GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מוריס כהן: תבינו שהעניין של התימנים זה לא דבר רגיל.
<מוריס כהן: זה לא דבר רגיל להוציא אישה תימנייה עם ילדים מהבית, מהילדים, מהטיפול בילדים, ולהושיב אותה על ספסל הלימודים פעמיים בשבוע חמש-שש שעות, ובעיקר שהבעל ירשה.
<מוריס כהן: זה לא פשוט, אבל ההצלחה רבה.
<מוריס כהן: רבותיי, אני כל פעם מחדש כשאני נכנס לכיתה אני מתרגש מחדש, משהו מדהים.
<מוריס כהן: תכנית תל רן, יש לנו 24 ראשי אב.
<מוריס כהן: רופאים 12, אמרתי, תכנית מסע זה 88, 90, ותכנית אולפן עציון.
<מוריס כהן: אולפן עציון בעצם זה אולפן המשך.
<מוריס כהן: הבסיס מושתת על מסע, אנחנו מבקשים, מי שרוצה להמשיך ולתת לו הזדמנות עוד חמישה חודשים כדי להעשיר את השפה שלו, כדי לתת לו מעטפת שתחזק אותו ואנחנו סיימנו מחזור של 35 חבר'ה צעירים שיצאו בצורה יוצאת מן הכלל.
<מוריס כהן: המחזור הבא יהיה באוקטובר, אנחנו בתהליכי קליטה כרגע, שזה גם פה, מתוך מסע, וגם מכל העולם.
<מוריס כהן: אנחנו נשמע פה את קטרינה.
<מוריס כהן: מאפייני האוכלוסייה, עולים בסידור מוקדם מארצות המצוקה, זה מהודו, מדרום אמריקה, עולים המוגדרים כפליטים זה קובה, תימן, טוניס.
<מוריס כהן: אנחנו עושים גם איזה שהוא קלט.
<מוריס כהן: קלט, שהוא מגיע לתקופה של שבועיים כדי להסתדר בחוץ, לשכור דירה, אבל מלווים אותו גם לאחר שהוא שוכר את הדירה.
<מוריס כהן: עולים שעזבו את מרכז הקליטה והם ממשיכים לפנות לצוות גם לאחר עזיבתם, כמו שאמרתי, שלא מתרחקים מרדיוס קילומטר ממרכז הקליטה.
<מוריס כהן: זמן שהות.
<מוריס כהן: נשאלה פה השאלה, 237 נפשות עד שנה אחת, 110 נפשות עד שנה שנייה, 36 נפשות עד שנה שלישית ו-8 נפשות עד שנה רביעית, בעיקר משפחות שלא מצליחות לצאת מתחומי מרכז הקליטה והם חייבים להמשיך לקבל את המעטפת.
<מוריס כהן: בסופו של דבר זה קצת בעייתי, אבל המספרים מדברים בעד עצמם.
<מוריס כהן: פה יש טבלה שאנחנו רואים בדיוק מה כמות הנפשות שיוצאות ממרכז הקליטה.
<מוריס כהן: ב-2010 זה היה 163, ב-2011 156, ב-2012 197.
<מוריס כהן: המספרים דומים.
<מוריס כהן: העולים פה חיים ומנהלים את החיים העצמאיים שלהם.
<מוריס כהן: רק להגיד לכם, בפרוזדור של 256, מי שמסתובב בשעה אחת, הוא יכול להיות שבע רק מהריחות והטעמים של העולים.
<מוריס כהן: הם משלמים שכר דירה, 1,000 לדירת שני חדרים.
<מוריס כהן: יש לנו פה דירות של שני חדרים ודירות של שלושה חדרים.
<מוריס כהן: דירות של שלושה חדרים זה 1,200 ושכר דירה לבודד זה 700 שקל לחודש כולל ארנונה, גז, מים וחשמל.
<מוריס כהן: כמובן שהכול סמלי פה, הם יודעים מה שקורה בחוץ, השתוללות כזאת.
<מוריס כהן: בשכר הדירה משתתף אולפן עציון, בגלל שנותנים לו את ההזדמנות השנייה הוספנו עוד 50 שקל, לטובתנו.
<מוריס כהן: חברה ותרבות.
<מוריס כהן: יש לנו מספיק זמן?
יואל רזבוזוב: בוא נשמע את העולים.
<מוריס כהן: אז נדלג על הדבר הזה ואני נותן לקטע המרגש ביותר, רבותיי, העולים.
<מוריס כהן: העולים עבורנו זה נכס יקר לצביונה ושגשוגה של מדינת ישראל ולכן אנחנו עושים את הכול על מנת שיצליחו, הצלחה שלהם זו הצלחה שלנו, זו הצלחה של מדינת ישראל.
<מוריס כהן: תודה רבה.
<אריאלה: אני באמת רוצה לעבור לעולים שלנו שהזמנו לפה, שמייצגים חתך של העם היהודי, ואנחנו עושים פה את ההתיישבות בדרום, את הציונות האמיתית, תשמעו מהאנשים עצמם.
<אריאלה: נתחיל באסתר סבג, עולה מטוניס, שתציג את עצמה ותספר.
<אסתר סבג: שלום לכולם.
<אסתר סבג: קוראים לי אסתר סבג, עליתי לפני שנתיים וחצי מטוניס, אני ובעלי ושלושה ילדים.
<אסתר סבג: בטוניס הייתי בתור מורה לבית הספר היהודי, אבל עקב הפיכה שהייתה ועליתי אז הממשלה שם לא נתנה לי את המסמכים שלי.
