GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<צגה מלקו: התחלתי לשדר בגיל 19 בקול ישראל באמהרית, אחר כך ניהלתי את המחלקה ושנתיים ניהלתי את רשת א' של קול ישראל, רשת שנחשבת אליטה, תרבות, ספרות ועם כל מה שצריך, ניהלתי אותה.
<צגה מלקו: עם כל הביקורת שיש לי על המדינה, צריך לומר שיש לנו מדינה מצוינת ומדינה יפה שנותנת הזדמנות.
<צגה מלקו: אני לא רוצה לקלקל את החגיגה, אבל יחד עם זאת, אני הייתי רוצה לראות אנשים שיושבים במכרז לאנשים בכירים, צריך נשים, לא פשוט שאישה מגיעה לתפקיד.
<צגה מלקו: אין אישה שלא עברה את זה, זה קשה למרות התמיכה.
<צגה מלקו: אם מגיעים עם השכלה לתפקידים בכירים יש מקום לשלב.
<צגה מלקו: רובנו הצלחנו, אבל מתוך הרגישות כולנו מועסקות בנושאי עולים, הייתי רוצה לראות שהשילוב שלנו יהיה בחברה הכללית, במסלולים כלליים ולא סקטוריאליים.
<צגה מלקו: אני מצביעה על נקודה מאוד חשובה בעיניי.
<צגה מלקו: אנחנו רוצות להשתלב בתפקידים בכירים כלליים ולא סקטוריאליים.
<צגה מלקו: לאפשר שלאימהות צעירות שתהיינה אפשרות, ולא כמו שהילד של חברתי ויקטוריה שהסתובב עם המפתח, שתהייה מסגרת שתאפשר להן.
<צגה מלקו: אני מברכת ושמחתי לפגוש יותר נשים חזקות, יותר פעילות ויותר מבינות את העניין, ולראות מספר כזה גדול זה עוד יותר מעודד.
<צגה מלקו: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: דוקטור רחל שפירו חברת מועצת העיר לוד.
יואל רזבוזוב: דוקטור לחינוך בבקשה.
<רחל שפירו: בשנת 1989 כשעשיתי את התואר שלי במוסקבה הפרופסור שלי אמר 'רחל, אולי צריך לשנות את השם, אולי בהצגת הדוקטורט שלך נכתב שאת לריסה ולא רחל?'.
<רחל שפירו: אמרתי 'אני מוכנה, אבל את שם המשפחה שפירו אני חושבת שכולם מכירים ויודעים שהוא יהודי'.
<רחל שפירו: בבוקר אחרי הצגת הדוקטורט כשכבר הייתי פנויה מכל העבודה, הלכתי לשגרירות, מהשגרירות היהודים עלו לארץ, ראיתי את התור בשגרירות בשנת 1989 שהיה מפה עד החנייה, תור ארוך.
<רחל שפירו: הגעתי הביתה ואמרתי 'זהו עולים לארץ'.
<רחל שפירו: עליתי לארץ עם שלושה ילדים, הכי קטנה הייתה בת שלושה חודשים, עלינו דרך הים והיה מאוד קשה.
<רחל שפירו: אני לא צריכה לספר על הקשיים כי כל אחת שיושבת כאן כבר עברה את הדרך הזאת.
<רחל שפירו: היו מקרים שרצו לסגור את המים בבית שלי.
<רחל שפירו: הייתי בשכירות, כל הזמן עברנו מדירה לדירה.
<רחל שפירו: האנשים מחברת ההובלה תמיד שאלו 'למה אתם לוקחים את הפסנתר הכבד הזה?
<רחל שפירו: ' עברנו את השנים.
<רחל שפירו: תמיד חיפשתי עבודה במקצוע שלי.
<רחל שפירו: אני דוקטור בחינוך ומטרתי, החולם שלי היה לעבוד במקצוע שלי.
<רחל שפירו: אני יחידה כאן בארץ.
<רחל שפירו: העבודה הראשונה שלי הייתה בבנק דיסקונט, תאמינו לי שלא הייתה שם מנקה עם תואר שלישי, רק אני הייתי עם תואר שלישי מנקה.
<רחל שפירו: כבר 15 שנה אני עובדת במקצוע שלי, אני עבדתי באגף החינוך.
<רחל שפירו: לפני כעשר שנים הקמתי את עמותת "גשר חינוכי" – אני יושבת ראש העמותה.
<רחל שפירו: אנחנו עושים פרויקטים חינוכיים בכל רחבי הארץ.
<רחל שפירו: בשנת 2012 מידיו של רובי ריבלין קיבלנו פרס עמותה של עולים חדשים של קרן הכנסת, אני שמחה מאוד.
<רחל שפירו: בשנה זו הייתי בבחירות והיום אני חברת מועצה.
<רחל שפירו: אני שמחה מאוד שאני הגעתי לזה.
<רחל שפירו: הסרט הראשון שלי בארץ כשהתחלתי להבין קצת עברית היה "לגעת באושר".
<רחל שפירו: אני רוצה לאחל לכל אישה שיושבת כאן, לא לגעת באושר אלא לקחת אושר, במשפחה, עם הילדים, בעבודה ובכל הדרכים.
<רחל שפירו: שלכל אישה בכל דבר יהיה אושר.
<רחל שפירו: תודה.
יואל רזבוזוב: מיכל מנהלת עמותת "פידל" בבקשה.
<מיכל אברה סמואל: תודה.
<מיכל אברה סמואל: שלום רב.
