GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<יוהן אלבז - תלמיד: פחות מחודש, אז אנחנו עכשיו לומדים המון המון, אבל לא בא לי עוד לעזוב פה, כי באמת זה היה משהו שאהבתי מאוד.
יואל רזבוזוב: רגע, הוא מסיים את המסלול פה ו-?
<פיני כהן: הוא מסיים והולך.
<פיני כהן: לאן אתה הולך?
<יוהן אלבז - תלמיד: אני הולך לצה"ל, בעזרת ה'.
<פיני כהן: אתה בחור דתי?
<יוהן אלבז - תלמיד: אני דתי.
<פיני כהן: במה זה בא לידי ביטוי?
<יוהן אלבז - תלמיד: כל בוקר אני מניח תפילין, אני מתפלל בשבת, אני קורא לפעמים בספר תורה.
<פיני כהן: הוא פייטן.
<פיני כהן: מאז ששמעתי אותו עושה קידוש הוא המקדש שלנו.
<ג'רמי ישראל-תלמיד: אני ג'רמי ישראל, עליתי מצרפת לפני שנתיים עם ההורים שלי.
יואל רזבוזוב: מאיפה בצרפת?
<ג'רמי ישראל-תלמיד: מפריז.
<ג'רמי ישראל-תלמיד: אני ממש טוב פה, אני לא רוצה לעזוב כי אני לא רוצה לחזור לצרפת, כי פה ראיתי כל מה שישראל יכול לתת לי ואני לא רוצה לעזוב לצרפת, איפה שיש הרבה גזענות.
יואל רזבוזוב: בן כמה אתה?
<ג'רמי ישראל-תלמיד: 18 עכשיו.
<ג'רמי ישראל-תלמיד: אחר כך אני מתגייס לצבא.
<פיני כהן: יש לך כושר לצבא?
<ג'רמי ישראל-תלמיד: כן, יהיה בסדר.
יואל רזבוזוב: 'יהיה בסדר', הוא נהיה ישראלי.
<ג'רמי ישראל-תלמיד: וזהו, אני חושב.
<פיני כהן: מה חסר לך, אגב?
<פיני כהן: סליחה, אני נזכרתי במשהו.
<פיני כהן: איפה אתה מתפלל?
<ג'רמי ישראל-תלמיד: פה, ממש פה.
<פיני כהן: בשבת פה, באמצע השבוע במועדון.
<פיני כהן: אין לנו בית כנסת.
<ג'רמי ישראל-תלמיד: נכון.
<פיני כהן: הזכיר את זה חבר הכנסת מיכאלי בוועדה, כשהוא ביקר.
<פיני כהן: הוא הבטיח לי מה זה בית כנסת, בעוד חודש אני כבר מסדר לך את הכול והוא עוד לא סידר, אבל לפחות הוא הזכיר את הנושא בוועדה.
<פיני כהן: יש אגב תכניות ומקום.
יואל רזבוזוב: אלה דברים שהכי קל לסדר.
<פיני כהן: כולם אומרים לי, אבל בית כנסת אין.
יואל רזבוזוב: אנחנו רשמנו, אני לא רוצה להתחייב, אבל - - -
<קריאה: הרב אסרף אצלנו במשרד יכול לעזור.
<קריאה: הוא עזר עכשיו ל - - -
<פיני כהן: הוא יודע מזה שאין לי, אבל אדרבא.
<פיני כהן: בשמחה.
<פיני כהן: תודה, חברים.
<פיני כהן: בואו, ספורטאינו.
<פיני כהן: שי, כמה מילים על עצמך, על ההיסטוריה שלך בחווה, על מה שאתה עושה, מה אתה בספורט היום, מה ההישגים שלך וכך הלאה.
<שי - תלמיד: הגעתי לפה לחווה בגיל 13, כיתה ז', נשארתי שש שנים, עד כיתה י"ב, עד הסוף.
<שי - תלמיד: אני יכול להגיד לך שבחווה, כעיקרון, כספורטאי, זה הולך 50% הספורטאי, 30% המאמן ו-20% זה התנאים.
<שי - תלמיד: אני חושב שבלי העזרה של החווה לא הייתי מגיע לכלום, לא הייתי אלוף ישראל ולא הייתי עושה שום הצלחה.
<קריאה: שכחת להגיד שאתה אלוף ישראל ואין לו מאיפה לדעת.
<שי - תלמיד: פשוט זה בית ספר, זה לא רק תרם לי כספורטאי, זה גם תרם לי כבן אדם.
<שי - תלמיד: בבית הספר עצמו יש יותר דגש על משמעת, שזה לדעתי הדבר הכי חשוב שיש פה, זה הדבר שבאמת צריך לשים דגש עליו ופה בונים אותך גם כבן אדם, שזה הדבר שהכי חשוב.
<שי - תלמיד: בלימודים גם אתה צריך - - - בחוות הנוער הציוני חשובה מאוד ההצטיינות, בכל דבר צריך להצטיין, צריך להיות טוב בלימודים וצריך להיות טוב בספורט וזה עזר לי בכל התחומים, גם כספורטאי וגם כבן אדם, אז אני מאוד אסיר תודה על כך.
<פיני כהן: יש לי שאלה, אתה ניסית לעזוב כאן באמצע.
<שי - תלמיד: נכון, ניסיתי לעזוב.
<פיני כהן: מה למדת מניסיון העזיבה הזה?
<שי - תלמיד: הייתי בשני בתי ספר ולא הסתדרתי, כי פה הרגשתי בבית.
