GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<חנן אחיטוב: במיוחד כתובות.
יואל רזבוזוב: אבל יש ביקוש.
<חנן אחיטוב: יש, יש ביקוש.
יואל רזבוזוב: אם אנחנו מתייחסים לזה, יש לנו מה למכור.
<חנן אחיטוב: מישהו שאל פה באשר לכמות האשרות, אז אתם יכולים לראות בעצמכם, החל משנת 2010 פחות או יותר המספרים התייצבו ואנחנו מקווים, כמו שאמרה ראש נתיב, שהמספר יגדל בשנה הבאה, אבל, שוב פעם, זו תחזית וכמובן שזה קשור ומושפע - - -
יואל רזבוזוב: לא הבנתי.
יואל רזבוזוב: אשרות ושינוי מעמד?
<חנן אחיטוב: תסתכלו, בשורה הראשונה זה אשרות, כלומר אלה אנשים שמגיעים לנציגויות שלנו ברחבי חב"מ ושם אנחנו בודקים את הזכאות וגם מנפיקים אשרות, למעט מזא"ר, מזא"ר זה מזרח אירופה, כלומר אנחנו מטפלים בכל מדינות מזרח אירופה, כולל יוגוסלביה שהתפצלה להרבה לאומים, כולל אלבניה אפילו, גם משם.
<חנן אחיטוב: יש שם, מגיעים אלינו מדי פעם, צאצאים של סקנדרבק... שינוי מעמד זה כמובן כל האנשים שמגיעים לארץ כתיירים ורוצים להחליף את המעמד מתייר לעולה.
<חנן אחיטוב: סך הכול, אתם רואים, במזא"ר אלה הנתונים.
<חנן אחיטוב: כמובן שהקהילה הגדולה ביותר של זכאי חוק השבות נכון להיום בהונגריה, וחרף האווירה האנטישמיות ועוד כל מיני דברים אלה פחות או יותר המספרים, מחכים.
<חנן אחיטוב: ופה, מה שנעמי אמרה, לגבי קונסול נייד, אז אתם יכולים לראות פה, כולל מהמקום שלך, חברובסק, בירוביג'אן, מבחינתנו זה אותו דבר.
<חנן אחיטוב: אנחנו מגיעים לכל המקומות האלה.
<חנן אחיטוב: בהתאם לכמות האנשים שנרשמים יוצאים לשם אנשים שלנו, כי אנחנו, נכון להיום, לפחות ברוסיה, נאסר עלינו להנפיק אשרות בתוך המרכזים ולכן אנחנו שוכרים מקומות ואנחנו באים לשם.
<חנן אחיטוב: מקשים עלינו, מה שנקרא.
<חנן אחיטוב: אנחנו באים לשם, מתיישבים נגיד בבית מלון או בכל מקום שמאפשרים לנו ושם אנחנו מנפיקים אשרות.
<חנן אחיטוב: אנחנו מגיעים לשם סדר גודל של פעם בחודשיים, משהו כזה, בהתאם לכמות האנשים, כי זה לא מעט כסף.
<חנן אחיטוב: בנוסף כמובן כל התכניות שבאות מחבר המדינות, כגון מסע, סל"ע, נעל"ה, תגלית, וכל דבר אחר שמבקשים, אנחנו קובעים את הזכאות של אותם אנשים, לפי חוק השבות.
<חנן אחיטוב: פרויקט הקלדה הסתיים אצלנו.
<חנן אחיטוב: היו לנו פה לא מעט שאלונים שלצערי בתחילת שנות ה-90, כשהיה הגל הענק הזה, לא הספקנו להקליד אותם והחומר הזה נחוץ וחשוב, לכן יצאנו לפרויקט, הוא עלה לא מעט כסף ואנחנו סיימנו את זה.
<חנן אחיטוב: הקלדנו פחות או יותר מעל 100,000 שאלונים, שזה היה חומר של אותם אנשים וזה טוב על מנת לבדוק שעוד מישהו, כמו במערכון, שלא יגיע המישהו שיתחזה לאותו אחד שכבר הגיע לכאן.
<חנן אחיטוב: אז אנחנו בודקים.
<חנן אחיטוב: אנחנו עובדים היום און ליין, השטח שלנו ממוחשב כולו ויש לי אפשרות לבדוק במקום אם מישהו נגיד מתקשה בתביעת זכאות או משהו כזה, כי אנחנו עוסקים בשלל מסמכים.
