GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מרינה זמסקי: ראיתי הרבה פרויקטים שמתכננת מחלקת הרווחה שרואה את הארגון הקהילתי מקומי ככוח עזר לא מקצועי שמקסימום הוא יכול לתת שירות כמו תרגום, תיווך או כל עבודה לא מקצועית אחרת.
<מרינה זמסקי: אני מבקשת לשים תשומת לב לכך שזה כוח עזר מקצועי, נכון שלא תמיד מתחום העבודה הסוציאלית, אבל בהחלט הארגונים האלה הם בעלי ניסיון, ידע ומיומנויות בצמצום פערים בין-תרבותיים.
<מרינה זמסקי: כשאני אומרת פער אני מתכוונת של שני הצדדים, כל צד, גם הקהילה וגם שירותי הרווחה אמורים להתקרב האחד לשני.
<מרינה זמסקי: לתשומת לבכם ארגונים קהילתיים קיימים והם משאב.
<מרינה זמסקי: תודה רבה.
דב ליפמן: אמה אברבוך בבקשה.
<אמה אברבוך: אני נציגת משרד הבריאות.
<אמה אברבוך: אני מתחברת לכל הברכות שנאמרו כאן.
<אמה אברבוך: יש פן חשוב לכל הדיון הזה שאבקש להוסיף.
<אמה אברבוך: כולנו במשרדי הממשלה מצפים שהעובד במקום ייתן שירות ויתחשב באמונות, מסורת, ערכים משפחתיים וקהילתיים דתיים של אותו יחיד.
<אמה אברבוך: איך עושים את זה?
<אמה אברבוך: איך מכשירים את העובד?
<אמה אברבוך: מהם הפתרונות?
<אמה אברבוך: מהם הכלים שמהערכת נותנת?
<אמה אברבוך: – אנחנו במשרד הבריאות, אני אנסה לקצר ככל שניתן, עשינו מהפכה בתחום הזה.
<אמה אברבוך: ראשית - - -
מרדכי יוגב: ברשותך, אני מבקש סליחה.
מרדכי יוגב: הכול עובד כאן במקביל, יש כאן ילדים בסיכון, יש כאן מדינה בסיכון, יש כאן גם איזה חוק שוויון קצת עקום.
מרדכי יוגב: אני ממש מתנצל, הנשמה שלי כאן ועכשיו קראו לי ואני צריך שם להסתייגות וצריכים את ההצבעה שלי.
מרדכי יוגב: סליחה ובהצלחה.
<מרינה זמסקי: כמה נקודות חשובות.
<מרינה זמסקי: משרד הבריאות הוציא חוזר מנכ"ל שמחייב כל ארגון בריאות לתת שירות מותאם תרבותית ולשונית לאוכלוסיית המטופלים.
<מרינה זמסקי: אני חושבת שחוזר כזה או דומה לו אפשר להוציא גם על ידי משרד הרווחה.
<מרינה זמסקי: אציין כמה דוגמאות למה שהמשרד עשה ואפשר ללמוד מהן - - -
<צפרא דוויק: סליחה, אנחנו חייבים לסיים כי ועדת זכויות הילד שאנחנו מופעים בה מתחילה הרגע והם מחכים לנו.
דב ליפמן: בבקשה משפט סיום.
<מרינה זמסקי: מוקד תרגום ארצי שבנה משרד הבריאות נותן שירותי תרגום בשפות: רוסית, ערבית, אמהרית בכל הארץ.
<מרינה זמסקי: כל רופא, אחות או עובד אחר יכול להשתמש בשירותי תרגום.
<מרינה זמסקי: אני מציינת שיש כאן ניסיון מאוד יפה של כמה שנים שאפשר להשתמש בו ואנחנו מזמינים אנשים ממשרד הרווחה ומכל המערכת הזאת להגיע לשיתופי פעולה וללמוד מאיתנו איך עושים ואיך מכשירים עובדים לתת שירות מותאם תרבותית.
<מרינה זמסקי: תודה.
דב ליפמן: מיכל יאסו.
<מיכל יאסו: אני עובדת סוציאלית, אני עובדת עם נערות בבית חם.
<מיכל יאסו: אני כאן לייצג את הקול שלהן, הן גם מחבר העמים לשעבר.
<מיכל יאסו: יש מצוקה שם של הנערות מחבר העמים ועולה הנושא של גילוי המצוקות, של שוטטות.
<מיכל יאסו: התכניות האלה וההשקעה בהן הם סופר חשובים להציל אותן.
<מיכל יאסו: ממש כך.
דב ליפמן: צפרא בבקשה ואחר כך סיכום של חבר הכנסת.
<צפרא דוויק: רק להוסיף לדבריה של מיכל, מה שחסר כבוד היושב ראש וכל הוועדה הוא נושא של הדיור הציבורי.
<צפרא דוויק: אני חושבת שהמצוקה המאוד מאוד מאוד רבה שיש בקרב משפחות עולים זה בגלל ההיעדרות הורית.
<צפרא דוויק: ההיעדרות הורית נובעת מכך שהורים צריכים לעבוד משרה, משרה וחצי וגם זה לא מספיק להם לשלם את שכר הדירה.
<צפרא דוויק: אין דיור ציבורי מספק בארץ.
<צפרא דוויק: הילדים ברחובות, הילדים נטושים וזה חלק מאוד גדול מהפרויקטים שלנו.