<אסתר סבג: פה בארץ אני עשיתי בגרות עצמית, נולד לי גם בן, עכשיו אני לומדת שנה ראשונה במכללת קיי, לימוד אקדמאי לקבל תואר ראשון בהוראה ובעתיד אני - - - כאילו עוד מעט אנחנו יוצאים מחוץ למרכז הקליטה וממש כואב לי, כי פשוט מחוץ לטוניס זה הבית השני שלי פה ואני ממש מעריכה את כל אחד ואחד מהמשפחה, אני ממש גאה בה, של מרכז הקליטה בהנהלת מוריס כהן.
<אסתר סבג: כמו שאמרתי, אני מתחילה את הדרך לרכוש דירה פה בארץ.
<אסתר סבג: סליחה שלא אמרתי, בעלי עובד בתור טבח באולם אירועים ואני מקווה שבעזרת ה' אני אהיה מורה וזה יהיה לילדים שלי שימשיכו בדרך שלי.
<אסתר סבג: תודה רבה לכם.
<מוריס כהן: והעברית.
יואל רזבוזוב: אז את עושה פה תואר ראשון, נכון?
<אסתר סבג: כן.
יואל רזבוזוב: את לומדת במינהל הסטודנטים?
<אסתר סבג: כן, קיבלתי מלגה.
<אריאלה: קיבלה מלגה חריגה גם בגלל הגיל, היא קצת קצת עברה את הגיל.
<אריאלה: פה יש רגישות תרבותית, כמובן משרד הקליטה, השותפים הראשונים שלנו, ומאשת חיל אחת שהיא אשת חיל מדהימה, שעושה פה מסלול מדהים, ללמוד בגרות בזמן שהיא בהריון, בגרות שלמה, מהתחלה, לטפל בילדים שלה לבד ועכשיו ללמוד לתואר ראשון, לעוד אשת חיל אחת ממקום אחר - - -
<מוריס כהן: רגע, אני חייב לציין את שיתוף הפעולה של עיריית באר שבע והמכללה הטכנולוגית.
<מוריס כהן: רבותיי, זה שיתוף פעולה אמיתי שבאמת בא לסייע לקידומם ושגשוגם של העולים.
<אריאלה: אני מסכימה לכל מילה וחוזרת חזרה לנציגה מתכנית תל רן הסבה אקדמאית למקצועות התכנות, לנה, בבקשה.
<ילנה: שלום, אני ילנה.
<ילנה: אני עליתי לישראל בדצמבר.
<אריאלה: שימו לב לעברית, דצמבר, כן?
<אריאלה: 2013.
<ילנה: אנחנו לומדים פה שפה תכנית וגם שפה עברית וכל יום אני מרגישה שאני מתקדמת בתכנית ובעברית גם.
<ילנה: אני מתכנתת והתכנית שלנו תל רן, מעניינת מאוד, אנחנו לומדים אצל ד"ר גרנובסקי ואנחנו לומדים פה בכיתה עברית אצל אליס וכל יום אנחנו חושבים שזה משהו מיוחד, מה יש בחיים שלנו, ואני פה שלוש או ארבע חודשים, אבל אני יכולה לומר שאני מרגישה פה כמו בבית ואני מודה למוריס ולכולם שאני מבינה אם יש לנו בעיות, אם יש לנו את הדברים, ואני או חברים שלי צריכים עזרה אנחנו תמיד יכולים לפנות למוריס, לאריאלה, לנטלי, והם לא רק עובדים פה, הם חברים שלנו ואני חושבת שהחודשים הראשונים זה חשוב ממש בשבילנו.
<ילנה: אני עליתי לישראל קודם אבל אף פעם לא פה בדרום, בבאר שבע, ועכשיו אני יכולה לומר שאני אוהבת את באר שבע ואני מרגישה פה טוב מאוד.
יואל רזבוזוב: מאיפה עלית?
<ילנה: אני גרתי בבילרוס, במינסק.
יואל רזבוזוב: וידעת עברית לפני?
<ילנה: לא.
יואל רזבוזוב: לא, יש לך עברית יותר טובה ממני.
יואל רזבוזוב: אני 24 שנים בארץ.
<אריאלה: יש לה גם ילדה מתוקה.
<ילנה: כן, יש לי ילדה ואני צריכה עכשיו ללכת לגן.
<ילנה: להתראות.
יואל רזבוזוב: יפה מאוד, בהצלחה, כל הכבוד.
<אריאלה: אני חושבת שזה המקום להגיד שאי אפשר לקלוט בלי מגשרי קליטה ויש לנו פה שיתוף פעולה עם מנהל הקליטה העירוני.
<אריאלה: גם נטלי וגם רות, שהם מגשרים מערבית טוניסאית ורוסית, הם עוזרים לנו בקשר עם העולים.
<אריאלה: וללכת עכשיו לעולה מהמערב, מארצות הברית, בוגרת אולפן עציון, קטי, שהיא החליטה שהיא רוצה להיות ציונית ולגור בדרום.
<קארין: אני קארין מארצות הברית, עשיתי עלייה לפני שמונה חודשים.
<קארין: אני בת 32, נולדתי באינדיאנה, למשפחה גדולה, אני עשיתי עלייה לבד, כל המשפחה שלי בארצות הברית.
<קארין: התחלתי לרקוד בלט בגיל 3 ואני עדיין רוקדת.
