשים במסגרת ציון שבוע מניעת אלימות המצוין בכנסת.
יואל רזבוזוב: הוועדה מוקיעה כל אלימות ובאופן מיוחד אלימות כלפי אוכלוסיות מוחלשות ובהן עולים צעירים וקשישים.
יואל רזבוזוב: חלק ניכר מן האלימות ממנה סובלים עולים רבים הינה אלימות מילולית וזו אלימות כלפי עולים באשר למבטאם, מוצאם, צבע עור או גזע שאין לה מקום במדינה יהודית דמוקרטית מתוקנת ולכן אני מגנה אותה בחריפות.
יואל רזבוזוב: לא לשכוח שאנחנו מדינה קולטת עלייה ואנחנו קלטנו, קולטים ונקלוט והאלימות היא אחת הסוגיות שמקשה ביותר על העולים.
יואל רזבוזוב: היום הגעתם לדיון ממשרדים וארגונים רבים ואני מברך על הגעתכם ומבקש שתציגו את הנתונים שבידיכם.
יואל רזבוזוב: נמצאת אתנו היום נ.
יואל רזבוזוב: עולה חדשה שעברה תקיפה מינית ואני מבקש שלא נציין את שמה.
יואל רזבוזוב: אם את מוכנה, נשמח לשמוע את עדותך.
יואל רזבוזוב: אני מבקש גם להודות לעורכת הדין ליאת קליין מאיגוד מרכזי הסיוע לנפגעות תקיפה מינית ונפגעי תקיפה מינית בישראל על הבאתה של נ.
יואל רזבוזוב: לאחר מכן ניתן לך את רשות הדיבור.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני אתרגם את דבריה.
<נ': בוקר טוב לכולם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא מתנצלת על כך שהיא תדבר רוסית אבל אין לה עדיין מספיק אוצר מלים בעברית כדי לתאר את הדברים.
<<נ': > עליתי לארץ ב-2002 וב-2004 התחלתי לעבוד.
<<נ': מהיום הראשון בו התחלתי לעבוד, אחד מהקולגות שלי שבעצם הוא היה אחראי עלי, התחיל להתנהג אלי לא יפה ולהושיט ידיים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא לא רוצה לדבר על הפרטים אבל אנחנו מגדירים את זה כמעשים מגונים.
<<נ': > לא ידעתי איך להתנהג.
<<נ': הגעתי לארץ עם שני ילדים וזאת העבודה הראשונה שלי.
<<נ': המצב הכלכלי שלי היה קשה, הייתי חייבת לעבוד ולכן לא רציתי לעזוב.
<<נ': אחרי שחזרתי הביתה, רק אז הבנתי מה קרה לי.
<<נ': יום למחרת הכול חזר על עצמו.
<<נ': ניסיתי למנוע מגע אתו.
<<נ': יום למחרת היה לו התקף לב והוא התאשפז.
<<נ': כשהוא חזר, הוא התחיל להשפיל אותי ולהתעלל בי כי אמרתי לו לא.
<<נ': כאן כבר הסבלנות שלי נגמרה ומצאתי מישהי שדיברה עברית והיא המליצה לי ללכת לכוח אדם.
<<נ': הלכתי לכוח אדם וסיפרתי שם את הסיפור ככל שיכולתי.
<<נ': הם כתבו הכול והבטיחו לי שכעבור זמן קצר ייתנו לי תשובה.
<<נ': הם רשמו שם הכול ואמרו שצריך עוד לשוחח אתו.
<<נ': אחרי כמה ימים אספו שם את כולם, שאלו אותו אם זה נכון והוא אמר שזה לא נכון.
<<נ': שאלו אותי אם זה אמת ואמרתי כן.
<<נ': בבית, עם הבת שלי, כתבתי מכתב להנהלה ובו נאמר שאם הם לא יעשו משהו, אני אפנה למשטרה.
<<נ': באותה ישיבה מסרתי את המכתב הזה.
<<נ': בסידור העבודה אחרי כמה ימים לא מצאתי את השם שלי ברשימה והיה לי ברור שכבר לא מסדרים אותי בעבודה.
<<נ': הסבירו לי שאם אין לי סידור עבודה, אני מפוטרת.
<<נ': נסעתי למשטרה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה להוסיף.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יושבת ליד נ.
<ליזה ניקולאיצ'וק: רכזת דוברת רוסית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שבע שנים הן ביחד.
