GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל רזבוזוב: זו דוגמה מהבית, אבל יש דוגמאות שילדים בגלל השפה הולכים ועל זה אני גם רוצה לקיים דיון, לראות איך אנחנו מזהים שם את הבעיות.
<שירלי בן דהן: דבר נוסף שרציתי להעלות, תקשורת עם ההורים.
<שירלי בן דהן: באמת קשה לנו בבית הספר, לא כל בתי הספר ערוכים לכל השפות שמגיעות אלינו ואז אנחנו צריכים את המגשרים ואין לנו מספיק מגשרים בבתי הספר, שזה נושא מאוד כאוב.
יואל רזבוזוב: כן, אנחנו יודעים.
יואל רזבוזוב: שההורים לא יודעים איך לתקשר, אנחנו נתקלים בזה.
<דודו ליפשיץ: שלושה מגשרים בכל העיר פה, עם 3,500 תלמידים עולים.
יואל רזבוזוב: כן, עם מגשרים אני גם רואה שיש בעיה.
<שירלי בן דהן: כן, נושא מאוד כאוב.
<אורנה הורביץ: אני מנהלת סטרט אפ, מרכז הצעירים של באר שבע.
<אורנה הורביץ: המרכז הראשון שהוקם בארץ, היום כבר יש 50 מרכזים בכל הארץ.
<אורנה הורביץ: אנחנו עובדים עם צעירים, 18 עד 35, אלה החבר'ה שמגיעים אלינו, בעיקר אחרי צבא.
<אורנה הורביץ: מגיעים אלינו לא מעט עולים כל שנה, כל זמן הקשר.
<אורנה הורביץ: השירותים שאנחנו נותנים להם זה בתחום של השכלה גבוהה, ייעוצים, תעסוקה.
<אורנה הורביץ: בהקשר של השפה, ראינו שלהרבה חבר'ה יש קושי לדבר את השפה בראיונות עבודה והם צריכים תרגול בזה, אז הבאנו להם מלווים שעושים להם בתכנית שנקראת פטפוט, שהם באים לפטפט.
<אורנה הורביץ: הם פשוט באים, יושבים שעה ביחד ומדברים, שואלים שאלות.
<אורנה הורביץ: הם מרגישים יותר בנוח, יותר בטוחים, וזה עבד טוב.
יואל רזבוזוב: לא מפחדים לטעות.
<אורנה הורביץ: זו תכנית שמלגאים מפעילים אותה, חבר'ה שמקבלים מלגה והם מפעילים את זה עם כל מיני רעיונות יצירתיים כאלה ו - - -
יואל רזבוזוב: מי מגיע לתכנית, מאיפה מגיעים?
יואל רזבוזוב: חבר'ה שלומדים באולפן, ממש עולים טריים?
<אורנה הורביץ: לא עולים טריים, עולים יותר ותיקים שעדיין מתביישים להגיע לראיונות עבודה ולדבר בעברית קולחת.
<נטלי גרנד: כבר אחרי אולפן א' הם רכשו את האפשרות לכתוב ולקרוא, אבל לדבר, הם מתביישים להתחיל לדבר.
<נטלי גרנד: כשאתה יודע שאתה לא בעל ניסיון זה לא הולך.
יואל רזבוזוב: כן, מפחדים לטעות אז אתה לא מדבר.
<נטלי גרנד: בדיוק, והם רוכשים ניסיון.
<אורנה הורביץ: זו חממה בטוחה כזאת שנותנת להם את האפשרות הזאת.
יואל רזבוזוב: ואיך הם יודעים על זה?
יואל רזבוזוב: איך מגיעים אליכם?
<אורנה הורביץ: אנחנו כבר 14 שנים נמצאים בבאר שבע, זה מרכז מאוד מוכר, הצעירים מגיעים אלינו בדרך כלל אחרי צבא או שירות לאומי וזה אחד מהשירותים.
<אורנה הורביץ: אנחנו מאתרים את זה בייעוצים אישיים ומציעים להם את התכנית הזאת.
<נטלי גרנד: לא מזמן מחלקת הקליטה העירונית יזמה ערב שהזמינה לשם עולים חדשים תושבי באר שבע והיו נציגים של כל המשרדים וארגונים שמטפלים בעולים, הסוכנות היהודית, המרכז - - - הנה, היא מראה לך תמונה.
<נטלי גרנד: זה ברוסית.
יואל רזבוזוב: אני אסתדר.
<רוביק דנילוביץ: אני תיכף אספר לך סיפור, יואל.
<רוביק דנילוביץ: תקשיב, קטע, היא אומרת 'זה ברוסית' ומסתכלת על אליסיה.
<רוביק דנילוביץ: אני במשך שנים, נכנסתי לפה כסגן ראש עיר בן 27, לפני הרבה שנים, והיו חמישה מקומונים בשפה הרוסית.
<רוביק דנילוביץ: הם היו מחלקים אותם חינם בכניסה לעירייה, היו ככה ערימות, וסטי, נובווסטי, אימפו, הכול.
<רוביק דנילוביץ: הייתה במודיעין הישן של העירייה מישהי שהייתה עולה ממדינות חבר העמים.
<רוביק דנילוביץ: היא מכירה אותי, סגן ראש עיר, ותמיד היא הייתה נותנת לי חיוך כזה, אני דנילוביץ, כאילו אנחנו פחות או יותר מאותו זה, היא הייתה כל כך שמחה שאני מנבחרי הציבור היחידי שלוקח את העיתון.