<שי - תלמיד: אחרי זה נפל לי האסימון של איך עשיתי דבר כזה.
<שי - תלמיד: עושים טעויות ואני למדתי מהטעויות שלי.
יואל רזבוזוב: מי שלא עושה לא טועה.
<קריאה: אבל זה היה לפרק זמן קצר.
<שי - תלמיד: כן, זה היה ממש לפרק זמן קצר, ואז חזרתי ישר ואני ממש אסיר תודה על כך.
<פיני כהן: כמה פעמים בשבוע אתה מתאמן היום?
<שי - תלמיד: 1אני מתאמן 12 פעמים בשבוע.
<שי - תלמיד: אני אלוף ישראל, זה בסדר, הכול טוב, אבל ממשיכים הלאה.
יואל רזבוזוב: מה המטרות?
<שי - תלמיד: אולימפיאדה.
יואל רזבוזוב: ריו?
<שי - תלמיד: בטח, ריו.
יואל רזבוזוב: מה הקריטריון?
יואל רזבוזוב: איפה אתה עומד?
<שי - תלמיד: אני כרגע אלוף ישראל, עכשיו יש לי עוד חודש קביעת קריטריון לאליפות אירופה לבוגרים בברלין.
<שי - תלמיד: אני מאוד רוצה את זה, מאוד, אני עובד מאוד מאוד קשה.
יואל רזבוזוב: איפה אתה מבחינת הזמנים?
<שי - תלמיד: זה מים פתוחים, זה 1 עד 8.
<שי - תלמיד: אני עובד מאוד קשה, כי צריך כל הזמן לצמצם את הפערים עם ה - - -
יואל רזבוזוב: יש עדיין את התחרויות באילת?
<שי - תלמיד: כן, עכשיו היה.
<שי - תלמיד: לפני שלושה שבועות.
יואל רזבוזוב: זה אמור להקנות לנו יתרון, לא?
<שי - תלמיד: בדיוק, כן, אבל אני עובד.
<שי - תלמיד: כי במים פתוחים זה עניין של עבודה קשה, מי שלא עובד לא מצליח, אז אני מאוד עובד.
<שי - תלמיד: אני כל כך רוצה את זה.
<קריאה: אתה תצליח, אתה תצליח.
יואל רזבוזוב: תמשיך עם זה, יפה.
<שי - תלמיד: אין דבר יותר חשוב מזה.
<פיני כהן: תודה, שי.
<פיני כהן: קריל, נראה אותך מדבר חופשי.
<פיני כהן: תספר על עצמך, על השחייה, מה ההישגים שלך היום בשחייה.
<קריל - תלמיד: אני אלוף ישראל בפרפר, נוער, עד 18 ומקום שני בבוגרים.
<פיני כהן: מי זה הראשון?
<קריל - תלמיד: גיא ברנע.
<פיני כהן: הוא גם בפועל ירושלים.
יואל רזבוזוב: את השחייה אני מכיר.
<קריל - תלמיד: אני אשתתף באליפות אירופה לנוער שתהיה ביולי בהולנד, גם קבעתי את הקריטריון לאולימפיאדה לנוער בסין, אבל עדיין לא יודעים מי נוסע כי נוסעים רק שני בנים.
יואל רזבוזוב: ואיך הלימודים?
יואל רזבוזוב: אתה מצליח לשלב?
<קריל - תלמיד: משתדל כמה שיותר.
<פיני כהן: עכשיו הוא ביקש קצת עזרה, כי הוא נאלץ, בגלל הנסיעות, להפסיד שעות לימוד, אז נתנו לו פוש של שעות, להשלים את כל מה שהוא נאלץ להפסיד.
יואל רזבוזוב: שחיינים בדרך כלל הם תלמידים טובים.
יואל רזבוזוב: שנתיים גר איתי יואב גת.
<פיני כהן: אין פה בעיות יכולת, יש פה בעיות שהוא לא מגיע לבית ספר לפעמים, מחוסר ברירה.
<פיני כהן: כמה פעמים בשבוע אתה מתאמן?
<קריל - תלמיד: בין שמונה לתשע, משתדל.
<פיני כהן: ותבין, הוא גר בבית שמש, מגיע לחווה יום יום.
<פיני כהן: אגב, אביו היה מורה במרכז המוזיקה שלנו הרבה מאוד שנים, כל כלי הנשיפה, והאימונים זה כשהוא חוזר לבית שמש הוא רץ לבריכה בבית שמש.
<פיני כהן: זאת אומרת האימון פה לא בא במקום האימון בערב.
<פיני כהן: אלה פשוט חיים לא פשוטים לספורטאי מהסוג הזה.
<פיני כהן: תודה, קריל.
<פיני כהן: ליאור.
<ליאור אברמוב-תלמיד: שלום, אני ליאור אברמוב, פה ארבע שנים, אני אלוף הארץ לנוער עד 52 קילו באגרוף.
יואל רזבוזוב: יש פה אגרוף גם?
<פיני כהן: אתה מכיר את אלי וגרשון לוקסמבורג באגרוף?
יואל רזבוזוב: שמעתי.
<פיני כהן: אלי היה פה שנים מורה ספורט ויש להם מרכז אגרוף פה לידינו, הילדים מהחווה שמעוניינים, ולא מעטים מעוניינים - - -
<קריאה: בנים ובנות, היו לנו גם בנות.
