GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אובלו סמעון: הרבה פעמים אני לא יכולה לקבל סיוע של לימודים, כי מכללת ספיר ומינהל הסטודנטים, לא תמיד יש מתרגלים שיכולים לעזור, אז סטארט אפ מכסה את העניין הזה.
<אובלו סמעון: עזרה בכל מיני עבודות סמינריון, ציון מעל 80.
<אובלו סמעון: יש העניין של הסתכלות, מה קורה בתכל'ס, כמה סטודנטים מצליחים, מה התפוקה.
<אובלו סמעון: זאת ההסתכלות, אבל הרבה פעמים אנחנו שוכחים את התהליך עצמו, על ההתפתחות של אותו סטודנט, כי בסוף אנחנו נהיה לבד.
<אובלו סמעון: יש כל כך הרבה ארגונים ועמותות שאמורים לעזור לקהילה האתיופית, אבל לא רואים את זה.
<אובלו סמעון: בעיניים שלי לא השתנה הרבה.
<אובלו סמעון: יכו להיות שאני לא יודעת את הנתונים, אבל התחושה היא שצריך לקחת את אותם ארגונים שקיימים, להסתכל על התהליך שהם עושים, לראות אם זה מתאים, ולתת להם את הפוש הזה, כי הארגונים האלה קיימים, אז חבל שהכסף הזה ילך לאיבוד.
<וונדו וובה: אני וונדו מירושלים.
<וונדו וובה: עברתי לבאר-שבע לפני ארבע שנים.
<וונדו וובה: עשיתי מכינה והתחלתי ללמוד לתואר חשמל ואלקטרוניקה שנה שלישית כבר.
<וונדו וובה: אני יודע שקיבלתי מסטארט אפ הרבה דברים.
<וונדו וובה: היום אני עובד בתור רכז ב"אחריי", ולוקח חבר'ה ממרכז קליטה, מחרוב בבאר-שבע, סטארט אפ להצלחה, שאנחנו עובדים אתם בגינה, ולהתאקלם בבאר-שבע, בתוך העיר, איך לפתח אותם.
<וונדו וובה: יש לי הורים שתומכים בי, אבל להגיע לבאר-שבע, לקבל את הרכזות - החלפתי כמעט את כל הרכזות, כי אני ארבע שנים בפרויקט.
<וונדו וובה: קיבלתי המון.
<וונדו וובה: הסדנאות - אני גר כבר ארבע שנים בבאר-שבע.
<וונדו וובה: היו סיורים בבאר-שבע שיצאתי לפני חודש וחצי, ויש דברים שלא ראיתי.
<וונדו וובה: זה פותח את העיניים.
<וונדו וובה: אני פה בזכות.
<וונדו וובה: בחרתי להיות פה, כי אף אחד לא חייב אותי.
<וונדו וובה: עצם העובדה שנותנים לי את ההזדמנות להצליח ולהתקדם ולקבל את הכלים כדי להצליח– היום ההצלחה שלי היא ההצלחה של האחים שלי, ואחר כך אני מסתכל על העדה ועל השכונה, שיכול להיות מודל לחיקוי לחבר'ה שמתבגרים.
<וונדו וובה: זה מה שאנחנו צריכים גם בעדה, ולהסתכל בגדול על החבר'ה, שיישארו עם הרגליים על הקרקע ושיהיו מודל לחיקוי.
<וונדו וובה: את זה סטארט אפ עושה טוב.
<וונדו וובה: לא שילמו לי, אני בא לייצג את מה שקיבלתי.
<וונדו וובה: אני רוצה לומר להם גם תודה רבה על מה שהם עושים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שבנושא הזה, אני עובד עם חיילים בודדים, ואהבתי את הרעיון.
יואל רזבוזוב: אני חושב שאתם צריכים לקחת קבוצה של חבר'ה, ותהליך ליווי אישי או קבוצה, הוא יעזור.
יואל רזבוזוב: אתם הניצוצות שצריכים לדחוף את כל העדה קדימה.
יואל רזבוזוב: העתיד בידיים שלכם.
יואל רזבוזוב: אני מבין שאחרי שאתה יוצא מהאוניברסיטה, ומתחיל לעבוד, ואין לך זמן, ואתה עסוק, ומשפחה ועבודה, אבל אני עדיין חושב שעליכם כל הכובד, על חבר'ה כמוכם, שהצלחתם והגעתם.
יואל רזבוזוב: אתם צריכים לדחוף את האחרים.
<אברהם גדמו: שמי אברהם.
<אברהם גדמו: אני רוצה לחלק את זה לשלושה חלקים: לנוער, לאחים שלנו, הסטודנטים והחברה.
<אברהם גדמו: יש לי אחים, אחותי התחילה במכינה, ולא היה לה הליווי הזה וכל מה שאנחנו מדברים.
<אברהם גדמו: היא אומרת: היא לא הצליחה לעבור את השלב של המכינה, כי לא היה לה הליווי.
<אברהם גדמו: אני במקור מהצפון.
<אברהם גדמו: התחתנתי, עברתי לגור בדרום.
<אברהם גדמו: אני מדבר אתה, מנסה לחזק אותה, אבל זה לא מספיק, כי ביום-יום אין מי שיהיה אתה, שיעזור לה.
<אברהם גדמו: זאת בחורה אחראית, רצינית, היו לה ציונים מאוד טובים, והיא לא הצליחה לטפס לשלב הבא.