<מיכל אברה סמואל: אני מצטרפת גם לברכות.
<מיכל אברה סמואל: אני מנכ"לית עמותת "פידל".
<מיכל אברה סמואל: "פידל" זה לא פידל קסטרו, זה עמותה שעוסקת בחינוך ובשילוב ובקידום של יוצאי אתיופיה למעלה מ- 16 שנה.
<מיכל אברה סמואל: "פידל" לאורך שנים בונה תשתיות קהילתיות עבור יוצאי אתיופיה, החל מהכשרת מגשרים ומגשרות יוצאי אתיופיה, עבודה במרכזי הנוער בפעילות עם נוער בסיכון.
<מיכל אברה סמואל: מאחורי כל אישה מצליחה יש גבר, אבל אני חושבת שמאחורי לפחות יש אימא חזקה שליוותה ודחפה להצליח.
<מיכל אברה סמואל: עליתי בסוף 1984 ב"מבצע משה" – אנחנו מאלה שעשו את המסע מאתיופיה לסודן, היינו שנה במחנה פליטים, אני ילדה, הייתי שנה במחנה בסודן.
<מיכל אברה סמואל: היו אלה חוויות שזכורות לא מעט ויחד עם זאת אני זוכרת את הדחיפה ואת המנהיגות הנשית שהייתה גם בתוך המחנה המאוד קשה.
<מיכל אברה סמואל: לאורך שנים בנות הקהילה הצעירות מובילות היום את הקהילה בחינוך ובהנהגה.
<מיכל אברה סמואל: לדעתי נשים בקהילה שלי היום הן פורצות דרך, פורצות דרך ונמצאות בצמתים מאוד מאוד משמעותיים להוביל מתוך התמדה ומנהיגות גם אם זה קשה, אנחנו באות מחברה מאוד שוביניסטית.
<מיכל אברה סמואל: הייתה תקופה שצחקנו שהגברים האתיופים שולטים גם אם לא הייתה להם השכלה מתאימה והנשים היו נחבאות אל הכלים.
<מיכל אברה סמואל: היום לשמחתי אני רואה פריצה מאוד גדולה של נשים יוצאות אתיופיה שהן מובילות ומחנכות ומהוות מודל לחיקוי לנערות ולנערים, לא רק מהקהילה, החל מחברת כנסת מובילה משמעותית ומנכ"ליות שנמצאות בתוך הקהילה.
<מיכל אברה סמואל: חשוב לפתוח את הערוצים כדי שנשים תוכלנה להשתלב בכל תחומי החברה.
<מיכל אברה סמואל: תודה להזדמנות.
<מיכל אברה סמואל: זה מקום להגיד שנשים צריכות את הבמה כדי להוביל.
<מיכל אברה סמואל: יש את הכוחות ואת המוטיבציה יחד עם זאת חייבים לעשות, לא אגיד העדפה מתקנת, אבל בהחלט לפתוח ערוצים שיאפשרו לנו להשתלב במשרדים שונים שעדיין חסומים וסגורים עבורנו.
<מיכל אברה סמואל: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: תודה רבה מיכל.
יואל רזבוזוב: הגברת טניה קיסילבסקי בימאית ומפיקת קולנוע וטלוויזיה.
<טניה קיסילבסקי: שלום לכולם.
<טניה קיסילבסקי: אני חושבת שאני מציגה כאן את האמנים, נשים יוצרות בארץ.
<טניה קיסילבסקי: אני קצת אספר על עצמי.
<טניה קיסילבסקי: עליתי בדצמבר 1990, זה היה חודש לפני מלחמת המפרץ.
<טניה קיסילבסקי: זו הייתה עלייה עיוורת כי בעצם ידעו והבנו לאן אנחנו נוסעים, אבל לא עד הסוף.
<טניה קיסילבסקי: כשעליתי ארצה, בעצם עליתי בזמן הנכון ובתקופה הנכונה, הייתי כבר עם ניסיון של שמונה-תשע שנים של עבודה בטלוויזיה כבמאית וקולנוע ופתאום אני רואה שיש כאן ממש מדבר במקצוע שלי.
<טניה קיסילבסקי: היה כאן ערוץ 1 וערוץ 2 ניסיוני וקצת ערוץ חינוכי, וזהו, לבנון, ירדן ודי.
<טניה קיסילבסקי: לא הבנתי איך זה יכול להיות במדינה זו.
<טניה קיסילבסקי: התחלתי לחפש דרכים.
<טניה קיסילבסקי: אמרו לי 'ממוש, לכי הביתה תחזרי לרוסיה, כאן אין טלוויזיה זה מאפיה לא יהיה כאן כלום'.
<טניה קיסילבסקי: אמרתי 'לא'.
<טניה קיסילבסקי: היה לי מזל.
<טניה קיסילבסקי: באמת היה לי מזל.
<טניה קיסילבסקי: למעשה נכנסתי להיסטוריה של מדינת ישראל, אני עשיתי כאן את התכנית הראשונה בשפה הרוסית.
<טניה קיסילבסקי: זו הייתה תכנית מראה עם "משה גולן הפקות".
<טניה קיסילבסקי: אחר כך התקדמתי.
<טניה קיסילבסקי: אחרי שנתיים כעולה חדשה בארץ בלי עברית בכלל הייתי כבר במאית ראשית בחברת כבלים שהקימו אותה בקרוואנים, לא היו בעלי מקצוע בטלוויזיה, וכמובן הייתי אני.