יואל רזבוזוב: עכשיו יש תקווה, האיגוד שוקם, משתקם.
<פיני כהן: מה שלום הכתף?
<ליאור אברמוב-תלמיד: בסדר.
<ליאור אברמוב-תלמיד: הייתי צריך לנסוע לאליפות העולם לנוער בבולגריה, סופיה, ולא נסעתי בגלל פציעה בכתף.
<ליאור אברמוב-תלמיד: אני מתאמן כל יום בשבוע, בימים שיש חופש כמה פעמים ביום, ואני מקווה לנסוע לאליפות אירופה לנוער באוקטובר.
<פיני כהן: איך הגעת לאגרוף?
<ליאור אברמוב-תלמיד: איך הגעתי לאגרוף?
<ליאור אברמוב-תלמיד: מהחווה.
<פיני כהן: איך?
<פיני כהן: אתה בפנימיית יום.
<ליאור אברמוב-תלמיד: כן.
<פיני כהן: ובזמן פנימיית יום הוא במסגרת החוגים שהציעו להם הוא הלך לאגרוף וככה הוא התאהב בעניין והתמקצע בו.
<פיני כהן: ליאור, תודה.
<יקי כהן - תלמיד: אני יקי כהן, אני התחלתי להתאמן בסיף בכיתה ז'.
<יקי כהן - תלמיד: בהתחלה זה לא היה ממש רציני בשנה הראשונה, כי אף אחד לא לקח את זה רציני, כולם חשבו שזה חוג סיף.
<יקי כהן - תלמיד: אתה בא, אתה שורף את השעות.
<יקי כהן - תלמיד: במקום מגמת לימודים אתה בא לסיף, דוקר כמה פעמים ואז אתה מקבל על זה ציון, אבל בסוף השנה הראשונה הייתה לנו תחרות קבוצות עד גיל 13 והיינו מקום שלישי בסופו של דבר ובגלל שכולנו היינו חובבנים אז זה די - - - אמרתי בוא נראה, אולי אני אתן עוד שנה ואני אתחיל להתאמן בערב, אז נראה מה ייצא לי מזה.
<יקי כהן - תלמיד: בשנה שנייה אחרי זה, בכיתה ח', המשכתי להתאמן, הגעתי עד גיל 15 - - - בשבילי זו הייתה קפיצה ענקית, בתור אחד שרק התחיל כבר הייתי במקום שמיני באליפות ישראל עד גיל 15.
<יקי כהן - תלמיד: אחר כך, בסוף השנה, עוד תחרות של גיל 15, זכיתי במקום ראשון, וכך המשכתי עם זה.
<יקי כהן - תלמיד: בשנה שעברה התחלתי להתחרות בחו"ל, זכיתי באליפות ישראל עד גיל 15 והשנה אני סגן אלוף ישראל עד גיל 17.
<יקי כהן - תלמיד: השתתפתי בשלוש תחרויות עד גיל 17 ותחרות אחת לנוער.
<יקי כהן - תלמיד: השיא שלי בינתיים זה מקום 31, שזה בשבילי גם קפיצה ענקית כי בשנה שעברה אני כל הזמן במקומות אחרונים, פתאום להגיע למקום 31, בשבילי זה היה ממש השתפרות.
<יקי כהן - תלמיד: השנה הבאה זו השנה האחרונה שלי בגילאי 17 - - -
יואל רזבוזוב: מה היעד שקבעת לעצמך?
יואל רזבוזוב: היום אתה 31, יש לך מטרה, להיות 15-16, ב-16 הראשונים?
<יקי כהן - תלמיד: המטרה שלי זה מקום ראשון.
<יקי כהן - תלמיד: כל ההפסדים שהיו לי, כניסה ל-16, כניסה ל-32, זה באמת בנקודה אחת או שתיים, ואני כן חושב שאני יכול להגיע למעמדים כאלה.
<יקי כהן - תלמיד: קשה לי להסתדר עם העניין של הספורט כי סיף זה לא ספורט זול, זה ספורט מאוד יקר, כל הציוד והטיסות לחו"ל זה משהו שהוא לא פשוט בשביל ההורים שלי לממן כל הזמן וגם בשבילי לעבוד בזמן אימונים זה לא הולך, כי אין לי מתי, גם אימונים, גם לימודים, הכול ביחד זה תופס המון זמן.
<פיני כהן: הטיסות לחו"ל זה עול גדול מאוד שנופל הרבה על ההורים.
<פיני כהן: אנחנו משתדלים לעזור, אבל כמה אפשר?
<פיני כהן: כשליאור דיבר על סופיה הוא גם ביקש עזרה, הוא היה מקבל מלגה אילו הוא היה נוסע.
יואל רזבוזוב: יש עכשיו קרן הקדש, הצלחתי להרחיב את הקרן לשיתוף ספורטאים.
יואל רזבוזוב: אם החבר'ה, כמו שהם אומרים, הם ברמה בינלאומית והאיגוד ימליץ עליהם ואתם תביאו את ההמלצה, ננסה לסדר להם את המלגות.
<קריאה: אל תגיד פעמיים, שמענו.
יואל רזבוזוב: עוד פעם, זה בכפוף לזה שהאיגוד יאשר.
יואל רזבוזוב: אבל לפי מה שאני שומע יש להם - - -
<יקי כהן - תלמיד: יש לי מחנה אימונים בקיץ בפולין, או בפולין או בהונגריה.
<יקי כהן - תלמיד: זה לא בטוח, זה תלוי כמה - - -
<פיני כהן: תודה, יקי.