<אברהם גדמו: מאוד קשה לראות את זה.
<אברהם גדמו: גם אחי סיים עכשיו בנח"ל קרבי, והוא עדיין לא נכנס למכינה, אבל כשיש הליווי של סטארט אפ, אחד לאחד, שאני יכול לטלפן לרכזת שלי, לומר לו: אני מתקשה, ובשיחה אחת נותנת לי פוש לכל השבוע, איך להתקדם ולהצליח.
<אברהם גדמו: טיפים.
<אברהם גדמו: גם הסדנאות, יש נו הכוח להתקדם, ולראות שאנחנו שווים בני שווים, מצליחים.
<אברהם גדמו: יש לנו עול על הכתפיים.
<אברהם גדמו: אנחנו כבר שלושים שנה בארץ, ורואים את הסחבת, את הקושי שלנו לבוא ולהצליח, בגלל שההורים שלנו באו ממדינות עולם שלישי ואין לנו הכלים הראשוניים שאז ורק עכשיו אנחנו מצליחים לאט-לאט לדשדש והצליח ולהרים את הראש.
<אברהם גדמו: יש לנו גוף שממש עוזר, כמובן, מינהל הסטודנטים, שזה דבר מבורך.
<אברהם גדמו: אנחנו בסוף רוצים להגיע לחברה מתוקנת.
<אברהם גדמו: אנחנו רוצים שהילדים שלי לא יצטרכו את זה, כי יהיה להם אבא חזק, סטודנט, עובד בהוראה, רוצה להוביל.
<אברהם גדמו: אני רוצה לתת לילד שלי את הכלים, את הכסף, לבוא, ושהוא יוכל בעצמו להתקדם באקדמיה, בחברה, בצבא, בחינוך.
<אברהם גדמו: פה בכנסת כמה שיותר ח"כים.
<אברהם גדמו: בכל מקום.
<אברהם גדמו: לבוא ולא לומר שאנחנו מסכנים, אלא לומר שזה אנחנו, החברה, עם ישראל, מדינת ישראל, אנחנו אחים אחידים.
<אברהם גדמו: אנחנו נכנסים לחג מתן תורה, שכולנו עמדנו במעמד הר סיני, איש אחד בלב אחד.
<אברהם גדמו: אנחנו חזקים, צריכים להיות יחד, לתרום אחד לשני.
<אברהם גדמו: לכן אנחנו פה, כדי לעזור.
<אברהם גדמו: סטארט אפ עושים את זה בצורה מאוד טובה, תומכת, עוזרת גם לנוער.
<אברהם גדמו: אנחנו רוצים שיראו שזה לא הר גבוה.
<אברהם גדמו: זה מעמד הר סיני.
<אברהם גדמו: אנחנו רוצים שיגיעו להר, לקצה.
<אברהם גדמו: שיראו שזה אפשרי, זה לא כזה נורא להגיע לאקדמיה, בעזרת השם.
<הנוק ארגה: (מדבר באנגלית) שמי הנוק, אני מאתיופיה.
<הנוק ארגה: יש לי בעיה לדבר בעברית.
<הנוק ארגה: סטארט אפ הוא הארגון הראשון שעזר לי בבעיה שניצבתי בפניה.
<הנוק ארגה: בכל מקום שאני הולך ורוצה לדבר, לא מבינים אותי, ויש לי בעיה קשה.
<הנוק ארגה: אחרי שפגשתי בסטארט אפ, כולם עוזרים לי.
<הנוק ארגה: אני פשוט אומר להם מה אני רוצה, והם עוזרים לי המון בכל מקום.
<הנוק ארגה: יש לי שעת פגישה כל שבוע, שהם נותנים לי שיעור עברית.
<הנוק ארגה: כולם שמחים לעזור לי.
<הנוק ארגה: הם כמו משפחה בשבילי, ממש משפחה.
<הנוק ארגה: הם עוזרים לי בכל מצב אפשרי, ואני מלא תודה להם.
<הנוק ארגה: המשאלה שלי היא שסטארט אפ יתרחבו, ויהיה ארגון גדול ומטרה, הרבה אנשים כמוני שצריכים עזרה אמתית.
<הנוק ארגה: הייתי במינהל הסטודנטים, ואני לא באתי בעלייה אלא עם המשפחה, ומינהל הסטודנטים אמרו לי: אתם לא במערכת.
<הנוק ארגה: שאלתי: מה זה אומר?
<הנוק ארגה: ענו לי- - - חייכתי, אבל הם לא עזרו לי לפתור את בעיותיי.
<הנוק ארגה: סטארט אפ ממש קיבלו אותי ועזרו לי בדרכים רבות.
<הנוק ארגה: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרנו, אין כמו ליווי אישי, אבל נדבר על זה.
<טלי ריינברג שחורי: שלום, שמי טלי ריינברג שחורי.
<טלי ריינברג שחורי: אני מנהלת מרכז סטארט אפ.
<טלי ריינברג שחורי: אני מלווה את התוכנית הזאת מתחילתה.
<טלי ריינברג שחורי: חשוב לי להגיד, כדי לסכם את המסר המרכזי שלנו בסופו של דבר.
<טלי ריינברג שחורי: אנחנו נהנים משך שמונה שנים מתמיכת תורמים, מכספי פילנתרופיה.
<טלי ריינברג שחורי: שמונה שנים במגזר השלישי ליהנות מכספים של תורם זה באמת משהו לא רגיל.