<קארין: בשנת 2005 קניתי ביחד עם אחות שלי בית ספר לריקוד.
<קארין: בשנת 2007 הקמנו חברה להופעות בלט.
<קארין: הסטודנטים שלנו התקבלו להופעות בלט ולאקדמיה לבלט כמו school American ballet ו-American ballet theatre וגם הם משתתפים בתחרויות.
<קארין: כרגע יש לנו 160 סטודנטים ובית הספר שלנו ממשיך להצליח.
<קארין: כשביקרתי בישראל בפעם הראשונה ידעתי שאני אשאר כאן.
<קארין: הרגשה שלא הייתה לי בארצות הברית.
<קארין: כשחזרתי לארצות הברית ניסיתי להבין מה גרם להרגשה הזאת ואז הבנתי שמה שגרם להרגשה הזאת הם האנשים, התרבות והיופי של הארץ.
<קארין: ישראל היא הבית שלי.
<קארין: מאז בכל קיץ חזרתי לבקר.
<קארין: בגלל שהרגשתי שאני חייבת להיות בישראל ידעתי שיום אחד אעבור לגור בישראל.
<קארין: בשנת 2012, כשהייתי בתכנית אורנים, החלטתי לעשות עלייה וביולי האחרון עשיתי עלייה.
<קארין: כשהגעתי לישראל השתתפתי באולפן עציון בירושלים וסיימתי את התכנית בדצמבר.
<קארין: התכנית הייתה לי טובה בגלל שלמדתי לכתוב ולקרוא בעברית.
<קארין: כשסיימתי אולפן בירושלים החלטתי לעבור לבאר שבע ואז עברתי למרכז הקליטה יעלים.
<קארין: בחרתי בבאר שבע כי אני גם מרגישה שאני שייכת לנגב וגם בגלל שאני חושבת שיותר יהודים צריכים לאכלס את הנגב, בגלל שהנגב הוא יותר מחצי מדינת ישראל ואם אנשים לא יחיו בנגב ישראל תאבד את הנגב.
<קארין: סיבה נוספת שבגללה עשיתי עלייה היא שאני מרגישה שהחיים שלי יהיו בעלי משמעות רבה יותר בגלל שאני יכולה לתרום לישראל ולנגב.
<קארין: עכשיו אני גרה במרכז הקליטה יעלים ואני מעריכה את ההזדמנות לבנות את החיים שלי בנגב בעזרת מרכז הקליטה.
<קארין: אחרי פסח אני הולכת לראיונות בבתי ספר בבאר שבע, אני מרגישה שזו דרך טובה להכיר את החיים בישראל ולשפר את העברית.
<קארין: אני רוצה לקדם את תחום הבלט בישראל בכך שאקים בית ספר לריקוד וקבוצה מפה שתופיע בישראל.
<אריאלה: ומציונית אחד לעוד אחת שהיא מדהימה, ד"ר אנה טברמן, שהיא באה אלינו לנגב, ואתם יודעים כמה אנחנו צריכים רופאים.
<אריאלה: תודה לך ובואי תספרי.
<אנה טברמן: קוראים לי אנה, אני עליתי מרוסיה, מסנט פטרבורג.
<אנה טברמן: אני רופאת עיניים, סיימתי את האוניברסיטה לרפואה בשנת 2012.
<אנה טברמן: אנחנו עלינו ביחד, אני ובעלי, הוא מהנדס, עכשיו אנחנו לומדים באולפן ומסיימים במאי ואחר כך בעלי יחפש עבודה והלימודים של הרופאים ימשיכו עד פברואר.
<אנה טברמן: אחר כך אני מקווה להצליח במבחן ו - - -
יואל רזבוזוב: תצליחי.
<אנה טברמן: ולמצוא עבודה ולעבוד כרופאה.
<אנה טברמן: מוצא חן בעיניי מאוד בבאר שבע, לפני השנה הזאת לא הייתי בבאר שבע ובנגב בכלל ומוצא חן בעיניי מאוד.
<אריאלה: מתי עלית לארץ?
<אנה טברמן: בדצמבר.
<אריאלה: דצמבר 2013.
<אריאלה: פשוט מדהימה.
יואל רזבוזוב: אני כועס על עצמי עכשיו.
<נטלי גרנד: אתה כועס שלא עלית לבאר שבע.
<אריאלה: היית רוצה להגיד שזה רק כי - - - אבל יש כל כך הרבה שהם באמת מצליחים.
<אריאלה: תודה.
<אריאלה: אני רוצה לעבור לתכנית שהיא חלק מאיתנו, תכנית מסע.
<אריאלה: יש לנו פה נציגה צעירה, אלכסנדרה מדורסקה.
<אריאלה: בבקשה, בוא תספרי קצת עלייך.
<אלכסנדרה מדורסקה: שלום לכולם.
<אלכסנדרה מדורסקה: שמי אלכסנדרה.
<אלכסנדרה מדורסקה: אני לא עליתי, אני עכשיו בפרויקט מסע ואחרי התכנית החלטתי לעשות עלייה, אני פה רק חצי שנה אבל אנחנו כבר סיימנו אולפן א' ועכשיו אנחנו לומדים במכללה הטכנולוגית, אני לומדת עיצוב גרפי.
<אלכסנדרה מדורסקה: זה קשה, אבל אני מרגישה שיש - - - ואחרי אני יודעת שיש לי אפשרות להגשים את החלום שלי, וזה להתגייס לצבא.