<צפרא דוויק: אני יושבת בוועדת אלאלוף, בוועדת משנה דיור דיברנו על זה רבות, מדברים על זה רבות.
<צפרא דוויק: אם לא תצא מכאן קריאה ותקנון לדיור ציבורי לעולים, בכלל לאוכלוסייה במצוקה ולעולים בפרט, נמשיך לראות את המצוקות האלה לאורך שנים רבות מאוד.
<צפרא דוויק: עולי אתיופיה ועולי חבר העמים שהוגדרו בשנת 1990 כעולים, בשנת 2014 הם עדיין עולים והם ימשיכו להיות גם עולים בשנת 2025 לצערנו.
דב ליפמן: חבר הכנסת שמעון סולומון בבקשה.
שמעון סולומון: ראשית צריך לציין כאן שעולים חדשים, בעיקר יוצאי אתיופיה נמצאים במשרד הרווחה והשירותים החברתיים משולבים בו הכי הרבה ובדרגים ראויים, זאת לפי הנתונים.
שמעון סולומון: כלומר בהשוואה למקומות אחרים כולל אחיות ורופאים במשרד הבריאות.
שמעון סולומון: את זה צריך לציין ובכלל את העבודה כוללת וזה יפה.
שמעון סולומון: הנה אנחנו רואים כאן ייצוג הולם.
שמעון סולומון: לא נמצא כאן מעוזיה, צריך להודות לו על כך שהוא עמד בראש ועדה, וועדת הפרסים.
שמעון סולומון: בשעה 16:00 אנחנו מתכנסים.
שמעון סולומון: הוא עשה עובדה טובה, הוא לא כאן.
שמעון סולומון: התכנית הביתית עליה דיברתם, אני חייב לומר משפט כדי להשלים את התמונה שלכם.
שמעון סולומון: חסיה לוין ז"ל שהקימה את התכנית הזאת לראשונה בשנת 1991, נמצאת כאן נעמי שהייתה יד ימינה ועבדה איתה ביחד, הייתה לי הזכות להיות בין מייסדי העמותה שהתחילה בבאר שבע ואחר כך התפרסה, נדמה לי שהיום ב- 31 ערים ועושה עבודה טובה.
שמעון סולומון: שפו לכם אשדוד שיישמתם את זה הרבה יותר.
דב ליפמן: התחלתי ואמרתי שאני מצדיע לחבר הכנסת שמעון סולומון, עכשיו אני יכול לומר שאני מצדיע לכל העובדים הסוציאליים.
דב ליפמן: שמעתי דברים נפלאים.
דב ליפמן: אנחנו ננסה לעזור ככל שביכולתנו.
יואל רזבוזוב: כן, לא חשבתי על זה שבאמת בגיל 3 - - -
<אסנת שופן: כן, אבל עד השנה מי שהגיע זה רוב הילדים שהיו בבית, או עם סבתא, או במשפחתונים קטנים שזה זול יותר ואפשר לעמוד בזה.
<אסנת שופן: אז יש כאן דוגמה של ילדים.
<אסנת שופן: המרחב הזה, אין לנו מקום, מבורך, אבל אין לנו מקום, אז פעם זה כשהכיתות מתפצלות, כמו שחמט, וגם פה מתבצעים, למשל הקורס בקולנוע ותקשורת מתבצע פה במסדרון.
<אסנת שופן: יש פה מצלמה בקיר.
<אסנת שופן: הילדים לומדים את העברית, לחדד את העברית לשפה רהוטה, עובדים הרבה על רטוריקה, אז הם מתנהלים פה באימפרוביזציות, זה מצלם, הם רואים את עצמם און ליין על המסך ואחר כך הם דנים על מה שהם רואים ומעירים, והם לומדים מה זה מחוון ואיך מגיבים לחבר ואיך מעירים לחבר בלי לפגוע.
<אסנת שופן: כל התחום הזה מתבצע פה, כשהצלמים הם תלמידים.
<אסנת שופן: יש פה סרט תדמית שהילדים עשו.
<אסנת שופן: מהפינה פה, מי ששומע מזהה את הקולות שאני קצת פחות.
<אבי, מדריך ג'ודו: שלום לכולם, בוקר טוב.
<אבי, מדריך ג'ודו: בוא נראה ליואל קרב ג'ודו, בסדר?
<אבי, מדריך ג'ודו: מה שאתם עושים.
<אבי, מדריך ג'ודו: קודם כל למחוא לו מחיאות כפיים.
יואל רזבוזוב: שאלה קודם.
יואל רזבוזוב: הם עושים ג'ודו?
יואל רזבוזוב: יש להם - - -
<אבי, מדריך ג'ודו: דרך בית הספר, זה פרויקט של ג'ודו.
<אסנת שופן: כן, זה דרך בית הספר, במסגרת תכנית העשרתית שזכינו לקבל ממשרד החינוך והעירייה שנקראת תכנית מיל"ת (מסגרות יום לימודיות תוספתיות), אז אני יכולה לאפשר לילדים מה שאני לא יכולה במסגרת יום הלימודים הרגיל.
<אסנת שופן: יש קורסים שאבי מעביר בקבוצות מאוד מצומצמות לילדים שמקבלים יותר שליטה עצמית, שזה ממש עבודה מול המחנכת, מול הפסיכולוגית של בית הספר ואת אבי אני יכולה לאפשר לעצמי דרך התכנית במסגרת התוספתית.