<טניה קיסילבסקי: לי קראו 'ממושקה, בבושקה' חשבו שכך דיברו איתי רוסית.
<טניה קיסילבסקי: זהו.
<טניה קיסילבסקי: כך, מקרוואנים בנינו אימפריה של חברת טלוויזיה בכבלים.
<טניה קיסילבסקי: בשנת 2000 הזמינו אותי להיות מפיקה ראשית של ערוץ בינלאומי בשפה הרוסית, ערוץ RTVI והתחלתי להפיק ערוץ ענק, זו הייתה אימפריה ששידרה ל- 48 מדינות בעולם.
<טניה קיסילבסקי: כאן כבר הרגשתי כמו שעבדתי בחברה הקודמת ככתבת ובמאית ראשית, בהתחלה קראו לי מחלקה רוסית אחר כך מפלגה רוסית, עדיין לא היו מפלגות בארץ, אבל כבר הייתי.
<טניה קיסילבסקי: לאט לאט התחלתי לקחת לעבודה בטלוויזיה חברים שלי, צלמים, כתבים, למרות שזו הייתה טלוויזיה בעברית הבנו שאנחנו יכולים להשפיע גם בתכנית בעברית ויכולים לספר עלינו וגם להשפיע.
<טניה קיסילבסקי: שם התחלנו להשפיע.
<טניה קיסילבסקי: ערוץ RTVI , מי שלא מכיר, אני בטוחה שכולם מכירים, "ברוסיה באהבה" כולם מכירים "פארק הירקון" כולם מכירים, אני הפקתי וביימתי את הדבר הענק הזה.
<טניה קיסילבסקי: שם בעיקר התחלתי להרגיש שאני בשליחות כי אני מספרת ל-48 מדינות לדוברי רוסית על המדינה שלנו, לא רק ליהודים בברוקלין אלא גם לאנטישמיים בברלין וגם למישהו שלא כל כך יודע על המדינה שלנו.
<טניה קיסילבסקי: מכאן הרגשתי שאני כן יכולה להשפיע בהסברה, להשפיע בשליחות.
<טניה קיסילבסקי: אפשר להגיד שהיום RTVI זה לא מה שהיה קודם.
<טניה קיסילבסקי: היום הקמתי חברה משלי, התחלתי לייצר סרטים עלילתיים, זה נורא קשה בארץ.
<טניה קיסילבסקי: רק עמותה לקליטת עלייה יכולה לעזור ובעיקר האגף במשרד הקליטה לעולים עולים וקלאודיה כץ, הם אלה שיכלו לעזור ולהפיק סרט עלילתי בשפה הרוסית בארץ.
<טניה קיסילבסקי: זכיתי עם הסרט הזה בפרס בינלאומי בפסטיבל במוסקבה.
<טניה קיסילבסקי: קיבלתי דיפלומה מבמאי מאוד ידוע במוסקבה.
<טניה קיסילבסקי: חשוב לי להגיד, למרות שאני יכולה לדבר כאם חד-הורית, כי בעלי לא היה מסוגל להחזיק מעמד על ידי, הוא ברח למישהי יותר חלשה והפכתי להיות אם חד-הורית, כי מי יכול להחזיק מעמד עם אישה במאית, כמובן שזה קשה.
<טניה קיסילבסקי: אני יכולה לדבר על הרבה נושאים שכבר דיברתם וגם על העתיד.
<טניה קיסילבסקי: אני כבר סבתא לשניים צבריים ואימא לצבר אחד.
<טניה קיסילבסקי: חשוב לי לדבר דווקא על אמנים, על עולות יוצרות.
<טניה קיסילבסקי: בתחילה כשעליתי היה קצת עזרה ממשרד לקליט עלייה, היו קורסים להשתלמות, הייתה עזרה לשילוב בחברה הישראלית בתחומים ובנושא.
<טניה קיסילבסקי: כעת אני גם בוועדה של משרד לקליטת העלייה, וועדה לקולנוע ותיאטרון ואני רואה שיש הרבה עולים ועולות חדשים יוצרים שאין להם איפה להשתלב.
<טניה קיסילבסקי: לעזור למצוא עבודה למישהו כמוני שעולה לארץ בגיל לא צעיר מדי ועם מקצוע ביד שיכול לתרום למדינה.
<טניה קיסילבסקי: אני בטוחה שאנחנו צריכים לעזור להם בעיקר, ממה שאני יודעת, בנושא האמנות והיצירה.
<טניה קיסילבסקי: חוץ מזה אני רוצה לומר לכולם תודה שאתן פה ושאתן חזקות ושאנחנו חזקות.
<טניה קיסילבסקי: מזל טוב וברכות בעיקר לוטרניות.
יואל רזבוזוב: בנוגע לאמנים עולים נקיים דיון כאן בוועדה, יש לנו את זה בתכנית וננסה לסייע כמה שנוכל.
יואל רזבוזוב: הגברת אנה זרניצקי יושבת ראש האמנים בישראל.
<אנה זרניצקי: הגעתי לארץ בשנת 1991.
<אנה זרניצקי: הבן שלי סיים צבא.
<אנה זרניצקי: אני חושבת שעוד מעט אני אהיה סבתא ב"ה, לפני חמש שנים אני קיבלתי תפקיד: יושבת ראש אגודת האמנים המקצועיים בישראל.
<אנה זרניצקי: באגודה זו יותר מ-100 ציירים משורשים רוסיים.