<חנן אחיטוב: אני חייב לציין, כמו שראש נתיב אמרה, עם השנים המלאכה הזאת הולכת ונעשית יותר קשה, כי אנחנו מדברים כאן על התרחקות מהמוצא היהודי, לכן אנחנו נאלצים לבדוק הרבה יותר מסמכים מאשר בדקנו בעבר.
נסים זאב: עוד מעט יהיה הרבה יותר קל, כי עוד מעט הממשלה תסתפק בהצהרה.
<חנן אחיטוב: אני לא נכנס להצהרות של הממשלה.
<חנן אחיטוב: אנחנו פועלים לפי החוק ולא לפי הצהרות.
מרדכי יוגב: בסוף נספר לך סיפור.
<חנן אחיטוב: אה, סיפורים לא כל כך עובדים עלינו.
<חנן אחיטוב: בסדר?
<חנן אחיטוב: גם אנחנו מכירים את הסיפורים.
מרדכי יוגב: שמעתי אותו לפני שבוע, שהיה פה הרב עובדיה יוסף והרב אברהם שפירא, ובאה אליהם אישה מגרוזיה והיא אמרה שהיא גרושה והיא רוצה להתחתן וכל התיעוד הלך, בבית הייתה איזה שהיא שריפה או משהו.
מרדכי יוגב: והרב עובדיה פגש באותו רגע את הרב אברהם שפירא ואמר 'זה המקרה שלפניי', אמר לו, 'תביא אותה אליי'.
מרדכי יוגב: הביא אותה אליו והוא אמר 'כשהתחתנת, נכון שהקפת את בעלך שבע פעמים?
מרדכי יוגב: זה היה משמאל לימין או מימין לשמאל'.
מרדכי יוגב: 'מימין לשמאל'.
מרדכי יוגב: 'כשהתגרשת, נכון שהקפת את בעלך שלוש פעמים, זה היה מימין לשמאל או משמאל לימין?' אמרה לו, 'משמאל לימין'.
מרדכי יוגב: משקרת.
מרדכי יוגב: סיפור אמיתי.
<אירית כפיר: זה סיפור אמיתי?
מרדכי יוגב: סביר להניח.
יואל רזבוזוב: אבל אתה יודע, בגלל שאני באתי משם, לא כולם התחתנו לפי זה.
יואל רזבוזוב: אנשים, להיפך, פחדו להתחתן ולהצהיר וזה.
<חנן אחיטוב: לא, אני חייב לציין שאנחנו נתקלנו בלא מעט כתובות שכמובן שהיו כתובות מזויפות.
<חנן אחיטוב: אנחנו יודעים להבחין בין כתובה אמיתית לכתובה מזויפת, אבל אנחנו פחות מסתמכים על המסמכים הרבניים, כי ברית המועצות לשעבר במשך 70 שנה לא התנהלה לפי מסמכים רבניים, אלא לפי מסמכים אזרחיים, ולכן אנחנו בודקים יותר את המסמכים האזרחיים.
<חנן אחיטוב: וזה מה שקורה.
נסים זאב: על פי עדויות של נאמנים.
<חנן אחיטוב: אולי עדויות כן, אבל - - -
נסים זאב: כי בבית דין היה לי מקרה של רוסייה שבסופו של דבר הייתה על פי שני עדים ש - - -
<חנן אחיטוב: אני לא רוצה להיכנס לנושא הזה של ה - - -
נסים זאב: לא, עדים, אם אני - - -
<חנן אחיטוב: אני יכול להציג לך מספר דוגמאות כאשר העדים, בדיעבד הסתבר שהם היו שקרניים, אבל בוא נעזוב.
<חנן אחיטוב: אנחנו פועלים לפי מסמכים.
<אירית כפיר: אני אנסה לדלג על דברים שציינה ראש נתיב.
<אירית כפיר: בעיקרון אנחנו נמצאים במשכנים שלנו, אותם מקומות, אכסניות פיזיות, שאנחנו מנסים ככל שניתן לדמות את מדינת ישראל, היהודית, הציונית, העכשווית, על כל מרכיביה, המקום מיועד להיות חלון וגשר לחיים במדינת ישראל וככזה אמון על שיקוף תרבותה של ישראל והחיים בה לאוכלוסיות היעד.
<אירית כפיר: ראשית לכל היא חייבת להיות ישות ממלכתית הפועלת בשטח מחוץ לכותלי השגרירות הישראלית, במקום ובתיאום מלא.