<טלי ריינברג שחורי: זה נתן לנו זכות לעשות את הדברים שהם אולי לא רגילים, ולהתנסות ולהסתכן ולייצר מודל שבעינינו מצליח.
<טלי ריינברג שחורי: סטארט אפ הוא ארגון שהוא הכלאה, נתמך על-ידי משרד הממשלה, אם זה משרד נגב וגליל, משרד קליטת עלייה, כמובן, משרד הביטחון.
<טלי ריינברג שחורי: בעצם אנחנו תמיד בדעה של ליצור את שיתופי הפעולה, ולייצר קשרים דו-צדדיים.
<טלי ריינברג שחורי: זה המסר שאנחנו באים אתו היום.
<טלי ריינברג שחורי: אנחנו אומרים: יש לנו תוכנית מצליחה שמונה שנים.
<טלי ריינברג שחורי: אנחנו רוצים לראות יחד אתכם, איך אנחנו הופכים את זה יחד למשהו גדול יותר, איך אנחנו מאגמים את המשאבים ביחד, ומפיצים את ההצלחה הזאת גם ברחבי אזור הדרום, ובשלב הבא ברחבי הארץ.
<דנה צוער: יש היום התהליך של דרך חדשה, שמוביל משרד הקליטה, שמחפשים מודלים שמצליחים.
<דנה צוער: לצערנו, זה עוד לא דן בהשכלה גבוהה.
<דנה צוער: הגענו לישיבות שדנות בחינוך, וזה דן בחינוך לגיל הרך.
<דנה צוער: נשמח להגיע ולהגיד את הדברים שלנו, אבל בשורה התחתונה, יש לנו מודל מצליח.
<דנה צוער: יש לנו התשתיות, יש לנו קהל היעד.
<דנה צוער: אנחנו צריכים סיוע תקציבי כדי להגדיל את התוכנית, כדי להביא אותו לרמה אזורית, כדי לגייס אלינו ולאתר את כל הצעירים בדרום – קריית מלאכי, קריית גת, אשקלון, אשדוד.
<דנה צוער: נשמח לאתר אותם, ולהביא אותם לעולם להשכלה הגבוהה, כי זה המנוף לשינוי, כפי שאתם רואים כאן, ואחר כך לעולם התעסוקה.
יואל רזבוזוב: נציגי הארגונים.
<וונדה אקלה: בנושא אין מחלוקת.
<וונדה אקלה: אני רוצה לתת תמיכה, כי זה נושא חשוב.
<וונדה אקלה: מינהל הסטודנטים, שזה גם אנחנו, כשהתחלנו ללמוד בשנות ה-80', זה הבסיס.
<וונדה אקלה: אחת הבעיות שהיו זה התקציבים הנוספים, הכסף הנוסף, כי אין למשפחות.
<וונדה אקלה: המשפחות לא יכולות לתמוך מהבחינה הזאת.
<וונדה אקלה: אם אנחנו מסתכלים על החינוך, ההוצאות הן גבוהות.
<וונדה אקלה: אפילו הצילומים, לצלם חומר ולקנות ספרים, הכסף שיוצא משם, זה לא סכום קטן.
<וונדה אקלה: מעבר לזה, גם היו אוניברסיטאות, למשל בחיפה וגם בבר-אילן, הם גם עסקו בתחומים כאלה.
<וונדה אקלה: לכן כאן כדאי, ללמוד מהניסיונות של אחרים כדי למקסם את התוצאה ולשפר.
<וונדה אקלה: לגבי המשפחות, יש להם נכונות לעזור לילדים שלהם, אבל האמצעים הכלכליים שלהם הם דלים, והם לא יכולים לתמוך כפי שהם רוצים.
<וונדה אקלה: לכן נושא התמיכה הכספית הוא חשוב.
<וונדה אקלה: לגבי הפסיכומטרי, זה המחסום הראשון למי שרוצה להיכנס.
<וונדה אקלה: לכן אולי לתת דגש על הדברים האלה.
<וונדה אקלה: הנושא הזה כל הזמן עולה, אולי אפילו לבטל אותו.
<וונדה אקלה: צריך להדגיש את העניין.
<וונדה אקלה: למשל, הוא בא מאתיופיה, ודיבר אנגלית.
<וונדה אקלה: אנשים שהיו באתיופיה גם למדו.
<וונדה אקלה: במשפחה שלי היו תשע נפשות, וההורים שלי היו בכפר, אבל היתה להם מודעות.
<וונדה אקלה: לכן תשעה ילדים - חמישה בעלי תואר שני, וארבעה בעלי תואר ראשון.
<וונדה אקלה: הכול אפשרי.
<וונדה אקלה: אבל אם תהיה תמיכה מסוימת, נשנה את המצב, והנושא הוא חשוב.
<וונדה אקלה: ככל שנשקיע בדברים האלה, שזה כל התופעות השליליות של מה שקורה בחברה, אנחנו נוכל להתמודד אתן.
<וונדה אקלה: אם לא נשקיע בזה, זה יעלה לנו יותר כסף.
<וונדה אקלה: לכן הכסף לא צריך להיות מניעה, לקדם את הנושא הזה.
<וונדה אקלה: אני מברך את העוסקים בתחום הזה.
<אמיר תואבה: שלום, אני אמיר, מנהל האגף לקליטת עולי אתיופיה.
<אמיר תואבה: כמי שרואה את כל התמונה בכל הרבדים של הקהילה, אחת הסוגיות שצריך להתמודד אתן זה אחוז המובטלים בקרב הקהילה, שהם אקדמאיים.