<אסנת שופן: אחרי שעות הלימודים זה בקבוצות יותר גדולות שאבי נותן, ולמשפחות מסוימות אבי גם מאפשר אחרי, בשקט אני מעבירה לו פתק ו - - -
<אבי, מדריך ג'ודו: יש ילדים פה שאין להם כל כך הרבה והם עולים חדשים ויש בעיות בבית הספר או בבית ואני רוצה להגיד שהמנהלת הזאת, היא באה ונותנת לילדים חוגים בחינם, לפעמים על חשבונה, וגם פרויקטים שאנחנו עושים - - -
<אסנת שופן: אבי, זה לא מגלים.
<אבי, מדריך ג'ודו: למה?
<אבי, מדריך ג'ודו: צריך להגיד את הדברים האלה.
<אבי, מדריך ג'ודו: אני אתן לך דוגמה.
<אבי, מדריך ג'ודו: זה ג'ודאי שעלה לא מזמן, הוא מתאמן והכול בזכות המנהלת.
<אבי, מדריך ג'ודו: תראה עכשיו קרב ג'ודו.
<אבי, מדריך ג'ודו: נראה ליואל?
<אבי, מדריך ג'ודו: בואו נבחר ג'ודאי רציני, בוא אליי.
<אבי, מדריך ג'ודו: קרב ג'ודו, מוכנים?
<אבי, מדריך ג'ודו: מה אומרים לחבר?
<אבי, מדריך ג'ודו: בהצלחה.
<אבי, מדריך ג'ודו: קרב הג'ודו מתחיל.
<אסנת שופן: פה אין בעיה של שפה.
<אבי, מדריך ג'ודו: חברים, אני אגיד לכם למה הילדים יושבים על המזרן.
<אבי, מדריך ג'ודו: יש לנו הרבה מזרנים בבית הספר, כמו שאתם רואים, והילדים כל פעם תופסים אותם שלא יקבלו מכה.
<אבי, מדריך ג'ודו: בואו ניתן עוד קרב.
יואל רזבוזוב: זה מה שאני מנסה להסביר ולהגדיר, צריך שישה מזרנים, צריך מאמן שרוצה, הילדים מקבלים כאן, תראו, זה שהם שמים חליפה, זה כבר משמעת.
יואל רזבוזוב: זה שהם רואים קידה, חיבוק - - -
<אבי, מדריך ג'ודו: כבוד.
יואל רזבוזוב: זה כבוד, כבוד למאמן, כבוד למקום שהם נמצאים בו.
יואל רזבוזוב: אני חושב שאני רוצה לקבל יותר פרטים איך אתם מתקצבים ואיך זה עובד, אני כן אדבר עם שר החינוך, אנחנו כן צריכים להכניס את זה בכמה שיותר מקומות בארץ.
יואל רזבוזוב: לא דרושים פה יותר מדי משאבים והתמורה שאנחנו מקבלים, בסופו של דבר את הילדים האלה מחנכים לערכים הכי נכונים - - -
<אסנת שופן: והם משתמשים בזה גם מחוץ למקום הזה הספציפי.
יואל רזבוזוב: אותו ילד שבא עם ביטחון עצמי מפה, הוא כבר יעשה פחות שטויות בחוץ.
יואל רזבוזוב: וחוץ מזה, הילדים מדהימים.
<אבי, מדריך ג'ודו: כל הכבוד לכם.
<אבי, מדריך ג'ודו: אני רוצה איתך תמונה עם הקבוצה, כי הם מחכים לך.
<אבי, מדריך ג'ודו: כל הג'ודאים ישיבת ג'ודו כאן.
<אבי, מדריך ג'ודו: חתימות לא היום.
<אבי, מדריך ג'ודו: (שיר).
יואל רזבוזוב: כל הכבוד, יפה מאוד.
<אסנת שופן: המורה אִינה לצערנו עובדת בחצי משרה.
<אסנת שופן: אין מספיק מורות למוזיקה, אז אנחנו מתחלקים עם עוד בית ספר.
יואל רזבוזוב: אין מספיק מורות למוזיקה?
<אסנת שופן: במחוז דרום.
יואל רזבוזוב: במחוז דרום?
יואל רזבוזוב: כי דווקא אני עובד עכשיו על מענק היובל של מורים עולים, אז לא הצלחנו להכניס את המוזיקה בגלל שזה לא מקצוע דרוש.
<אסנת שופן: זה דרוש, המגמה למוזיקה נסגרה.
<אסנת שופן: יש אנשים שהם מוזיקאים, אבל אין להם תעודת הוראה, ואז מתחלקים עם עוד בית ספר.
<אסנת שופן: ברוב בתי הספר יש מורה אחת לשני בתי ספר.
<אסנת שופן: יש לנו כאן את תהילה ובת-אל שהן מקבלות הרבה הרבה תמיכה מטניה, המורה שלנו.
<אסנת שופן: הן נולדו פה, עזבו מאוד מאוד קטנטנות וחזרו ואנחנו מאוד מאוד שמחים.
<אסנת שופן: בבקשה.
<אסנת שופן: הן שמונה חודשים בארץ.
<תלמידה: 'ילדים כמו פרחים', מאת יבגניה רוידר.
<תלמידה: ישנם פרחים צבעוניים שאת יופי העולם הם מייצגים.
<תלמידה: ישנם פרחים כאותם ילדי פרא שלחופש נולדים וישנם ילדים עדינים כמו הפרחים המוגנים שלהשגחת המבוגרים הם נזקקים.