<אירית כפיר: לאותה אכסניה אנחנו כמובן צריכים לצקת את אותם תכנים ואנחנו ננסה ככה, עם פירמידת מאסלו, לשקף לכם ולהסביר לכם את תפיסת הפעילות.
<אירית כפיר: ראשית אנחנו מתחילים מאותו כלל גדול שחנן מציין כאן ואנחנו פה מדברים, איך מגיעים לאותה אוכלוסייה במאות אלפים שנמצאת באותו שטח אבל לא תמיד מחוברת, או לרוב לא מחוברת, לא מכירה, גם אם היא יודעת על מוצאה, שורשיה והחיבור שלה למדינה הציונית ולתרבות היהודית, היא לא תמיד נגישה אליה.
<אירית כפיר: אנחנו מתחילים מהרובד הרחב, באותם קמפיינים, גם אינטרנטיים, גם תקשורתיים, כמובן ברגישות שמצוינת לתא שטח שבו אנחנו פועלים, והוא מאוד מוגבל והוא מאוד סגור והכול תחת באמת מערכות בקרה, גם קריאטיביות וגם אותן מערכות ממוחשבות.
<אירית כפיר: אגב, כולם נמצאים שם בעולם התוכן, כמו הילדים שלנו, כמו ילדי ישראל, כולם ברשתות החברתיות, האינטרנט עובד, וזה מקור משיכה מאוד גדול, אבל אנחנו, כמובן מאותן מגבלות שאנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו את אותם גורמים עסקיים שעובדים בשיטות אחרות, אנחנו מקפידים על כך.
<אירית כפיר: בארבע השנים האחרונות אנחנו כבר נגענו בלמעלה מ-2 מיליון כניסות אינטרנטיות, אני לא אכנס לזה עכשיו, והקריאטיביות בודקת באמת את מידת ההתעניינות שלהם ומפה אנחנו עולים מדרגה.
<אירית כפיר: אגב, כמובן שהמספרים הולכים וקטנים.
<אירית כפיר: זה הפוך לעוצמת הנגיעה ולמהות הקשר שמתפתח.
<אירית כפיר: המגע הראשוני.
<אירית כפיר: באותם אירועים רבי משתתפים, שכבר ציינה ראש נתיב, אנחנו עם פנים לכול.
<אירית כפיר: ראשית אנחנו הארגון היחיד הממלכתי והיהודי שעובד בתוך הקמפוסים רבי הסטודנטים בעשרות אלפים, וזאת מערכת ענפה של עבודת שליחי נתיב, ליצור את אותם קשרים, להיכנס לאותן אכסניות ענקיות ששם לומדים וחיים אותם בני נוער וצעירים והם מאוד מעניינים אותנו ומאוד אטרקטיביים באמת לאותו שיח.
<אירית כפיר: אגב, בדרך כלל אחרי שילד עושה את המעבר המשפחה שלו באה אחריו.
<אירית כפיר: אנחנו רואים את זה בהרבה מאוד פרויקטים.
<אירית כפיר: אז אנחנו מנסים לאתגר, את אותם פרנסי האקדמיות הענקיות האלה, באותם שיתופי פעולה אקדמיים על מנת שיאפשרו לנו לפעול באופן עצמאי בתוך הקמפוסים האלה.
<אירית כפיר: אנחנו מבינים כולנו שאנחנו לא יכולים לדפוק בדלת ולהגיד 'שלום, אנחנו כאן ועכשיו יש לנו מה להציע'.
<אירית כפיר: זה חייב להיות תחת אמות מידה של שיתופי פעולה והבנות ובהתאמה להסכמים הבילטראליים שלנו.
<אירית כפיר: אותם ימי ישראל.
<אירית כפיר: אני אקח לציון השנה אירוע רב עוצמה וכמובן הפקה ענקית של 140 שנה ציון להולדתו של המשורר חיים נחמן ביאליק בעיר אודסה.
<אירית כפיר: אנחנו הפקנו אירוע ענק שחיבר גם את המקומיים וגם את הרשויות ואתגר את כל פרנסי העיר.
<אירית כפיר: דרך אותו תחום עניין תרבותי הגענו לאנשים שעד כה לא מצאו עניין במדינת ישראל.