<אנה זרניצקי: מאוד חשוב שיש מקום כזה בארץ שהציירים ואמנים יכולים לעשות ולהשתתף בתערוכות.
<אנה זרניצקי: יש לנו באגודה גם אנשים מבוגרים, יש גם פנסיונרים, גם גברים שעובדים באיזו עבודה ולא יכולים לעשות תערוכה של העבודות שלהם, יש לנו גם נשים צעירות שיש להן ילדים קטנים וגם הן לא יכולות להצליח לעשות תערוכות גדולות.
<אנה זרניצקי: זה מאוד מאוד חשוב.
<אנה זרניצקי: באגודה אנחנו עושים פסטיגל בעזרתו של משרד קליטת עלייה לעולים אמנים.
<אנה זרניצקי: אני גם ציירת, אני עושה תערוכות שלי במוזיאונים.
<אנה זרניצקי: בשנה שעברה הוזמנתי לרוסיה, אני מסיביר, והיה לי מאוד חשוב ונעים שמזמינים אותי למקומות בהם למדתי, גדלתי.
<אנה זרניצקי: אבקש להודות למשרד הקליטה, לאנשים שעוזרים לאמנים.
<אנה זרניצקי: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: הגברת שרי אלבוכר מנהלת פרויקט לדוברי אנגלית בעיריית מודיעין.
<שרי אלבוכר: שלום לכולם.
<שרי אלבוכר: אני עליתי בשנת 1992 בדרום אפריקה, הייתי ילדה בת 16, ההורים שלי עלו עם חמישה ילדים.
<שרי אלבוכר: מבחינתנו, העלייה מדרום אפריקה בשנים אלה זה היה שיא הציונות.
<שרי אלבוכר: אחרי כמה שנים של קליטה לא מכוונת בארץ הדברים התחילו להתקשות.
<שרי אלבוכר: אני הייתי בוגרת של נעל"ה הצלחתי בשפה האנגלית להוציא בגרות ומבחינתי זה היה קל.
<שרי אלבוכר: אחר כך התגייסתי לצבא ללא מילה בעברית ואז למדתי באמת מה זה לעלות לארץ.
<שרי אלבוכר: היה לי ברור שמה שאני רוצה לעשות זה ללוות את העולים בעלייה שלהם, זה לא רק לעלות אותם.
<שרי אלבוכר: משפחות עם ילדים שמגיעות הכול נחמד ויפה, אבל לאחר זמן המציאות נכנסת לתמונה וצריך לעזור לאנשים האלה לקיים את חייהם כאן בישראל.
<שרי אלבוכר: הייתה לי את הזכות לפני 7.5 שנים, אחרי המון שנות התנדבות בארגוני עולים מדרום אפריקה, הקמתי עמותה משלי של נשים עולות חדשות.
<שרי אלבוכר: לפני 7.5 שנים קיבלתי את התפקיד הזה בעיריית מודיעין בניהולה של רוזיטה ברלין שהייתה כאן לפני דקה, להיות פרויקטרית עלייה וללוות את המשפחות דוברות אנגלית שמגיעות מכל מדינות דוברות אנגלית.
<שרי אלבוכר: זה אדיר.
<שרי אלבוכר: היום אני אימא לשלושה ילדים, בעז"ה עוד מעט עוד אחד בדרך.
<שרי אלבוכר: אני נשואה לישראלי.
<שרי אלבוכר: הדבר הכי חשוב היא ההצלחה של המשפחות העולות בארץ.
<שרי אלבוכר: כמו שאמרנו כולנו, כולנו הגענו לכאן וכולנו עם מקצוע וכולנו רוצות להצליח, אבל בעצם מה הדרך?
<שרי אלבוכר: – לצאת מההגדרה של עולות חדשות ולהיכנס לחברה ישראלית, להבין את המעבר מתרבות לתרבות ולשלב אותן כמה שיותר מהר על מנת שיצליחו.
<שרי אלבוכר: בשנים האחרונות זאת מטרתנו במודיעין.
<שרי אלבוכר: בשבועות האחרונים היו לנו ישיבות עם משרד הקליטה בנוגע ליזמות עסקית וגם עם אנשים אחרים.
<שרי אלבוכר: אנחנו גם משתתפים בירידים בחו"ל.
<שרי אלבוכר: לנו חשוב שלא תהייה סיטואציה שבגלל שאת אימא את לא יכולה לצאת לעבודה ולהצליח במה שעשית במשך שנים בחו"ל.
<שרי אלבוכר: לעלות לארץ זה משהו שבא מרצון, זה משהו שכן יכול להצליח וכן אפשר להמשיך לעסוק במה שעשית שם.
<שרי אלבוכר: זה היעד.
<שרי אלבוכר: אני מאוד שמחה ומאוד גאה שאני יכולה להיות חלק מהעניין הזה.
<שרי אלבוכר: אני מאחלת שכולנו נצליח לעשות את מה שאנחנו מאמינות בו.
<שרי אלבוכר: בעזרת וועדות הקליטה, הכנסת ונשים חזקות בשוק אנחנו נצליח לתת קליטה נכונה למשפחות שמגיעות.
<שרי אלבוכר: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: הגברת דיאנה פומרנץ מנהלת בית ספר לאמנות קלאסית.
<דיאנה פומרנץ: בוקר טוב לכולם.
<דיאנה פומרנץ: אני ציירת ומורה מוסמכת לאמנות.
<דיאנה פומרנץ: עליתי מארגנטינה בשנת 1971, עוד שבועיים ימלאו לי 43 שנים שאני חיה בישראל.