<תלמידה: ישנם פרחים הגדלים בקבוצות, ילדים שנהנים לחיות בחבורות.
<תלמידה: לעומתם יש ילדים שהם די לבד, הם מייצגים פרח די נדיר.
<תלמידה: ישנם פרחים זעירים נורא וכמותם ילדים נמוכי קומה, ויש פרחים אשר לגובה רב צומחים ולעיתים את הנוף מסתירים, כמותם ניתן למצוא ילדים גדולים אשר ממעל על החברה הם מביטים.
<תלמידה: הפרחים בצעירותם הם כה נאים ומושכים וככל שהם גדלים כך הם הולכים ונובלים.
<תלמידה: ממש כמו האדם.
<אסנת שופן: את השיר שהם קראו כתבה תלמידה בבית הספר.
<אסנת שופן: אתם היום תקבלו מאיתנו שי, שזה ספר שנכתב כל שנה על ילדים שאוהבים לכתוב.
<אסנת שופן: אנחנו תומכים מאוד מאוד בתחום של הכתיבה העברית ואנחנו מפיקים ספר וזה מהספר של שנה שעברה.
<אסנת שופן: כל שנה יוצא ספר עם יצירות של תלמידים שלנו.
<אסנת שופן: תודה, ילדות יקרות.
<אסנת שופן: תודה לטניה על כל התמיכה והבנות והמשפחה.
<אסנת שופן: אנחנו נמשיך הלאה.
<אסנת שופן: נביט קדימה.
<אסנת שופן: מה שיש על השולחן, ככה תוך כדי תרגישו בנוח.
<אסנת שופן: זו מחווה של ההורים.
<אסנת שופן: לכיבוד ולאירוח ההורים דאגו, מעומק הלב.
יואל רזבוזוב: גם ההורים שותפים?
<אסנת שופן: כן, בית ספר קהילתי לכל דבר.
<אסנת שופן: ברוכים הבאים לבית ספר 'יחדיו' שהוקם לפני כ-18 שנים בלב שכונה שבמקורה הייתה נאות חצרים.
<אסנת שופן: כיום יש לנו כ-450 תלמידים, אני שמחה להגיד שבשלוש השנים האחרונות הכפלנו את עצמנו, האוכלוסייה שלנו מאוד מאוד הטרוגנית וכשמו כן הוא, אנחנו מאוד מאוד אוהבים את השם 'יחדיו', אנחנו יחדיו בקיבוץ גלויות בלשמור כל אחד על האיחוד שלו וגם על המשותף ואנחנו קצת נכיר את בית הספר דרך סרטון שילדי הקורס לקולנוע הכינו בבית הספר.
<אסנת שופן: (הקרנת סרט).
<אסנת שופן: להכיר את השפה ואת ההוויה מכל כיוון אפשרי, כל בוקר נפתח ב'בוקר טוב אקטואליה', הילדים לומדים מה זה אקטואליה, מגוון של עיתונים.
יואל רזבוזוב: יש הרבה מה ללמוד.
<אסנת שופן: כן, וצריך חשיבה ביקורתית וראייה ביקורתית למה שקורה פה ואזרחות אקטיבית.
<אסנת שופן: (המשך הסרט).
<אסנת שופן: ככה מכינים אנימציה, הם בונים את הדמויות, מצלמים שוטים ועורכים סרט.
יואל רזבוזוב: בחוץ יש לכם אולם ספורט?
<אסנת שופן: לא.
<אסנת שופן: אנחנו בשמש.
יואל רזבוזוב: זו מכת מדינה.
יואל רזבוזוב: יש לי איזה שהוא רעיון עכשיו שאני - - - (המשך הסרט).
<אסנת שופן: זה קשר שלנו עם בית אבות.
<אסנת שופן: הם באים אלינו המון, בכל החגים, בהמון פעילויות של מורשת, יש לנו באופן קבוע דיירי בית אבות אצלנו.
<אסנת שופן: עשינו פעילות משחקים של פעם, הם לימדו את הילדים משחקים.
<אסנת שופן: בגינה שלנו הילדים שלנו עובדים, יש להם גם ירקות, גם צמחים וגם פרחי תבלין וגם הכול.
יואל רזבוזוב: והם שומרים על הגינה?
<אסנת שופן: מאוד.
<אסנת שופן: אנחנו מתעתדים להקים שם חממה.
<אסנת שופן: יש תכנון לחממה.
<אסנת שופן: תקצוב של מכתשים.
יואל רזבוזוב: אדמה, הם שינו את השם לאדמה.
<אסנת שופן: פה עורכים תצפיות, מחקרים בגינה.
<אסנת שופן: איזה קולרבי יצא שם, איזה ברוקולי, בסופר אין כאלה.
<אסנת שופן: והכול אקולוגי, הכול ירוק, בלי חומרים.
<אסנת שופן: אז זה סרט שתלמידים הכינו וחלק מהעשייה והאמירה הוא באמת לאפשר לילדים לבצע כמה שיותר פרויקטים.
<אסנת שופן: מבחינתנו החזון של בית הספר מדבר על להעניק לילדים את מקסימום הטכנולוגיות החדשניות, לבנות אותם למאה ה-20 בצורה מעניינת עם המושג תקשורת בכל ההיבטים שלו, תקשורת בין אישית, תקשורת עם הקהילה והמדיה, שזה העולם של התקשורת.