<אירית כפיר: אז הטריגר הוא, מנסים לחבר אותו דרך משהו שמעורר קשב ועניין באותה עיר - - -
יואל רזבוזוב: באודסה זה יותר קל, כי עדיין כל אודסה מזוהה איכשהו עם יהדות ויש שם הרבה היסטוריה.
יואל רזבוזוב: השאלה באמת איך עושים דברים כאלה בערים ששם - - -
<אירית כפיר: אז אני אגיד לך.
<אירית כפיר: אותה הפקה עברה גם לקייב והצליחה יפה, אבל כמובן שלקייב עשינו גם את ההתאמות שלה ושלחנו גם סופרת ומתורגמנית ופרופסור לבלשנות ונכנסנו לתוך המוסדות הענקיים האקדמיים דרך באמת אתגור, פחות אולי, כפי שאתה אומר, בפן התרבותי, אלא יותר בפן האקדמי, ואלה ההתאמות שאנחנו עושים בשטח.
<אירית כפיר: אנחנו מאתגרים את נובוסיבירסק ומאתגרים את מוסקבה באותן התאמות.
<אירית כפיר: הציון של ירידים.
<אירית כפיר: אנחנו נמצאים כמעט בכל פסטיבל ויריד מקומי בינלאומי.
<אירית כפיר: יש בערים העצומות האלה הרבה מאוד אירועים מקומיים בינלאומיים, ואנחנו כמדינת ישראל נמצאים בכל אירוע כזה שהוא אטרקטיבי לפעילות שלנו, של הארגון.
נסים זאב: סליחה, הסמינרים, זה כולל ערב של לינה?
<אירית כפיר: זה מאוד תלוי באופי של הסמינר ובמידת הלמידה שמועברת שם, לרוב כן.
<אירית כפיר: אנחנו כן מנסים לחסוך ואנחנו לא עושים סמינר לצורך המפגש החברתי, הסמינר הוא תמיד עם מיקוד של פוקוס למידה, תלוי בתחום הדעת שאנחנו בחרנו להביא ומי האוכלוסייה.
<אירית כפיר: הנושא של הנוער, אני כאן כן אציין, לפני ארבע שנים אנחנו הבנו שבני העשרה, 12-17, לפני שמגיעים לאוניברסיטאות אנחנו רוצים לאתגר אותם לבוא לפעול בתוך המרכזים שלנו ואנחנו הקמנו כאן מיזם משותף עם תנועת הצופים העבריים של מדינת ישראל.
<אירית כפיר: אני אחסוך, אם יהיה זמן לחברים אז יש גם סרטון בסוף.
<אירית כפיר: לא מהמקום רק של תנועת הצופים או בכלל פעילות בני נוער, מהמקום של הבנה חינוכית, ילד אחרי שמונה שעות בבית ספר צריך גם איזה שהיא מתודה לימודית אחרת, תנועות הנוער יודעות לתת את זה.
<אירית כפיר: תחום הלמידה הוא - - -
נסים זאב: בשביל זה לא עשו יום לימודים ארוך, כדי לא לעייף את התלמידים.
<אירית כפיר: הייתי שמחה שילמדו אצלי ביום הכי ארוך, אז יש פתרונות אחרים.
<אירית כפיר: המתודה הזאת מאוד מאתגרת, אנחנו השנה נחצה את 2,000 הילדים, אנחנו עובדים בכל השטח, כולל במוסקבה, כולל בנובוסיבירסק וגם במקומות שככה מבחינתי הם שם בקצה הגלובוס.
<נעמי בן עמי: עוד לא הגענו לבירוביג'אן, אבל אנחנו מתקרבים לאט לאט.
יואל רזבוזוב: כולם כבר פה, זה בסדר.
<חנן אחיטוב: רובם.
<אירית כפיר: הנושא של אולפנים.
<אירית כפיר: קודם כל השפה העברית כערך וכסמל תרבות של כל לאום, זה תחום מאוד מושקע, מאוד מפותח, אנחנו גם כל הזמן משכללים את דרך הלמידה.
<אירית כפיר: אגב, אנחנו בשיתוף פעולה מלא עם משרד החינוך שלנו, האגף לבוגרים, ונמצאים בכל מקום, גם אצלנו פיזית בתוך המרכזים, גם מרכזים שיש לנו בתוך האוניברסיטאות, אנחנו מביאים את השירות אפילו לתוך הקמפוס.
<אירית כפיר: גם אם זה אותו רקטור שרוצה שיהיה לו שם על הלוח עוד שפה נלמדת לצד צרפתית, גרמנית ולא יודעת מה, קודם כל שיהיה גם את השפה העברית, ובי"ת, גם לאתגר.