<דיאנה פומרנץ: כשאני אומרת חיה, אני רוצה לומר שלא היה לי רגע דל בחיים בארץ.
<דיאנה פומרנץ: בשנת 1990 בתי האהובה שירלי, בגיל 18 נפטרה אחרי שנים של מחלה קשה מאוד.
<דיאנה פומרנץ: אחרי כל כך הרבה שנים שבהם הייתי מאוד עסוקה בטיפול בה, פתאום היה לי המון זמן פנוי לעשות בו משהו.
<דיאנה פומרנץ: תמיד עסקתי באמנות, החלטתי לפתוח בית ספר על שמה ולזכרה של שירלי.
<דיאנה פומרנץ: מבחינתי זה היה סוג של הנצחה.
<דיאנה פומרנץ: הקמת בית הספר לאמנות הייתה בעצם הדרך היחידה שלי להציל את הנפש שלי.
<דיאנה פומרנץ: היום בית הספר הוא מותג בראשון לציון.
<דיאנה פומרנץ: העסק כבר עומד על הרגליים מבלי קשר לילדה, ממש כמו ילד בן 24 שנים שכבר עשה.
<דיאנה פומרנץ: הרבה אנשים שלומדים בבית הספר אפילו לא יודעים מה משמעות שמו ולא מכירים את הסיפור ואני כבר לא מספרת אותו, כי זו תקופה שהייתה ועברה.
<דיאנה פומרנץ: בשלב מסוים הצטרף לעסק בני אייל, אח של שירלי והביא איתו מחשבות צעירות וראש אחר.
<דיאנה פומרנץ: בפועל אייל מנהל את העסק יותר ממני ויש לי יותר זמן ללמד ולצייר.
<דיאנה פומרנץ: אנחנו מקבלים ללמודים אנשים עם כל מיני מוגבלות פיסיות וגם מנטאליות.
<דיאנה פומרנץ: חיילים וסטודנטים זכאים לתנאי תשלום מיוחדים כדי לעזור להם ללמוד ללא דאגה להפסדי ימי לימוד.
<דיאנה פומרנץ: אוכל לציין שבית הספר הוא עסק חברתי.
<דיאנה פומרנץ: אני מאוד גאה שלא הפסקתי לחיות ועשיתי המון דברים חיוביים בחיים, עשיתי משהו חיובי עם כל הכאב הזה.
<דיאנה פומרנץ: אני מאוד גאה ומאושרת שבמשך כל כך הרבה שנים תרמתי ועדיין תורמת ואמשיך לתרום לתרבות, לאמנות ולחברה הישראלית.
<דיאנה פומרנץ: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: הגברת ז'נטה ויינברג יושב ראש מרכז למהנדסים עולים בשרון.
<ז'נטה ויינברג: תודה.
<ז'נטה ויינברג: אני יושבת ראש של מרכז מהנדסים עולים וחברת מועצת ארגונים עולים.
<ז'נטה ויינברג: עליתי לארץ בדצמבר 1994.
<ז'נטה ויינברג: סיימתי אולפן ונולדה לי בת.
<ז'נטה ויינברג: היא צברית.
<ז'נטה ויינברג: הגעתי עם ההורים ב"ה שיכלו לעזור.
<ז'נטה ויינברג: בשנת 1997 קבוצת מהנדסים ראו שיש מעגל סגור, מהנדסים בלי ניסיון לא מתקבלים לעבודה.
<ז'נטה ויינברג: מהתחלה כולם יכלו לקבל את הרישיון באופן אוטומטי, אבל בלי ניסיון אף אחד לא הצליח להשתלב בעבודה.
<ז'נטה ויינברג: לכן בשנת 1997הקמנו את הארגון.
<ז'נטה ויינברג: הרעיון היה שבתוך הארגון איתרנו אנשים מקבוצת הוותיקים עם רישיון וכל אחד לקח מספר אנשים לפרויקט שעשה ושילב אותם בעבודה, הוא לקח אותם לניסיון והאנשים רכשו את הידע של התקנים הישראלים וגם את התכנות שהיו חסרות.
<ז'נטה ויינברג: למשל, אני מהנדסת מכרות ומחצבים במדור קידוחי נפט וגז.
<ז'נטה ויינברג: כשעליתי כולם צחקו, עכשיו ב"ה, זה הוא הולך ומפתח, אבל אין אנשים בתחום הזה והמדינה רוצה להכשיר אנשים בתחום זה.
<ז'נטה ויינברג: נכון לעכשיו ובמהלך 16 שנים האלה הארגון עוסק במינוף פעילות רבה ומגוונת לטובת עולים חדשים בתחומי ההכשרה המקצועית, הכוונה, יישום וחונכות וליווי תעסוקתי והשתלבות חברתית.
<ז'נטה ויינברג: אנחנו לא רק מתעסקים בשילוב בעבודה אלא גם בפן החברתי כי גם זה חשוב לאנשים.
<ז'נטה ויינברג: לדעתי הכי חשוב לאנשים עולים להשתלב בעבודה ולעבוד במקצוע שלהם למרות שמאוד קשה להתקבל בגלל עניין רישוי מהנדסים.
<ז'נטה ויינברג: לדעתי כדאי להקים ועדה נפרדת לתחום זה.
<ז'נטה ויינברג: האנשים מגיעים עם ניסיון רב וגם בגיל 40 פלוס ומורידים אותם לתואר הנדסאי ורוצים שהמהנדסים יעברו שלוש שנות ניסיון פה בארץ ורק אחר כך לעשות מבחן עיוני ומעשי.