<אסנת שופן: בחרנו, כדי לא להתפרס יותר מדי, להתמקד בתחום של קיימות.
<אסנת שופן: זה נושא שהוא חשוב לכולנו, אפשר לדבר עליו כל יום באקטואליה.
<אסנת שופן: קיימות מבחינתנו זה גם לחיות עם קול אחר שנמצא איתי בסביבה, זה גם סוג של קיימות שיושב איתי סביב אותו שולחן, אפילו שהוא אחר ושונה ומדבר אחרת או יש לו אמונות או דעות אחרות, וקיימות זה גם לדאוג לפארק נחל באר שבע שהוא החצר שלנו.
<אסנת שופן: אנחנו יוצאים לנחל באר שבע, עושים שם עבודות מחקר עם הילדים.
<אסנת שופן: אז באמת, כמו שאמרתי, בחרנו את תחום הייחודיות שלנו לתקשורת, כי ראינו שזה מביא את הילדים להתעסק בתחום השפתי בדרך מעניינת.
<אסנת שופן: זה הקטלי
<אסנת שופן: זאטור שלנו, אתה צריך להיות עיתונאי, אתה צריך להכין תחקיר, אתה צריך לפרסם איזה שהיא כתבה לרדיו או להכין איזה שהוא תשדיר פרסומת, אז קודם כל אתה צריך לעשות את זה בצורה הכי מקצועית שאפשר.
<אסנת שופן: דבר שני יש את רהיטות השפה, אתה צריך להשתמש בשפה גבוהה.
<אסנת שופן: כמו ששמעתם את הבנות, הן קראו שיר שכתבה תלמידה.
<אסנת שופן: אז יש פה תהליך מאוד ארוך של תלמידים שהם בקורס מיטיבי כתיבה.
יואל רזבוזוב: כמה אחוז עולים ישנם כאן בבית הספר?
<אסנת שופן: בהגדרות של משרד החינוך, או בהגדרות של - - -?
יואל רזבוזוב: לא, בהגדרות אני אומר עולים ובני עולים, אני ככה משווה בין - - -
<אסנת שופן: 72.9% של הילדים שלנו, ההורים שלהם לא ילידי הארץ, כך שמבחינתם עדיין בבית העברית היא שפה שנייה.
<אסנת שופן: הרבה מאוד ילדים, העברית שהם שומעים ומדברים ומתנהלים איתה זה בבית הספר.
<אסנת שופן: החוגים אחר הצהריים, אם הם הולכים לבית ספר רוסי או לכל חוג אחר, או טלוויזיה, אירועים משפחתיים, מופעי תרבות, הכול זה בשפת האם שלהם ולא בעברית, לכן אנחנו משתדלים לחשוף אותם למקסימום ולעבוד בצורה מאוד משמעותית על השפה הדבורה ועל השפה הכתובה.
<אסנת שופן: ולשמר.
<אסנת שופן: לשמר את מה שיש בבית, ואנחנו די מכבדים כל חג של כל עדה, מזכירים ועושים פה טקס, אבל עם זאת מה שמשותף לכולנו זו העברית ואנחנו משתדלים להשתמש בה.
יואל רזבוזוב: אתם עושים את זה יפה.
יואל רזבוזוב: את האמת, עכשיו כשהילדים שרו זה היה ממש ממש מרגש.
יואל רזבוזוב: אני ישר מנתח בראש, אמרתי, אנחנו גם יש לנו כאן לא מעט עולים, בסופו של דבר המדינה הזאת היא מדינת עלייה.
יואל רזבוזוב: אני כספורטאי לשעבר טס הרבה, אז הייתי חוזר מהטיסה ואני זוכר תמיד, מה אהבתי?
יואל רזבוזוב: אהבתי את הנחיתה, למה?
יואל רזבוזוב: עוד לפני הנחיתה כבר אנשים קמים, רוצים את הדיוטי פרי, ואיכשהו אנשים מתעצבנים מזה ואני אהבתי, אמרתי 'אני חוזר לישראל', ואמרתי, מה אני אוהב כל כך?
יואל רזבוזוב: ובאמת הילדים ששרו, זה גם נורא מרגש שילדים שרים, אבל גם הביחד הזה, אתה רואה את כל הצבעים ואתה מבין שאנחנו באמת מדינת עלייה ואיך בסופו של דבר כולם משתלבים ומדברים אותה שפה.
יואל רזבוזוב: ובאמת החינוך.
יואל רזבוזוב: מה שאתם עושים כאן מדהים בעיניי.
יואל רזבוזוב: יש הרבה מה ללמוד מכם, כמה דברים אני כבר רושם לעצמי.
יואל רזבוזוב: יש לי שאלה לגבי הקייטנה בקיץ, ביולי, הרפורמה של שי פירון, האם אתם מוכנים?
<שלומי נומה: אנחנו ברמה של העיר כבר יושבים על זה, כרגע קיבלנו את העדכון.
<שלומי נומה: העיר באר שבע נערכת ברמת המנכ"לית של העירייה, דודו, ראש מינהל החינוך, סגנית ראש העיר וכולם, כדי שהתכנית הזאת תפעל.
<שלומי נומה: אנחנו לא מציעים קייטנות לכיתות א'-ב' בעיר באר שבע, אנחנו מציגים את התכנית הזו בלבד, חשוב לנו שהיא תצליח, יש עדיין דברים שלא ברורים בעניינים הכספיים והארגוניים, אבל אנחנו מאמינים שזו תכנית שבסופו של דבר תשנה את המציאות, כי בשנה הבאה זה יהיה א' עד ה', או א' עד ד'.