<אירית כפיר: אז זה נמצא בפרישה כוללת ואני חושבת שאנחנו מתחילים את 2014 אוטוטו, אנחנו נחצה את למעלה מ-2,000 לומדים ויותר, מערכת משומנת, עובדת.
<אירית כפיר: חסרים מורי אולפן בשטח, שיכולים כבר לתת את המענה הנכון.
<אירית כפיר: הסמינרים, לשאלתך, אדוני, יזמות עסקית, השכלה, הם רק תחומים שאנחנו כל פעם מחפשים עוד סקטור כזה שבאמצעות תחום הלמידה הזה יאותגר לבוא ולדרוך במרכז לתרבות ישראל.
<אירית כפיר: אנחנו ניתן את הסמינר של יזמות עסקית אבל בלי שהוא יבין הוא ייצא עם כל מדינת ישראל, לו, לילדיו, למשפחתו הגרעינית או המורחבת.
נסים זאב: משולב עם כל התכנים?
<אירית כפיר: נכון.
<אירית כפיר: זהו.
<אירית כפיר: הנושא של רפואה, אני כן אחדד כאן.
<אירית כפיר: קודם כל האתגור הזה של להביא רופאים למדינת ישראל הוא מן הסתם אתגר לאומי.
<אירית כפיר: אנחנו מצליחים להביא סביב ה-40 רופאים מדי שנה תחת מלגות מסע, ראש נתיב דאגה להעלות את הפרויקט הזה לגיל 40 ולא 30, היינו שמחים אם זה היה עולה עוד קצת, כי גם לרופא בן 45 יש עוד מה לתרום מספיק במדינת ישראל.
<אירית כפיר: אנחנו עובדים עם הטכניון ועם בית חולים רמב"ם.
<אירית כפיר: אגב, אחוז העוברים את מבחן הרישוי הקשה מאוד במדינת ישראל ממדינות חבר העמים הוא הגבוה ביותר, יותר אפילו מישראלים שחוזרים.
נסים זאב: כמה באחוזים?
נסים זאב: היה על זה דיון בוועדה.
<אירית כפיר: במבחן במכה ראשונה בדרך כלל יותר מ-50% עוברים את מבחן הרישוי.
<אירית כפיר: אגב, התכנית הזאת היא תכנית שתוך שנתיים כל המשתתפים שלה הם עולים.
יואל רזבוזוב: ואם היינו מעלים את הגיל נגיד ל-45?
<אירית כפיר: אז יכולנו להביא עוד אנשים.
יואל רזבוזוב: מה המספרים?
<אירית כפיר: קודם כל כולנו מבינים שמאוד קשה להביא, השליחים שלנו עושים עבודה ספורדית, נקודתית, בשיחת טלפון, בהזמנה אישית לקבל אינפורמציה ובכנסים שאנחנו מקיימים בתוך המרכזים, שולחים רופאים מישראל.
<אירית כפיר: רק לפני שבוע בנובוסיבירסק היה פרופסור מבית חולים ביילינסון שנתן לנו את אותה - - -
<נעמי בן עמי: על הדרך.
<נעמי בן עמי: זאת אומרת אנחנו מנסים פה מאוד מאוד בעדינות, כדי לא לפגוע בכלל בכל המיזם הזה.
<נעמי בן עמי: אז הנה, נסע פרופסור מביילינסון להרצאות בנובוסיבירסק, לאיזה שהוא כנס, על הדרך אנחנו תפסנו אותו וניצלנו אותו כבר לעניינים שלנו והייתה התעניינות.
<נעמי בן עמי: בו במקום ניגשו 25 איש שהתעניינו בנושא הזה, במסע רופאים.
אברהם מיכאלי: יש יוזמות ישירות של בתי חולים שהם כן היו רוצים להגיע לשם ולבחון רופאים?
אברהם מיכאלי: דוגמה שיבא פנו כמה וכמה פעמים.
אברהם מיכאלי: הם עושים את זה בתיאום איתכם או שהם מגיעים לבד?
<אירית כפיר: מאחר שאני קצת מכירה את הפרויקט של שיבא וזה באמת עם גרוזיה, שם פנו באמת בשביל שצריך רופאים לעבוד בשיבא ואז הביאו רופאים שהם לאו דווקא זכאים.