<רוביק דנילוביץ: כעבור שלושה חודשים היא אזרה אומץ, אפרופו לדבר, היא אומרת לי, 'מר דנילוביץ, אני רוצה לשאול אותך, אתה קורא רוסית?
<רוביק דנילוביץ: ' אמרתי לה, 'לא, אבל אני קורא תמונות'.
יואל רזבוזוב: יפה, אתה שולט בשמות של העיתונים וזה.
<אורנה הורביץ: אני אשמח להוסיף משהו, שתדעו.
<אורנה הורביץ: יש לנו תכנית מדהימה ליוצאי אתיופיה.
<אורנה הורביץ: זו תכנית שהתחילה לפני שמונה שנים על ידי סטרט אפ, בהצלחה, בנדיבות מאוד רבה של משפחה משיקגו שמתקצבת את התכנית במונטריאול, זה יושב על פלטפורמה עירונית וזו תכנית שמיועדת רק ליוצאי אתיופיה, לחבר'ה שהם אחרי צבא או שירות לאומי והתכנית הזאת מקדמת אותם להשכלה גבוהה.
<אורנה הורביץ: ראינו שיש פער מאוד גדול בכל הנושא של השכלה גבוהה בין יוצאי אתיופיה לשאר האוכלוסייה.
יואל רזבוזוב: מה זה תכנית שמקדמת להשכלה גבוהה?
יואל רזבוזוב: יש את מינהל הסטודנטים.
<נטלי גרנד: הם בעצם מטפלים באלה שהם בטיפול של מינהל הסטודנטים, תמיכה נוספת.
<אורנה הורביץ: לא רק.
<אורנה הורביץ: יש הרבה שלא מקבלים ממינהל הסטודנטים מלגה, כי הם לא זכאים מסיבה זו או אחרת, ואנחנו מאתרים אותם עוד מהתחלה, בזמן שהם מבולבלים, לא יודעים מה הם רוצים ללמוד ולפעמים הם לא מקבלים את המוטיבציה מהבית ללימודים, הם עוברים אצלנו לייעוץ ואחר כך, בהנחה שהם נכנסים למוסד ללימודים להשלמת בגרויות או לתואר הם מקבלים מלגה של 4,500 שקלים, מקבלים ליווי אישי של רכזת מהשלב של המכינה עד סיום התואר ועוד ליווי לתעסוקה ומקבלים תכנית ליווי לארבע שנים בעצם, של השלמת בגרות וגם יש עכשיו תכנית נוספת של תעסוקה, אחרי שהם מסיימים את התואר גם השמה תעסוקתית.
<אורנה הורביץ: זה מודל שאנחנו פיתחנו אותו ועבדנו איתו עם השנים.
<אורנה הורביץ: מלבד התקציב של מיליון וחצי שקלים בשנה בתכנית, שהרוב זה פילנתרופיה, זה מודל שעובד מצוין, אחוזי הנשירה בתכנית של סטודנטים הוא כמעט אפסי.
<אורנה הורביץ: יותר מ-90% מהחבר'ה שמתחילים מסיימים את התואר, שזה מאוד קיצוני ביחס לנתוני הנשירה הארציים של יוצאי אתיופיה בהשכלה גבוהה וזה מודל שאפשר לקחת אותו ולהפיץ אותו ל - - -
יואל רזבוזוב: אבל הוא משולב עם מינהל הסטודנטים, כן?
יואל רזבוזוב: זו תכנית משולבת שתומכת?
<אורנה הורביץ: היא לא משולבת, היא תכנית - --
יואל רזבוזוב: אז אני ארצה לקבל קצת חומר על התכנית, מעניין מאוד לראות.
יואל רזבוזוב: אנחנו מחפשים פתרונות, אז לפעמים לא צריך פתרונות קסם כשיש דברים שכבר יודעים שהם עובדים.
<אורנה הורביץ: כבר מאות צעירים עברו את התכנית הזאת והיום הם עובדים במקומות באמת טובים.
יואל רזבוזוב: טוב.
יואל רזבוזוב: טל.
<טל אל-על: ממש ככה בקצרה.
<טל אל-על: קודם כל, רוביק אולי אמר את זה, אבל זה כל כך נכון שאנחנו כולנו או עולים או בני עולים.
<טל אל-על: זה הסיפור של המדינה הזאת, קליטת עלייה היא משימה ציונית מאז ומתמיד, משימה מאוד מאוד חשובה בעיר באר שבע, באמת הפכנו המומחים בתחום, אבל זה בא מהמקום לא רק המקצועי, זה בא מהמקום של מחויבות למדינת ישראל ולחברה הישראלית.
<טל אל-על: אתם ועדת הקליטה לא של עיריית באר שבע, אלא של כנסת ישראל, ולצערנו הרב מפת קליטת העלייה הארצית לא מאוזנת.
<טל אל-על: אני קורא לכם, מאיץ בכם, בחבריי, גם חבר הכנסת דב, ידידי, במקרה שניכם פה גם חברים קרובים - - -
<רוביק דנילוביץ: הם פה כי הם מבינים שפה יש עתיד.
<טל אל-על: אני קורא לכם לאתגר את שאר הרשויות במדינת ישראל לקלוט עלייה, אנחנו לא רואים בזה נטל.