יואל רזבוזוב: א' עד ד'.
<קריאה: גן חובה עד ד' בשנה הבאה.
<שלומי נומה: אני חושב שהמפתח לתכנית הזאת זה אם יהיה צוות מבית הספר ש - - -
<אסנת שופן: בטח, אצלנו, עם הילדים שלנו, הצוות שלנו - - -
<שלומי נומה: בדיוק, ככל שצוות של בית הספר יהיה שותף כמות הילדים שתשתתף תהיה גדולה יותר וזה יקל על ההורים בסופו של דבר.
<שלומי נומה: יהיה להם חודש ושבוע החופש הגדול.
יואל רזבוזוב: זה הרעיון.
יואל רזבוזוב: אני גם דיברתי עם יהודית קדש, היא זו שמפעלה את התכנית.
<שלומי נומה: מי שיפעיל בעיר את התכנית זה החברה העירונית, שהיא כיוונים, היא החברה שמנהלת בעבור העירייה את תרבות הפנאי, בשיתוף ובשילוב מינהל החינוך ומנהלות בתי הספר בכל מקום.
<שלומי נומה: זאת אומרת אם המנהלת מחויבת, ובמקרה הזה רואים מנהלת שהיא מחויבת, היא רואה את הילדים שלה מהבוקר עד הערב, אז היא תראה אותם גם בעוד שלושת השבועות, בכיתות א'-ב' בשלושת השבועות של יולי.
<אסנת שופן: אתה מתאר לעצמך שאף אחד אחר לא ייכנס.
<שלומי נומה: זה ברור לי.
<שלומי נומה: זה ברור לי שבבית ספר כזה התכנית תצליח ויהיו בה מעל 80%-90% ילדים שכן יהיו בתכנית.
יואל רזבוזוב: מעניין לקבל את הנתונים.
יואל רזבוזוב: חשוב ש - - -
<אסנת שופן: עוד רעיון, תוך כדי זה שאתה מדבר.
<שלומי נומה: עדיין יש השתתפות כספית.
<שלומי נומה: כל תלמיד צריך לשלם 300 שקלים.
<שלומי נומה: אנחנו עוד לא יודעים כמה ישלמו.
<אסנת שופן: אנחנו גם רוצים פתרונות למי שקשה לו עם ה-350 שקלים.
<אסנת שופן: בית הספר עושה שמיניות מכל כיוון אפשרי ובכלל בחשיבה, ילדים שאמורים להיות פה למשל בכיתה א', הקייטנה הזאת יכולה להיות מעולה בשבילם כקייטנת מוכנות לכיתה א' פה.
<אסנת שופן: ילדי גן חובה, שיעשו כאן את הקייטנה, כי הם יעשו אותה עם המורה שתלמד אותם בכיתה א' וזה חוסך את כל תהליך המעברים אחר כך.
<דודו ליפשיץ: ההערכה שלנו, רוב בתי הספר, האופי והמאפיין שאסנת מדברת על בית הספר זה בעצם מאפיין של העיר, שהרבה מאוד מהמורים והמנהלים יישארו בקיץ.
<דודו ליפשיץ: למרות שזה עדיין הסתדרות המורים עם ההסתייגויות שלה, אני חושב שהשכר הוא די הוגן, גם למנהל בית הספר, אם הוא יישאר כ - - -
יואל רזבוזוב: אני שומע בתקופה האחרונה הרבה מנהלים מדברים על זה שמורים כן רוצים לשתף פעולה ו - - -
<דודו ליפשיץ: וזו ההערכה שלנו, שבסופו של דבר רוב המורים כן יישארו להמשך חודש הלימודים הנוסף.
<אסנת שופן: אנחנו לא נראה את כל המצגת וכל העשייה בבית הספר, אבל לשני דברים נתייחס.
<אסנת שופן: ראשית, מה שמאפיין את בית הספר כבית ספר קהילתי, שעובד פה מול הרבה גורמים, אז כמו תמיד, כל ביקור שיש לנו בבית הספר, כמובן שיש את הרשות ואת משרד החינוך, אבל בצוות שלנו יש פה נציג של ידיד לחינוך, יש פה צוות מאוד גדול של מתנדבים, יש תמיד נציגות של הורים.
<אסנת שופן: אינה, כמה שנים את ב'יחדיו'?
<אסנת שופן: מיום הקמתו, עכשיו הילדים שלה פה, את רוצה להגיד מילה?
<אינה: אני בארץ בשנת 90', לא למדתי פה, עשיתי פה פר"ח כסטודנטית ועכשיו חזרתי בתור אמא.
<אינה: אני עליתי באוגוסט 90', העלייה הענקית הגיעה באוקטובר 90', איתי לא ידעו מה לעשות בבית הספר.
<אינה: כלום, פשוט ישבתי ובכיתי כי כולם צחקו עליי, ועכשיו אני רואה את הילדים האלה, ש'רק תבואי', 'איזה יופי של משקפיים ענקיים', כי זה עכשיו באופנה.
<אינה: כלומר קבלת האחר והעזרה להורים זה לא סיסמאות פה, זה ממש לא, והדלת הפתוחה זה לא סיסמה, זה באמת פתוח.
יואל רזבוזוב: רואים את זה.
יואל רזבוזוב: יפה מאוד, באמת יפה מאוד.