<אמיר תואבה: מכאן אני רוצה לגזור ולומר את חשיבות התוכנית הזאת.
<אמיר תואבה: כמוך, שהייתי אתך בבאר-שבע בסיור ועדת העלייה והקליטה, כשבאתי התלהבתי, ונפגשתי עם הצוות הנפלא הזה, מכאן שראיתי שהתמונה, שיכולה לצמצם את תופעות האבטלה בקרב הקהילה, זה נושא הליווי הצמוד והמעטפת, שמבטיחה השתלבות בשוק העבודה.
<אמיר תואבה: אני חושב שכולנו פה אחד, וכולנו נוגעים בדבר.
<אמיר תואבה: איציק אוחנה נמצא פה, מנהל אגף הצעירים במשרד הקליטה, ויחד אתו צריך לראות איך חלקים מהתוכנית הזאת או כולה ללמוד.
<אמיר תואבה: אי-אפשר להתווכח עם תוצאות והצלחות.
<אמיר תואבה: יש פה עובדה אחת: יש הצלחות מסחררות בהשוואה לבוגרים אחרים.
<אמיר תואבה: לכן, לעניות דעתי, צריך לקחת את המודל הזה, לבחון אותו, ללמוד אותו, וליישם אותו הלכה למעשה, כי, כפי שאמר פה חברי וונדו וובה, אפשר למנוע את התופעות האלה.
<אמיר תואבה: מצד אחד, יש בוגרי תואר ראשון ותואר שני, לא חסרים.
<אמיר תואבה: מצד שני, החבר'ה האלה יוצאים מתוסכלים, ואז לנושא הזה יש השלכה חברתית קהילתית לבוגרים, לילדים שעולים ארצה – הנה, אח שלי בוגר תואר ראשון או תואר שני אבל יושב בבית, או הוא מאבטח או נמצא בעבודה לא הולמת.
<אמיר תואבה: לכן התוכנית הזאת, הייחודיות שלה, מבחינתי, זה הנושא של ליווי המעטפת והגב הכלכלי וההעצמה האישית שמעניקה התוכנית הזאת.
<אמיר תואבה: היא ייחודית במינה.
<אמיר תואבה: לכן אני מברך על התוכנית הזאת, ומציע שכל אנשי המקצוע יישבו, וניצור שולחן, ונוציא את זה לפועל מהר ככל הניתן.
<אמיר תואבה: תודה.
יואל רזבוזוב: בבקשה, חנה.
<חנה לגסה: שלום, אני חנה מהאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.
<חנה לגסה: אני גם מברכת על התוכנית הזאת, שהיא תוכנית טובה.
<חנה לגסה: אנחנו מסכימים שהשכלה חשובה להצלחה.
<חנה לגסה: יחד עם זאת, היא אמרה ששני-שלישים מהסטודנטים הם עולים.
<חנה לגסה: נכון?
<אורנה הורביץ: לא, בכלל, הצעירים.
<אורנה הורביץ: כשני-שלישים מהצעירים הם עולים, ושליש נולדו בארץ.
<חנה לגסה: בכל מקרה, יש המל"ג, שאחראי על פיתוח תוכניות.
<חנה לגסה: יש להם תוכניות לאוכלוסיות מוחלשות, למיעוטים ולחרדים.
יואל רזבוזוב: יושב לשמאלך נציג מל"ג.
<חנה לגסה: אנחנו לא מבינים למה המל"ג לא אחראי לפיתוח של התוכנית הזאת, של ההנגשה של ההשכלה הגבוהה לצעירים יוצאי אתיופיה.
יואל רזבוזוב: לכן אנחנו מקיימים את הדיון הזה, כדי לאסוף את כל גופים הרלוונטיים ולראות איך אנחנו דוחפים תוכנית שעובדת.
<דפני מושיוב: דפני מושיוב, משרד הרווחה.
<דפני מושיוב: אני רוצה להוסיף עוד נדבך למה שצוין כאן.
<דפני מושיוב: האנשים והצעירים שלא הצליחו להגיע לשולחן, שאתם יושבים סביבו, הם אותם צעירים שאנחנו פגשנו כן בקריית מלאכי במסגרת דווקא פרויקט חומש, שעבדנו עם בני ה-25-18.
<דפני מושיוב: גילינו אוכלוסייה – לא כולה, חלקה – של בוגרי תיכונים, עם בגרויות מדהימות ומצטייני רמטכ"ל ונשיא.
<דפני מושיוב: אחת הסיבות שהם לא הגיעו, לא לתוכנית שלכם ולא למכינה ולא לאקדמיה – מפני שהם דואגים להורים שלהם.
<דפני מושיוב: הם יוצאים לעבודה אחרי הצבא, ועובדים 13 ו-14 שעות, והם חושבים שתוך שלוש-ארבע שנים הם יסייעו להורים שלהם, שהם רובם הורים עם מחלות כרוניות, מבוגרים יותר, כפי שאמרתם, משפחות ברוכות ילדים, ומתוך אחריות ודאגה להורים.
<דפני מושיוב: אני חושבת שאולי צריך להאיר זרקור, כמו אגב בנושא הצבא, לאותם הורים, שהצעירים דואגים להם במלוא האחריות, ואיך למצוא תקציב, אם זה מביטוח לאומי או מהפרויקטים המיוחדים של ביטוח לאומי, שתינתן גם מלגת מחיה להורים של אותם ילדים לומדים, לומדים כמוכם.