<ליזה ניקולאיצ'וק: רגינה היא אישה מדהימה שעושה עבודה יום ולילה אבל אך ורק בגלל שהיא מכירה את המנטליות והיה לה מספיק סבלנות לתת גם אוזן קשבת וגם ללוות ולדעת את החוקים, הסיפור הזה הצליח והאישה הצליחה לתפקד עד היום.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אם קשה לה לדבר עכשיו והיא בוכה אחרי שבע שנים, תארו לעצמכם איזו טראומה היא חוותה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה לחזור ולהציג את עצמי ולקשר את הדברים האלה לתפקיד של מרכזי הסיוע ולאיזשהו מצב של עולים אותו אנחנו חווים שנים רבות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שמי ליזה ניקולאיצ'וק ואני מנכ"לית מרכז סיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ואלימות בנגב, אחד מתשעה מרכזי סיוע שפועלים בארץ.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו איגוד מרכזי סיוע וליאת היא היועצת המשפטית שלו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו מקבלים קרוב לארבעים אלף פניות בשנה בכל הארץ.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני הגעתי למרכז במקרה לפני 18 שנים כי משכו אותי לטפל עוד לפני שידעתי עברית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בהתחלה עבדתי עם עולים עבריינים קטינים כפסיכולוגית מטפלת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מהר מאוד מצאתי את עצמי מוצפת בכמות מטורפת של פניות של ילדים שחוו פגיעה מינית, שהיו עדים לפגיעה מינית או לאלימות, ושבשום פנים ואופן לא הסכימו ללכת למשטרה כי אנחנו, מהמקום ממנו הגענו, ידענו מהי המשטרה שם ומה קורה במקומות האלה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: המשטרה שם היא לא הארגון שיכול להוסיף לצדק.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שם לא פונים לממסד כי פוחדים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: יותר מזה, כשאנחנו עולים למדינה אחרת, זה לא סתם שכל עולה חדש מספר לכם שהוא היה מנהל במקום הקודם שלו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה לא בגלל שהם שקרנים פתולוגיים אלא בגלל שמאוד חשוב לנו, לעולים, שאתם הוותיקים תאהבו אותנו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה הסיפור.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בן אדם שבא עם רקע של אלימות, במדינה אחרת הוא רוצה לפתוח דף חדש והוא מאוד רוצה שתאהבו אותו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אז הוא לא בא ולא מספר את הסיפור במשך שנים כי הוא מתבייש ואם הוא מספר, אומרים שזה לא פלא שזה קרה כי הרוסיות הן.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כולם מכירים את הבדיחות ואת ההתייחסות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה לספר לכם על איזשהו מקרה שעכשיו אנחנו מטפלים בו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לפני איקס שנים לאחר עבודה של מרכז הסיוע שלנו הכנסנו לכלא פדופיל שפגע במספר מכובד של בנות קטינות עד גיל 11.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הוא היה נשוי לאישה יהודייה, הוא לא היה יהודי, הגיע לארץ וכל הזמן האישה פחדה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא ראתה את ההתנהגות שלו אבל פחדה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עד שלא קיבלנו פניות, הבן אדם לא נכנס לכלא.
<ליזה ניקולאיצ'וק: לפני כמה חודשים קיבלנו פנייה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני לא רוצה להסתיר את העיר ולכן אומר שאנחנו מדברים על אופקים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: קיבלנו פנייה מאימא שמספרת שהבן שלה בן שמונה נאנס על ידי ילד בן 14.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מאחר וכולם היו דוברי רוסית, אני הוזמנתי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עזבתי את הכול והלכתי לשם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: המקרה עבר לחקירה ואני הגעתי למקום.
< רחל גרייבין: ככל שמקרה נמצא בחקירה, בלי פרטים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כן.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודעת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני לא אמסור פרטים.