<אלכסנדרה מדורסקה: והכול טוב.
<אריאלה: אני רוצה להגיד שאנחנו ראיינו את אלכסנדרה, היא ביקשה להתקבל לאולפן עציון הבא, שיתחיל באוקטובר, וקיבלנו אותה בשמחה, עם עוד 22 חבר'ה מתכנית של - - - ובאמת אנחנו שמחים על שיתוף הפעולה ורוצים לעבור לעוד משהו שקשור בנשמה.
<אריאלה: חברים, אנחנו עובדים פה עם אנשים שהם חרדים והם באים לישראל כי הם ציוניים, כי הם מאמינים בעלייה והם גם מתגייסים לצבא.
<אריאלה: חביב יעיש, בוא תספר על העבר, עתיד והווה בתימן, בבקשה.
<חביב יעיש: שלום לכולם.
<חביב יעיש: קוראים לי יעיש, אני נשוי, אב לשתי בנות.
<חביב יעיש: אני פה כמעט שנתיים ומשהו במרכז קליטה.
<חביב יעיש: בשנתיים האלה התחלתי לעבוד, ראיתי את עצמי לא מצליח להשתפר בחברה הישראלית ופתאום החלטתי שאני רוצה להתגייס לצבא.
<חביב יעיש: בהתחלה שלחו לי שאני לא חייב להתגייס לצבא, אני פטור בגלל שאני נשוי ואב לשתי בנות וזה.
<חביב יעיש: אמרתי, אם זה ככה, לא ויתרתי, ראיתי את עצמי שאני יכול לתרום למדינה, לא, אמרתי לעצמי שאני רוצה להתגייס וזה.
<חביב יעיש: לאן אתה רוצה להתגייס?
<חביב יעיש: היו לי כמה פגישות, רציתי רק מג"ב מהתחלה.
<חביב יעיש: לא נתנו לי בהתחלה, שלחו אותי לחוות השומר, נשארתי שם אולי איזה חודשיים, אחרי זה עוד חודשיים - - - ושם התחלתי, אמרתי 'אני לא מוותר לעצמי, אני רוצה להיות קרבי' - - - לא ויתרתי על זה, עד הסוף, טחנתי שם עוד חודשיים, בסוף סיימתי ארבעה חודשים, התחלתי טירונות מחדש, הכול מחדש, בסוף הוציאו אותי למג"ב, אמרתי שאני רוצה רק מג"ב, הוציאו אותי לשם.
<חביב יעיש: לפני שבוע סיימתי טירונות מג"ב, מוסמך 05, מצטיין גדודי למופת.
<חביב יעיש: העלו אותי עוד דרגה, סמל שני יצאתי, והיום אני משובץ למג"ב דרום ואני יוצא לקורס מ"כים.
<אריאלה: יפה.
<אריאלה: אשתו של חביב לומדת פה בכיתת העולות מתימן, הייחודית, ובאמת זה עוד סימן למה שקורה בכלל במדינה שלנו.
<אריאלה: ואחרון חביב, עולה חדש ממקסיקו.
<אריאלה: תגיד לי מה תאריך עלייה שלך?
<יוסף וולקוביץ: לפני כמעט חודש.
<יוסף וולקוביץ: שמי יוסף וולקוביץ, נולדתי במקסיקו סיטי, במשפחה מסורתית.
<יוסף וולקוביץ: אף על פי שלא היינו דתיים חינכו אותנו לאהוב את עם ישראל ואת העם היהודי ואת מדינת ישראל.
<יוסף וולקוביץ: סבא, חיים וולקוביץ, הגיע מפולין כמה שנים לפני השואה והוא היה הניצול היחיד ממשפחה של תשעה אחים.
<יוסף וולקוביץ: הם ומשפחתם, כולם נהרגו על ידי הנאצים יימח שמם וזה פגע בנו מאוד.
<יוסף וולקוביץ: הגורמים והאירועים האלה השפיעו על החינוך שלנו, ואף על פי שגדלנו עם הרגשה של הכרת הטוב לגבי מקסיקו, מדינה שקיבלה אותנו בידידות, כבוד וסובלנות, תמיד ידענו שיש לנו בית, הבית של כל יהודי בעולם, ארץ ישראל.
<אריאלה: חבר'ה, אלה עבודות אמנות של יוסף, יודאיקה וכו'.
<יוסף וולקוביץ: השתתפתי בכמה תנועות נוער, במיוחד בבית"ר, וזה מה שהחזיק את הקשר ואת ההתחייבות לבני עמנו.
<יוסף וולקוביץ: אחרי התיכון נסעתי לתכנית שנת הכשרה ומאז ידעתי שיום יבוא ואני אעלה לארץ מולדת.
<יוסף וולקוביץ: חזרתי למקסיקו, למדתי עיצוב תעשייתי ומאותו זמן התחלתי לעבוד בתחום האמנות, כך התחילה הקריירה שלי כצייר לפני 26 שנים.
<יוסף וולקוביץ: אשתי ואני זכינו כהורים של שני בנים מצוינים, הבכור חיים, התגייס בגיל 18 לנח"ל בתור חייל בודד וסיים את שירותו ואחרי כן חזר למקסיקו ולפני שלושה חודשים עלה לארץ.
<יוסף וולקוביץ: בתנו אמילי, מראה לנו את הדרך.
<יוסף וולקוביץ: לפני שנה ושלושה חודשים היא עלתה במטרה ללמוד חינוך מיוחד ולעבוד בתור מדריכה במכון הוראה בירושלים.