<אסנת שופן: יש פה את נציגי מועצת התלמידים, מקסים ושיר, ויש פה את קרן, שהיא סגנית מנהלת בית הספר.
<אסנת שופן: אם הייתי מאשרת חצי מההורים היו באים, ככה זה פה.
<אסנת שופן: מה שאתם מקבלים מזכרת מבית ספר 'יחדיו' זה עיתון שזו כתיבה של ילדים, ספר יצירות של ילדים ושני דברים קטנים שתראו.
<אסנת שופן: אחד, יש פה מניפה שהיא כדי להקל על הילדים בכל תהליכי כתיבה, כי כותבים בעברית, יש להם פה מחוון שעוזר להם איך כותבים, מה התהליך כשאני כותב מכתב, מה התהליך כשאני כותב משהו.
<אסנת שופן: זה נמצא לילד בתיק כל הזמן וזה עוזר להם להתנסח בעברית.
<אסנת שופן: ויש לנו פה, בין היתר, גם בית ספר להורים, הרצאות וכו', ויש בפנים טיפים של סימנייה שהילדים עם היועצת הכינו להורים שלהם.
<אסנת שופן: אז אתם מקבלים את זה כמזכרת מבית ספר 'יחדיו'.
<אסנת שופן: לפחות תטעמו, שאני אגיד להורים שזה היה שווה.
<אסנת שופן: זה כשר, זה נקי, זה מנופה, זה מה שאתם רוצים.
יואל רזבוזוב: תודה, באמת כל הכבוד, אין מילים.
יואל רזבוזוב: יש הרבה מה ללמוד מכם ואני רואה כאן את הילדים ואני רואה את הפעילויות.
יואל רזבוזוב: אחוז כזה גבוה של עולים, באמת 'האחר הוא אני' זה - - -
<אסנת שופן: זה לא סיסמה פה.
יואל רזבוזוב: לא סיסמה, אני באמת רואה ש - - -
<אסנת שופן: זה ממש לא סיסמה.
<אסנת שופן: פה בקיץ יושבים הורים, מורים ומועצת תלמידים ובונים את כל התכנית החברתית של בית הספר וכל השנה מריצים אותה ביחד.
יואל רזבוזוב: תודה, ואנחנו נמשיך לראש העיר.
<קריאה: אגב, על פי הנחיות של משרד החינוך בשלושת השבועות האלה צריכים להגיש לחמנייה מקמח מלא.
<קריאה: אנחנו נצטרך להביא לילדים.
יואל רזבוזוב: כל הכבוד שההורים משתפים פעולה.
<אסנת שופן: כל הזמן.
<אסנת שופן: 'שמענו שיש, אתם צריכים?' 'אני יכולה פה', 'אני פנוי שם'.
<אסנת שופן: יוצאים לטיול, 'אני גם בא'.
<אסנת שופן: עשינו סיור שלקחנו את כל הילדים לבית האופרה, אחרי הצהריים.
<אסנת שופן: אלה דברים שמאוד מאוד מלכדים אותנו.
<אסנת שופן: בשבוע הבא אנחנו עושים סדר פסח באולם גדול בעיר, כל הילדים, עם ההורים, מאוד מאוד משמעותי, אנחנו מביאים את חב"ד והם עושים לנו סדר פסח עם טקס של ילדי בית הספר.
<אסנת שופן: כל חג פה מצוין עם ניואנסים שאנחנו מספרים על עדות שונות, אבל גם על דברים שהם משותפים לכולם.
<אסנת שופן: אנחנו גם מזכירים למי שרוצה את הכריסמס, יש לנו שתי משפחות שלכבודן אנחנו מכבדים את חג הקורבן וחג הסיגד לתלמידים האתיופים, יש לנו 12 תלמידים אתיופים בבית הספר.
<אסנת שופן: כן, יש מקום לכולם, כשיש מקום בלב יש מקום בבית.
<דודו ליפשיץ: במערכת החינוך בעיר, רק שתדעו, יש 60 גלויות, מ-60 תפוצות בעולם.
<אסנת שופן: אני חושבת ש-59 יש אצלי.
יואל רזבוזוב: בעיר?
<דודו ליפשיץ: בעיר יותר, אבל במערכת החינוך 60 גלויות.
<דודו ליפשיץ: בעשר שנים האחרונות.
<שלומי נומה: רוביק ספר 73 בעיר.
<שלומי נומה: זו מערכת חינוך של 40,000 תלמידים.
<שלומי נומה: אסנת, אנחנו רצים לעירייה.
<אסנת שופן: תודה לכם.
יואל רזבוזוב: אסנת, בסופו של דבר הכול מגיע ממך.
<אסנת שופן: לא, מלמטה, מהילדים.
יואל רזבוזוב: הרבה זה רצון של המנהל.
<אסנת שופן: ראית אותם, אתה יכול להישאר אדיש לדברים כאלה?
<אסנת שופן: ישיבה בעירייה
<רוביק דנילוביץ: שלום.
<רוביק דנילוביץ: הצלחתם למשוך את ויקו אנטואן לפה.
<רוביק דנילוביץ: בסדר, אני מנסה לייצר לך כותרות עכשיו.
<רוביק דנילוביץ: אני מברך כמארח.
<רוביק דנילוביץ: ברוכים הבאים, אני רוצה להודות לכם, קודם כל על העקשנות שלך, אדוני יושב ראש הוועדה וחברי הכנסת הנכבדים שנמצאים כאן איתנו, על ההתעקשות להגיע לכאן לסיור.