<איליה ספקטור-תלמיד: אני איליה ספקטור, עליתי מרוסיה, אני מתעסק בהוקי קרח, גם אני אלוף ישראל פעמיים ויש לנו עכשיו גמר.
<איליה ספקטור-תלמיד: זה בנוער כפר סבא, אני מכפר סבא.
<איליה ספקטור-תלמיד: עכשיו יש לנו גמר, גם יש בארץ - - - עכשיו נסעתי לאליפות העולם, זכינו במקום שני בדרג שלנו, נבחרת ישראל, קיבלתי גם שחקן מצטיין, MVP מכל הנבחרות.
<פיני כהן: איך הגעת לארץ?
<פיני כהן: תספר לנו, זה כאילו מובן מאליו.
<איליה ספקטור-תלמיד: הגעתי בגלל אחותי, היא סיימה נעל"ה והיא אמרה שפה יותר טוב מרוסיה, שהחיים יותר טובים, אז אני אמרתי למה לא, אפשר לנסות, מקסימום הייתי חוזר.
<איליה ספקטור-תלמיד: הגעתי לפה ואהבתי.
<פיני כהן: איך הלימודים?
<איליה ספקטור-תלמיד: בסדר.
<פיני כהן: בסדר?
<פיני כהן: זה לא המילה.
<פיני כהן: אני אוהב צניעות, אבל זו לא המילה.
<פיני כהן: תלמיד טוב.
<דני חיים: לא, אבל גם איפה אתה מתאמן.
<דני חיים: כולם פה מתאמנים באזור, בחווה ו - - -
יואל רזבוזוב: אני מכיר את הסיפור.
יואל רזבוזוב: המאמן שלו זה חבר טוב שלי.
<דני חיים: זה באמת העניין שמגיעה לו הרבה מאוד הערכה.
<פיני כהן: הוא עובד קשה, רק להגיע לאימונים וזה לא על חשבון הלימודים.
<פיני כהן: זאת אומרת הוא משיג בכל הכיוונים.
<פיני כהן: באמת כל הכבוד.
<פיני כהן: זה רפרטואר מקרי.
<פיני כהן: יש לנו עוד חייל שהוא גם מצטיין, אבל הנחתי שהוא יתבייש לדבר.
יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד לכם, אם אתם כבר עוסקים במצוינות של הספורט, אני בגיל שלכם הייתי אחד שמתאמן.
יואל רזבוזוב: היו שואלים איך יואל?
יואל רזבוזוב: אז אומרים 'הוא עובד קשה'.
יואל רזבוזוב: דווקא אתמול או שלשום, עבדתי עם נוער בסיכון, הייתי בכנס, אז המאמן שלהם, שהוא חבר שלי, שהוא מכיר אותי מגיל ילדות, הוא הזכיר את זה, כששאלו איך יואל, אמרו 'הוא עובד קשה', חוץ מזה אף אחד לא אמר שיש לי סיכוי להצליח, באמת שלא הייתי אלוף ישראל, אבל מאוד רציתי וקבעתי לעצמי יעדים ואמרתי שאני אהיה מקום ראשון וכשאף אחד לא האמין אני האמנתי בעצמי.
יואל רזבוזוב: בסוף הצלחתי להשיג הישגים בספורט רק בגלל הרצון והנחישות וההתמדה.
יואל רזבוזוב: ואני רואה שאתם עושים את זה ויש לכם גם את המעטפת המצוינת הזאת.
<פיני כהן: חוץ מהוקי, שלה אני לא יכול לתת מעטפת.
יואל רזבוזוב: אבל יש לו את הדברים האחרים.
<איליה ספקטור-תלמיד: 80% זה עבודה ו-20% כישרון.
יואל רזבוזוב: חבר'ה, תצליחו, כל הכבוד.
<פיני כהן: חבר'ה, תודה, באמת תודה.
<קריאה: עד הכנסת הגעת, עזוב הישגים בספורט.
<מרינה-תלמידה: שלום, אני מרינה.
<מרינה-תלמידה: גם מרינה.
<קריאה: פעם היו לנו אולגות, עכשיו זה מרינות.
<מרינה-תלמידה: אני פה שנה שלישית, הגעתי בתכנית נעל"ה מאוקראינה, ההורים שלי שם עדיין.
יואל רזבוזוב: באיזה עיר?
<מרינה-תלמידה: צ'רקסי.
<מרינה-תלמידה: אני לומדת פה.
<מרינה-תלמידה: האמת, מה שאני אוהבת פה בחווה זה שהם נותנים לנו פה לא רק ללמוד אלא גם חוגים ו - - - אני שרה וגם מנגנת, כפי שאתם ראיתם.
<מרינה-תלמידה: בעיקר פה אני התחלתי לשיר והמשכתי לנגן בכינור והשתפרתי פה בשירה ואני ממש אוהבת את זה.
<מרינה-תלמידה: אני שרה בזמר.
<פיני כהן: בלהקת זמר, היא מתכוונת.
<מרינה-תלמידה: כן.
יואל רזבוזוב: דיברת עברית לפני או שלמדת פה?
<קריאה: לא, זה האולפן שלנו.
יואל רזבוזוב: אני כל פעם מתבאס מעצמי, שאני כל כך הרבה שנים ולא - - -
<קריאה: אבל היא דיברה כך גם לפני שנה.
<מרינה-תלמידה: לא, באמת זה בגלל השירה, בגלל שאני שרה.