<טל אל-על: זה מוריד את הממוצע בבגרות וזה מעמיס על מערכת הרווחה וזה מביא להרבה מאוד קשיים ואתגרים בהתנהלות פה בעיר ואנחנו רואים את זה כברכה.
<טל אל-על: אנחנו כעירייה כולנו נקלטנו פה, כולנו קולטים פה ואני חושב שזה נכון שמדינת ישראל תביא את זה לשולחן הרשויות המקומיות החזקות, המבוססות, שזה חלק מהמשימות הלאומיות ולא יכול להיות שבעיקר בפריפריה הקליטה תתקיים.
<טל אל-על: אני חושב שזה לא הוגן, לא כלפי הרשויות, אבל במיוחד זה לא הוגן גם כלפי העולים, שנקודת ההתחלה שלהם תהיה יותר חלשה כשהם נקלטים רק בפריפריה או בעיקר בפריפריה.
<טל אל-על: אני לא מדבר על באר שבע, אני בכוונה מנתק את באר שבע, כי באמת באר שבע היא חממה לעולים, היא לא פריפריה במובן הזה בכלל.
<טל אל-על: אני מדבר על קליטת עלייה, זה גם מעיק על הרשויות אבל גם נותן לעולים נקודת התחלה קצת יותר חלשה.
<טל אל-על: לפני שבוע וחצי חזרתי מכנס של ארגון 'נפש בנפש' בניו יורק וגם הנקודה הזו מאוד חשובה לנו, להביא לכאן עלייה גם ממדינות מבוססות.
<טל אל-על: אנחנו נענים לאתגרים עכשיו, לא יודע אם זה צוין או לא, בנושא של עלייה מצרפת, שהקהילה שם מתחילה קצת יותר - - - ואנחנו פה בעיר, זה לא תחום עיסוק שלי, אבל גם בפעילות הקודמת, בתחום פעילות עסקית שלא הוזכרה פה, יש הרבה מאוד פרויקטים של עזרה ליזמים עולים ולכניסה לעולם העסקי, שזה גם חלק מאוד מאוד חשוב ויש מספר תכניות שעוזרות בתחום הזה.
<טל אל-על: תבורכו שהגעתם ואני באמת חושב שהמשימה הלאומית של קליטת עלייה צריכה להיות באחריות כלל הרשויות במדינת ישראל ולא רק כאלה שזה נורא קרוב לליבן.
דב ליפמן: שמענו על שיתוף הפעולה בין כל הגורמים, חינוך, רווחה ועסקים ופנאי, מי מרכז את זה?
דב ליפמן: האם יש דרך המועצה המקומית מי שמרכז את זה, שאנחנו יכולים את זה גם להביא את זה למקומות - - -
<רוביק דנילוביץ: זה בשני מסלולים.
<רוביק דנילוביץ: יש את המסלול הציבורי שבראשו עומד - - - אגב, אני מחזיק התיק, אני חושב שאני ראש הרשות היחידי במדינת ישראל, בגלל החשיבות של הנושא הזה.
<רוביק דנילוביץ: אבל רוסט עושה את זה במישור הציבורי עם ועדת הקליטה, ובקטע האופרטיבי הביצועי מטעם הרשות זאת חברת כיוונים, יחידת הקליטה, שהיא עושה את זה בצורה האופרטיבית, אם זה דרך הסטרט אפ ואם זה דרך מקבצי דיור ואם זה, בכל הפרמטרים השונים ובכל ההיבטים שנותנים מענה לעולים.
<רוביק דנילוביץ: אז יש פה את הנושא שקשור למדיניות, לשים את הדברים על סדר היום, שזה דרך הוועדה, ויש את הדברים שהם הביצועיים יותר.
<רוביק דנילוביץ: וגם בוועדה וגם דרך כיוונים תמיד יש שולחן עגול עם כל השותפים האלה שנמצאים פה.
<רוביק דנילוביץ: זאת אומרת עובדים באמת בשיתוף פעולה בסנכרון מלא.
<אתי כהן: עוד לשאלתך, יש הבדל מובהק בין רשות שיש בה יחידת קליטה, יש הבדל עצום, לבין רשויות שאין בהן יחידת קליטה.
<אתי כהן: זה גם ברמה ארצית וגם מחוזית.
<אתי כהן: איפה שיש יחידת קליטה, השיח הוא אחר לגמרי עם רשות, זה מראה על מחויבות, על - - -
<שלומי נומה: בבאר שבע זה מחלקת קליטה.
<אתי כהן: מחלקת קליטה, יחידת קליטה, אגף קליטה, מי ששם את זה ככותרת אתה תראה שיש הבדל.
<אתי כהן: לרשויות שאין את זה, אתה רואה את ההבדל.
יואל רזבוזוב: יש פה נציגת 'נפש בנפש'.
<אמילי שפירא: אני נציגה של 'נפש בנפש', שאנחנו יחסית חדשים בבאר שבע, פחות משנה.
<אמילי שפירא: פתחנו פה משרד ואנחנו מאוד שמחים לעבוד פה ואני אישית עליתי לפני ארבע שנים, אז אני מבינה מה זה להיות עולה חדשה בבאר שבע, עלינו ישר לבאר שבע.
<אמילי שפירא: יש לי שני ילדים שהם עולים ויש לי שני ילדים שהם צברים, בסורוקה, אנחנו מאוד שמחים ואנחנו רק מתחילים את המסלול, לעבוד עם כולם.
