GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<טלי דג'ין: מאוד כיף להשתתף בכנסים כאלה שכל אישה מספרת את הסיפור שלה.
<טלי דג'ין: אני יוצאת ממפגשים כאלה עם המון השראה וכוח ובאמת השמיים הם הגבול.
<טלי דג'ין: עליתי מאתיופיה בגיל 10 בשנת 1991 במסגרת "מבצע שלמה".
<טלי דג'ין: בוגרת תואר ראשון במשפטים ממכללת קריית אונו ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
<טלי דג'ין: אני עורכת דין חמש שנים.
<טלי דג'ין: היום אני מנהלת את המחלקה המשפטית של עמותת "טבקה" – עמותה שנותנת סיוע משפטי ליוצאי אתיופיה.
<טלי דג'ין: במסגרת תפקידי, בקצרה, עוברות תחתיי בנות שירות לאומי, סטודנטים למשפטים שהם ממש בתחילת דרכם.
<טלי דג'ין: אני רואה בתפקידי משימה ממדרגה ראשונה להראות להם שאפשר להגיע גבוה, שהם בדרך הנכונה ומשם יש רק לאן לשאוף.
<טלי דג'ין: כשאני מגיעה לדיונים בנושאים הקשורים לקהילה לכנסת או לבתי משפט או לבתי דין לעבודה אני מאוד משתדלת לחשוף את הקהילה, את התרבות וכמה שצריך לגלות רגישות לאחר ולשונה ולקבל את הדברים בפתיחות.
<טלי דג'ין: בכנסת להביע את עמדתה של הקהילה בכל מה שקשור אליה בין אם זה בדיונים שקשורים למעמד האישה שבמסגרתם אנחנו מקיימים הרצאות להעצמת האישה.
<טלי דג'ין: אני מאמינה שלימודי המשפטים נתנו לי המון כוח גם כלי לשינוי חברתי ותפיסתי.
<טלי דג'ין: אני חושבת שאפשר לנצל את זה ומתוך כך בחרתי לעבוד ב"טבקה" כדי להעניק כלים ולתרום לקהילה בדברים שלקחתי על עצמי וקרובים אלי.
<טלי דג'ין: כילדה עולה חדשה, פעמים רבות את משמשת פה להורים שלך וזה מאוד מצמיח אותך למעלה.
<טלי דג'ין: כשאני יושבת במשרד ומגיעים אלי פונים הם מרגישים תחושת גאווה, הם אומרים 'יש הצלחות כאלה, גם הילדים שלנו יכולים להיות עורכי דין ולשבת כמוך ולשרת הקהילה'.
<טלי דג'ין: בשבילי זה הסיפוק הכי גדול שאני יכולה לקבל מהעבודה הזאת.
<טלי דג'ין: שנעלה ונצליח.
<טלי דג'ין: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: בבקשה אוליסיה מושקוביץ עורכת דין נוספת.
<אוליסיה מושקוביץ: שלום לכולם.
<אוליסיה מושקוביץ: אני בת 33.
<אוליסיה מושקוביץ: אני פחות מ-10 שנים בארץ.
<אוליסיה מושקוביץ: עם זאת, לדעתי, הצלחתי להשיג הרבה דברים.
<אוליסיה מושקוביץ: אני בעלת תואר שני בעריכת דין ותואר שני במדעי המדינה ותקשורת פוליטית.
<אוליסיה מושקוביץ: היום אני עורכת דין עצמאית, אימא לשני ילדים מקסימים.
<אוליסיה מושקוביץ: בשלב מסוים התחלתי להרגיש שאני כן יודעת וכן רוצה ויש לי את האפשרות לתרום יותר לחברה מאשר להיות רק עורכת דין מוצלחת, להיות יותר מעורך דין.
<אוליסיה מושקוביץ: נכנסתי לפוליטיקה המקומית.
<אוליסיה מושקוביץ: אני מראשון לציון והיום אני נמצאת במספר ועדות כמו: קידום האישה, תרבות, בריאות הציבור – שייך למקצוע שלי, עלייה וקליטה כמובן.
<אוליסיה מושקוביץ: אני יודעת שאפשר לתרום באמצעות הועדות, באמצעות המקצוע שלי עריכת דין.
<אוליסיה מושקוביץ: כמו שנאמר קודם זה מקצוע שמעניק ביטחון, מעניק כוח.
<אוליסיה מושקוביץ: כשאת מכירה את החוקים את יכולה לעזור לאנשים.
<אוליסיה מושקוביץ: התחום העיקרי שלי הוא הביטוח הלאומי ומשרד הפנים.
<אוליסיה מושקוביץ: תחומים שהרבה עולים פונים ולצערי הרב, כן יש הסברה אבל היא כל כך מינימאלית שאנשים נתקלים בהרבה בעיות גם במוסד לביטוח לאומי וגם בענייני משרד הפנים.
<אוליסיה מושקוביץ: אני משתדלת לעזור, גם בגיל הזהב אני מייעצת בחינם, אני נותנת כמה שיותר המלצות גם כשאני נמצאת בוועדות של המוסד לביטוח לאומי, גם כשאני נמצאת במשרד הפנים אני נותנת הוראות איך להיכנס ואיך להתנהג.
<אוליסיה מושקוביץ: אני מנסה לעזור לאנשים בכלים שברשותי.
<אוליסיה מושקוביץ: לאחרונה הקמתי מועדון נשים עולות, נשים מצליחות.