<יוסף וולקוביץ: דרך אגב, קיבלו אותה במכללת אלקנה.
<יוסף וולקוביץ: כתוב בתורה בנערינו ובזקנינו נלך, ביום 3 למרץ עלינו סוף סוף והגענו הביתה.
<יוסף וולקוביץ: כך אנחנו מרגישים, כך אנשי באר שבע ומרכז הקליטה והצוות הנפלא שלנו מטפלים בנו, כאחים, כבני בית.
<יוסף וולקוביץ: תודה לכולכם מתוך הלב.
<אריאלה: איך אפשר שלא לאהוב אותם?
<מוריס כהן: רבותיי, אני חייב לציין שכל המלאכה הזאת נעשית על ידי חמישה אנשים בלבד, אנשי הצוות.
<מוריס כהן: בעזרתם של הרבה גורמים חיצוניים ומתנדבים ומוסדות שעוסקים במאטריה הזאת אנחנו מצליחים להגשים את חלומם של העולים.
דב ליפמן: כל הכבוד.
יואל רזבוזוב: האמת, עוד פעם, לא פעם ראשונה בסיור של הוועדה שלנו, אנחנו שומעים את העולים ואני כל פעם מחדש עומד מופתע שהעולים תוך תקופת זמן כזו קצרה רוכשים את השפה וחלק בכלל נהיים צברים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שמבחינת העלייה, אנחנו יודעים שיש הרבה קושי, אנחנו עלינו ואנחנו יודעים שזה לא כזה פשוט ואני יודע שהרבה פעמים מציגים את התמונה הוורודה ואת ההצלחות, אבל יש גם הרבה קשיים מאחורה.
יואל רזבוזוב: בשביל זה באמת צריכים אתכם, את הצוות, שתעזרו להם בצדדים החלשים יותר ואיפה שהחבר'ה האלה מתקשים.
יואל רזבוזוב: פה, איך שאני מבין, הרבה מגיעים מתכניות, הכול פה מסגרות מסוימות, כבר יש כיוונים, יש יעדים.
יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד שהיינו באולפני עציון והצעתי, יש לכם כאן מהנדסים ואני יודע שיש ביקוש גם למהנדסים, לחברת חשמל דרושים מהנדסים, למשרד הכלכלה דרושים מהנדסים, מנכ"ל משרד הכלכלה פנה אליי, הוא אומר שיש לו תקנים, אז אנחנו דרך הוועדה - - - גם פה, נקודתית, אני כבר אומר, לא צריך פה יותר מדי, תפנו אנשים לוועדה ואנחנו נעביר את זה, גם לתמ"ת וגם לחברת חשמל ולכל החברות שזקוקות.
יואל רזבוזוב: בסופו של דבר אנחנו רואים כאן עלייה מאוד מאוד איכותית, של חבר'ה צעירים, חלקם אקדמאים, במקצועות הדרושים, שבאים לתרום, ציונים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שזה שובה את הלב.
יואל רזבוזוב: אנחנו יושבים כאן ובאמת מתרגשים מבחינת ידיעת השפה ובכלל, מאוד מאוד מפתיע.
יואל רזבוזוב: אז אנחנו כאן בשבילכם ואנחנו באמת כנבחרי ציבור, יש לכם את הפלטפורמה של הוועדה שלנו, מה שאתם צריכים.
יואל רזבוזוב: אני תמיד אומר, יש הרבה בעיות, אפילו אתם לא מצליחים להסתדר עם הבעיות האלה, ביטוח לאומי, משרד הפנים, מה שצריך, אז אתם מוזמנים לפנות.
יואל רזבוזוב: יש לכם גם נציג בעירייה, במועצת העיר, אחראי על ועדת הקליטה, רוסט.
יואל רזבוזוב: אני מציע לך להשאיר כאן את הפרטים, שתהיו מתוקשרים.
יואל רזבוזוב: תפנו אליו את כל הפניות שיש לכם ובמה שנוכל אנחנו נסייע.
יואל רזבוזוב: בסופו של דבר המטרה שלנו כולנו, כמו שאמרתי כבר לא בפגישה אחת, אנחנו מדינת עלייה ולצערי חלקנו שוכחים את זה ויש פה ושם מלחמות, אבל כמו בכל דבר, לא הכול ורוד כמו שהיינו רוצים שיהיה, אבל כמו שאני אומר מבחינת הוועדה אנחנו ניתן לכם את כל הסיוע, כל מה שאתם צריכים, כל קושי שאתם רואים אתם מוזמנים לפנות, כי בסופו של דבר העשייה כאן היא ברוכה ומה שאתם עושים זה באמת כבוד גדול למדינה.
<מוריס כהן: רבותיי, יש לכם כיבוד.
<מוריס כהן: חלק מהכיבוד זה גם פרי יצירתם של העולים, אז תכבדו אותם.
יואל רזבוזוב: בוקר טוב לכל המשתתפים והצופים, אני מתכבד לפתוח את הדיון.
יואל רזבוזוב: זה הוא דיון הפתיחה של הוועדה במושב הקיץ.
יואל רזבוזוב: התכנסנו היום לדון בנושא קשיי עולים המבקשים להינשא בישראל.
יואל רזבוזוב: זה לא משהו חדש.