יואל רזבוזוב: 'נפש בנפש' באמת עושים עבודה מדהימה, עשינו שם סיור לפני כחודש, באיך להביא לכאן את העולים ולעזור להם להיקלט.
דב ליפמן: והם עושים עכשיו תכניות להביא אותם לדרום, לנגב.
יואל רזבוזוב: אני חושב שאנחנו צריכים להרחיב את זה, שיתעסקו בכלל העלייה והקליטה, כי הם הוכיחו את עצמם, אין ספק.
<רוביק דנילוביץ: וזה אפרופו מה שאמר טל קודם, וטל יצא בשליחות שלנו, גם שהיא שליחות לאומית, מי שנכנס חזק לנושא הזה הוא ראסל רובינסון, JNF, חיבר לנו את 'נפש בנפש'.
<רוביק דנילוביץ: אני ביקרתי בקהילה לפני שבועיים בהקראת המגילה בפורים.
<רוביק דנילוביץ: ואני רוצה לומר לכם, זה פשוט מרגש לראות, זה לא איזה קהילונת קטנה כזו, זו קהילה רחבה ורואים את הילדים והם כבר חלק ממערכת החינוך שלנו.
<רוביק דנילוביץ: אני רוצה להוסיף עוד מילה אחת על מה שאמרת, אנחנו מדברים על המדינה האהובה שלנו, העולים בסופו של תהליך הם נכס גדול מאוד למדינת ישראל.
<רוביק דנילוביץ: אני מסתכל על באר שבע, מה היה קורה לבאר שבע אם לא היו גלי העלייה הגדולים, אני לוקח מראשית שנות ה-80, באר שבע הייתה עיר של בערך 100,000 תושבים.
<רוביק דנילוביץ: זאת אומרת בגדול אם לא היו גלי העלייה הגדולים האלה לאורך כל השנים, מאתיופיה וממדינות חבר העמים, שאלה המסות הגדולות שהגיעו, באר שבע הייתה היום עיר של 140,000, 150,000 תושבים.
<רוביק דנילוביץ: אתם צריכים להבין, זה הפך את העיר לבאמת עיר מטרופולין.
<רוביק דנילוביץ: טל אמר משהו, בצדק, שאנחנו מתקוממים עליו, אני חושב שכל רשות במדינת ישראל, אסור שתהיינה רשויות, אנחנו קוראים לזה סלקטיביות, 'לא, אנחנו קולטים רק ממקומות מסוימים', אנחנו גאים בזה שאנחנו קולטים את כולם.
<רוביק דנילוביץ: הנה, במרכזי הקליטה עכשיו היו לא מזמן מקובה ומתימן ומטוניסיה ומאתיופיה, מברזיל, מהכול, מכל מקום.
<רוביק דנילוביץ: אנחנו לא מסתכלים לפני שמביאים אלינו, 'רגע, רגע, מאיזו מדינה?
<רוביק דנילוביץ: ' מה פתאום?
<רוביק דנילוביץ: יהודים, יש להם מקום כאן.
<רוביק דנילוביץ: אנחנו חלק מהמפעל הציוני.
<רוביק דנילוביץ: כך צריך להיות בכל עיר ובכל רשות במדינת ישראל.
<רוביק דנילוביץ: ומדינת ישראל, ופה אתם השליחים שלנו ואנחנו מבקשים מכם, כן, המדינה צריכה להבין, לא לנֶצַח, בפרק זמן מסוים, זה עולה כסף, מה אנחנו רוצים?
<רוביק דנילוביץ: להכניס אותם למעגל החיים, אנחנו רוצים לצמצם את הפערים ושהם יהיו חלק מהחברה.
<רוביק דנילוביץ: מקומם אותי שחלק מהחברים שלי, הם עלו מאתיופיה או מחבר מדינות העמים, אני זוכר אותם, כי הם שיחקו יחד איתי בשכונה, קוראים להם עוד עולים כשהם עלו מזמן והם לא עולים כבר, הם לא עולים.
<רוביק דנילוביץ: צריך להפסיק גם עם הדבר הזה.
<רוביק דנילוביץ: אבל אלה שבאמת מגיעים כעולים חדשים והרשויות באמת עושות מאמץ, דודי נגע בזה קצת וגם טל, אם היינו רשות שמסתכלת רק על מה זה עושה ל-PR של עיריית באר שבע, חבר'ה, יכולנו להביא אחוז זכאים לבגרות הרבה יותר גבוה אם היינו אומרים 'רגע, קלטנו מספיק עד עכשיו, עזבו אותנו', כי מה לעשות?
<רוביק דנילוביץ: ילדים באים, מה לעשות?
<רוביק דנילוביץ: עם קשיי שפה וקשיים חברתיים וכלכליים ו- ו- ו-, אתה לא יכול להביא אותם, אם הם מגיעים בגיל 15 או בגיל 16, לתעודת בגרות מלאה בשנה וחצי או בשנתיים או בשלוש שנים.
<רוביק דנילוביץ: זה קשה.
<רוביק דנילוביץ: אבל זה האתגר שלנו.
<רוביק דנילוביץ: אז בסדר, אז אחוז הזכאים לבגרות הוא פחות, הוא פחות, הוא לא מגיע כרגע ל-80%.