<אוליסיה מושקוביץ: אולי בעזרת הוועדה הזאת נוכל גם לקיים מפגש בנושא הזה ולקדם אותו.
<אוליסיה מושקוביץ: בשנים האחרונות אני רואה שיש יותר ויותר נשים בתפקידים בכירים, זה מאוד משמח לראות אותן במוסדות כמו המוסד לביטוח לאומי.
<אוליסיה מושקוביץ: אני אבקש לחזק את העניין הזה.
<אוליסיה מושקוביץ: אני מאחלת בהצלחה לכולן וחג שמח לכולם.
<אוליסיה מושקוביץ: אני מאוד שמחה לראות כאן פנים יפות ומחייכות ומוצלחות.
<אוליסיה מושקוביץ: כאן יש לנו כבר מועדון של נשים מצליחות ונשמח לקדם, רק שתמשיכו להצליח ולשנות.
יואל רזבוזוב: בבקשה הגברת בת' שטיינברג מייסדת עמותת "שותף" לילדים ובני נוער עם צרכים מיוחדים.
<בת' שטיינברג: תודה לכלוכם, חברי כנסת מכובדים, ועדת העלייה, עולים חדשים וותיקים, אורחים ואורחות.
<בת' שטיינברג: טוב להיות כאן היום לכבוד יום האישה הבינלאומי.
<בת' שטיינברג: לפני קרוב ל- 66 שנים אבא שלי הפליג בספינת האס, אס מרין – מטרתו הייתה להגיע ארצה לעזור למדינה החדשה, הוא לא הצליח וזה סיפור אחר.
<בת' שטיינברג: בשנת 2006 כשעליתי עם בן זוגי ועם שלושת הבנים שלנו, סוף סוף כל המשפחה המורחבת שלי הייתה במקום אחד – ארץ ישראל.
<בת' שטיינברג: אבי ז"ל ואימי בירושלים, אחי הגדול ומשפחתו בכוכב יאיר, אחותי הגדולה בראש העין, אחותי הקטנה בירושלים במרחק הליכה של כמה דקות מביתי.
<בת' שטיינברג: הייתי בת 44 ובעלי בן 45, היינו עם ילדים גדולים.
<בת' שטיינברג: לא ידענו מה מחכה לנו ואיך החיים שלנו יראו.
<בת' שטיינברג: ידעו שתמיד אפשר לחזור לברוקלין, לא לדאוג אנחנו לא חוזרים.
<בת' שטיינברג: היום כשאני מסתכלת אחורה על 7 שנים של עשייה, אני אומרת וואו.
<בת' שטיינברג: יחד עם השותפה שלי, מרים אברהם, יסדנו את "שותף" – תכנית שילוב לילדים ובני נוער עם צרכים מיוחדים.
<בת' שטיינברג: תכנית איכותית שעונה לצרכים של כ- 150 ילדים, ילדים עם צרכים מיוחדים יחד עם ילדים רגילים לגמרי, כאן בירושלים.
<בת' שטיינברג: "בשותף" בונים עתיד טוב יותר, עתיד משלב יותר, עתיד שבו כולם עובדים, לומדים וחיים ביחד מבלי להתייחס לתוויות או לרמת תפקוד – חלום טוב.
<בת' שטיינברג: אני מזמינה את כולכם לבוא כמו חבר הכנסת שהיה בקיץ בקייטנה שלו, לנו יש קייטנה באוגוסט.
<בת' שטיינברג: אחרי "שותף" הסתכלתי לתיאטרון, משהו אחר בחיים שלי.
<בת' שטיינברג: בשנת 2010 הקמתי יחד עם אמני תיאטרון כאן בירושלים תיאטרון בתזוזה.
<בת' שטיינברג: תיאטרון בתזוזה מביא לקהל הירושלמי חוויות תיאטרון איכותיות שוות לכל כיס, מהנות ומרתקות.
<בת' שטיינברג: ההופעות מוצגות במקומות יוצאי דופן ובלתי צפויים כמו פארקים ומקומות ציבוריים הנגישים לכולם.
<בת' שטיינברג: בקיץ 2013, יותר מ- 2,200 איש הגיעו לגן בלומפילד בירושלים ליהנות מהצגה באנגלית, 'ריצארד השלישי' – מחזה שקספיר המוצג ביותר בעולם.
<בת' שטיינברג: זה נשמע טוב?
<בת' שטיינברג: – זה נשמע מעולה, אבל יש עוד מלאכה חברתית בארץ ובמיוחד בירושלים.
<בת' שטיינברג: למדתי כאימא לילד מיוחד שחייבים לעבוד בשיתוף כדי לבנות חברה תומכת, חברה שחושבת על כל אזרח, על הזכות של כולם להצליח ביחד ולא רק האימהות, אלא האימהות עם הילדים וכל המשפחה.
<בת' שטיינברג: נקווה שנשב שוב בעוד כמה שנים ונשמע לגבי ההתפתחויות "בשותף" ובתיאטרון בתזוזה ואולי גם בנושא אחר.
<בת' שטיינברג: תודה.
יואל רזבוזוב: הצטרף אלינו חבר כנסת חיליק בר שנלחם כאן ומכבד את הנשים.
יחיאל חיליק בר: תודה רבה.
יחיאל חיליק בר: קודם כל אדוני היושב ראש, כל הכבוד על הדיון, גם כחבר ועדה וגם כסגן יושב ראש הכנסת באתי לברך אתכן הנשים.