<אירית כפיר: זה היה מטעם אחר.
<אירית כפיר: כאן אנחנו מחפשים את אותם זכאים, שיבינו שבמדינת ישראל יש עתיד גם לעיסוק המקצועי שלהם.
נסים זאב: מה הקשר בין שיבא לגרוזיה?
<אירית כפיר: הם הלכו לגרוזיה והביאו משם רופאים.
אברהם מיכאלי: הם הביאו רופאים לעבודה, לא זכאים.
<נעמי בן עמי: אגב, רק לזרוק, אני לא מתכוונת עכשיו להרחיב את הדיבור, אנחנו ניסינו לעשות אותו הדבר עם אחיות ולא הצלחנו.
<נעמי בן עמי: אז אם יש לכם איזה שהוא עניין לפתוח את הנושא הזה, אז - - -
אברהם מיכאלי: אבל מה הסיבה?
אברהם מיכאלי: אני אגיד לך למה, כי זה יכול לעבוד - - -
<נעמי בן עמי: הפער הוא גדול.
נסים זאב: בוועדה של אדוני היו שעתיים דיונים רק בנושא של הרופאים והשילוב שלהם ב - - -
<נעמי בן עמי: יש בעיה מאוד חמורה.
יואל רזבוזוב: קודם כל לא כל אלה שמגיעים מתקבלים.
נסים זאב: זו סוגיה בפני עצמה.
יואל רזבוזוב: מתוך 20,000 רק 12,000 עובדים כרופאים, אז כמעט 8,000 עובדים/עובדות כקופאים/קופאיות וכפועלי בניין, כי הם לא עברו את המבחנים.
יואל רזבוזוב: וגם ה-4,000 מתוך ה-12,000, הם עברו מבחני התמחות, אז 8,000 עובדים ככללי ורובם היו מנהלי מחלקות או סגני מנהלי מחלקות.
יואל רזבוזוב: אז יש כאן לא מעט - - -
<אירית כפיר: הנושא הזה של רפואה, אחיות, אנחנו ניסינו כבר כמה וכמה פעמים לעשות את אותו דבר.
יואל רזבוזוב: יכול להיות שאין?
<נעמי בן עמי: לא, תתחילי מזה שפה שינוי, הרי כאן ביטלו בכלל את המושג של אחות מעשית, ואז הפער שנוצר בין אלה שמסיימים בחוץ לארץ את הלימודים לבין אלה שעכשיו נשארו פה הוא ענק, הוא עצום.
<נעמי בן עמי: זאת אומרת אפשר כמובן עם הזמן איכשהו, אבל - - -
<אירית כפיר: ככל שהזמן התקדם אז רק מ-2006-7 במרכזים מוסקבה, סנט פטרבורג, קצת בקייב, באמת נפתחו כבר מסלולים לסיעוד, כפי שאנחנו מלמדים.
<אירית כפיר: עוד פעם, זה ליד, אבל מכאן אפשר יהיה לעשות איזה תיקון והשלמה אצלנו.
<אירית כפיר: השאר זה לבוא וללמוד את מקצוע הסיעוד מלכתחילה.
יואל רזבוזוב: אז אני אבקש איזה שהוא דף עמדה בנושא ואני רוצה לדבר עם השרה - - -
<נעמי בן עמי: מה שאני מנסה להגיד זה שמשרד הבריאות קיבל אמנם אז את ההחלטה שהם קיבלו והם מאוד מאוד נצמדים לזה והם לא מוכנים להגמיש את ה - - - אני חושבת שאנחנו יוצרים לעצמנו בעיה.
<אירית כפיר: אנחנו ניסינו לבנות תכנית שתתחיל במסע, אבל עוד פעם, המגבלה היא גיל ה-30, שתתחיל במסע ותמשיך אותו במעמד עלייה.
<אירית כפיר: זאת אומרת שסל הקליטה או העלייה באותה שנה, או בזמן שיינתן, או באיזה שהיא תכנית באמת רחבת טווח ומחשבה, אפשר יהיה להשלים את כל הפער הזה, אבל כרגע הפערים הם באמת מאוד גדולים.
<אירית כפיר: אתה יכול לראות תעודה של אחות שסכום השעות שלה הוא 700 שעות, שזה בערך משהו כזה של קורסים לגמול השתלמות, אם אנחנו עושים את ההקבלה למדינת ישראל, למקצוע הסיעוד מאוניברסיטה בסנט פטרבורג, שלמדו שלוש שנים.