<רחל גרייבין: אני יודעת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: את צודקת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אחת האימהות דיברה עברית ופחות או יותר נכנסה לפאניקה כי בעלה ניסה לחסל את הפוגע.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא הגיעה לבית לין, למרכז הגנה ולמרכז שלנו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ליווינו אותה ואז התברר שיש קבוצה גדולה של הורים שבכלל לא מדברים עברית, גרים כמו בגטו, ברחוב מסוים, ורוב האימהות הן אימהות שהגיעו לארץ כדי לעבוד במשהו ונישאו כאן עם גברים יהודים ולכן קיבלו אזרחות ונשארו כאן.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שש שנים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הילד שהיה בן של פדופיל שנכנס לכלא, היום הוא בן 14.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מספר הילדים שהוא פגע בהם מינית בשנים האלה, בפגישה אתי כבר היו שמונה משפחות והיה לנו ברור שפשוט מדובר ברשימה של ילדים שנפגעו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כשאני התחלתי לדבר אתם ולהסביר ולומר שיש סימנים, יש השלכות, איך יכול להיות שאימא אחת אמרה לילד שאם היא תדע שהוא הוריד את התחתונים, היא תחתוך לו וכן הלאה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: שאלתי את האימא למה היא התנהגה כך, למה היא לא ביקשה עזרה, והיא אמרה: כולם יודעים שאם הרוסים מדברים, לוקחים לנו את הילדים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זאת סטיגמה שחוזרת על עצמה והפחד של העולים ללכת ולהתלונן נובע מכך.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היה לנו ברור שבמשך השנים המשפחות פשוט שתקו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ניסו לקחת את החוק לידיהן ולא לעשות כלום.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הילדים חיים כבר ארבע, חמש ושש שנים בטראומה מתמשכת וטרור של ילד אחד בשכונה ואף אחד לא בא להתלונן עד שאימא אחת פשוט אזרה אומץ.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מביאה את הדוגמאות כדי שתבינו שיש איזו תופעה שהיא לא פרופורציונאלית ליכולת שלנו לתת מענה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: רק במרכז הסיוע שלנו בנגב מתקבלות בשנה 12 אלף פניות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: מאחר שהתחלנו את ההסברה ברוסית וכל מה שיש בעברית מתורגם לרוסית, כמות הפניות מעולים חדשים מחבר העמים, מאתיופיה, מארגנטינה, אצלנו מהווה יותר מארבעים אחוזים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זאת אומרת, מדובר באלפי פניות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: עובדה שהיום, במשך שנים אנחנו מחזיקים סיוע כי אין אף מטפלת מקצועית, פסיכולוגית או עובדת סוציאלית, דוברת רוסית שעברה הכשרה ויודעת לטפל בפגיעות מיניות ולעשות זאת בשפה הרוסית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אין אף מטפלת שיכולה לפחות לתת הדרכה באמהרית ואפילו בלי שפה אלא להבין את המנטליות ולהדריך מטפלת כאשר מדובר בפגיעה מינית ביוצאת אתיופיה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: צריך לדעת את הניואנסים, צריך לפחות להדריך את המטפלת ולתת מענה כמו שצריך.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חושבת שאנחנו התרגלנו לאיזשהו שיח כזה שכבר אין עלייה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בעלי אומר שכאשר נוח לי, אני עולה חדשה, אבל אנחנו מכירים גטאות כאלה שבמשך שנים, 10-15, קבוצות שלמות של אנשים לא מדברים עברית והם פוחדים לקבל סיוע.
<ליזה ניקולאיצ'וק: במקרה הזה ההיענות אלינו לא הייתה מגיעה ולא היו באים להתייעץ אם אותה אימא לא הייתה פוגשת אחת כמו רגינה שהיא אשת מקצוע, מבינה את המנטליות ויש לה המון סבלנות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: היא מלווה הרבה מקרים ויש לה אפשרות להתייחס אחרת – להוריד את השיפוטיות, לא לומר שזה קרה לך בגלל את כך וכך אלא להבין את הדינמיקה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בפגיעות מיניות התוכן שלנו המקצועי, חובה לדעת אותו.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אם אנחנו מדברים על רב תרבותיות, אנחנו מוסיפים את הניואנסים איך לטפל.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הרי לא כולם רוסים אלא יש יוצאי גיאורגיה ויוצאי קווקז ואלה אוכלוסיות שונות שגרו בסביבה מוסלמית ושם ההתייחסות היא אחרת מאשר ההתייחסות אלי שהגעתי מעיר בירה ואולי לי יותר קל לדבר על דברים ששם יש עליהם טאבו מוחלט ולא מדברים עליהם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: צריך לדעת את הניואנסים, ללמוד את השוני, לתת את ההתייחסות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: במשטרה צריכה להיות יכולת לתרגם ולהבין.
<ליזה ניקולאיצ'וק: בבית החולים צריכה להיות יכולת לתרגם ולהבין.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני חושבת שכדי ליצור את החברה ללא אלימות, צריכים להיות סובלניים וסבלנים כלפי האחר, לכבד ולתת מענה מדויק ומקצועי.
<ליזה ניקולאיצ'וק: תודה.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב ראש, אני חושב שהדברים שנאמרו כאן לא רק שהם כואבים אלא אנחנו כבר שמענו עליהם עת ביקרנו אצלך.
<ליזה ניקולאיצ'וק: נכון.
אברהם מיכאלי: לפני מספר שנים.
אברהם מיכאלי: אנחנו שומעים על הנושא הזה בווריאציות שונות.
אברהם מיכאלי: אתמול במקרה היה דיון בנושא דיווח על נפגעי עבירה ואנחנו יודעים בדיוק כמה המערכת עצמה עדיין לא קולטת שזה לא איזו עבירה טכנית שנרשמה במשטרה או נרשמה אפילו אחרי הרשעה במערכת בתי המשפט אלא הדברים הם מורכבים.
אברהם מיכאלי: עם כל הרצון הטוב של מערכות שמנסות לפתור את זה, הן לא פותרות את העניין.
אברהם מיכאלי: אנחנו כוועדה שמטפלת כרגע בתלונות של עולים, זאת מכת מדינה.