<ז'נטה ויינברג: אני חושבת שזה אי שוויון לאנשים וצריך לחשוב איך - - -
יואל רזבוזוב: אנחנו נקיים דיון בנושא.
יואל רזבוזוב: חשבנו על זה.
<ז'נטה ויינברג: אני מאוד שמחה שחשבתם על זה ושלא רק אנחנו חושבים על זה.
<ז'נטה ויינברג: אני מאוד מבקשת לציין שגם משרד הקליטה מאוד נכנס לתחום זה.
<ז'נטה ויינברג: לדעתי צריך לעשות את הישיבה בנושא זה עם משרד העבודה.
<ז'נטה ויינברג: כיושבת ראש מרכז מהנדסים עולים, אני ארצה לומר שנמשיך את תהליך האינטגרציה המקצועית יחד עם משרד הקליטה, עם הכנסת, עם הסוכנות ועם כל הגורמים שרוצים להיכנס איתנו ולתמוך בעולים חדשים אקדמאיים.
<ז'נטה ויינברג: תודה
יואל רזבוזוב: כך דוחפים דברים.
יואל רזבוזוב: הגברת אילונה מבית הנשיא.
<אילונה גוצקוזיק: אני מנהלת לשכת מנכ"לית בית הנשיא.
<אילונה גוצקוזיק: אני אקצר כי לכל אחת יש סיפור די דומה.
<אילונה גוצקוזיק: עליתי לארץ לבד לפני כמעט 20 שנה, לבד מטעמי ציוניות.
<אילונה גוצקוזיק: רציתי להיות רק בירושלים ומאז אני רק בירושלים ולא מחליפה לשום מקום אחר.
<אילונה גוצקוזיק: כמו כולן, אולפן, שפה, קורסים.
<אילונה גוצקוזיק: אני אומרת שקורסים זה מאוד חשוב ולא רק להיתקע במקצוע שיש לך.
<אילונה גוצקוזיק: אני הגעתי עם תואר שני בפילולוגיה – שפות, ספרות ובעיקר סלביות שמשום מה אף אחד לא רצה את זה כאן.
<אילונה גוצקוזיק: התחלתי ללמוד בקורסים שונים של משרד הקליטה.
<אילונה גוצקוזיק: אני רוצה לומר שמשרד הקליטה באמת מאוד מאוד עוזר, לי הוא מאוד עזר.
<אילונה גוצקוזיק: הגעתי לעבודה במשרד הקליטה וכך התחלתי את המסלול הציבורי שלי, שר הקליטה דאז היה היושב ראש הנוכחי שלנו.
<אילונה גוצקוזיק: ממשרד הקליטה הגעתי לבית הדין הארצי לעבודה, הייתי מנהלת לשכה של נשיא בית הדין לענייני עבודה.
<אילונה גוצקוזיק: לפני 9 שנים הגעתי ללשכת נשיא המדינה.
<אילונה גוצקוזיק: אני אומרת שלא צריך ויטמין P, לא צריך קשרים, צריך רק רצון, צריך להעז ולנסות.
<אילונה גוצקוזיק: כשאמרו שמחפשים מנהלת לשכת נשיא, קודם הייתי קצת בהלם, אחר כך אמרתי למה לא.
<אילונה גוצקוזיק: הלכתי, היו מבחנים, פגישות, מבחני הדסה, פגישה עם פסיכולוג ופגישה עם.
<אילונה גוצקוזיק: זה, לא חסר.
<אילונה גוצקוזיק: מאז אני תשע שנים בבית הנשיא וכמעט שבע שנים עם הנשיא הנוכחי שמעון פרס.
<אילונה גוצקוזיק: כאן אני רוצה לציין שזה נשיא שמקדם מאוד נשים, כמו שאתם יודעות ויודעים הצוות של הנשיא ברובו הוא נשים ובתפקידי מפתח נשים.
<אילונה גוצקוזיק: אני באמת מצדיעה על כך.
<אילונה גוצקוזיק: המסר שלי לכולן, אני מדברת כי מגיעים אלינו אנשים מכל העולם, לא לפחד, להעז, יש מטרות שנראות לפעמים חלום, אבל הן ברות השגה.
<אילונה גוצקוזיק: אני רוצה לאחל לכולנו שנמשיך בהצלחות, שנהייה חזקות.
<אילונה גוצקוזיק: לכבוד יום האישה אני אבקש לפנות לאורחות שלנו היקרות, אני ממש מרגישה לא נוח כי רוב הדיון לא מובן להן, אבל אני מבקשת לאחל להן שנים רבות ולהגיד תודה.
<אילונה גוצקוזיק: תודה לכולם שהתכנסנו היום ביום האישה הבינלאומי.
<אילונה גוצקוזיק: שמעתי סיפורים מרתקים מכל אחת.
יואל רזבוזוב: העברת כאן מסר חשוב, אם חולמים ועושים הכול, באמת מגיעים לתוצאות.
יואל רזבוזוב: אנחנו רואים כאן נשים עם תוצאות.
יואל רזבוזוב: אנחנו לקראת סיום.
יואל רזבוזוב: נמצאות כאן נשים מבוגרות שגם השפה קשה להן.
יואל רזבוזוב: הגברת אינס זבלוצקי בבקשה.
<אינס זבלוצקי: שלום לכולם.