יחיאל חיליק בר: אני רואה כאן את מאשה נוביקוב ששירתה איתי בעיריית ירושלים חמש שנים כסגנית ראש עיר מצטיינת.
יחיאל חיליק בר: הובלנו יחד את עניין התיירות בירושלים.
יחיאל חיליק בר: המדינה הזאת הוקמה, בין היתר, על ידי נשים שהיו עולות חדשות שבאו לארץ שממה ועשו אותה בכוח הנשי שרק לנשים יש.
יחיאל חיליק בר: אנחנו הגברים מודים שהנשים טובות מאיתנו בכל.
יחיאל חיליק בר: זה נכון, הן יותר אמיצות, הן יותר חזקות.
יחיאל חיליק בר: אני מגיע ממפלגת העבודה, בתנועת העבודה וגם בתנועות אחרות היו נשים שבעצם עשו את רוב העבודה של החשיבה, של החתירה לעבודה טובה ולפעמים גברים לקחו את הקרדיט, אבל מי שיודע באמת מהו הכוח הנשי מצדיע לו.
יחיאל חיליק בר: באנו היום להצדיע לכן הנשים ממגזר עולי ברית המועצות לשעבר, ממגזר האתיופי ומשאר המקומות.
יחיאל חיליק בר: היום לא צריך להקים את המדינה מחדש, אבל לא פחות חשוב לשמור עליה, לשמור על מה שיש לנו פה.
יחיאל חיליק בר: אני רוצה להודות לכן, לכל אחת בתחום שלה.
יחיאל חיליק בר: אני מכיר רק כמה ואת מה שהן עושות, אבל אני יודע עד כמה הלחימה שלכן למען הכלל.
יחיאל חיליק בר: אתן רואות תמיד בעיניים של הדור הבא, של הילדים, שאיך יהיה טוב לחיות כאן, איך נכון לכלכל משק צודק ושוויוני, מה יהיה טוב לילדים שלנו.
יחיאל חיליק בר: אנחנו הגברים חושבים פחות.
יחיאל חיליק בר: ראיתי את זה בעבודה גם של מאשה בירושלים.
יחיאל חיליק בר: אני יכול לתת דוגמאות שהתווכחתי איתה, שנינו החזקנו בתיק התיירות, היא הייתה הסגן שלי שם, הרבה פעמים החשיבה שלה הייתה מה טוב לדור הצעיר, לילדים שלי ולאלה שיגדלו בירושלים בעוד כמה שנים.
יחיאל חיליק בר: לפעמים אנחנו לא ראינו את זה.
יחיאל חיליק בר: אני באמת מבקש לומר שישראל צריכה להצדיע ולהוקיר את הנשים האלה, להבין את החשיבות שלהן לחברה וגם להודות שמעמדן של הנשים היום בישראל עם כל התרומה הזאת הוא לא מספיק שוויוני.
יחיאל חיליק בר: נשים לא מרוויחות כמו גברים, לא מקודמות כמו גברים, בין היתר בגלל שהן פיסית דואגות למשק הבית ולילדים שלנו.
יחיאל חיליק בר: זה דבר שצריך להשתנות ובעיקר כשרואים מה חברות הכנסת ומה השרות שלנו בממשלה עושות, עד כמה הן מצטיינות בעבודתן.
יחיאל חיליק בר: אני באמת רוצה להצדיע בפניכן ולהוריד בפניכן את הכובע ולומר שאנחנו כאן בכנסת גם מצדיעים לכן וגם בכל מה שנוכל לעזור נעזור.
יחיאל חיליק בר: יישר כוח ענק על העבודה שלכן, על מה שעשיתן ובוודאי על מה שעוד תעשו בעתיד.
יחיאל חיליק בר: בהצלחה לכולם.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לחבר הכנסת יחיאל בר.
יואל רזבוזוב: הצטרפה אלינו חברת הכנסת עדי קול.
יואל רזבוזוב: אנחנו ביום מיוחד ואני אבקש לתת את רשות הדיבור לגברת ויקטוריה דולינסקי, עורכת ומגישה ברדיו רקע, שמענו את הקול ואת השם לא פעם.
<ויקטוריה דולינסקי: שלום, ראשית חג שמח ותודה ליוזמה היפה.
<ויקטוריה דולינסקי: נעים לשבת כאן בין חלק קטן של נשים מצליחות שבכלל יש בארץ הזאת.
<ויקטוריה דולינסקי: הגעתי לארץ בכ"ט בנובמבר בשנת 1990 לבדי עם ילד קטן, לא היה לנו אף אחד בארץ גם לא קרובי משפחה, אולי משפחה אחת של מכירים.
<ויקטוריה דולינסקי: לא ידעתי מה מחכה לנו וברוך ה'.
<ויקטוריה דולינסקי: אני אבקש להתחיל מהסוף, הבן שלי כבר היה קצין בצבא וכעת קצין במילואים, הוא היה איש קבע בצבא, בקרוב מסיים בעז"ה את האוניברסיטה, הכול הסתדר טוב.
<ויקטוריה דולינסקי: הסיפור שלי התחיל בעצם מארגון שלא ידעתי מהו.
<ויקטוריה דולינסקי: כשהייתי 18 יום בארץ מנהלת האולפן שלי, מאחר וכבר ידעתי עברית, המליצה עלי להגיע לישיבה של ארגון שלא ידעתי מה זה.
<ויקטוריה דולינסקי: התברר שזה נעמ"ת, למה הזמינו אותנו?