<רוביק דנילוביץ: באר שבע, אני חושב שהיא סמל בכל מה שקשור לקליטת עלייה, עולים שמגיעים לכאן החל משנות ה-50 ועד היום במרכזי קליטה כאן בעיר באר שבע, איך כל אחד מהם מוצא גם את עצמו נעטף באהבה על ידי קהילה חמה, אוהדת ותומכת, ובסופו של דבר איך כל אחד מייצר לעצמו את ההזדמנות להצליח.
<רוביק דנילוביץ: יש פה כור היתוך שהוא מאוד מאוד מעניין, שלכל אחד יש את האקלים החברתי, התרבותי המאוד מיוחד שלו.
<רוביק דנילוביץ: אני תמיד אומר שבאר שבע זכתה, כשמדברים על כור היתוך אני אומר שבאר שבע היא מודל באמת יוצא דופן בנושא הזה.
<רוביק דנילוביץ: ובכלל אני חושב שעם קום המדינה, הרעיון שיש שטנץ אחד קבוע של ישראלי אחד שמדבר רק בשפה אחת ובסגנון תרבותי אחד, אני חושב שזה פחות מעניין.
<רוביק דנילוביץ: זה שאנחנו חברה שהיא רב תרבותית, כל אחד מביא את המעניין שבו, מהמאכלים והפולקלור והתרבויות, זה אחד הדברים שהופכים אותנו למאוד מיוחדים.
<רוביק דנילוביץ: תמיד אני מספר, ופה אני אסיים, שאני מסמל את הבאר שבעי, אולי את הישראלי.
<רוביק דנילוביץ: שואלים אותי 'מה אתה?', שאלה שכיחה, 'אתה אשכנזי או ספרדי?
<רוביק דנילוביץ: ' ואני מבקש שתעזרו לי לענות מה אני, כי אמא שלי ז"ל נולדה בטוניס, היא עלתה מצפון אפריקה בשנות ה-50, אבא שלי, שייבדל לחיים ארוכים, נולד כאן בארץ, האבא שלו, מזה הדנילוביץ, נולד בבילורוסיה, האמא שלו באה מאלכסנדריה מצרים והסבתא שלו ממרוקו, אז מה אני?
<רוביק דנילוביץ: אנחנו כולנו ישראלים, אבל יש בינינו רב תרבותיות שהיא מאוד יפה, היא כובשת, היא מקסימה, שצריכים לראות איך גם משתמשים בה ולומדים אחד מהשני.
<רוביק דנילוביץ: אז ברוכים הבאים, בכבוד.
יואל רזבוזוב: תודה, אדוני ראש העיר, על האירוח המקסים.
יואל רזבוזוב: אני באמת התעקשתי להגיע לכאן, כי אני חושב שאת באר שבע אנחנו מכירים כעיר שקלטה הרבה עלייה ובכלל היום באר שבע בכותרות, בירת הסייבר, ואנחנו באמת שומעים הרבה דברים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שגם הכיוון שאתה מוליך את העיר הוא כיוון מאוד מאוד חיובי, אנחנו רואים את זה, אנחנו מדינה קטנה, אנחנו יודעים הכול.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרת, בדיוק עכשיו ביקרנו בבית ספר, התחלנו פה ברגל ימין, בבית ספר 'יחדיו', שיש בו, על פי מה שהמנהלת אמרה, 73% עולים.
יואל רזבוזוב: עולים, זו הגדרה, אנחנו תמיד בוועדה מדברים על זה, כל אחד מגדיר לפי מה שנוח לו, מי שצריך לתת כסף הוא מצמצם את העולים, מי שצריך לקבל כסף מעלה את שנת העלייה.
יואל רזבוזוב: מבחינתי עולים, אנחנו מדינת עולים, אבל זה באמת מי שהגיע משנות ה-90, יש לנו מברית המועצות לשעבר, אנחנו מטפלים הרבה גם בעדה האתיופית, יש לנו כאן הרבה דברים והיום באמת אני רואה כיוון של השולחנות העגולים שיושבים ביחד עם העדה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהכיוון הוא נכון.
יואל רזבוזוב: יש לנו עלייה של האנגלוסקסים, יש לנו פה חבר כנסת שהוא, אפשר להגיד, עולה חדש לפי כל ההגדרות, 9.5 שנים - - -
<רוביק דנילוביץ: הוא על הגבול עכשיו.
<קריאה: על הגבול, עוד חצי שנה נקרא לך ותיק.
יואל רזבוזוב: אנחנו מצפים לעלייה מצרפת, גל של עלייה.
יואל רזבוזוב: אנחנו מדינת עולים.
יואל רזבוזוב: מה שאמרתי בבית הספר, כשראיתי את הילדים שרים, זה בכלל מרגש, וראיתי ילדים שבאמת אתה רואה את כל התרבויות, הרב תרבות שלהם, ואמרתי שאני בתור ספורטאי, הייתי ספורטאי אולימפי, קפטן נבחרת ישראל בג'ודו, אז היינו טסים הרבה וכל פעם שהיינו נוחתים בנתב"ג, לפני הנחיתה כולם היו קמים מוציאים את הדיוטי פרי והדיילות היו צורחות, ואני אהבתי, למה?
יואל רזבוזוב: הרגשתי שאני בארץ, במדינה שלנו.