<אינס זבלוצקי: תודה להזמנה ועל ההזדמנות להיות כאן.
<אינס זבלוצקי: אבקש לומר שהיום דיברו הרבה על נשים חזקות והן מגיעות להישגים גבוהים גם בקריירה וגם מגדלות ילדים, אבל שוכחים דבר מאוד חשוב.
<אינס זבלוצקי: אני חושבת שגברים יסכימו איתי, אישה נולדה להביא גם יופי לעולם הזה.
<אינס זבלוצקי: זה תפקיד של כל אישה בפני עצמו.
<אינס זבלוצקי: אני באתי מהתחום הזה.
<אינס זבלוצקי: אני מנכ"ל סלון יופי בראשון לציון.
<אינס זבלוצקי: השנה זכינו להיות העסק המצטיין לשנת 2013.
<אינס זבלוצקי: זה היה מאוד נעים ובלתי צפוי כי אפילו לא ידעתי שקיים כזה דבר.
<אינס זבלוצקי: אני מבקשת לאחל לכל הנשים כאן, אל תשכחנה שאתן נשים וכן יפות ולא רק חזקות ולא רק אימהות, אלא גם נשים.
<אינס זבלוצקי: את כל היופי הזה אנחנו עושות גם בשבילכם הגברים.
<אינס זבלוצקי: תודה לכם על הכול וחג שמח לכולם.
יואל רזבוזוב: דיברנו כאן על הצלחה ועל הרבה חוזקה מצד הנשים, על ההתמודדויות, אבל היופי הוא דבר חשוב.
יואל רזבוזוב: אתן באמת עושות עבודה נפלאה.
יואל רזבוזוב: יש לנו כאן את מרגריטה אברבוך שרוצה לדבר בשם הוטרניות.
<מרגריטה אברבוך: נשים יקרות.
<מרגריטה אברבוך: אני אדבר באנגלית.
<מרגריטה אברבוך: חשוב לי לציין עד כמה אני מתרגשת מההצלחות וההישגים שלכן.
<מרגריטה אברבוך: אני סגנית יו"ר איגוד הוטרינריות, שלוש הנשים, הותיקות, הוטרניות, בזכותם אנחנו מתגוררים במדינה זאת.
<מרגריטה אברבוך: תודה.
יואל רזבוזוב: יילנה פרגמנט בבקשה.
<יילנה פרגמנט: הסיפור מתחיל בשנת 1918, לא כמו אצל רובי ריבלין, אבל גם סבא וסבתא שלי עלו בשנת 1918 לארץ מאוקרינה בהיותם חברים בשומר הצעיר.
<יילנה פרגמנט: האימא שלי נולדה בארץ, היא עדיין בחיים בת 85.
<יילנה פרגמנט: בשנת 1930 כשהיא הייתה תינוקת הם חזרו לרוסיה, אז ברית המועצות, כי סבא שלי מאוד רצה לבנות קומונות כמו הקיבוצים כאן, הם ייסדו את קיבוץ רמת רחל ותל יוסף ובנו את כביש צמח-טבריה שזו ההיסטוריה של מדינת ישראל.
<יילנה פרגמנט: כאן לא הספיקה לו העשייה והוא חזר לחצי האי קרים והקימו את אחת הקומונות היהודיות העבריות שם, קומונות חקלאות.
<יילנה פרגמנט: המשפחה נשארה באוקרינה.
<יילנה פרגמנט: עלינו במאי 1990, הייתי בגיל לא ממש צעיר, אבל עדיין באמצע שנות העשייה.
<יילנה פרגמנט: בעלת תואר שלישי, לתולדות האמנות, הרצתי באחת מהאוניברסיטאות.
<יילנה פרגמנט: מפגישה אקראית באוטובוס במהלך השהות שלי ולימודי האולפן הגעתי לסוכנות היהודית.
<יילנה פרגמנט: היום אני מנהלת תכניות עלייה.
<יילנה פרגמנט: תכניות העלייה הן מסלולי קליטה שאנחנו בונים ומשווקים בחו"ל, לכל המדינות, לכל העולים הפוטנציאליים שהמהוות את מקור המשיכה לעלייתם לארץ.
<יילנה פרגמנט: כמובן שאני לא לבד בעשייה הזאת, יש את משרד הקליטה, יש את משרדי הממשלה האחרים שבלעדיהם אנחנו לא יכולים לבנות שום דבר ושום דבר לקיים.
<יילנה פרגמנט: אם יהיו יותר תקציבים לעניין מסלולי הכשרה לעולים חדשים שיש להם מקצוע או אין להם מקצוע משם, תהיינה הרבה יותר תכניות והרבה יותר עולים יוכלו להגיע ללא חששות וללא היסוסים.
<יילנה פרגמנט: היום העולים הם לא אותם עולים של תחילת שנות ה- 90, הם מאוד בררנים, יש היום תחרות מול כל מדינות העולם שמציעות אפשרויות רבות לעולים פוטנציאליים.
<יילנה פרגמנט: תחרות על עולים פוטנציאליים גם מחבר העמים לשעבר וגם ליהודים אחרים.
<יילנה פרגמנט: היום אנחנו במצב חירום, כמעט חירום מבחינת אוקרינה.
<יילנה פרגמנט: אנחנו מתכננים, חושבים ובונים את תכניות ההצלה ליהודי אוקרינה.