<ויקטוריה דולינסקי: – כדי שנשים חד-הוריות ידברו על מה הן זקוקות.
<ויקטוריה דולינסקי: האמת, מה שאמרתי אז אני יכולה לומר שוב.
<ויקטוריה דולינסקי: המדינה צריכה לעזור לילדים, לא לאימהות כי מה שעושים למען האימהות בעצם עושים למען עתידה של החברה שלנו, למען הילדים האלה ואיך הם יגדלו, למה הם יתפתחו, לאיזו אישיות, לאיזה אנשים הם יהיו.
<ויקטוריה דולינסקי: אני מאוד שמחה שהילד שלי גדל כילד נורמטיבי לכל דבר, ואולי יותר, לדעתי זה אף על פי כן.
<ויקטוריה דולינסקי: כן קיבלתי עזרה מהמדינה ובעקבות המאבק של האימהות החד-הוריות, אולי לא כולם זוכרים, בשנת 1991 נהלו מאבק למען זכויות משפחות חד-הוריו, קיבלנו אז יותר תמיכה מהמדינה וזה עזר.
<ויקטוריה דולינסקי: הילד שלי גדל לבד עם המפתח על הצוואר.
<ויקטוריה דולינסקי: חצי שנה אחרי עלייתנו ארצה בשנת 1991 נפל למזלי,, בחלקי להשתתף בהקמת מפעל מאוד יפה, בלי שום היסוס אומר 'מיוחד במינו בארץ' – רדיו רקע בשפה הרוסית ואמהרית, שותפתי יושבת כאן.
<ויקטוריה דולינסקי: בדיוק ב"מבצע שלמה" התחלנו לשדר וזה מזל גדול.
<ויקטוריה דולינסקי: חצי שנה בארץ, הילד שלי בן כמעט 7, היה צריך לעבור את הכביש כדי ללכת לבד בבקרים לבית הספר, לא היה אף אחד שילווה אותו.
<ויקטוריה דולינסקי: הכול הסתדר, הוא היה צריך לעבור שני כבישים ללא רמזור.
<ויקטוריה דולינסקי: אני הייתי צריכה לשדר בשעה 07:00, יצאתי מהבית בשעה 05:00 בבוקר.
<ויקטוריה דולינסקי: אולי בזכות זה הילד גדל כילד נורמטיבי וטוב, כי הוא ראה איך אימא עובדת בשלושה מקומות, עבדתי גם בעיתון ובהתחלה כשלמדתי באולפן התנדבתי בנעמ"ת.
<ויקטוריה דולינסקי: בקיצור אני חושבת שצריך לעזור וכמו שאמרה כאן עמיתתנו ויקטוריה מערוץ 9, וכמו שמאשה נוביקוב אמרה, צריך לעזור לנשים לגדל ילדים, לא לנשים, צריך לעזור לילדים האלה כי כך אנו מבטיחים את עתידנו ומשפיעים איזה סוג אזרחים יהיו בארץ.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לויקטוריה דולינסקי.
יואל רזבוזוב: האם יש מכנה משותף לכל ילדי העולים שמסתובבים עם מפתח על הצוואר?
יואל רזבוזוב: גם אני הייתי כך כי ההורים היו בעבודה וכל הבית היה עלי, הייתי צריך את המפתח.
יואל רזבוזוב: נחמד לשמוע שהיו עוד ילדי עולים שעשו זאת.
יואל רזבוזוב: בבקשה ויקטורה סלאבין מנכ"לית חברת .
יואל רזבוזוב: DEVOPS Ltd – היא עובדת תוך כדי.
<ויקטוריה סלאבין: ויקטוריה כנראה זה לא שם ייחודי, אז אני לא ייחודית, כולן ייחודיות.
<ויקטוריה סלאבין: כשאנשים רוצים דווקא לקרוא לי בשם מיוחד ולא ויקי אומרים ויקטוריה, תמיד זה נשמע מאוד אצילי.
<ויקטוריה סלאבין: אני מנכ"לית של חברה שעוסקת בתשתיות פיתוח תכנה.
<ויקטוריה סלאבין: אספר מעט רקע.
<ויקטוריה סלאבין: החברה שלנו עוזרת לארגונים לממש את היכולות הטכנולוגיות שלהם הרבה יותר מהר, בצעדים קטנים.
<ויקטוריה סלאבין: כך אני רואה גם את הנשים וגם את העולם שלנו.
<ויקטוריה סלאבין: בנוסף להיות מנכ"לית אני פעילה במועצת העיר אשדוד.
<ויקטוריה סלאבין: אדבר קצת על אשדוד וזה יתחבר לנשים.
<ויקטוריה סלאבין: אשדוד זו העיר החמישית בגודלה בארץ ומונה 250 אלף תושבים.
<ויקטוריה סלאבין: 40% מתושבי העיר הם עולים, עולים ממגוון מדינות, עולי ברית המועצות, עולי אתיופיה, עולי צרפת, מה שתרצו קיים בעיר הזאת.
<ויקטוריה סלאבין: מאוד קשה לשלב ולתת מקום וביטוי לכולם.
<ויקטוריה סלאבין: כשנתקרב לנשים תכף ניגע בזה.
<ויקטוריה סלאבין: תמיד כששני אנשים מפרנסים את הבית מישהו מוותר על קריירה, ומי הוא המוותר על קריירה?
<ויקטוריה סלאבין: – מי שמשתכר פחות.
<ויקטוריה סלאבין: מי שמשתכר פחות לרוב במדינה היא האישה.