<דפני מושיוב: אני חושבת שצריך גם להסתכל על האוכלוסייה בראייה דיפרנציאלית.
<דפני מושיוב: לא כולם דומים, לא כולם צריכים אותו סל, ויעזור גם לרווח את השורות, ולראות את השונות מקרב האוכלוסייה, ולתת סלים שונים לכל אחד לפי צרכיו.
<דפני מושיוב: תודה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שאנחנו צריכים לקחת את מכלול הדברים.
יואל רזבוזוב: יש פה הרבה בעיות; זאת לא בעיה אחת כוללת לכולם, ואז לראות איך אנחנו מגייסים את כל המשרדים כדי לעזור ולדחוף.
יואל רזבוזוב: אסף דיין, המשרד לפיתוח הנגב והגליל, בבקשה.
<אסף דיין: כמה דברים.
<אסף דיין: מהניסיון של המשרד, של הרשויות לפיתוח הנגב והגליל ושיקופים שאנחנו עובדים אתם, יש פרויקטים שמצליחים ויש פרויקטים שמצליחים פחות.
<אסף דיין: אנחנו משקיעים יחד עם הרשויות ועם כל הגופים הקשורים הרבה מאוד תקציבים לקידום האוכלוסייה, גם בנושאים של תעסוקה, בנושאים של השכלה גבוהה ונושאים נוספים.
<אסף דיין: אני חושב שברגע שיש לנו כאן מודל שמצליח, ומצליח בגלל המשאבים הגדולים שמושקעים בו, ובגלל המענה המקיף שהוא נותן, החל מהכניסה או ההכוונה להשכלה גבוהה וכלה במציאת תעסוקה הולמת, אני חושב שצריך לקחת את המודל הזה, ולשכפל אותו.
<אסף דיין: יש לנו בגליל מספר מוקדי אוכלוסייה שיכולים להיות רלוונטיים, כמו בצפת, בנהרייה, במקומות אחרים.
<אסף דיין: אני חושב שלקחת את המודל, ולנסות להפעיל פילוט שלו או התחלה שלו גם במקומות נוספים, זה מה שמצופה מאתנו כדי באמת להצליח ולהשיג את התוצאות.
<אסף דיין: זה מה שמעניין בשורה התחתונה, להשיג את התוצאות.
יואל רזבוזוב: נציג מל"ג.
<אורנן פודם: במסגרת התהליך שמשרד הקליטה מוביל, של דרך חדשה, התחלנו אני בשיתוף מירי ממינהל הסטודנטים, לתכלל את המושב של ההשכלה הגבוהה, כי ראינו שאין מספיק המקום הראוי של זה במושב של משרד החינוך.
<אורנן פודם: אני מקווה שמחר יישלחו הזמנות לגורמים הרלוונטיים לפגישה שככל הנראה, תהיה ב-16 בחודש, בעוד עשרה ימים.
<אורנן פודם: זו אחת הדוגמאות שצריכה לעלות שם על השולחן בתור מסגרת שהצליחה, ולהרחיב אותה וליישם אותה.
<אורנן פודם: זה תהליך שלדעתי, ייקח את הזמן, כי צריך לעשות תהליך רציני כמו התהליך שמשרד הקליטה מוביל.
<אורנן פודם: חוץ מזה, מינהל הסטודנטים כיום הוא הגוף – אני לא יודע אם זה מסיבה היסטורית או מסיבה אחרת, הוא הגוף שנותן היום את המענה להנגשת ההשכלה הגבוהה ליוצאי אתיופיה.
<חנה לגסה: לעולים חדשים.
<אורנן פודם: גם לילידי הארץ.
<חנה לגסה: גרוע מאוד שאנחנו עדיין- - -
יואל רזבוזוב: שוב, חברים, לא נבוא בטענות.
יואל רזבוזוב: יש גוף שמתקצב, הוא גוף טוב.
יואל רזבוזוב: תמיד אפשר להתלונן.
יואל רזבוזוב: אני פחות אוהב, תקצבנו את זה, רוצים לתקצב את זה עוד.
<חנה לגסה: אנחנו כבר לא עולים חדשים.
<חנה לגסה: אנחנו ותיקים.
יואל רזבוזוב: זה לא משנה.
יואל רזבוזוב: אני לא נכנס פה לניואנסים, מי עולה חדש, מי עולה ישן או מי בן עולה.
יואל רזבוזוב: יש לנו הרבה הגדרות.
<חנה לגסה: אבל אי-אפשר להשאיר אותנו עולים חדשים כל החיים ולתת לנו מסגרות שמיועדות רק לעולים חדשים בכל מסגרת, אם זה בהשכלה גבוהה או בגיל הרך.
יואל רזבוזוב: אני מסכים לכל מילה, אבל אני לא נכנס כאן לניואנסים האלה.
יואל רזבוזוב: המטרה שלנו היא לעזור ולשלב ולתת כמה שיותר, ולמקד את הכסף כמו שצריך.
<אורנן פודם: חוץ מזה, גם דרך המכינות אנחנו פועלים למעטפת יוצאי אתיופיה.
<אורנן פודם: קשה לי לשמוע שתלמיד מכינה ולא מקבל תמיכה, כי זאת אוכלוסייה שמקבלת מעטפת מאוד מקיפה, ואם במכינה מסוימת זה לא ניתן, זה חבל מאוד, כי המשאבים קיימים שם.