אברהם מיכאלי: אנחנו מדברים כרגע על בעיות במישורים שנצטרך להקים כאן קול זעקה ולעורר את הסוגיה הזאת.
אברהם מיכאלי: הסיפור המזוויע ששמענו כאן, זה לא מקרה אחד ואנחנו הרי יודעים על עשרות ומאות מקרים.
אברהם מיכאלי: אגב, לא תמיד זה מגיע למשטרה ואפילו לא תמיד זה מגיע לטיפול של הארגונים.
<ליאת קליין: ברוב המקרים זה לא מגיע.
<ליזה ניקולאיצ'וק: רוב המקרים לא מגיעים למשטרה.
אברהם מיכאלי: אז מגיעים לתסכולים פנימיים של גברים, נשים, ילדים, נוער, בנים ובנות.
אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים לעשות כאן איזשהו מעקב אולי מול הארגונים שכן עוסקים בזה ואולי יחד אתם לנסות לקשור את הרשויות כי לנו יש כוח לקשור אותן כי הרשויות יכולות להתחמק מהם, אבל כאשר אנחנו נקרא להן לדיון ולעוד דיון, הן יבינו שאי אפשר למרוח אותנו.
אברהם מיכאלי: אולי בוועדה נעשה מעקב יותר מתמיד ולאו דווקא בשבוע של מניעת האלימות.
אברהם מיכאלי: אנחנו ניקח את הסוגיה הזאת כסוגיה מאוד רגישה.
אברהם מיכאלי: אני גם לא רוצה ליצור סטיגמות.
אברהם מיכאלי: אני לא רוצה לומר שנטפלים לקבוצות כאלה או אחרות, אבל לצערנו זה כבר כלל מגזרי.
אברהם מיכאלי: זה לא קשור בעלייה מרוסיה או בעלייה מאתיופיה אלא זה בכל המגזרים.
אברהם מיכאלי: אני כן מציע, אדוני היושב ראש, שניקח את זה לטיפולנו.
אברהם מיכאלי: יש כאן עוד הרבה ועדות בכנסת שיכולות לעשות את זה, אבל מכיוון שאנחנו גם ועדה לקליטת העלייה ניקח את זה עלינו, מה גם שלצערנו הרבה מאוד מקרים כאלה הם בקרב העולים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני מזמינה אתכם לבוא אלינו ולהקשיב גם לעולים מאתיופיה וגם לעולים מחבר העמים עם דוגמאות לחוסר אונים.
אברהם מיכאלי: אנחנו נזמין לכאן את השרים.
אברהם מיכאלי: אנחנו נביא לכאן את המנכ"לים ונרצה לקבל מהם דין וחשבון.
אברהם מיכאלי: הדוגמה של ההתמדה – אתמול ליאת ישבה אתנו באחת הוועדות - כאשר שמתי להם סטופר ביד של תקופה של חודשיים, פתאום יש שיפרו מערכת שלמה וזה כאשר לא עבדו עשר שנים או 14 שנים.
<ליאת קליין: לגמרי.
אברהם מיכאלי: הלחץ עוזר.
אברהם מיכאלי: יש לנו את הכוח הזה ואני מציע שניקח את זה כפרויקט שלנו.
אברהם מיכאלי: אני מתנצל אבל אני חייב לצאת.
<ליאת קליין: אם אפשר לומר משפט בהמשך לדבריו של חבר מיכאלי.
<ליאת קליין: באמת בזכות אותו דיון אתמול לראשונה הודיעו מהמשטרה שמערכת מנע, שהיא המערכת שנותנת מענה לנפגעי עבירה, תיתן בחודשים הקרובים גם מענה בשפות אחרות, מה שלא היה עד היום בתוך המערכת הממוחשבת.
אברהם מיכאלי: הבטיחו לנו שזה יקרה תוך חודשיים.
<רחל גרייבין: אני מחייכת כי אני חייבת לומר שהפיתוח הזה נמצא בהתהוות כבר תקופה ארוכה.
אברהם מיכאלי: הפיתוחים האלה, שמעתי שהם 15 שנים.
אברהם מיכאלי: אני לא רוצה חלילה לפגוע בך, אבל הבטחות הממשלה, אנחנו יודעים, אבל ביצוע בפועל, עד שלא לוחצים לכם על הכפתור – ואני לא בא בטענות למשטרה כי המשטרה לבד לא פותרת מערכות שלמות - לא קורה.
אברהם מיכאלי: אתמול הבטיח לנו נציג המשטרה שישב בדיון, עורך דין ברקוביץ שהוא ותיק במערכת ואנחנו מכירים אותו בכנסת מהרבה מאוד תחומים בהם הוא עבד, והודיע לנו על הסוגיה של השפות שארבע שפות או חמש שפות היום כבר נמצאות, יוטמעו בתוך מערכת מנע.