<ויקטוריה סלאבין: לי מאוד כואב המצב הזה.
<ויקטוריה סלאבין: אני מודה ששברתי את תקרת הזכוכית וזה לא מובן מאליו.
<ויקטוריה סלאבין: יש תמיכה מהבית, יש תמיכה מהבעל, יש אפשרות לעשות את זה, אבל לא לכולם יש.
<ויקטוריה סלאבין: מאוד חורה לי שהאישה היא זאת שתוותר על המימוש העצמי.
<ויקטוריה סלאבין: אשדוד, אגב, אולי היא נתפסת כעיר פריפריה למרות שהיא החמישית בגודלה במדינה, אנחנו נלחמים לתת תעסוקה מקומית, עירונית, כי ברגע שאנשים יוצאים מחוץ לעיר ונמצאים שעות מחוץ לבית, יוצאים בשבע בבוקר וחוזרים בשבע בערב, הם באים לעיר רק לישון.
<ויקטוריה סלאבין: אותה אימא שצריכה לרוץ על הדקה להוציא את הילד מהגן בשעה חמש, כי אין אף אחד אחר שייקח אותו.
<ויקטוריה סלאבין: בצעדים קטנים אנחנו בונים פרויקטים שקשורים לחינוך טכנולוגי של נשים.
<ויקטוריה סלאבין: אני מאוד מאמינה שגם היא צריכה להיות מהנדסת, היא מוכשרת באותה מידה כמו הגבר.
<ויקטוריה סלאבין: במקצועות ההנדסה זה לא מובן מאליו, עדיין זה שוק של גברים, אבל זה משתפר.
<ויקטוריה סלאבין: אנחנו מחנכים לטכנולוגיה, חלק כבר מכיתות ח', ט' ו- י' ועושים תכניות מדהימות בעיר.
<ויקטוריה סלאבין: כרגע החסם העיקרי שלנו הם אותם האנשים הטכנולוגיים שמוצאים את עבודתם מחוץ לעיר, זה לנסוע לתל אביב, הרצליה ועל המפה יש לנו את הגליל ויש לנו את באר שבע, כי המדינה עושה מאמצעים רבים ומשקיעה בפריפריה האמיתית.
<ויקטוריה סלאבין: יש עוד פריפריה באמצע שמונה 40% מתוך 250 אלף תושבים.
<ויקטוריה סלאבין: לעולים בדרך כלל יותר קשה כי הנגישות שלהם יותר קשה, אפשרויות התעסוקה יותר קשות.
<ויקטוריה סלאבין: אני נלחמת קצת שם.
<ויקטוריה סלאבין: אני דירקטור בוועדות שקשורות בפיתוח תעשייה, תשתיות, נשים, אלימות – בקיצור מה שתגידו.
<ויקטוריה סלאבין: אני מנסה להשפיע במקומות שבאמת ניתן להשפיע, אני מאמינה מאוד במעשים קטנים, שאם כל אחד יאפשר בקטנה, שיעשה עוד איזה צעד ומחווה משם נתקדם, אין חסם.
<ויקטוריה סלאבין: השכלה היא לא חסם בעיניי, המקום לא חסם – יש נגישות לכל.
<ויקטוריה סלאבין: היום בעידן הטכנולוגי והאינטרנט כל אחת יכולה ללמוד הכול.
יואל רזבוזוב: תודה לויקי, כמו שביקשה שנאמר.
יואל רזבוזוב: כמו שציינת נמצאות כאן הנשים הכי טובות בישראל, אם כל אחת תמשיך לעשות ולהשפיע, ללא ספק אתן עושות את זה, תהייה לנו חברה טובה יותר.
יואל רזבוזוב: בבקשה חברת הכנסת עדי קול, דוקטור למשפטים.
עדי קול: אני מאוד מאוד שמחה להיות כאן.
עדי קול: קיבלתי הזמנה מיואל ומדב.
עדי קול: ראשית הגעתי כדי להגיד לכן תודה.
עדי קול: אני חושבת שזה לא מובן מאליו, קודם כל לעלות לישראל עם כל הקשיים.
עדי קול: משבר ההגירה הוא משבר מאוד מאוד גדול ואני חושבת כאנשים שלא עלו לא תמיד אנחנו מבינים עד כמה.
עדי קול: אני עברתי לגור בארה"ב לארבע שנים ולא לתמיד, וזה נורא.
עדי קול: התחלה קשה וההמשך קשה עוד יותר ולפעמים אחר כך יש עוד משבר.
עדי קול: אני מבינה שאתן אחרי השלב, אתן עברתן את זה ואני מאוד מאוד מעריכה את זה.
עדי קול: מהיכרות שלי עם עולים ובעיקר עם עולות, אני חושבת שכל משפחה מובלת על ידי אישה חזקה, אני רואה את זה כמעט בכל קבוצת אוכלוסייה, רואים שנשים מסתגלות יותר מהר, קמות על הרגלים מהר יותר, מוצאות מקום עבודה יותר מהר, מחזיקות את הילדים, את העבודה ואת הבית – אני חושבת שכל אישה כזאת היא אישה מצליחה ולא רק כשהיא מגיעה לתפקיד בכיר, אלא עצם זה שהיא הצליחה להחזיק משפחה ולהביא את הילדים לכאן ולסחוב את הבית.