<אורנן פודם: חוץ מזה, אנחנו עובדים בתוך הסטארט אפ דרך תוכנית הישגים, תוכנית שעובדת ב-33 ישובים.
<אורנן פודם: יש רכזת שהמטרה שלה היא לתת ייעוצים להשכלה גבוהה, שזה פועל בתוך הסטארט אפ ובתוך עוד 32 ישובים ברחבי הארץ; לאו דווקא יוצאי אתיופיה אלא בכלל בפריפריה.
<אורנן פודם: אני חושב שכל הנקודות שהעלית ראויות לדיון המקיף והרציני מאוד שמשרד הקליטה מוביל במסגרת דרך חדשה, שאני מקווה שנראה תוצאות.
יואל רזבוזוב: איציק, בבקשה.
<איציק אוחנה: אל"ף, אני שמח.
<איציק אוחנה: אתם מוזמנים לשולחנות העגולים.
<איציק אוחנה: זה המקום שבראייה הוליסטית וכוללת על המדוכה, לא רק לימודי ההשכלה הגבוהה, אלא אנחנו לוקחים ברצף את כל המקטעים שאנחנו חייבים לנתח אותם, ואנחנו מבינים מהר שעצם העיסוק בהכנה לקראת השירות, צו ראשון, ההכנה, כל המעטפת, כמובן, התיכונים ומההתחלה, כל הרצף הזה בטיפול נכון ויסודי, אנחנו מובילים את הרכבת לכיוון הנכון, כדי שהיא תיסע על הפסים ולא תרד חלילה בשום מקטע מהם.
<איציק אוחנה: יש הרבה אסכולות, שאומרים: למה אתם צריכים ילידי הארץ, לתמוך בהם?
<איציק אוחנה: מספיק חזקים, קפלו תקציבים.
<איציק אוחנה: אנחנו לא שם.
<איציק אוחנה: עדיין המשרד תקף ועומד בעניין הזה.
<איציק אוחנה: נראה מה יגידו השולחנות העגולים, אבל כשאני שומע אותם, ואני שומע גם את החבר'ה במכינות, בפתיחה ובליווי, אני יותר ויותר מתחזק שאסור לנו בשלב הזה עדיין לנוח על זרי הדפנה או להוריד את הרגל מהגז בתחום הזה, וכן לחזק אותם.
<איציק אוחנה: אני מברך כל גוף שעושה תוכנית כזו של ליווי.
<איציק אוחנה: משרדי ממשלה יודעים לטפל בהיקף או בתחום מסוים רחב, ולדעת למצות אותו גם תקציבית וגם תהליכית.
<איציק אוחנה: אין ספק שאנחנו תמיד צריכים את אותם גופים שיודעים לעשות את הליווי הפרטני וההכוונה הפרטנית ברצף, למרות שיש לנו לא מעט מקטעים שאנחנו גם מטפלים פרטנית, אבל לא באותו אופן.
<איציק אוחנה: אני חושב שהיושב-ראש כאן צריך לעסוק, וזה גם על המדוכה בהיבט של השולחנות העגולים, בנושא של ההעצמה, חיזוק הנוער והכוונה, וגם להראות דוגמאות למצוינות ופריצת דרך, וכל הזמן לא להישען אחורה רק על לגרוף תקציבים וכאלה, כאילו בהיבט של נתמכים.
<איציק אוחנה: לשם אנחנו מכוונים.
<איציק אוחנה: נכון שכל הארגונים יחד עם משרדי הממשלה נעשה את זה.
<איציק אוחנה: אנחנו עוסקים במכינות והכנות, גם ללימודים האקדמיים, גם לקראת השירות הצבאי, מובנות שאנחנו משקיעים בהן הון תועפות, וגם בהכנה לקראת שחרור, שעיקרם גם אותם מכינות ויציאה ללימודים הגבוהים, ולא רק; גם ללימודי הנדסה, הנדסאים וכל התחומים, שנכון, ואנחנו עוסקים בזה גם בהיבט של הניתוח, לנתב את אותם אנשים בלי לפגוע בכבודם וברצונם של אנשים, ולא לקבוע להם, אבל לתת להם ייעוץ, שאם אני יודע לנתב אותם ללימודים מסוימים, שהרצף בחיבור לרצף התעסוקתי מייד אחריו לעבודה הולמת וכו', זה winwin.
<איציק אוחנה: ומדעים מסוימים ואין להם ביקושים, לפחות נגיד את זה.
<איציק אוחנה: ירצה האדם ללכת – מצוין.
<חנה לגסה: תסמוך עליהם שהם יודעים לבחור לבד.
<איציק אוחנה: יש גם כאלה שמסיימים בגיל 21 את הלימודים, ואני סומך עליהם בעיניים עצומות, אבל הייתי רוצה מאוד שייתנו לי את הייעוץ וההכוונה.
<איציק אוחנה: זה לא סותר.
<איציק אוחנה: הם ילדים בוגרים.
<איציק אוחנה: אנחנו גם הולכים למהלך במשרד של מעבר, ואסף יושב פה, של מרכזי הצעירים, כפלטפורמה, כמנוף רשותי ואיגום של כל מיני גורמים.
<איציק אוחנה: אנחנו במשרד מתכוונים גם לשים משאבים למרכזי צעירים, להרחבתם במרכז הארץ.