אברהם מיכאלי: זאת עזרה מאוד גדולה מבחינת תקשורת של נפגעי עבירה עם המערכת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: חבר הכנסת מיכאלי, אני יכולה להוסיף רק מילה אחת.
<ליזה ניקולאיצ'וק: הרבה פעמים יש לנו תחושה שבעיות של עולים הן עניין של העולים עצמם.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה לומר מה החוויה שבזכותך הייתה לנו במסל"ם עת היית בוועדה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: זה שאתה לא היית עולה חדש, איש דתי, הידע שהיה לך והאמפתיה שלך, עוד שנים דיברו על זה.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני שמחה שאני יכולה למסור לך את ההערכה.
אברהם מיכאלי: גם יואל לא עולה חדש.
אברהם מיכאלי: פעם היינו עולים חדשים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: כאשר נוח לנו, אנחנו עולים חדשים.
<ליזה ניקולאיצ'וק: אני רוצה לומר שההתייחסות הזאת הייתה מאוד משמעותית.
<ליזה ניקולאיצ'וק: ההתגייסות צריכה להיות לא רק של עולים חדשים למען עולים חדשים.
יואל רזבוזוב: הסיפור של נ.
יואל רזבוזוב: הוא נורא קשה ומזוויע.
יואל רזבוזוב: אנחנו יודעים שזה לא מקרה יחיד.
יואל רזבוזוב: כמו שציינתי קודם לכן, מנצלים כאן אוכלוסייה מוחלשת, אוכלוסייה שלא יודעת את החוקים ולא שולטת מספיק טוב בשפה וחוששת מהמשטרה.
יואל רזבוזוב: יכול להיות שבחלק מן העדות גם לא מקובל להתלונן במשטרה ואנחנו יודעים זאת.
יואל רזבוזוב: אני חושב שבאמת צריך לעבוד מבחינת ההסברה עם אותה אוכלוסייה וכאן אנחנו צריכים להתגייס ולעזור לכם לעשות את ההסברה הזאת.
יואל רזבוזוב: מבחינת הוועדה, תמיד אמרנו שהוועדה הזאת פתוחה לכל מקרה.
יואל רזבוזוב: יש לכם מקרים קשים שאתם לא יודעים לפתור ואתם נתקלים בקושי ובמערכת אטומה, אנחנו כאן ומהחדר הזה אנחנו יכולים להשפיע ולשנות, דבר אותו אנחנו עושים על בסיס יומי ואכן מצליחים להזיז מערכות גדולות שארגונים או אנשים פרטיים לא יודעים להזיז אותן.
יואל רזבוזוב: אנחנו מציעים כאן את כל העזרה שלנו אבל אנחנו מכירים את העניין הזה של האלימות ויודעים שיש אלימות מילולית, יש אלימות מינית, יש אלימות פיזית ויש אלימות של נוכל שעקץ 150 משפחות של עולים, בא וניצל את זה שהם לא יודעים את השפה, לא יודעים את החוקים ולקח מהם כסף במרמה.
יואל רזבוזוב: המשטרה מטפלת בזה אבל גם למשטרה היה קשה להגיע כי כאשר אנשים פרטיים פנו למשטרה, המשטרה נפנפה אותם ואמרה שזאת תביעה אזרחית, עד שאנחנו פנינו ולחצנו והדבר הפך למשהו יותר גדול.
יואל רזבוזוב: אנחנו יכולים לרתום את כל המשרדים, את כל הארגונים ואת כל המוסדות הרלוונטיים כדי לעזור כי אנחנו צריכים להוקיע את התופעה הזאת.
יואל רזבוזוב: כמו שגם חבר הכנסת מיכאלי אמר, אנחנו יודעים שאנשים מגיעים למצבים קשים וכבר קיימנו דיון בנושא אובדנות בקרב העולים כאשר גם שם אנחנו רואים סטטיסטיקה שהיא יותר גבוהה מאשר בכלל האוכלוסייה וזה קורה בגלל המצוקות האלה, בגלל שאותם עולים לא יודעים מה לעשות, לא יודעים למי לפנות, לא יודעים איך לעשות זאת ולכן הם סופגים יותר.
יואל רזבוזוב: אני הייתי עולה חדש וחוויתי את זה על בשרי, כך שאני יודע בדיוק מה זה לעבור את זה.
יואל רזבוזוב: יש אנשים חזקים יותר ויכולים לשרוד ולהמשיך הלאה, אבל יש אנשים שנשברים.
יואל רזבוזוב: אנחנו כחברה צריכים להבין שאנחנו מדינה קולטת עלייה ואסור לנו לתת למקרים כאלו להתקיים.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, אנחנו כוועדה ניתן לכם את כל הפלטפורמה כדי לשנות את הדברים האלה ואני מדבר ברצינות.