<פיני כהן: כן, יש לה רפרטואר שירים גדול מאוד כבר בעברית וזה תרגול כל הזמן.
<קריאה: אולי גם כי את מוכשרת.
<קריאה: מותר גם להגיד את זה, זו לא בושה.
<מרינה-תלמידה: תודה.
<מרינה-תלמידה: אני ממש אוהבת כיוון של כימיה, ביולוגיה ורוצה להמשיך בזה הלאה.
<מרינה-תלמידה: ומה עוד?
<מרינה-תלמידה: זהו.
<פיני כהן: מה המחשבות שלך לעתיד?
<מרינה-תלמידה: אני הולכת לצה"ל ואני רוצה להמשיך עם הביולוגיה.
<מרינה-תלמידה: גם רציתי עם השירה, אבל זו דרך קשה ממש.
<פיני כהן: ימים יגידו.
יואל רזבוזוב: יפה מאוד, בהצלחה.
יואל רזבוזוב: מרינה השנייה.
<מרינה-תלמידה: אני גם מרינה.
יואל רזבוזוב: מאיפה?
<מרינה-תלמידה: מירוסלבה.
<מרינה-תלמידה: גם פה שנה שלישית, אני גם פה לומדת וגם רוקדת בלהקת מחול.
<מרינה-תלמידה: ברוסיה אני לא רקדתי, אני ציירתי, ופה בחווה יש אפשרויות לעשות את זה ביחד, כי בלימודים אני לומדת אמנות ובזמן החופשי אני רוקדת.
<מרינה-תלמידה: השנה גם טסנו לאיטליה והיינו במילאנו וברומא.
<מרינה-תלמידה: במילאנו היינו במשפחות, היה כיף מאוד ונהניתי.
<פיני כהן: תלמידי בית הספר היהודי במילאנו אירחו אותם, כל אחד במשפחה.
<מרינה-תלמידה: והתחלתי לרקוד רק פה בחווה ואני אוהבת את זה ולא רוצה לעזוב .
<מרינה-תלמידה: גם הולכת לצבא ואחר כך אני רוצה ללמוד בבצלאל כי אני אוהבת לצייר.
<פיני כהן: את רוצה ללמוד בבצלאל?
<פיני כהן: מה?
<מרינה-תלמידה: ציור.
<פיני כהן: יפה מאוד.
<פיני כהן: תודה, בנות.
יואל רזבוזוב: בהצלחה שיהיה לכן.
<קריאה: חשוב להבין שכל התלמידים שלנו הם כאלה, אי אפשר היה להביא את כל ה-500, אבל הם כולם כאלה.
<קריאה: האיכות בהתגלמותה.
<פיני כהן: עכשיו תורך, דני, תגיד כמה מילים.
<דני חיים: אני חושב שאחד הדברים, אחרי שראיתם את כל הפעילות של היום, פיני גם הזכיר את העניין בגישה שלנו, בתפיסה שלנו, בעצם כשאנחנו עובדים עם החבר'ה העולים, אחד הדברים המרכזיים והמשמעותיים זה לתת להם שייכות לאן שהם נמצאים.
<דני חיים: בניית השייכות מתחילה קודם כל באדם עצמו, לתת לו תחושה שהוא רצוי, שהוא מקובל, שאוהבים אותו ורוצים אותו.
<דני חיים: מזה, ברגע שאנחנו מתחילים לעבוד איתם בצורה הזאת כל האמצעים כשרים לעניין, אם זה ספורט ואם זה מוזיקה ומחול, זה אמצעי.
<דני חיים: העניין המשמעותי מבחינתנו, שירגישו כאן מחוברים אל המקום הזה, שהמקום הזה רוצה אותם, המקום הזה זה החווה, זה האנשים, זה המדינה.
<דני חיים: אנחנו יודעים ומודעים לכך שזאת חממה, אנחנו רוצים לגדל אותם בחממה.
<דני חיים: בחוץ המציאות היא לא פשוטה, אבל למרות זאת ואף על פי כן אנחנו רוצים להשקיע את המאמץ כדי שכשהם ייצאו החוצה, יהיו להם את הכוחות ואת ההזדמנויות השוות, לפחות כמו כל אחד שנולד בארץ ומבחינתי גם יותר מהדבר הזה.
<דני חיים: לכן אנחנו משתמשים בכל אמצעי שמבחינתנו מהווה את היכולת לבנות להם את השייכות אל המקום הזה.
<דני חיים: לכן גם כל הנושא של התרבות היהודית, כל העניין של הספורט והמוזיקה ואמנויות, הם שפה מאוד משמעותית ומרכזית.
<דני חיים: אחד הנושאים המרכזיים שבו אנחנו מאמינים, כמו שאמר את זה גם פיני, אנשים צריכים להיות עסוקים.
<דני חיים: ברגע שאנשים עסוקים יש פחות זמן ל - - -
<קריאה: הבטלה היא אם כל חטא.
<דני חיים: זה נכון, אני אומר את זה תמיד.
<דני חיים: אם אני לוקח לדוגמה ואני בוחן את הנושא של למדוד את החינוך ואני רואה את כל נושא האלימות שקורה היום בבני הנוער ואני רואה עם מה אנחנו חיים כאן, ועם תרבויות כל כך מגוונות, צרפתים ומרוקאים וישראלים ורוסים ואוקראינים, מדברים על חבר העמים כיחידה אחת, אבל זו לא יחידה אחת, אנחנו מכירים את הדבר הזה, ולמרות זאת יש כאן איזה שהיא קבלה הדדית של הדברים ולחיות ביחד זה דבר שמבחינתנו הוא מאוד משמעותי.