יואל רזבוזוב: אנחנו מכירים הרבה סיפורים של עולים, גם עולים ותיקים, במיוחד מהעלייה של ברית המועצות לשעבר, שהשתלבו, נקלטו במדינת ישראל, מרגישים חלק מהמדינה, עובדים, משלמים מסים, משרתים בצבא, מרגישים ישראלים לכל דבר, גם אורח חייהם הוא אורח חיים יהודי, מקיימים את כל חגי ומנהגי ישראל.
יואל רזבוזוב: הם סבלו לא מעט מאנטישמיות בארצות המוצא.
יואל רזבוזוב: מדיון לדיון אנחנו חוזרים לכך שהם סבלו מאנטישמיות, מגיעים באמת כאזרחים מן המניין, ועדיין מרגישים כאזרחים מסוג ב'.
יואל רזבוזוב: יש לנו כאן
יואל רזבוזוב: גם את הנושא של קשיים בלתי צפויים במערכת הרבנות.
יואל רזבוזוב: פתאום, כשהם מרגישים וחיים כיהודים הם צריכים להוכיח את יהדותם, ומתבקשים להציג מסמכים שאינם ברי השגה.
יואל רזבוזוב: מבקשים את הסבתא רבא, והסבתא רבא של הסבתא רבא, והרבה פעמים יודעים שקשה למצוא מסמכים כאלה, והאנשים האלה נתקלים בהרבה קשיים.
יואל רזבוזוב: התהליכים שהם עוברים הם לא פעם חוויות משפילות, משפילות ביותר.
יואל רזבוזוב: אני בטוח שיהיו לאנשים כאן דברים להגיד בנושא.
יואל רזבוזוב: גם אני חוויתי את זה על בשרי.
יואל רזבוזוב: גם הגעתי לבית דין רבני.
יואל רזבוזוב: היה מספיק לי ממש דקה או שתיים להיות שם.
יואל רזבוזוב: אחרי השפלה ברגע הראשון שעברנו שם, סבתי ניסתה לדבר ביידיש ולהסביר, ואני לא רוצה לומר מה הם אמרו שפשוט לקחתי את כל המשפחה ויצאתי, ואמרתי שאני לא רוצה לראות יותר את הממסד הזה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שזו לא הגישה.
יואל רזבוזוב: זה לא צריך להיות כך, בפרט כשהממסד הזה קיים על חשבון משלמי המסים והיחס לאותם אנשים לא צריך להיות כזה.
יואל רזבוזוב: לכן אנחנו מקיימים את הדיון בנושא כאן, כדי לראות איך אותו ממסד רבני יכול להקל על אותם האנשים ולהתייחס קודם כל בכבוד אליהם.
יואל רזבוזוב: היחס והכבוד.
יואל רזבוזוב: מי שלא יודע, מי שנכנס לבית הדין הרבני – הם יושבים למעלה, ואתה מסתכל עליהם מלמטה.
יואל רזבוזוב: מי שחווה את זה – זה לא נעים, ומשפיל.
יואל רזבוזוב: נמצאת כאן אתנו הגב' אניה בוקשטיין, שהיא שחקנית וזמרת מפורסמת, שעלתה לארץ בגיל 8, וחוותה גם על בשרה חוויה מתסכלת לאחרונה.
יואל רזבוזוב: בסוף הסיום אצלה היה טוב, למרות שהיא עברה הרבה מכשולים.
יואל רזבוזוב: היא גם תדבר על כך.
יואל רזבוזוב: לא לכולם זה נגמר בטוב.
יואל רזבוזוב: במהלך הדיון נבקש לשמוע גם את נציגי הרבנות הראשית, משרד הדתות, את העמדה שלהם.
יואל רזבוזוב: נמצאים אתי חברי כנסת – חבר הכנסת ליפמן, חבר הכנסת שטרן שמתעסק לא מעט בנושא.
אלעזר שטרן: צהריים טובים.
אלעזר שטרן: אני מברך את חברי, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, על ההחלטה לקיים את הדיון, את הרב ליפמן על ההכרה בחשיבות הנושא, ואת כל הנוכחים כאן.
אלעזר שטרן: אני חושב שהדיון כאן הוא מתוך כאב.
אלעזר שטרן: הוא דיון מתוך כאב, דווקא אצל מי שרוצה לראות במדינת ישראל מדינה יהודית ודמוקרטית.
אלעזר שטרן: זה, ברמה הלאומית, אבל יש פה גם כאב פרטי, והוא המקרים שאנחנו מכירים עם הקשיים שמוערמים והספקות הקשות שמוטחים בפני אוכלוסייה נהדרת כל כך, בעיקר, אבל לא רק, של עולי חבר העמים ואולי כבר – ילדי עולי חבר העמים, שהצילה את מדינת ישראל, בעיניי.
אלעזר שטרן: מכל הבחינות.
אלעזר שטרן: אני אומר את זה גם כמי ששירת בצבא הרבה שנים ולא יכול לדמיין את הצבא בקטן ב-20%, וזאת לצד האיכויות שהם הביאו לנו בכל תחומי החיים – בכלכלה, בביטחון, בבריאות, במוזיקה, בתיאטרון, במתמטיקה, במדעים.
אלעזר שטרן: זאת אומרת, דווקא המיזוג הזה בתוך החברה הישראלית שהיה כל כך חשוב לנו.
אלעזר שטרן: לצד הכאב הפרטי של אנשים שכמו שנאמר פה – סבלו ב former Soviet Union, בעיקר, אבל לא רק, מהיותם יהודים.