יואל רזבוזוב: כל פנייה שאתם רואים שצריך לנער מערכות, אנחנו נשמח לעשות זאת.
יואל רזבוזוב: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לגברת שרה כהן, מנהלת מחלקת רווחה במשרד העלייה והקליטה.
יואל רזבוזוב: תציגי בבקשה את הממצאים של שני המחקרים המתייחסים לדפוס אלימות ותחושת הביטחון של נוער עולה והדור השני.
<שרה כהן: לפני כן, כמה מלים.
<שרה כהן: כשדנה דיברה אתי לקראת הדיון, בהחלט ניסיתי לראות איזו תמונת מצב, זאת אומרת, לפחות ברמת ההבנה שלי, אני מייצרת מבחינת המקום של העולים כאוכלוסייה שעוברת וחשופה לאלימות והאם זה קורה לה יותר מאשר אוכלוסיות אחרות.
<שרה כהן: הסיפור כאן מבחינתי הוא כואב והוא מזעזע.
<שרה כהן: הלוואי ואף אחת לא תעבור את מה שאת עברת, אבל השאלה שאנחנו באמת צריכים לשאול היא האם האוכלוסייה פגיעה יותר מאשר אוכלוסיות אחרות.
<שרה כהן: אמרתי לדנה שנראה לי אולי יש מקום – אני מבינה שהיה כאן קוצר של זמן – לפנות למרכז המחקר של הכנסת.
יואל רזבוזוב: אנחנו מקבלים נתונים ממרכז המחקר לגבי אובדנות.
<שרה כהן: אנחנו מקבלים יותר נתונים לגבי ייצוג יתר שלהם בעבירות שהם מבצעים.
<שרה כהן: זאת אומרת, ייצוג יתר של הנוער למשל בהתנהגויות אנטי נורמטיביות, בשתיית אלכוהול.
<שרה כהן: בנושא של אלימות במשפחה יש ייצוג יתר אבל חלק מתוך ייצוג היתר בא מבני הזוג או מקהילת המוצא ולא בהכרח באמצעות הקהילה שהיא הקהילה הרחבה.
יואל רזבוזוב: אני מבין שקשה למדוד כי כמו שאמרנו יש שוני תרבותי ולא הרבה פעמים מתלוננים.
יואל רזבוזוב: הדבר השני, אנחנו יודעים – אני לא חושב שזה רק בארץ אלא בכל העולם – שהשונה הוא האחר והוא סופג יותר.
<שרה כהן: הסבירות המחקרית שעוסקת בנושא הזה – ואתמול השתתפתי בדיון שהיה בכנס של המשרד לביטחון פנים – בהחלט מחדדת את הייחוד לגבי אוכלוסייה שמוגדרת כמיעוט שהוא מיעוט אתני או במקרה הזה של אוכלוסיית העולים, זאת אוכלוסייה שעברה תהליכי מעבר, תהליכי עקירה מהארץ בה בעצם היא הייתה, שם היה להם מעמד, שם היו להם את הכוחות והיכולות שלהם לבוא למדינה חדשה ולהתמודד עם מערכת ערכים.
<שרה כהן: השוני בין המדינה ממנה הגיעו לבין מה שנקרא תרבות הרוב או קבוצת הרוב במדינה בה הם נקלטו, זה מייצר הרבה יותר קשיים.
<שרה כהן: לפעמים הם נתפסים כאיום על קבוצת הרוב, מביאים אתם אורחות חיים, התנהגות, מנהגים, דפוס לבוש, דפוס דיבור שבחלק מהמקרים בעצם מייצרים סטיגמה שאחר כך הרבה פעמים גם מצטברת כמו כדור שלג.
<שרה כהן: אתמול ייחדתי איזשהו משפט אחד על שני מחקרים שעשתה הרשות השנייה לרדיו ולטלוויזיה לפני כשמונה שנים.
<שרה כהן: היא בחנה את הייצוג של מיעוטים בתקשורת והיא בחנה את זה בשני מחקרים כדי לנסות ולראות האם יש ייצוג שהוא ייצוג סטיגמתי של מיעוטים.
<שרה כהן: חד משמעית יש ייצוג סטיגמתי.
<שרה כהן: זאת אומרת, הייצוג הסטיגמתי בא לידי ביטוי בשני מרכיבים עיקריים.
<שרה כהן: זאת אומרת, יש ייצוג יתר בכל מה שקשור לנושא של פשיעה ועבריינות וכל פעם שיש משהו שהוא קשור לנושא של ביצוע העבירות, יש בתקשורת ייצוג גדול יותר ועוצמתי יותר של העולים ויש ייצוג יתר במסכנות.