<דני חיים: נקודת המוצא היא גם בעצם, כשאנחנו מסיימים, רוב רובם של החניכים שלנו מתגייסים, חלק גדול מהם אחרי השירות הצבאי מגיעים ללימודים באקדמיה, בין אם זה בירושלים או בכל מקום אחר.
<דני חיים: אנחנו עובדים הרבה מאוד עם הבוגרים.
<דני חיים: היום בחווה, אחרי שסיימו את הלימודים יש לנו לפחות 15 חניכים בוגרים שלנו שנמצאים איתנו, חלקם אנשי צוות, חלקם עובדים, ואנחנו עדיין ממשיכים את הקשר איתם למרות שלצערי אין לנו מספיק את ה - - - מתוך מה שיש לנו אנחנו מטפלים גם בבוגרים.
<דני חיים: זו אחת הנקודות המשמעותיות, שבעצם אנחנו רואים בהם את החבר'ה שממשיכים, כי בסופו של דבר חלק גדול מהם, זה הבית שלהם.
<דני חיים: גם אותו חייל, שהוא צריך לחזור בערב שבת הביתה ואין מי שידאג לו שיאכל ויעשה לו את הכביסה, אז הוא מגיע לכאן, ואז הם מגיעים לכאן וזה מפגש והם יודעים שהם מתרכזים כאן כי זה הבית שלהם, וזה העניין החשוב.
<דני חיים: בעצם זה הדבר המהותי מאוד של החווה.
<דני חיים: אחת ההתמודדויות שלנו, כשאנחנו בתוך החווה, אנחנו יודעים להתמודד ולחיות את החיים שלנו, זו המורכבות הגדולה עם המון המון רשויות.
<דני חיים: זה נושא שבהחלט אנחנו מתמודדים איתו והוא עניין לא פשוט, זה מתחיל בעניין של האזרחות, זה לוקח המון זמן, וכן אישורים ולא אישורים וא'5 וא'2 ומורכבות מאוד גדולה שהחבר'ה לא מבינים.
<דני חיים: אנחנו מנסים ללכת איכשהו בין הטיפות ולהסביר להם את המציאות הזאת, אבל אני חושב שאחת המורכבויות הגדולות זה בעצם איך אנחנו מאפשרים להם לקבל אזרחות.
<דני חיים: יש כאלה שכבר הגיעו עם ההורים ואין להם אזרחות ואנחנו צריכים להתמודד ולבנות להם גם מעמד אזרחי במדינת ישראל.
<דני חיים: זה דבר שנראה לי קצת בעייתי, כי ילד שמגיע לכאן עם ההורים, אין ספק שהוא חלק מהמקום הזה, אז למה לעשות לו צרות?
<דני חיים: למה להפוך את החיים מורכבים עוד יותר?
<דני חיים: צריך לחשוב גם על העניין הזה.
<דני חיים: אנחנו כמערכת - - -
יואל רזבוזוב: אני אתייחס לזה בהמשך.
<דני חיים: זה נושא שהוא מאוד רגיש, כי המון חבר'ה לא מבינים את העניין, קשה להסביר את זה גם.
<דני חיים: קשה מאוד להסביר את העניין הזה לחניכים - - -
יואל רזבוזוב: הם גם לא צריכים להבין את זה, אנחנו פשוט צריכים לטפל בזה וזהו.
<דני חיים: יש כאן חניכים שמגיעים לכיתה י"א וי"ב ולא רוצים לגייס אותם לצבא.
<דני חיים: הם כל כך מאוכזבים, כל כך נפגעים מזה, 'למה לא רוצים אותנו?' חניכי נעל"ה, כשהם מגיעים, הם עוברים את כל העניין של לשכת הקשר, אז רוב הזמן זה די מאורגן ומסודר.
<דני חיים: המורכבות היא דווקא חבר'ה שחיים בארץ עם ההורים שלהם, מכל מיני סיבות, אנחנו מכירים מה הנסיבות, צריך לחשוב על העניין הזה, נער שמגיע לכאן, הוא יודע שהוא הולך לצבא כמו כל ילד אחר במדינת ישראל ולא יכולים ליצור מציאות שאנחנו נאלצים להתמודד עם חבר'ה בי' וי"א ולהתחיל לעשות מהפכות כדי לגייס אותם לצבא, דבר שלדעתי הוא מאוד מאוד מורכב.
<דני חיים: עניין נוסף זה כל העניין של השפה והעברית וכל המורכבות מול בחינות הבגרות.
<דני חיים: היום בחינות הבגרות, כולן בעברית.
<דני חיים: אמנם בעברית קלה יותר, אבל זה גם נושא שלדעתי צריך עוד פעם לתת את הדעת עליו, ואם אנחנו הולכים לדבר על גלי עלייה חדשים שיגיעו, בעזרת ה', אז זה בכלל נושא שצריך לתת עליו את הדעת.
<דני חיים: כאן בחווה מצאנו את התשובות, אבל אלה תשובות שהחווה מצאה אותן, כי אם היום תלמיד מקבל 22 שעות אולפן בשבוע, מעבר לתכנית הרגילה שלו, כלומר הוא מתחיל את הבוקר שלו בשמונה וגומר בשש בערב, את יום הלימודים הרגיל, מעבר לכל הפעילות האחרת שיש לו כאן, גם חניכי נעל"ה וגם החניכים האחרים.