עדי קול: יש לי חברה שעבדה בחמש עבודות מהרגע שהיא הגיעה, הבעל לקח עוד שבועיים כדי להסתגל ונסע הלוך וחזור ולא ידע איפה הוא, היא כבר הייתה עם שתי רגליים על הקרקע והריצה קדימה.
עדי קול: כוח הנשי הוא משמעותי בעלייה.
עדי קול: אני חושבת שאתן גם מצליחות לעשות את זה וגם להצליח מבחינה מקצועית שזה בכלל הישג מאוד גדול.
עדי קול: תודה על התהליך והמאמץ ואם אנחנו כאן יכולים לעזור, באיזו שהיא דרך, תמיד נשמח.
יחיאל חיליק בר: יש חוק שעולה כעת "ייצוג הולם לעולים עד חמש שנים" כי גם עולים אנגלוסקסים מתקשים, הם מאוד איכותיים כמו העולים האלה, נשמח שהוועדה תעזור להעביר אותו.
יחיאל חיליק בר: זה ייתן זכויות יתר לעולים עד חמש שנים בארץ להשתלב במקומות עבודה שאין להם שום סיכוי.
יחיאל חיליק בר: למשל המגזר הציבורי שאין להם שום סיכוי להשתלב בו בלי החוק הזה.
יחיאל חיליק בר: <קריאה> באיזה שלב החוק?
יחיאל חיליק בר: ההגשה היא לוועדת שרים, אני אעדכן אותך.
יואל רזבוזוב: בכל מה שקשור לעולים תמיד אנחנו שמחים לסייע.
יואל רזבוזוב: אבקש לתת כעת את זכות הדיבור לחברתי מסגל העולים, בחורה שייצגה אותנו פעם שלישית באולימפיאדה.
<אנסטסיה גלושקוב: שלום לכולן, כיף גדול להיות כאן, בהחלט נותן המון גאווה לכל ההישגי הנשים וגם גאווה אישית שלי.
<אנסטסיה גלושקוב: אני בת 28, נשואה ואימא לתום בן השמונה חודשים.
<אנסטסיה גלושקוב: אני 20 שנה בארץ, עלייתי בשנת 1994.
<אנסטסיה גלושקוב: יואל כבר סיפר שייצגתי את המדינה שלוש פעמים באולימפיאדות, אני גם אלופת ישראל 14 שנה ברציפות בשחייה אומנותית.
<אנסטסיה גלושקוב: החלום שלי כעת הוא להגיע לאולימפיאדה רביעית ולהיות האישה היחידה בישראל שעושה ארבע אולימפיאדות והיא גם אימא.
<אנסטסיה גלושקוב: לדעתי בארץ הרבה מרימים גבה ואומרים שהספורט הוא עד גבול מסוים, הוא לא איזה מפעל חיים והוא לא עסק לפתח אותו למשהו גדול.
<אנסטסיה גלושקוב: חבל, כי מצד אחד אומרים שאנחנו לא מחפשים את התרופה לסרטן, אבל ספורט הישגי הוא אחד הסממנים של מעצמה מפותחת.
<אנסטסיה גלושקוב: אני חושבת שישראל היא מעצמה מאוד מפותחת יחד עם כל הנושא הביטחוני והנושאים שתופסים את ראש סדר העדיפויות.
<אנסטסיה גלושקוב: לדעתי תרמתי המון למדינה ויש לי עוד מה לתרום.
<אנסטסיה גלושקוב: הלוואי שהשיפוי הכלכלי לא היה הפקטור המרכזי בחלום הזה שאני רוצה לממש.
<אנסטסיה גלושקוב: כמוני אתה יודע שלא פשוט להיות ספורטאי בישראל, ואני ממש לא רוצה להיכנס כרגע לפירוט הקשיים.
<אנסטסיה גלושקוב: לפעמים הנושא הכלכלי הוא כן פקטור והלוואי שלא היה כך.
<אנסטסיה גלושקוב: הלוואי שהדרך הייתה יותר סלולה ועם יותר נוחות פעולה למי שעשתה כבר שלוש אולימפיאדות, ותוך כדי תואר ראשון במדעי ההתנהגות ומשאבי אנוש במכללת אחווה.
<אנסטסיה גלושקוב: ברגע שאני יודעת שיש לי מה לתרום בנושא הזה ולקדם את המדינה באפיקים תרבותיים ובאפיקים חברתיים ולהיות מודל לחיקוי לנערות צעירות, הייתי שמחה שהמישור הכלכלי לא היה כל כך מרכזי.
<אנסטסיה גלושקוב: חוץ מזה, אני לא רוצה לסיים בנקודה שלילית, מאוד נעים לי שהזמנתם אותי לכאן היום.
<אנסטסיה גלושקוב: מאוד מרגש להרגיש את הכוח הנשי יחד עם כולן.
<אנסטסיה גלושקוב: חג שמח לכולם.
עדי קול: אימא שלך פה?
עדי קול: אימא שלך היא המאמנת שלך?
<אנסטסיה גלושקוב: נכון.
<אנסטסיה גלושקוב: היא לא פה היום.
עדי קול: גם היא אישה חזקה.
<אנסטסיה גלושקוב: היא מאוד חזקה, היא המאמנת שלי כבר 20 שנה, אנחנו יד ביד עם כל ההישגים וההצלחות.
<אנסטסיה גלושקוב: כן, אנחנו עושות את הדרך יחד.
יואל רזבוזוב: אני יכול לומר שמי שהייתה כבר בשלוש אולימפיאדות, אכן השמיים הם הגבול.
יואל רזבוזוב: כך זה בחיים הגדולים.