<שרה כהן: זאת אומרת, מאוד נוח לרחם על אותו עולה שנמצא למשל באשפתו ושמלקט אוכל בפחי האשפה.
<שרה כהן: זה להציג את זה גם כאיזשהו עירוב יתר במה שקשור לנושא של פשיעה ועבריינות, ומאידך גיסא גם במסכנות.
<שרה כהן: אני ציינתי בחלק מתוך ההמלצות שאמרתי באותה עת חשוב שגם במקרה הזה יהיה סיקור שהוא הרבה יותר הוגן גם בתקשורת ושמראש, לפני שבאים ומייצגים או מתארים איזושהי סיטואציה, שתהיה חשיבה מוקדמת על איזה כדור שלג זה עלול להוביל.
<שרה כהן: ככל שהמרחק או השונות התרבותית גדולים יותר, אנחנו רואים שבעצם הקבוצה חשופה יותר לפגיעה.
<שרה כהן: אנחנו שומעים בחלק לא מבוטל מהאוכלוסייה של בני נוער יוצאי אתיופיה זה שהם מרגישים שקיימת אכיפת יתר של המשטרה לגביהם, שמספיק שמסתובב נער אחד או שניים – מיד המשטרה מגיעה וגם אם הם לא עשו שום דבר, יש משבר אמון מאד קשה בין מה שקורה ברמת התחושה האישית שלהם.
<שרה כהן: ברור שמה שאנחנו רואים כאן זה שחלק מתוך משבר האמון גורם לכך שהאוכלוסייה, גם אם היא נפגעת, היא פשוט לא באה ומתלוננת.
<שרה כהן: שני המחקרים שרציתי להציג, אני חושבת שהם כמעט הנתונים היחידים שהיום קיימים, לפחות מתוך הידוע לי.
<שרה כהן: ניסיתי לבדוק גם עם עמיתים שלי במשרדים אחרים וכולם מחזירים אותי לאותם שני מחקרים שאנחנו הזמנו ממכון ברוקדייל.
<שרה כהן: אנחנו בדקנו בקרב בני הנוער עצמם את התחושה שלהם גם מבחינת תחושת הביטחון, גם מבחינת תחושת ההשפלה, האם הם מרגישים או לא מרגישים ביטחון במקום בו הם חיים, האם הם מרגישים שהם נמצאים במצב שהם חשופים יותר לקטטות, להצקות ולהטרדות.
<שרה כהן: אנחנו בדקנו את זה בשני מחקרים כאשר במחקר הראשון השתתפה קבוצת מדגם ענקית שבסופו של דבר מנתה קרוב ל-2,700 בני נוער דוברי שפות שונות.
<ליזה ניקולאיצ'וק: באיזה שנה?
<ליזה ניקולאיצ'וק: קצת פרטים על המחקר.
<שרה כהן: המחקר הראשון פורסם ב-2010 והמחקר השני פורסם ב-2012.
<שרה כהן: אלה שני מחקרים שיחסית הם העדכניים ביותר שקיימים היום.
<שרה כהן: אנחנו בדקנו עולים דוברי אנגלית, ספרדית וצרפתית, ובחלק השני של המחקר אנחנו בדקנו את הדור השני גם של יוצאי חבר המדינות וגם של יוצאי אתיופיה.
<שרה כהן: השווינו את זה גם לאוכלוסייה שהיא אוכלוסייה ישראלית ותיקה.
<שרה כהן: המחקר כולל המון המון מידע על כל החיים של בני הנוער העולים בכל שטחי החיים - גם בנושא של שימוש בשפת אם, גם החוויות שלהם בבית הספר, בכל מה שקשור לנושא של פעילות אחר הצהרים, הקשרים החברתיים, התנהגויות סיכון, היחסים עם ההורים וכל מה שקשור לגבי הנושא של שירות צבאי ולאומי.
<שרה כהן: בקיצור, כיסינו נושאים רבים ושמענו מבני הנוער ברמה של דיווח עצמי מה הם חושבים על הכול.
<שרה כהן: אני רוצה להציג כאן בזרקור את נושא האלימות ותחושת הביטחון שהם רלוונטיים לדיון שמתקיים כאן ויש לי כמה שקפים בודדים.
<שרה כהן: כאשר בדקנו את נושא השתתפות בקטטה, למשל פעמיים או יותר בשנה האחרונה, אנחנו ראינו שמי מבין בני הנוער שדיווח שהוא השתתף יותר בקטטות אלה יוצאי אתיופיה שהם גם ילידי חוץ לארץ וגם ילידי הארץ.
<שרה כהן: לאחר מכן, בפער של שלושה אחוזים, אלה דוברי צרפתית ואחר כך בפער של ארבעה אחוזים אלה דוברי רוסית.