<רוביק דנילוביץ: גם פה עשינו קפיצה משמעותית, אבל כשהמדינה נותנת תקציבים ומשאבים לדברים האמיתיים, לא לרשות, לפרויקטים, לתכניות נכונות, להכניס אותם מיד, עד כמה שיותר מהר להיות חלק, להרגיש שהם חלק, הם תושבים, הם אזרחים, יכולים להיקלט במקומות תעסוקה, ממש לתת להם את הביטחון העצמי הזה, זאת המשימה הלאומית האמיתית ופה אנחנו רוצים להעביר דרככם את המסר, זה נכון שהמדינה נותנת, היא לא נותנת מספיק וחבל.
<רוביק דנילוביץ: צריך לעשות מאמצים הרבה יותר גדולים, גם בפן של המשאבים והתקציבים.
<טל אל-על: רציתי להגיד מילה אחת לגבי 'נפש בנפש', שלא צוין שהם למעשה הגוף היום שאמון על קליטת חיילים בודדים.
<טל אל-על: מחר, אגב, אנחנו מארחים יחידה, בצהריים, נפגוש אותם, כ-80 עולים שהם חיילים בודדים מכל העולם.
<טל אל-על: גם פה, למרות שהם לא גרים בבאר שבע, אבל אנחנו כרשות כן רואים את החשיבות, לא משנה אחר כך איפה הם יבחרו לגור אחרי השירות שלהם, זו משימה לאומית, כמו שראש העיר אמר.
<טל אל-על: אז גם פה צריך לומר מילה טובה ל'נפש בנפש', שהמשימה של חיילים בודדים, כלל ארצי, זו האחריות שלהם.
יואל רזבוזוב: כן, אנחנו מכירים.
יואל רזבוזוב: חברים, באמת קודם כל, בהתייחס למה שטל ורוביק אמרו, העולים, נגיד כל העולים שעלו משנות ה-80, זו תרומה לכלכלה בסופו של דבר, העולים באו, קנו טלוויזיות, מקררים, תנורים, הכול זה עוד מקומות עבודה, זאת כלכלה, כלכלה פשוטה.
יואל רזבוזוב: שתיים, אנחנו לא פעם הצגנו נתונים, גם משרד הקליטה, על התרומה של העולים לכלכלה.
יואל רזבוזוב: אנחנו רואים, יש נתונים מדויקים.
יואל רזבוזוב: אני מגיע מנתניה ואני יודע כמה משקיעים שם בעולים מעבר לכסף שהמדינה נותנת, כי בסופו של דבר צריכים לעשות אינטגרציה כמה שיותר טובה וזה עולה כסף.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרת, עולים זה עולה כסף.
יואל רזבוזוב: היום אנחנו עובדים על מערך, יש את הערים קולטות עלייה, שיש שם את רמת השרון שלא קלטה 50 שנה אף עולה והם בתוך הסיפור הזה, אז אנחנו משנים עכשיו את העניין הזה.
יואל רזבוזוב: אני יושב עם האוצר ואנחנו חושבים מה הקריטריונים ואיך נעשה את זה.
יואל רזבוזוב: מה שכן, אני חושב שאנחנו צריכים לחשוב איך לעשות עוד פעם איזה שהיא הגדרה ולתת עדיפות לאותן ערים בתכניות, אפילו בתכנית 'עיר ללא אלימות', בכל תכנית, ברגע שהעיר קלטה עלייה לתת לשם את מירב המשאבים ולהתאמץ, כי באמת זה עולה כסף, כמו שאמרת.
יואל רזבוזוב: עכשיו הצלחנו להוסיף דרך הוועדה עוד מיליון שקלים לג'וינט לגינות קהילתיות.
יואל רזבוזוב: הם שם עשו קריטריונים נכונים והרבה כסף צריך לבוא אליכם.
<אתי כהן: אנחנו נרצה לראות, כי זה גם לעיר שלנו.
<אתי כהן: יש לנו את הכנס הארצי השנה, של הגינות הקהילתיות.
יואל רזבוזוב: אז אני אבדוק את זה, ביקשתי שזה יעבור לרווחה, זה עבר למשרד הרווחה ומהרווחה צריכים לחלק את זה.
יואל רזבוזוב: אני אבדוק איך זה מועבר אליכם.
יואל רזבוזוב: למה התעקשתי לעשות סיור כאן בבאר שבע?
יואל רזבוזוב: לא סתם.
יואל רזבוזוב: אני שמעתי לא פעם בבאר שבע שבאמת באר שבע הצליחה בקליטת העלייה.
יואל רזבוזוב: יש אמנם תמיד בכל מקום בעיות, אבל בסך הכול בתהליך עצמו המודל הוא טוב, לכן התעקשתי ורציתי שאנחנו נשב כאן, אנחנו מתחילים עכשיו לסייר בהרבה ערים, ונוכל להראות גם מודלים מצליחים.
יואל רזבוזוב: כי כמו שאמרתי, לפעמים לא צריך להמציא את הגלגל, צריך ללמוד את הדברים במקום שהצליחו.
יואל רזבוזוב: אז אנחנו נרצה לקבל ריכוז של כל התכניות שעשיתם, שאתם רואים שהצלחתם, כל הפיילוטים, מבחינת
יואל רזבוזוב: כם אולי זה לא פיילוט, אבל מבחינה ארצית זה יכול להיות פיילוט, לראות איך אנחנו ממשיכים ומרחיבים את זה הלאה לשאר המדינה.
יואל רזבוזוב: אין מה לעשות, מבחינת ערים קולטות עלייה, הרעיון שלי היה לתת לעיר ממש על כל עולה.