יואל רזבוזוב: הגברת קטיה ליטבק בוגרת נעל"ה, מנהלת הפנימייה בכפר הנוער, כפר סילבר.
<קטיה ליטבק: שלום לכולם.
<קטיה ליטבק: ראשית כבוד לי להיות כאן היום.
<קטיה ליטבק: אני חושבת שהיוזמה של הוועדה היום זה צעד ראשון להעצמה וקידום נשים במדינה.
<קטיה ליטבק: סיפור העלייה שלי בחלקו יותר קל מחלק מהנשים שיושבות כאן, אני עליתי בגיל 15 בשנת 1999 במסגרת פרויקט נעל"ה שזו מסגרת מאוד חמה, מלטפת, מחבקת.
<קטיה ליטבק: למדתי בחוות הנוער הציוני בירושלים, אחר כך התגייסתי לחיל חינוך, הייתי קצינה, פיקדתי על קורס נתיב והשלמת 9 שנות לימוד לחיילי מכ"ם.
<קטיה ליטבק: לפני הגיוס אמרו 'יש תפקיד של מש"קית הוראה, אבל את לא תתקבלי, אין שם עולות שמתקבלות אחרי שלוש שנים' ונכנסתי.
<קטיה ליטבק: אחרי השחרור בוגרת תואר ראשון במדעי המדינה ומזרח התיכון של האוניברסיטה וכיום מנהלת הפנימייה בכפר סילבר, פנימייה של עליית הנוער עם 200 חניכים.
<קטיה ליטבק: אני תמיד אומרת לחניכים שלי 'אף פעם לא הרגשתי בודדה במדינה הזאת'.
<קטיה ליטבק: אני עליתי לבד, המשפחה שלי עדיין בחו"ל, אני נשואה לבוגר נעל"ה שגם משפחתו בחו"ל, אימא לבן 3, אף פעם לא הרגשתי בודדה.
<קטיה ליטבק: אני כן מאמינה שהמדינה נותנת שוויון הזדמנויות ואני מהווה דוגמה לכך.
<קטיה ליטבק: כך אני פועלת בפנימייה שלי.
<קטיה ליטבק: בחינוך פנימייתי אני רואה גם הקניית ערכים ושוויון הזדמנויות.
<קטיה ליטבק: העבודה והתרומה שלי היא להוציא אזרחים וחיילים טובים למדינת ישראל וגם מנהיגים.
<קטיה ליטבק: בזה אני ממשיכה.
<קטיה ליטבק: אני מאוד מסכימה עם כל הדברים שנאמרו כאן לגבי התנאים של נשים במדינה, מצד שני, נכון שאם אישה רוצה להצליח יש לזה מחיר ובדרך כלל המשפחה מגיעה יחד להחלטה.
<קטיה ליטבק: לדעתי זה לא רק במדינת ישראל, אלא בכל מדינה.
<קטיה ליטבק: אימא שלי רופאה והקריירה תמיד הייתה חשובה לה, יש לזה מחיר ולא משנה באיזו מדינה אתה נמצא.
<קטיה ליטבק: נקווה שבהמשך יהיו חוקים לגבי חופשת לידה, אולי מסגרת של גנים עם יותר שעות.
<קטיה ליטבק: אני בהחלט יכולה לומר שיש היום שוויון הזדמנויות.
<קטיה ליטבק: אני מאוד מסכימה עם דברים שנאמרו שחשוב שנגיע לחוגים ולמעגלים נוספים ונספר.
<קטיה ליטבק: אני רואה את זה על עצמי, כשהגעתי לפנימייה וראו אותי חניכי נעל"ה ואמרו 'הנה אחת משלנו, תראו לאן היא הגיעה היא בת 29 ומנהלת פנימייה'.
<קטיה ליטבק: זה עושה את שלו.
<קטיה ליטבק: אני מאוד שמחה להיות שותפה למעגל הזה עם עוד כל כך הרבה נשים מצליחות, זה נותן כוח.
<קטיה ליטבק: אני אחזור ואספר על חוויה שעברתי כאן היום, תודה רבה.
יואל רזבוזוב: מתלמידה בנעל"ה למנהלת, בהחלט הצלחה מרשימה.
יואל רזבוזוב: הגברת ורה אופיר ממשרד העלייה והקליטה.
<ורה אופיר: תודה.
<ורה אופיר: שלום לכולם.
<ורה אופיר: אני עליתי בשנת 1991 מג'ורג'יה, גרוזיה לשעבר.
<ורה אופיר: עליתי עם משפחה רחבה וגם עם משפחתו של בעלי.
<ורה אופיר: לאחר כחצי שנה מעלייתי ילדתי את הילדה שלי.
<ורה אופיר: דיברו כאן על חופשות הלידה, אני ידעתי שלא אוכל להקדיש הרבה זמן לתינוקת ומיד התחלתי לחפש את עצמי, את העבודה.
<ורה אופיר: דרך משרד הקליטה קיבלתי איזו קורס.
<ורה אופיר: למדתי בקורס סחר חוץ.
<ורה אופיר: תוך כדי הייתה לי כבר הצעה לעבוד בבנק במחלקת סחר החוץ ובמקביל הציעו לי עבודה במשרד הקליטה.
<ורה אופיר: לא חשבתי שאם שאגיע למשרד הקליטה ושאוכל להשפיע ולעשות משהו, זו ממש לא הייתה המחשבה שלי.