אלעזר שטרן: קראו להם "ג'יד", זרקו עליהם אבנים.
אלעזר שטרן: אף פעם לא היה להם ספק בקשר ליהדותם, והם באו לכאן והטלנו בה ספק.
אלעזר שטרן: אם אמרו – אנחנו רוצים להתגייר, אז כמעט אמרנו להם – רק תשתייכו לזרם מסוים בתוך האוכלוסייה, ואז נסכים, אבל אם אתם בזרם אחר, אז אנחנו גם לא נגייר אתכם.
אלעזר שטרן: זאת לצד הרצון שלנו, ואני אומר – גם שלי, בשלב הזה לפחות – שהנישואין במדינת ישראל יישמרו על אופיה במדינה יהודית דמוקרטית.
אלעזר שטרן: אבל אני אומר, כמשפט המשך - לצערי הרב, לא בכל מחיר.
אלעזר שטרן: זאת אומרת, לא בכל מחיר ניאבק על זה שהפגיעה בעתידה של ישראל הוא בכלל ביכולתה להתקיים, פה, באמצע המזרח התיכון, תיפגע על ידי הקשר הזה בין יהדות לדמוקרטיה, שבעיניי הוא קריטי כל כך.
אלעזר שטרן: כשאני אוסף את הדברים האלה, אז דיברתי על בעיה חוקתית ודיברתי על בעיה אישית, ואם אתם רוצים, דיברתי על השפלה, אולי, בעיקר.
אלעזר שטרן: אנשים יודעים – אני מתעסק בעניין הזה שנים, אבל לצערי הרב כל שבוע מגיעים לידי – השבוע, להגיד לכם, בא מישהו לבית דין לגיור.
אלעזר שטרן: התחיל הדיון כמעט ברגע שהוא נפתח בשאלה – איפה את גרה, והתשובה היתה - קיבוץ בצפון, והוא לא קיבוץ דתי.
אלעזר שטרן: בכך נגמר הדיון.
אלעזר שטרן: האם זה יעלה על הדעת?
אלעזר שטרן: אי אפשר לגור בקיבוץ ולהיות יהודי, בהקשרים האלה?
אלעזר שטרן: לא שואלים אם היא מחפשת מניין, אפילו, אם היא שומרת על כשרות, אם את שומרת שבת.
אלעזר שטרן: זה בכלל לא מגיע לשם.
אלעזר שטרן: כאילו דרך סוגיית הגיור - מה שאומרים למתגייר או למתגיירת – לא רק שאת לא יהודיה טובה, או בכלל לא יהודיה, אולי גם כל הקיבוץ הוא לא יהודי.
אלעזר שטרן: האם אנחנו ערים לדברים האלה?
אלעזר שטרן: משום שזה מה שאנחנו אומרים.
אלעזר שטרן: אנחנו רוצים להגיד את זה?
אלעזר שטרן: ומה אנחנו חושבים?
אלעזר שטרן: שעכשיו, אותם קיבוצניקים ששומעים על זה הם יגידו שהם הולכים לרבנות כי הם רוצים רב בחתונה שלהם?
אלעזר שטרן: בלי קשר לעולים החדשים.
אלעזר שטרן: הרי גם אותם אנחנו מפסידים, באותו זמן.
אלעזר שטרן: אני כבר לא מדבר על מי שרוצה להתחתן עם אותה עולה, בגלל שהעולים הם כבר אנחנו.
אלעזר שטרן: הם כבר משרתים אתנו, גרים אתנו, לומדים אתנו, הם כבר נולדו בארץ.
אלעזר שטרן: גם המבטא כבר הלך להם.
אלעזר שטרן: ואז, מה?
אלעזר שטרן: זה אפילו יותר קשה.
אלעזר שטרן: אז הסוגיות, כשהם באים להירשם, הן עוד יותר קשות.
אלעזר שטרן: אני אומר את הדברים האלה, ובגלל זה אני חושב שהדיון הזה כל כך חשוב, אני לא רוצה להאריך בגלל שאני מקדיש לעניין הזה כל יום בכנסת.
אלעזר שטרן: אני חושב שאם לא נבין שדווקא מי שזהותה של המדינה - - אתם יודעים?
אלעזר שטרן: אני אגיד לכם: השופט אליקים רובינשטיין אמר לי בפסק הדין, אולי אחד האחרונים שהוא כתב בנושא – שיש אוכלוסיות במדינת ישראל שלא יכולות להתחתן בארץ.
אלעזר שטרן: בכלל, בשום הסדר.
אלעזר שטרן: יש סוג של פתרון – כששניהם יהודים, לפי ההגדרה.
אלעזר שטרן: יש סוג של פתרון כששניהם לא יהודים.
אלעזר שטרן: אבל אם אחד מהם חסר דת, לך תחפש את החברים שלך במדינה שהיא שלך, שאתה מוכן למות בשבילה.
אלעזר שטרן: האם זה יכול להיות?
אלעזר שטרן: לפחות לדעת השופט רובינשטיין – זה לא יכול להיות.
אלעזר שטרן: והשופט רובינשטיין לומד משניות – אי אפשר להגיד עליו שהוא לא בקיא, שהוא לא יודע, ושהוא לא יהודי טוב, בהקשרים האלה.
אלעזר שטרן: של מי הבעיה הזו, של העולים החדשים?
אלעזר שטרן: של החתנים והכלות, או שלנו, המחוקקים – אלה שאכפת להם, אלה שיש להם אחריות בעניין הזה?