יואל רזבוזוב: כל עולה זה נקודות ורק ערים ש - - -
<רוביק דנילוביץ: פר עולים.
יואל רזבוזוב: כן, ממש, פר ראש של עולה מקציבים כסף ואז זה מעודד ערים לקלוט, אבל יש הרבה בעיות משפטיות.
יואל רזבוזוב: אנחנו עובדים ואנחנו מדברים פה על כמה מאות מיליוני שקלים.
יואל רזבוזוב: בסופו של דבר, כמו שאמרתי, אני שמח שגם ראש העיר מחזיק תיק קליטה ואני רואה פה שיתוף פעולה בין המשרדים, ואני גם מכיר את זה, לא בכל עיר זה כך.
יואל רזבוזוב: ברגע שהמשרדים מתחילים לריב ומנהלי המחלקות ושם, זה הכאוס, בסופו של דבר אותם העולים לא מקבלים את התנאים שהם צריכים לקבל.
יואל רזבוזוב: זה שיש כאן שיתוף פעולה, אני חושב שאולי באמת זה אחד הגורמים.
יואל רזבוזוב: קשה לי להשפיע על רשויות מקומיות, על ראשי ערים, לעשות סדר, אבל באמת את הדוגמה של הפרויקטים המצליחים אנחנו בהחלט ניקח.
יואל רזבוזוב: אני באמת שמח על מה שאתם עושים ובצורה שאתם עושים, באמת סתם ביקור אקראי בבית ספר 'יחדיו', ואנחנו התרגשנו, התרגשנו, באמת זו דוגמה קלסית לקליטת עלייה ואני בטוח שיש עוד מקומות שאתם יכולים להתגאות בהם.
יואל רזבוזוב: אז באמת יישר כוח, אנחנו איתכם.
יואל רזבוזוב: הפלטפורמה של הוועדה לפניכם, מה שאתם תרצו, כל דבר, אנחנו נסייע ובאמת יש לנו את הכוח שלנו, אם צריך לעזור להוציא עוד משאבים אנחנו נחפש את הדרכים שלנו.
<רוביק דנילוביץ: תודה רבה.
<רוביק דנילוביץ: תודה על זמנכם, אנחנו מאוד מעריכים את זה, תודה רבה.
יואל רזבוזוב: אנחנו נמצאים בישיבת ועדה.
<מוריס כהן: אנחנו אמנם נמצאים במקלט, אבל אנחנו לפעמים גם מרגישים מה שמרחף מעלינו לפעמים, אז אנחנו נכנסים לפה.
<מוריס כהן: אריאלה, בבקשה, העובדת הסוציאלית, תיתן לנו רקע קצר על אפיון האוכלוסייה מארצות מצוקה.
<אריאלה: זה יהיה ממש בקיצור.
<אריאלה: ברוכים הבאים לכולם.
<אריאלה: אני רוצה לספר לכם שטיפול בעליות מצוקה ובאוכלוסיות מצוקה זה חלק מהמטרות האסטרטגיות ששמה לפניה הסוכנות היהודית.
<אריאלה: כמו שאתם יודעים, בעקבות האביב הערבי וההפיכות בכל העולם הערבי שמסביבנו בעצם נוצר מצב שאוכלוסיות יהודיות, מהשאריות של הקהילות המכובדות שהיו שם, נכנסו למצב של מצוקה.
<אריאלה: יש עדיין, כמו שאנחנו יודעים, אוכלוסיות של יהודים בארצות הערביות השונות.
<אריאלה: למשל בתימן יש 200 יהודים, בטוניס 1,500 יהודים, במרוקו 5,700 יהודים, בטורקיה 19,000 יהודים ובאירן 12,000 יהודים.
<אריאלה: אז הסוכנות היהודית ביחד עם גורמי הביטחון של המדינה, ואתם בוודאי יודעים יותר ממני על הפעילות החשאית והפעילות הענפה שנעשית באותן מדינות על מנת לעזור לאותם אנשים שהם בעצם האחים שלנו ורוצים לעלות למדינת ישראל.
<אריאלה: לצערנו הרב היו יהודים, למשל בתימן, שנרצחו על רקע היהדות שלהם.
<אריאלה: פה במרכז הקליטה יש אפילו שתי אלמנות עם הילדים שלהם, של אותם אנשים שנרצחו על רקע היהדות שלהם.
<אריאלה: יש נערות שנמצאות בתימן והן נחטפות מהמשפחות שלהן, נחטפות ומשיאים אותן ממש בכוח למוסלמים והן אבודות למשפחות שלהן.
<אריאלה: שלא לדבר על מה שקורה באירן, שאין לי יותר מדי מידע, חוץ מזה שיש יהודים שנאסרו על רקע חשד לאיזה שהיא פעילות ציונית.
<אריאלה: פה במרכז הקליטה זאת נקודת הקצה, יש לנו פה קהילה של עולים מתימן, קהילה של עולים מטוניס ובהמשך אנחנו נראה נציגים של אותם אנשים ואנחנו צריכים לעזור להם כדי שהם ייקלטו, כל אחד והמאפיינים המיוחדים שלו והייחודיים שלו, אנחנו צריכים לתת להם איזה שהיא ראייה רגישת תרבות, אנחנו צריכים לחנוך לנער על פי דרכו.
<אריאלה: זה העיקרון שאנחנו עובדים פה, אנחנו מכבדים מאיפה הם מגיעים ומנסים לעזור להם להגיע לעולם המערבי.