<שרה כהן: ברמה של תחושת ביטחון – עשינו כאן
<שרה כהן: מדד מסכם – נבדקו אם הם חשים ביטחון לפחות במקום אחד, למשל בבית הספר, בשכונה או בישוב.
<שרה כהן: בדקנו אם הם חשים ביטחון לפעמים או פעם אחת או לעתים רחוקות ויש שם מגוון שאלות.
<שרה כהן: אנחנו רואים שכאן בהפרש מאוד גדול ביחס לאחרים, מי שהכי לא חש ביטחון אלה יוצאי אתיופיה שנולדו בישראל.
<שרה כהן: 44 אחוזים מבני הנוער שנולדו בישראל, שהם ילידי הארץ.
<שרה כהן: חלק מהטיעונים של נוער יוצא אתיופיה הוא כאשר הם באים ואומרים שהם כל כך בולטים על רקע השונות במראה שלנו, על רקע צבעי העור, שמיד נטפלים אלינו.
<שרה כהן: המסר היה שאנחנו ישראלים, אנחנו ילידי ישראל, נולדנו כאן, אנחנו לא שונים מכל קבוצת מוצא אחרת, אבל בכל זאת יש להם תחושה לפיה הם הכי פחות חשים ביטחון.
<שרה כהן: 44 אחוזים מתוכם אמרו שהם לא חשים ביטחון.
<שרה כהן: לאחר מכן היו אלה שנולדו בחוץ לארץ מבין יוצאי אתיופיה ואחריהם כמעט בלי שוני בין קבוצות המוצא השונות היו ילידי ברית המועצות לשעבר, דוברי ספרדית, דוברי צרפתית ואנגלית.
<שרה כהן: זאת אומרת, הם ציינו שתחושת הביטחון של דוברי האנגלית היא הייתה הגבוהה ביותר.
<שרה כהן: דוברי ספרדית – 22 אחוזים ודוברי רוסית – 19 אחוזים כך שבסך הכול קבוצות המוצא שהן פחות נבדלות במאפיינים הפיזיים שלהם, שהם נראים יותר דומים לקבוצת הרוב, באה ואומרת סופגת פחות תחושות של ביטחון.
<שרה כהן: כאשר בדקנו במחקר של 2010 את הנושא של השתתפות בהצקות ובהטרדות או קורבנות להצקות והטרדות, הוספנו גם מרכיבים נוספים וראינו שבני עולים יוצאי ברית המועצות לשעבר אמרו שהם השתתפו הכי הרבה בהצקות ובהטרדות והם גם היו הכי הרבה מעורבים בהצקות ובהטרדות.
<שרה כהן: שוב, זה דיווח עצמי של בני נוער ואני לא מתווכחת עם מה שהם אומרים.
<שרה כהן: בהקשר הזה, דווקא האוכלוסייה הישראלית הוותיקה, 17 אחוזים מהישראלים הוותיקים אמרו שהם היו קורבנות להצקות ולהטרדות.
<שרה כהן: יוצאי אתיופיה במחקר הזה, 12 אחוזים מהעולים ו-10 אחוזים מבני העולים אמרו שהם היו קורבנות להצקות ולהטרדות בתוך בית הספר.
יואל רזבוזוב: זאת תופעה כלל ארצית.
יואל רזבוזוב: אין לנו כאן איזושהי סטייה.
<שרה כהן: רציתי להגיד שאנחנו מבחינים כאן בין התחושה של התלמידים בבית הספר לבין התחושה שלהם מול בני נוער אחרים שלא שייכים לאותה תרבות קבוצה.
<שרה כהן: מה שקורה בבית הספר, הם לא אומרים שהם קיבלו מהמורים שלהם יחס שהוא יחס שונה בהרבה יחסית לתלמידים אחרים.
<שרה כהן: מה שהם מדווחים בעיקר זה ששליש נתקל ביחס משפיל או מעליב מצד בני נוער אחרים.
<שרה כהן: זאת אומרת, לא בבית הספר על ידי המורים.
<שרה כהן: הם מרגישים שיש להם פחות כתובת לפנות אבל הם לא מרגישים שהם יותר מושפלים על ידי הצוות הלימודי.
<שרה כהן: אלה פחות או יותר הנתונים.
<שרה כהן: בסך הכול החוויה של התלמידים בבית הספר הייתה – גם של ילידי ברית המועצות לשעבר, ילידי הארץ, גם ילידי חוץ לארץ וגם יוצאי אתיופיה – מאוד דומה לחוויית השייכות לבית הספר של האוכלוסייה היהודית הוותיקה, שזה בסך הכול בהחלט הרגשות שמבחינתנו מראות לנו על מגמות ועל כיוונים מאוד חיוביים שרק צריך – ואני פונה כרגע גם למשרד החינוך – להמשיך ולחזק אותן בתוך בית הספר.
<שרה כהן: הם מרגישים שלצוות אכפת.