<איציק אוחנה: זו האינטגרציה והחיבור בהיבטים של ייעוץ, הכוונה, גם בפן התעסוקתי, גם הלימודים הגבוהים, גם לקראת ותוך כדי שחרור מצה"ל וגם בליווי.
<איציק אוחנה: זה פן מקיף שייתן עוד מענה.
<איציק אוחנה: אולי תוכנית כזו, אם נוכל לשעתק אותה, אין לי ספק שזה יעזור.
<איציק אוחנה: אני מודה, אני מכיר את התוכנית כמכלול; חסר לי כאן, אני קורא לזה המספרים האמפיריים, בהיבט של ניתוח של מדדים וביצועים בפועל כדי לראות דה פקטו, האם המספר הזה – אני לא מדבר על הליווי; אין לי ספק שהליווי הפרטני זה ה"וואוו", אבל אין לי ספק שחלקו הגדול של אותם אלה שהגיעו אליכם לטובת לימודים אקדמאיים, בלי לנבא אחוזים, חלקם הגדול, מתוך המענה של המינהל, שנותן גם את הלימודים וגם את דמי הקיום כדי להצליח ולהחזיק את עצמך, אין לי ספק שחלקם הגדול היו מגיעים, אבל זה לא העניין.
<איציק אוחנה: היושב-ראש, חסר לי פה משרד התמ"ת בהיבט של הרצף של מרכזי ההכוונה והיישום התעסוקתי.
<איציק אוחנה: היו אמורים לקום מרכזי הכוון לטובת יוצאי אתיופיה, שייתנו את המענה בדיוק בשביל הרצף הזה.
<איציק אוחנה: מאוד חסר, וצריך לראות מה קורה עם זה, כי זה, לדעתי, פספוס.
יואל רזבוזוב: נפנה היום למנכ"ל משרד הכלכלה.
<איציק אוחנה: לגבי הנתונים, 2,300 יוצאי אתיופי סטודנטים במינהל.
<דנה צוער: כולל במכינות.
<איציק אוחנה: לא.
<איציק אוחנה: בלי מכינות.
<איציק אוחנה: 100 אחוז מתמחים – לא 80 ולא 70, כלומר כל הרוצה והעונה לקריטריונים, והרחבנו אותם, ואתה מכיר את זה.
<איציק אוחנה: סדר גודל של בין 55 ל-60 אש"ח לסטודנט, בין אם זה תואר ראשון, לשנה.
<איציק אוחנה: 30 אחוז מתוכם, כפי שאמרת, ילידי הארץ, והרחבת טווח הגילאים.
<איציק אוחנה: עשינו גם הרחבה של טווח הגילאים בהיבטים של הזכאות לתואר ראשון ותואר שני.
<איציק אוחנה: היום הלומדים לתואר ראשון עולים, כידוע, ל-30, וליוצאי אתיופיה גיל 40.
<איציק אוחנה: אני מדבר על תואר שני.
<איציק אוחנה: חבר'ה, זה לא בטל בששים, וכל דבר כזה גוזר השלכות תקציביות.
<מאיה שריר: אתם היטבתם מאוד לתאר את התוכנית, וכנראה שתוכניות מצליחות, יש להן מרכיבים דומים, והליווי האישי והליווי לתוך תעסוקה, התוכנית כבר הוצגה, תוכנית של סמינר הקיבוצים כאן בוועדה.
<מאיה שריר: יש במספר מכללות להכשרת מורים תוכניות כאלה, גם לתואר שני לייעוץ בחינוך בבתי ספר.
<מאיה שריר: התוכניות האלה ממומנות על-ידי משרד החינוך במסגרת תוכנית החומש.
<מאיה שריר: כפי שכבר נאמר כאן, רציתי להזמין אתכם למהלך של הדרך החדשה, השולחנות העגולים.
<מאיה שריר: הבטחנו ששם הכול יעלה על השולחן.
<מאיה שריר: זה המקום להחליט, אילו תוכניות טובות ותקבלנה מימון ושדרוג, מה צריך לשנות אולי, כפי ששמענו את חנה, האם כן לילידי הארץ או לא לילידי הארץ.
<מאיה שריר: כל הסוגיות האלה נדונות שם על השולחנות.
<מגי קורן: אני רוצה להוסיף כמה נתונים על המכינות הקדם אקדמיות, משום שהוזכרו.
<מגי קורן: המכינות הקדם אקדמיות ממומנות על-ידי שלושה גופים: המל"ג, הקרן לחיילים משוחררים ומשרד החינוך.
<מגי קורן: במכינות עולי אתיופיה מקבלים סיוע מיוחד, שאף לומד לא מקבל אותם, המעטפת לעולי אתיופיה, מלגת שכר לימוד ומלגת קיום במשרד הביטחון של 150 אחוז.
<מגי קורן: עלות סטודנט במכינות היא כ-30 אלף ₪, עם מלגת קיום.
<מגי קורן: ללא מלגת קיום כ-20 אלף ש"לח.
<מגי קורן: לומדים כ-900 סטודנטים השנה.
<מגי קורן: האחוזים של הנשירה די זהים לאחוזים של כלל האוכלוסייה, מה גם שהיום הנתונים, שלא מגיעים להשכלה גבוהה, יש להם סיבות רבות ומגוונות, שלא ייחודיות רק לעולי אתיופיה; הן ייחודיות בכלל למצב של ההשכלה הגבוהה והתעסוקה היום, שמסיימים ולא תמיד יש תעסוקה.