<אריאלה: אם מדובר באנשים שמגיעים מתרבות פטרנליסטית, פער במעמד של נשים וגברים, אנשים וילדים שמעולם לא למדו בבית ספר ואנחנו צריכים לעזור להם להתחיל מהתחלה, אנחנו מאוד שמחים לקבל את האנשים האלה, מאוד מתרגשים לקבל אותם ואנחנו פה בשבילם באהבה.
<מוריס כהן: תודה.
<מוריס כהן: אז סדר היום, אני אתן איזה שהיא סקירה על מרכז הקליטה, אפיון של האוכלוסייה ומספרים, אני מתאר לעצמי שזה הנושא העיקרי כדי לדעת את הייחוד של מרכז הקליטה, והדבר, לדעתי, המרגש יותר זה העניין הפרונטלי, לפגוש את העולים, שכל אחד יספר.
<מוריס כהן: נתתי להם שלוש דקות, כל אחד יספר בשלוש דקות את העבר, הווה ועתיד.
<מוריס כהן: על כל דקה עולם ומלואו.
<מוריס כהן: מרכז הקליטה, כפי שאמרתי גם בחוץ, ממוקם בשכונה ה' בבאר שבע, שכונה ותיקה בעלת אוריינטציה לקליטת עלייה.
<מוריס כהן: בדרך כלל כל העולים שנקלטים פה לא מתרחקים ברדיוס קילומטר מהמקום מאחר שאחר כך באיזה שהוא שלב כשהם יוצאים ממרכז הקליטה הם מקבלים גם את הסיוע שלנו.
<מוריס כהן: סיוע בהמשך הקליטה שלהם.
<מוריס כהן: נכון להיום מתגוררים 442 נפש, שהם 208 ראשי אב.
<מוריס כהן: ראש אב אצלנו זה יכול להיות ראש משפחה, זה יכול להיות גם בודד, הוא ראש אב לכל דבר.
<מוריס כהן: העולים מגיעים מ-30 ארצות מוצא, אנחנו מדברים על בערך כ-17 שפות ואחד הדברים שמאפיינים את המקום פה, ברגע שאנחנו מקבלים מידע על עלייתם של עולים ושל משפחות אנחנו מתחילים להיערך בהתאם למצב של המשפחה, של העולה.
<מוריס כהן: רבותיי, אחד הדברים המאפיינים זה שאנחנו זיהינו במהלך הקליטה עולה שמגיע, הוא צריך מיד שיידעו לדבר את השפה שלו, שאם לא, אז אנחנו מתחילים ברגל שמאל.
<מוריס כהן: לכן הקימונו מערך של מתנדבים שמדברים את השפה.
<מוריס כהן: רק כדי לסבר את אוזנינו, לפני ארבע-חמש שנים הגיעו לפה משפחות מסין, וכי אני מדבר סינית?
<מוריס כהן: לא.
<מוריס כהן: אז אנחנו הצלחנו לאתר סטודנטים ששהו בסין והם ליוו את המשפחות האלה במשך קרוב לשנה, שנה וחצי, עד לקליטתם הסופית, ותאמינו לי, הם נקלטו יוצא מן הכלל.
<מוריס כהן: התפוסה פה היא בערך כ-500.
<מוריס כהן: זה נתון שמשתנה מעת לעת, הכניסה והיציאה היא בתדירות די גבוהה.
<מוריס כהן: יש לנו פה מתימן, מהודו, מרוסיה, בילרוסיה, לטביה, אוקראינה, אוזבקיסטן, קזחסטן, אזרבייג'ן, מולדביה, סרביה, טוניס, ארצות הברית, מקסיקו, קובה, ונצואלה, קולומביה, פרו, בוליביה, ברזיל, ארגנטינה.
<מוריס כהן: זה נשמע בדיוק כמו באו"ם, רק הבעיה שאין להם זכות הצבעה.
<מוריס כהן: התפלגות העולים במרכז הקליטה יעלים באר שבע: יש לנו מחמ"ע, חבר העמים, רוסיה, בילרוסיה, אמרנו, 109 ראשי אב, 145 נפש שמהווים כ-33%.
<מוריס כהן: מאמל"ט, דרום אמריקה, קובה, ונצואלה, קולומביה, פרו, בוליביה, ברזיל, ארגנטינה – 40 ראשי אב, 93 נפש, שמהווים כ-21%.
<מוריס כהן: תימן – יש לנו 38 ראשי אב, 118 נפש, מהווים כ-26%.
<מוריס כהן: טוניס – 15 ראשי אב, 76 נפש, 17%.
<מוריס כהן: שאר העולם, הודו, סרביה, ארצות הברית, 10 נפש – 3%.
<מוריס כהן: בעיקר במה עוסק מרכז הקליטה.
<מוריס כהן: יש ארבעה שלבי תהליך שעובר כל עולה, כל משפחה.
<מוריס כהן: ראשית כל הנושא של הנחלת הלשון.
<מוריס כהן: הלשון זה קודם כל הדבר המאוד אלמנטרי וחשוב ואנחנו מתמקדים בו כל כך חזק, כי אנחנו חושבים שהשפה היא הכניסה לחברה הישראלית.
<מוריס כהן: בלי הדבר הזה לא ניתן לקדם או כל דבר אחד שהוא תהליך אחר כך.
יואל רזבוזוב: אני רוצה לפני זה להבין, אמרנו גילאים סביב 5 עד 45.