<אירית כפיר: אז לאזן את הכול ולמצוא את כולם בגילאים המתאימים - - -
יואל רזבוזוב: אז אני צריך באמת, מעניין אותי לעשות עבודה בנושא הזה כי אני חושב שזה חשוב מאוד למדינה, תכינו איזה שהוא דף עמדה ואני גם רוצה מה העלויות ואיך אנחנו צריכים לעשות פה את שיתוף הפעולה, משרד הבריאות, משרד הקליטה וכולם ביחד בשביל לראות אם - - -
<אירית כפיר: גם בית חולים איכילוב רצה להצטרף לתכנית, היינו כבר ממש בפיינל פור של לעשות את זה.
<רונן רפאל: ובאופן קצת מצחיק אולי, דווקא בתי החולים רוצים את האחיות המעשיות שיש משם, לאו דווקא עם התואר, אלא שיודעות את העבודה - - -
אברהם מיכאלי: אני אגיד לך למה, כי מחפשים את המשרתים יותר ולא את האחיות.
אברהם מיכאלי: אבל יש בתי אבות שזקוקים לאחיות, שם אולי פחות מחפשים את האקדמי.
אברהם מיכאלי: כי אחיות בארץ לא רוצות לעבוד שם וזו בעיה, יש להם חסר גדול מאוד בכוח אדם של אחיות.
<אירית כפיר: אז צריך אולי להגדיר את המקצוע הזה.
מרדכי יוגב: יש שם תקינה לאחות מעשית?
<אירית כפיר: אין תקינה.
<אירית כפיר: אם זה בית אבות ממשלתי אז אין.
<אירית כפיר: אם זה פרטי, אתה יכול לעשות מה שאתה רוצה.
יואל רזבוזוב: שם, אני מבין, יש היצע של אחיות מעשיות, פה צריך לראות מה הביקוש ומה ההיצע שם ואיך אפשר ל - - -
<נעמי בן עמי: אנחנו צריכים לראות איך אפשר לגשר על הפער הזה.
<חנן אחיטוב: אני חייב לציין פה, אני קצת קרוב לנושא של האחיות, אשתי היא אחות, אז אני יודע שנכון שיש מחסור באחיות, אבל יש גם מחסור בתקינה.
<חנן אחיטוב: יש פה התנגשות.
<חנן אחיטוב: מצד אחד דרושות הרבה אחיות, מצד שני חסרים תקנים באותם בתי חולים.
<נעמי בן עמי: זה כבר לא אנחנו.
<נעמי בן עמי: אנחנו יכולים רק להביא.
<חנן אחיטוב: זה נכון.
<אירית כפיר: הרובריקה הבאה, דיברנו על תגלית, אנחנו פועלים בתגלית, נמצאים שם, אבל האתגר הגדול של מדינת ישראל זה בפוסט תגלית, שם העבודה.
<אירית כפיר: זה לא מתחיל ונגמר בסיור במדינת ישראל.
<אירית כפיר: בואו, זה - - -
יואל רזבוזוב: לא, אבל זה לא עניין של תגלית, הם צריכים להביא, זו המטרה שלהם, להביא, ולעשות פה תכניות העשרה שהם יתחברו לישראל.
יואל רזבוזוב: אחרי, אני מסכים שמישהו צריך לעשות פוסט תגלית, צריך להחליט מי אחראי על זה.
<אירית כפיר: אז מדינת ישראל לקחה על עצמה את כל האחריות, זה אנחנו, לעשות בדגש עם כל הפוסטים.
<נעמי בן עמי: לא, אנחנו לקחנו את האחריות, מדינת ישראל לא יודעת שלקחנו את האחריות.
יואל רזבוזוב: בסדר, אנחנו נבדוק.
<אירית כפיר: פרויקט מסע, שהוא גם פרויקט של מאטצ'ינג בין מדינת ישראל לפרויקט, קודם כל זה פרויקט שהתוצאות שלו הן מיידיות לעלייה.
<אירית כפיר: תוך כדי פעילות פה בארץ, ונמצאים מאות בכל נקודת זמן, זה ישר מגיע לחנן ולשינוי סטטוס.
<אירית כפיר: תכניות ארוכות טווח וההבדל בינן לבין קצרות הטווח, של עשרה ימים.