<ורה אופיר: חשבתי שזה משהו יותר מוכר לי כי הייתי במשרדים וידעתי מה זה.
<ורה אופיר: בחרתי במשרד הקליטה.
<ורה אופיר: צחקו עלי שבחרתי במשרד הקליטה, אמרתי כן, 'זה נראה יותר ביתי, יותר מוכר'.
<ורה אופיר: התחלתי לעבוד במשרד הקליטה ואף פעם לא הצטערתי על הבחירה.
<ורה אופיר: דרך משרד הקליטה עבדתי גם בשדה התעופה, גם במקומות האחרים ועם הזמן הגעתי לתפקיד יותר מעניין ויותר חשוב.
<ורה אופיר: כעת אני מרכזת מחלקה של מקצועות הרישוי.
<ורה אופיר: מדובר בכל העולים שהם בעלי מקצוע רישוי: עורכי דין, רופאים, רואי חשבון, רופאי שיניים, מהנדסים, כל מקצועות הרישוי צריכים לעבור תהליך מאוד קשה כדי לקבל רישיון.
<ורה אופיר: המחלקה שלנו עוזרת לעולים חדשים לעבור את התהליך הזה כמה שיותר טוב ומהר, כי לפני הרישיון העולים לא יכולים לעבוד והם בלי מקורות פרנסה.
<ורה אופיר: בתפקיד הזה אני כבר חמש-שש שנים.
<ורה אופיר: הילדים שלי גדלו, הבת שלי שתחררה לא מזמן.
<ורה אופיר: אני יכולה כבר לראות מה עשיתי במהלך השנים האלה וזה נותן לי גאווה.
<ורה אופיר: אגב, אני לא בפעם הראשונה בכנסת, אני נמצאת די פעמים בכנסת, לא תמיד בוועדה הזאת, גם בוועדות הרווחה והעבודה, וועדות הבריאות.
<ורה אופיר: אנחנו משמיעים את הקול של העולים וכשיש חוקים להעביר אנחנו צריכים להיות כאן עם היד על הדופק ולהשפיע ולומר מה לא מקובל על העולים.
<ורה אופיר: לצערנו, למשל החוק שהתקבל לפני ארבע שנים בנוגע לרישוי של המהנדסים אזרחים, פשוט לא הודיעו ולא אמרו לנו והתקבל חוק שדורש מחלק מהמהנדסים לעבור מבחן.
<ורה אופיר: חשוב שנהייה מיודעים.
<ורה אופיר: כל הזמן אנחנו דואגים לאוכלוסיית העולים בכל וגם בנושא הרישוי.
<ורה אופיר: אני אבקש לומר כמה מילים על המנהלת שלי הגברת קלאודיה כץ, היא מנהלת אגף התעסוקה, היא איננה היום כי החולה ולא יכלה להגיע.
<ורה אופיר: היא אישה מאוד משפיעה על הפנים של משרד הקליטה שאנחנו רואים היום.
<ורה אופיר: היא עשתה עבודה מדהימה, בתפקיד הזה בערך 15 שנה, היא עשתה המון וקידמה גם את הנשים במסגרת מעמד האישה.
<ורה אופיר: התקבל חוק בשנת 2004 בעניין חד-הוריות, חוק שפגע בנשים רבות, מיד קלאודיה מצאה את הפתרונות ואת הדרכים כדי להוציא את הנשים ממעגל מחוסרי העבודה.
<ורה אופיר: כל החוקים וכל התקנות שהיא מחליטה ומקדמת הם באמת מודל לחיקוי למשרדים אחרים, למשרד הכלכלה ואחרים.
יואל רזבוזוב: נאחל לקלאודיה רפואה שלמה.
יואל רזבוזוב: היא מאוד רצתה להגיע ולצערה נבצר ממנה.
יואל רזבוזוב: היא באמת עושה עבודה נהדרת ומסייעת להעביר חוקים ותקנות יחד איתנו.
יואל רזבוזוב: בבקשה הגברת צגה מלקו, עיתונאית רשות השידור.
<צגה מלקו: אני מצטרפת לברכות ושמחה מאוד להיות כאן.
<צגה מלקו: עליתי לפני 1984, עליתי בגיל 16 לבד בלי משפחה.
<צגה מלקו: המשפחה הצטרפה 8 שנה אחר כך.
<צגה מלקו: אני בוגרת אוניברסיטת בר אילן, תואר ראשון ותואר שני.
<צגה מלקו: אני אימא לשניים.
<צגה מלקו: בניגוד למה שחברותיי אמרו, אני ללא העזרה של האימא שלי לא הייתי איפה שאני היום.
<צגה מלקו: נפרדתי מבן זוגי לפני 11 שנה.
<צגה מלקו: גידלתי את שני ילדיי יחד עם האימא שלי.
<צגה מלקו: הבן הצעיר בן 16.5, לומד בתיכון בכיתה י"א, כדורסלן של נוער הפועל והבן הגדול שלי בן 19.5, שנה ב' סטודנט לרפואה באוניברסיטה העברית ואחר כך ישרת בצבא.
<צגה מלקו: להיות עולה חדש קשה, להיות עולה חדש אישה עוד יותר קשה ולהיות עולה חדש יוצא אתיופיה עוד יותר קשה ולהיות יוצאת אתיופיה עולה חדשה עוד יותר קשה וכשמדובר בחד-הורית עוד יותר קשה.
<צגה מלקו: אבל כל זה, עם רצון ומוטיבציה אין סיבה שלא נשיג.