<מוריס כהן: לא, הגילאים במרכז הקליטה מתחילים מ-0 ועד - - -
יואל רזבוזוב: באות משפחות דרך תכנית, או באות בעלייה ישירה?
<מוריס כהן: תיכף.
<מוריס כהן: שוב אני אומר, הנושא של הנחלת הלשון הוא דגש שאנחנו באמת שמים לב אליו ונותנים לו פוש כזה.
<מוריס כהן: הנושא של חינוך הילדים הוא מאוד חשוב, אנחנו חושבים שהילדים זה דור ההמשך של מדינת ישראל, חשוב להתמקד בו ולתת לו מענה רציני ביותר.
<מוריס כהן: הפלא ופלא שהילדים אחרי שלושה חודשים כבר יודעים קרוא וכתוב והם בעצם מהווים עזרה וסיוע לליווי המשפחות או ההורים.
<מוריס כהן: זה מסייע לנו לא מעט בהמשך הקליטה.
<מוריס כהן: הילדים לומדים בבתי ספר מחוץ לכותלי מרכז הקליטה, לא רחוק מפה, התיכונים פזורים בכל באר שבע.
<מוריס כהן: תעסוקה.
<מוריס כהן: האזור הזה לא כל כך מתברך בתעסוקה ואנחנו עושים את כל המאמצים כדי שכל אחד בסופו של דבר ישתלב בתעסוקה.
<מוריס כהן: יש תעסוקה יזומה ויש לנו השמות.
<מוריס כהן: השמות זה תוך כדי הקורסים למיניהם שאנחנו משלבים במרכז הקליטה.
<מוריס כהן: דיור מתחלק לשלושה חלקים.
<מוריס כהן: דיור בשכירות, ברכישה ודיור ציבורי.
<מוריס כהן: אני אתחיל מהאחרון, דיור ציבורי.
<מוריס כהן: אגב, העבודה שלנו היא בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה פה, שלדעתי אין לו אח ורע בכל הארץ, וזה חשוב מאוד, שיתוף הפעולה הזה מסייע המון לעולים ומסייע לנו פה לא מעט.
<מוריס כהן: הם שותפים הלכה למעשה בכל הקליטה של העולה מהתחלה ועד הסוף.
<מוריס כהן: הדיור הציבורי מאז שחוקק חוק הדיור הציבורי, הרזרבה הלכה והתמעטה ובעצם אין דיור ציבורי.
<מוריס כהן: אם פעם הייתי מצליח להוציא 20 משפחות ממוצע בשנה, אזי בשנים האחרונות אני לא מצליח להוציא שתי משפחות.
<מוריס כהן: מצוקת הדיור היא קריטית מאוד ומי כמוכם יודע ומודע לזה.
<מוריס כהן: הנושא של שכירויות, כי זה הדבר היחיד שניתן להוציא את המשפחות, כאשר אנחנו מלווים אותם יחד עם המתווכים כדי ללוות את העולה שבאיזה שהוא מקום לא יסדרו אותו.
<מוריס כהן: כי השוק הוא פרוע פה ואנחנו מפחדים מאוד שהעולים לא ייצאו ניזוקים מכל העניין.
<מוריס כהן: הרכישה, כמובן המשכנתאות שקיימות בשוק.
<מוריס כהן: האולפן.
<מוריס כהן: יש לנו אולפן אקדמאי והוא משרת גם את העולים שנמצאים פה וגם ברדיוס 50 קילומטר.
<מוריס כהן: יש לנו שמונה כיתות אולפן פעילות, שתי כיתות תל רן.
<מוריס כהן: תל רן זו תכנית מתכנתים שמגיעים מחבר העמים.
<מוריס כהן: הם באים לפה לשנה וחצי, בסופו של דבר הם עוזבים.
<מוריס כהן: הם לומדים גם במכללת תל רן ברחובות.
<מוריס כהן: במשך שנה וחצי, חמישה חודשים, הם לומדים באולפן ואחר כך יש תהליך של למידה והשמה וכו'.
<מוריס כהן: קליטת רופאים.
<מוריס כהן: יש לנו כ-13 רופאים פה שלומדים.
<מוריס כהן: הם באיזה שהוא תהליך, בסופו של דבר הם משובצים בסוף בסורוקה, היות שכולנו יודעים את מצוקת הרופאים שקיימת בארץ ובייחוד בדרום, בסורוקה.
<מוריס כהן: שתי כיתות מסע.
<מוריס כהן: יש בערך כ-90 חניכים שמגיעים בשני מחזורים, מחזור שמתחיל בספטמבר ומסתיים ביולי ומחזור שמתחיל במרץ ומסתיים בדצמבר.
<מוריס כהן: אז כרגע קלטנו ממש, ממש מהתנור חם, 30 חניכים שהגיעו מחבר העמים.
<מוריס כהן: בסך הכול 90.
<מוריס כהן: הם תיירים לכל דבר, בסופו של תהליך הם עושים עלייה.
<מוריס כהן: אני רוצה לסבר את אוזנינו, בערך כ-100% עושים עלייה בסופו של תהליך.
<מוריס כהן: הייתי אומר 94%-95% נשארים.
<מוריס כהן: שתי כיתות תעסוקתיות, כמו שאמרתי לכם, שזה תל רן וכיתות עולות מתימן.
<מוריס כהן: כיתת עולות מתימן, זה מיועד לנשים בלבד.