<יילנה פרגמנט: אני קוראת לחברי כנסת ולוועדת העלייה במיוחד, לחשוב היום על אמצעים מיוחדים לטובת יהודי אוקרינה, להקצות תקציבים נוספים כי לסוכנות היהודית, לצערנו, אין כל כך הרבה אפשרויות.
<יילנה פרגמנט: זה המומנטים שאסור לנו לפספס.
אברהם מיכאלי: יש את התכנית של ג'ורג'יה, אנחנו יכולים להעתיק אותה ולעשות אותה אפילו במהירות.
יואל רזבוזוב: זה נושא קצת רגיש ולא נדבר עליו כאן.
יואל רזבוזוב: אנחנו עובדים על כך.
יואל רזבוזוב: חברות אנחנו הגענו לסיום הוועדה.
יואל רזבוזוב: לא ציפיתי שכך היא תהייה.
יואל רזבוזוב: אני מופתע לטובה.
יואל רזבוזוב: אתן נשים יקרות, מצליחות, מדהימות, יפות, חשובות ואתן מביאות הרבה כבוד.
יואל רזבוזוב: אני כיושב ראש וועדה גאה שיש לנו עולות ששברו את כל המחסומים והצליחו, גידלו כאן ילדים, את דור ההמשך.
דב ליפמן: בוקר טוב לכולם.
דב ליפמן: יש לי את הזכות לנהל את הישיבה.
דב ליפמן: חברי היקר יושב ראש הועדה חבר הכנסת יואל רזבוזוב אינו מרגיש בטוב, כולנו מאחלים לו רפואה שלמה ושיחזור לכנסת במהרה.
דב ליפמן: הכנסת מציינת היום את יום העובד הסוציאלי הבינלאומי.
דב ליפמן: לבקשתו של חברי היקר חבר הכנסת שמעון סולומון ויושב ראש הוועדה שבחר להקדיש את הדיון בוועדה שלנו לנושא: רגישות תרבותית בטיפול במשפחות עולים על ידי עובדים סוציאליים.
דב ליפמן: אני אקרא את מה ששלח לי חבר הכנסת יואל רוזבוזוב בדברים שביקש לפתוח את הדיון.
דב ליפמן: "מדינת ישראל מהווה כור היתוך לגלויות רבות.
דב ליפמן: במהלך השנים היא למדה להנגיש חלק מהשירותים הסוציאליים הניתנים לעולים בשפות הרלוונטיות תוך התאמה תרבותית.
דב ליפמן: אין ספק שחשובה מאוד הקצאת עובדים סוציאליים דוברי שפתם של העולים הנזקקים לשירותי רווחה, הן לעולים קשישים והן לצעירים, תוך הבנה לקשיים בהם נתקלים כתוצאה ממשבר ההגירה והפער הבין דורי בין ההורים שאינם דוברים את השפה העברית ואינם מכירים את התרבות החדשה בעוד שילדיהם לומדים מהר מהם את השפה ואת התרבות" דבר שאני למדתי תוך חודש כאשר עלינו ארצה.
דב ליפמן: "לדעתי חשוב מאוד שהרשויות המקומיות במיוחד אלה שקלטו רבים יפעלו כדי להקצות עובדים סוציאליים דוברי השפות ושמכירים את הרקע התרבותי של העולים.
דב ליפמן: אין ספר שהדבר ישפר משמעותית את הטיפול במשפחות העולים".
דב ליפמן: אבקש מחבר הכנסת שמעון סולומון לפתוח את הדיון.
דב ליפמן: בבקשה.
שמעון סולומון: אקדים ואומר שאיחרתי, לא כי עסקתי בנושאים אחרים, אלא ביום הזה.
שמעון סולומון: היום הזה מבחינתי הוא יום חגיגי, יום יפה, יום שהוא לא על רקע של משברים ושל התקפות, אלא הפוך לגמרי.
שמעון סולומון: גם את זה צריך להגיד כי לא הכול שלילי.
שמעון סולומון: אתם עושים עבודה כל כך נפלאה, עבודה אמיתית מכל הלב.
שמעון סולומון: כשאנחנו מדברים על החברה הישראלית שיש בה גם אוכלוסייה חלשה אנחנו בעצם מדברים על העובדים הסוציאליים.
שמעון סולומון: הם באים איתם במגע ונמצאים איתם בקשר.
שמעון סולומון: מיד אני אתייחס לוועדה הזאת באופן ספציפי, היום הזה הוא יום גדוש.
שמעון סולומון: בתוך מכלול הוועדות בוודאי נדבר באופן כללי, אני מניח שנדבר, לא במקרה בקשנו שנקיים דיונים בוועדות השונות בנושאים שקשורים ליום הזה, כי בעצם עבודה סוציאלית נוגעת כמעט בכל תחום.
שמעון סולומון: אני מוכרח להתוודות, כשהלכתי ללמוד עבודה סוציאלית, בנתונים שלי יכולתי ללמוד משהו אחר, יכולתי ללמוד עריכת דין ואולי דברים נוספים.
שמעון סולומון: בזמנו התייעצתי עם משהו בשאלה מה ללמוד, הייתי צעיר ולא היו לי אנשים במשפחה שיכולתי להתייעץ איתם, ניגשתי למישהו שהוא בכלל מחוץ לקהילה כדי להתייעץ איתו לגבי הלימודים.
שמעון סולומון: הוא שאל אותי 'מה אתה רוצה להיות'.
שמעון סולומון: אמרתי 'להיות עובד ציבור ולעבוד עם אנשים, הייעוד שלי הוא לעבוד עם בני אדם'.