אלעזר שטרן: אני חושב שהדיון הזה, יש לו חשיבות גדולה בהשמעת הקול, אבל אני פונה פה למי שהוא לא שחקן תיאטרון או שיש לו את המיקרופונים האלה.
אלעזר שטרן: לשם ימצאו את הפתרון.
אלעזר שטרן: במידה מסוימת קשה לי להגיד, לצערי הרב, שלפעמים המיקרופון של שחקנית תיאטרון או של ידוע בציבור הוא כמו של בעל הון.
אלעזר שטרן: הם מסתדרים, בדברים האלה.
יואל רזבוזוב: לצערנו, דווקא במקרים האלה הם לא מסתדרים וכמה שמנסים לעזור, ואנחנו מכירים הרבה ידוענים שטיפלנו – לא מסתדרים.
יואל רזבוזוב: הממסד הזה - - -
אלעזר שטרן: אני לא רוצה לתת להם עצות כי אני מתבייש בדרכים האלה, אבל אנחנו מכירים, לצערי הרב, גם פתרונות.
אלעזר שטרן: אני שמעתי שיש מי שנאשם עכשיו, אישיות רבנית בכירה, אני לא יודע אם זה נכון או לא, אבל כסף פתר שם גם ענייני גיור.
אלעזר שטרן: אנחנו לא רוצים להיות במקומות האלה.
אלעזר שטרן: גם אני וגם עמיתתי, חברת הכנסת עליזה לביא - אנחנו חולקים את הדאגה הזו עוד לפני שהגענו לבניין הזה, בהקשרים האלה.
אלעזר שטרן: אני אומר את זה שוב – מתוך דאגה לעתידה של מדינת ישראל, דווקא כמדינה יהודית.
אלעזר שטרן: אני מקווה שעד שלא יבוא לציון גואל גם בתחום הזה, אנחנו לא נפסיק לעסוק בדברים האלה.
יואל רזבוזוב: הצטרפה אלינו חברת הכנסת עליזה לביא, יושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.
דב ליפמן: אני מקבל הרבה פניות בנושא.
דב ליפמן: עולים, אנשים שרוצים לעלות, ויש להם המון בעיות.
דב ליפמן: סיפור אחד – בחורה מקליפורניה שרצתה להתחתן בארץ, וביקשו ממנה כל מיני מסמכים, חודש אחרי חודש, גם תמונות של קברים, וכל זה – היא עשתה כל מה שהם ביקשו.
דב ליפמן: עברה שנה, שנה וחצי, שנתיים, ואחרי שנתיים היא הגיעה למשרד הפנים ושאלה – מה אתם רוצים ממני?
דב ליפמן: עשיתי את הכל.
דב ליפמן: הם ענו לה – חשבנו שאת רוסיה, ולכן עשינו את זה.
דב ליפמן: ראינו את השם, וחשבנו שאת רוסיה, אנחנו מתנצלים.
דב ליפמן: איך יכול להיות שהגענו למצב שבגלל שהם ראו שם הם ראו את שמה הם חשבו שזה בסדר לגרום לה לסבל ובעיות?
דב ליפמן: כאשר אני עליתי לפני 10 שנים, במטוס, שבו כולנו עלינו ארצה יחד, הקברניט אמר – אני פה כדי להביא אתכם הביתה.
דב ליפמן: הוא לא רצה לבדוק אם יש רפורמים, קונסרבטיבים או אורתודוקסים.
דב ליפמן: יש יהודים, הם מגיעים ארצה, והוא אמר שהוא פה כדי להביא אותנו הביתה.
דב ליפמן: לצערי הרב גיליתי בשנה וחצי בכנסת שזה לא המצב.
דב ליפמן: אני, כאשר קיבלתי את ההסמכה שלי לרבנות הבנתי שהתפקיד שלי הוא למצוא פתרונות ולא לייצר בעיות, אבל לצערי הרבה הגענו למצב שמייצרים בעיות, ויותר בעיות ולא מנסים למצוא פתרונות.
דב ליפמן: יש פתרונות, יכולים למצוא אותם, אבל קודם כל צריך להחליט שרוצים לקלוט אותם, רוצים לחבק אותם, במקום להרחיק את כולם.
דב ליפמן: במיוחד יום אחרי שמצאנו גראפיטי, כתובת נאצה על שלט של בית כנסת קונסרבטיבי בירושלים, אני חושב שהגיע הזמן לאמירה ברורה מהכנסת.
דב ליפמן: לצערי אני יושב פה ושומע חברי כנסת שמדברים בגנאי של עולים שהגיעו מברית המועצות לשעבר וגם מאזורים אחרים.
דב ליפמן: הגיע הזמן שתהיה אפס סובלנות לאמירות כאלה, מהבניין שלנו, ותהיה אמירה ברורה שאנחנו משפחה אחת, מגיע לכל אחד הטיפול שמגיע לחלק מהמשפחה שלנו ובעזרת השם נתחיל מפה עכשיו לדרוש שזה יהיה גם ברבנות הראשית.
עליזה לביא: קודם כל, אני רוצה לברך אותך על הדיון החשוב הזה ובאמת, על ההרחבה שלו בוועדות השונות.
עליזה לביא: אנחנו ב-20 שנים של איחור.
עליזה לביא: זה פשע שלנו, כחברה, גם החברה האזרחית הישראלית, גם העולם הדתי, אדישות ישראלית כלפי הסוגיה של הגיור.