<מגי קורן: זה לא המקרה של עולי אתיופיה גם במכינות.
<מגי קורן: מעבר לכך, הם מקבלים רכז שמלווה אותם במכינה, והצטערתי לשמוע מה שאמרת.
<מגי קורן: מעל 30 סטודנטים יש רכז.
<מגי קורן: בנוסף, יש לנו זכיין, שמחויב להעסיק רכז מיוחד לעולי אתיופיה בכל הארץ, כך שזו באמת השקעה מאוד גדולה.
<מגי קורן: לגבי התוכנית שלכם, אני מצטרפת לעניין של ליווי אישי.
<מגי קורן: מוכיח את עצמו, ואנחנו עושים את זה במכינות, בתוכניות ייחודיות.
<מגי קורן: כשיש ליווי, יש הצלחה.
<מגי קורן: יחד עם זאת, אני חושבת שהמקום שהציעו בדרך חדשה, התוכנית, כפי שהוצגה, הייתי בודקת את הלימודים לעומק.
<מגי קורן: יכול להיות שאותם לומדים מטופלים על-ידינו במקביל, והמשאבים הולכים על אותו לומד.
<מגי קורן: זה דבר שצריך לבחון אותו, מה גם שמתוך הצעה של 3 מיליון, מיליון ₪ על כוח אדם, נראה לי מיותר ובזבוז משאבים, ולכן צריך לחשוב גם על הנושא הזה כשמטפלים.
<טלי ריינברג שחורי: ההערכה שלנו לגבי עלות תקציב התוכנית, כפי שהיא היום, שכוללת מגוון של מרכיבים- - -
<מגי קורן: זה חשוב, אבל צריך לבחון הכול בצורה מקיפה.
<אורית מור סלע: ברשותכם, אני רוצה עוד כמה נקודות לדיון.
<אורית מור סלע: אחת, אם דיברנו על מה שחסר פה, בשולחן הזה חסרים המוסדות להשכלה, שבעצם העבודה מתקיימת שם.
<אורית מור סלע: אני חושבת שאחד הדברים המאוד בולטים בטיפול בסטודנטים יוצאי אתיופיה זה התגייסות מדהימה.
<אורית מור סלע: משרדי ממשלה, זה כאילו מובן מאליו, אבל של עמותות וקרנות וגופים ותורמים ופילנתרופים בארץ ובחו"ל.
<אורית מור סלע: דבר שנפלא, שאני לא בטוחה שקרה למגדר, קבוצה אחרים, וצריך לנצל את זה, כי הכפל לא עושה טוב.
<אורית מור סלע: הכפל עושה בזבוז משאבים, ועושה כיוונים לא תמיד מועילים לעניין.
<אורית מור סלע: אני חושבת שגם המוסדות שעובדים עם סטארט אפ, גם לעמותות בבאר-שבע, יש מקורות נוספים לסיוע.
<אורית מור סלע: גם הם נותנים תמיכה, גם אנחנו נותנים תמיכה.
<אורית מור סלע: שיעורי עזר, סדנאות, כל מה שהם נותנים - אסור שיהיה פה כפל, זה בזבוז ולא נכון.
<אורית מור סלע: אולי בדרך גם נופלים אחרים, שמרוב מוסדות אנחנו לא רואים אותם.
<אורית מור סלע: אני ממש קוראת, גם בשולחן העגולים, שנגיע לזה.
יואל רזבוזוב: חשוב להעלות את זה בשולחנות העגולים, שלכל אחד תהיה האחריות שלו.
<אורית מור סלע: אם היית שומע את המוסדות להשכלה, לפחות אותם בבאר-שבע, היית שומע את מקורות הסיוע ומה הם מעמידים לרשות הסטודנטים בנוסף, אתנו, אתכם, בלעדינו.
<אורית מור סלע: קצת צריך לעשות סדר בעניין.
<אורית מור סלע: אני רוצה לציין שמינהל הסטודנטים זה לא רק מלגות ולא רק מלגות קיום; מינהל הסטודנטים זה מערך תמיכה.
<אורית מור סלע: לא 1 ל-40, זה נכון.
<אורית מור סלע: 1 ל-40 זה יפה, זה "וואוו".
<אורית מור סלע: אבל יש לנו עובדים סוציאליים, יש לנו מערך של סעד נפשי, כשצריך.
<אורית מור סלע: יש לנו מערך מדריכים וסדנאות ורכזים.
<אורית מור סלע: כשזה לא עובד בתיאום, אנחנו מפספסים, וחבל.
<אורית מור סלע: ונקודה אחרונה, אנחנו רואים בהחלט עלייה במספר יוצאי אתיופיה שבאים מהתיכונים עם נתוני פתיחה הרבה יותר גבוהים, עם בגרויות טובות, עם יכולות גבוהות.
<אורית מור סלע: חלקם אולי צריכים את התמיכה, אבל לא את המעטפת הכל כך מחבקת.
<אורית מור סלע: יש חזקים בקהילה, וזה נהדר, ואנחנו צריכים לומר את זה.
<טלי ריינברג שחורי: לנו חשוב שבתוכנית שלנו יהיה תמהיל, שגם חבר'ה חזקים יקבלו את התמיכה ויעזרו להוביל דווקא חבר'ה שמתקשים בתוכנית.
<טלי ריינברג שחורי: מינהל הסטודנטים, בכל מקום שאנחנו יכולים אנחנו עושים שיתופי פעולה כדי לאגם את המשאבים.