<דני חיים: כלומר יש כאן את העומס של העניין.
<דני חיים: אני חושב שהעניין הוא שאנחנו בגדול בנינו איזה שהיא חממה מסוימת, אנחנו איתם וכשהם יוצאים החוצה הם די מוכנים להתמודד והם רוצים להתמודד ואני חושב שזה פשוט מדהים.
<דני חיים: אפשר לדבר על המון סיפורי הצלחה, בכל מיני תחומים, כאלה ואחרים, גם בנושא האקדמי, האמנות והספורט, אבל העניין הזה הוא לגישתי שכפר נוער זה תפיסת עולם, זה משהו אחר, זה לא לילדים שזקוקים לאיזה שהיא מסגרת.
<דני חיים: צריך להבין את העניין הזה, אנחנו מנסים בכל מקום להבהיר, כפר נוער זה תפיסת עולם, זו גישה, זה לא מקום שאמורים ילדים בעלי מצוקה כזו או אחרת להגיע.
<דני חיים: לא.
<דני חיים: לכל אחד פה יש את הסיפור שלו, אבל כל אחד יכול להגיע רחוק וזאת הגישה שלנו.
<דני חיים: תמצה את היכולת האישית שלך, ולכן חשוב לי מאוד גם שאנחנו בתפיסת העולם, הישראלים פחות רואים את זה, ויש תמיד סטיגמות ותגיות וכל מיני דברים כאלה ואחרים, לא, אנחנו כפר נוער עם תפיסת עולם שמנסה לקדם ולמצות את היכולת של החניכים שלנו, וזה חשוב מאוד.
<פיני כהן: אגב, סביב מה שדני אומר, אחד הפרויקטים שאני מנסה להרים, חוץ מבית הכנסת, זה פנימייה לחיילים בודדים.
<פיני כהן: רוב הילדים שלנו מסתדרים, עושים קומונות.
<פיני כהן: אתה תראה בגילֹה כמה דירות של בוגרי שנה שעברה, ששכרו שלושה-ארבעה ביחד כמה דירות והם מסודרים, הם נמצאים פה, אגב, כל ליל שבת, בכל ליל שבת תראה אותם פה בחדר האוכל, כי זה הבית.
<פיני כהן: הם באים הנה והולכים לישון שם.
<פיני כהן: אבל עדיין יש ילדים שמתקשים, או שמשום מה לא הסתדרו עם קבוצה של אחרים מסיבה זו או אחרת, והם גרים היום בחווה בתנאים לא תנאים, כמו שאמר דני, קרוב ל-15 חניכים.
<פיני כהן: לחבר'ה האלה אין תמיד מענה.
<פיני כהן: במיוחד כשהבחור הוא חייל ביחידה קרבית והוא בא גם לדירה שלו, לא תמיד יש לו מענה לאוכל שיכינו לו, לא תמיד מישהו קונה לו מראש דברים, לפעמים הם עושים גיבוי הדדי, ויש לי פה חלום להקים מקום שילד, אפילו בחדר זוגי, עם עוד חייל, יקבל חדר לכל שלוש השנים שהוא בשירות צבאי.
<פיני כהן: ואז הוא יוכל ליהנות מחדר אוכל, גם מטבחון, שיוכל גם משהו לעשות בעצמו, גם חדר כביסה, שיהיו לו שירותי כביסה נוחים.
<פיני כהן: בקיצור לתת מענה.
<פיני כהן: יש לנו המון חיילים בודדים וזה לא קל.
יואל רזבוזוב: אתה מכיר את עמותת 'אח גדול'?
<פיני כהן: לא.
יואל רזבוזוב: יש עמותת 'אח גדול', של חיילים בודדים.
יואל רזבוזוב: העמותה עכשיו דווקא קיבלה את אות הנשיא, מתוך 200 עמותות.
יואל רזבוזוב: אלה חבר'ה, שכולם חיילים בודדים, שמאמצים חיילים בודדים.
<פיני כהן: שהיו חיילים בודדים.
יואל רזבוזוב: הם חבר'ה מדהימים ואני מנסה לעזור להם, הצלחנו להוציא להם אישור תרומות והם יכולים מאוד לעזור.
<דני חיים: יש לנו פרויקט שאנחנו עושים איתם - - -
<פיני כהן: זה אגב לא רק צבא.
<פיני כהן: יש פה היום בוגר נעל"ה, הוא השתחרר לפני חודשיים.
<פיני כהן: הוא עושה עכשיו קורס מדריכי חדר כושר ומתלבט איפה ללמוד.
<פיני כהן: לא לכולם ברור מראש מה בדיוק, ברור לו שהוא רוצה ללמוד והוא פה, הוא לא יגור פה לעד, אנחנו באיזה שהוא מקום נצטרך להיפרד, אבל הוא בינתיים פה עד שהוא ימצא את מקומו ואת דרכו.
<פיני כהן: הילד הזה, מה?
<פיני כהן: הוא ישכיר דירה כשהוא לא יודע עדיין מה הוא הולך ללמוד?
<פיני כהן: באיזה אוניברסיטה הוא הולך ללמוד?
<פיני כהן: אז לילדים האלה יש לנו מענה בלי קשר אם יש לנו בניין או לא, אנחנו לא אומרים לילד שהוא לא יכול להישאר פה ונותנים מענה.
<פיני כהן: יש לי פה חניכה בודדה.
<פיני כהן: חניכה, אני צוחק שאני קורא לה 'חניכה'.
<פיני כהן: היא סיימה צבא וסיימה תהליך גיור והיא כבר אוטוטו שנה, ילדה נטולת משפחה והיא פה.
<פיני כהן: אנחנו סופגים את זה, כי אנחנו הבית שלה, אין לה בית זולתנו.
<פיני כהן: אין לה.
<פיני כהן: אז אני יכול להגיד לה, כשתהיה לה היכולת והכוח הנפשי לעבור לגור לבד, אנחנו נסייע וניתן לה יד, אבל היא פה, כי כמו שדני אומר, כפר נוער זה בית.
<פיני כהן: אין פה חופשה שאין פה ילדים שנשארים.
<פיני כהן: לילד יש משפחה מאמצת מנעל"ה והוא נוסע אליה, נגיד, הרבה מאוד שבתות, והוא לא רוצה שבת הבאה לנסוע, כי הוא רוצה ללמוד, כי לא נוח לו, כי יש לו את הסיבות משלו, הוא יכול להישאר.
<פיני כהן: אין שבת שפה לא פתוח, אין מצב שילד לא יכול להישאר במקום.
<פיני כהן: שמעתי מבני פישר שיש מקומות שסוגרים את המקום בשבת.
<פיני כהן: אין דבר כזה פה.
<דני חיים: לא חג ולא שבת.
<פיני כהן: אמרתי, ליל הסדר סגור פה, מאידיאולוגיה, אנחנו רוצים שכולם יילכו למשפחות, אבל אם הם רוצים לחזור ולישון בלילה הזה, אז הם יוכלו לישון פה בלילה הזה.
<פיני כהן: וביום כיפור, שאנחנו לא רוצים שיאכלו בצורה מוסדית, אלא כל אחד לעצמו, אם הוא רוצה.
<פיני כהן: בדרך הזאת אנחנו נותנים לאנשים תחושת בית.
<פיני כהן: אני חושב שרובם, כשהם מגיעים לסיום, הם חשים את זה, לא כל כך מתחשק להם לעזוב והם, אגב, לא מתבקשים לעזוב.
<פיני כהן: הם עוברים שלב בחיים וגם אם העזיבה היא איטית אנחנו מאפשרים להם לעשות את זה באופן איטי.
<דני חיים: אחד הדברים החשובים אצלנו, חוויתם את זה כאן, למרות שהם מקבלים את מה שהם מקבלים חשוב מאוד שני נושאים.
<דני חיים: אחד זה להתמודד ולנסות להימנע מתרבות ה'מגיע לי'.
<דני חיים: לא מגיע לך כלום, תעשה, תקבל.
<דני חיים: זה דבר חשוב, זה אומר כל אחד מתאמץ כדי לקבל, זה נושא שהוא מאוד משמעותי מבחינתנו.
<דני חיים: זאת אומרת הרבה פעמים 'מגיע לי מזה', לא מגיע לך כלום, תתחיל ותבנה את עצמך שלב שלב.
<דני חיים: זה דבר אחד.
<דני חיים: דבר שני, אני חושב שחלק מהחוויה היה שאנחנו משתדלים, למרות שאנחנו נותנים להם, והם חבר'ה מאוד מוכשרים, באמת, אני יכול להשוות אותם לבתי ספר שהילדים שלי לומדים וכדומה, יש בהם את הצניעות הזאת, אבק הכוכבים לא נדבק בהם, אלה חבר'ה שבהחלט נמצאים בסיטואציה שהם מוכנים, מקבלים ויודעים להעריך ולהוקיר תודה על מה שהם מקבלים.
<דני חיים: זה מבחינתנו כתפיסת עולם מאוד חשוב, שום דבר הוא לא מובן מאליו.
<דני חיים: המדינה זה לא מובן מאליו, הזכויות שלך זה לא מובן מאליו.
<דני חיים: אתה צריך, כמחנך, לתת לו את המסגרת שלו, ולכן גם דיברתי על העניין של איזה אזרחות אתה, איזה אזרח אתה, למה לתת לך הרגשה שאתה אזרח סוג ב'?
<דני חיים: מצד שני אני חושב שאחד הדברים שלאורך השנים, אנחנו כבר משנת 90' מטפלים בעולים החדשים, זה בהחלט מאוד מאוד משמעותי והגישה הזאת היא גישה שבסופו של דבר מנצחת.
יואל רזבוזוב: זה נכון.
<פיני כהן: לפני שנעביר לך את רשות הדיבור, ואני אשמח, מילה אחרונה.
<פיני כהן: לפני כמה ימים נפטר פרופ' פוירשטיין.
<פיני כהן: ראובן פוירשטיין, היה לי הכבוד לעבוד איתו כשהייתי פה מנהל הפנימייה ומרכז הדרכה, לפני שנים רבות, כשהוא עמד בראש המערך הפסיכו סוציאלי של עליית הנוער דאז.
<פיני כהן: ראובן פוירשטיין כל הזמן היה מביא לי חבר'ה שונים ומשונים והייתי אומר לו 'מה אתה רוצה מהחיים שלי?' אז הוא היה אומר לי 'פיני, חברה שאין בה משוגע, היא לא נורמלית'.
<קריאה: אני ארשום את זה כמשפט השבוע מחר.
<קריאה: ממש ציטוט מדויק.
<פיני כהן: והמשפט הזה הולך איתי מאז ועד היום.