<אירית כפיר: תכנית ארוכת טווח, אנחנו פתחנו מלפני ארבע שנים וחצי תכניות שהן תכניות יישומיות לחיים במדינה מערבית, מדינת ישראל שלנו.
<אירית כפיר: כל תכנית חווייתית אחרת היא נהדרת, היא יפה, היא פולקלור, היא הווי, הכול בסדר, בסופו של דבר נער או נערה עד גיל 30, כשרוצים כבר לעשות ומתחברים וצריכים לדון האם במדינה הזו שהם בחרו והתחברו אליה מהמקום של זהות, הם בוחנים האם הם יכולים לנהל פה חיים ממקום של כבוד, סיפוק, תמיד אני מצטטת פה את רונן, והם יוכלו להתקיים בה.
<אירית כפיר: אנחנו שינינו, כמעט ב-150 מעלות, את הייעוד של הפרויקט הזה ופיתחנו מסלולים שהם יישומיים, שבסופו של דבר פעם אחת אתה יכול להבין מה אתה יכול לעשות עם המקצוע שלך במדינת ישראל, ופעם שנייה, אנחנו, אפשר להגיד בצניעות, מאוד גאים שפתחנו מסלולים אקדמיים, הראשון נפתח בטכניון לפני חודש, מסלול ללימודי הנדסה בשפה הרוסית ללא פסיכומטרי, כאשר הוצאנו פרופסורים של הטכניון לשטח לעשות את המבחנים, ואנחנו מאתגרים אותם, בואו תלמדו את השנה הראשונה בשפה הרוסית ותראו שאתם יכולים כבר לעשות את מסלול ההשכלה הגבוהה שלכם במוסדות הטובים בעולם.
<אירית כפיר: ויש לנו כאלה.
<רונן רפאל: חשוב רק לציין שתוך כדי מלווים אותם באופן צמוד, עם אולפן עברית, עם אנשים שעושים להם סיורים והרצאות וכו' וכו' וזה מביא אותם להישגים.
<רונן רפאל: יש לנו הרבה קטעים מרגשים בתהליכים האלה, אבל לראות בטקס סיום של הפרויקט הזה של מסע ש-20% מהאנשים עולים לבמה עם תעודת זהות כחולה, זאת אומרת שהם לא חזרו הביתה, הם עשו פה בארץ כבר את התעודה, וקרוב ל-50% בטווח זמן של שנה מבצעים עלייה - - -
יואל רזבוזוב: יש נתון?
יואל רזבוזוב: נגיד 1,300 יש בארבע שנים, נכון?
<אירית כפיר: כן, זה כל אלה של נתיב - - -
יואל רזבוזוב: כמה עלו מתוכם בסופו של דבר?
<רונן רפאל: 48% לדעתי.
<אירית כפיר: משהו כזה, 48%.
<אירית כפיר: וזה בטווח הקצר.
יואל רזבוזוב: כי דווקא אלה שמגיעים לתכניות האלה, אלה תכניות ייעודיות, אנחנו אז גם דיברנו על המכינות, זה לא נוער, פה זה כבר מעל נוער, אלה חבר'ה צעירים שתורמים למדינה אחרי זה במשך הרבה שנים, וגם בעלי השכלה.
<רונן רפאל: אולי קשה לשכנע סטודנט, אבל ברגע שהוא משתכנע הכי קל לו לעשות את זה.
<רונן רפאל: בתהליך הזה, שהוא בא רואה, באופן ישיר, לא אמצעי, כשהוא משתכנע פשוט עושים את זה.
מרדכי יוגב: מה ששאל יושב ראש הוועדה והוא כביכול חסר לי, הבאנו אותו לוועדה כשני מודלים, מכינה בקשת ומכינה בנחשון, מכינה קדם צבאית, גיל 18.
מרדכי יוגב: מסתבר שיש שם כבר שש או שבע שנים וזה איפשהו בין הנוער אולפנים, שזה תלמידי תיכון, לבין החבר'ה שהם באקדמיה, בברית המועצות יכול להיות שזה גיל 18-19, אם לא הלך שם לאיזה מחויבות צבאית או משהו, ובא אל הארץ כאשר הם עשו פה מכינה וכתוצאה מזה התגייסו לצבא, ואותן שתי מכינות, שזה בפועל קורה בהן, נחשון החילונית וקשת ברמת הגולן הדתית, והם מלווים אותם, אני חושב שזה ממש תכנית שהיה ראוי אולי שתהיה בנתיב, אולי לא באותן מכינות - - -
<אירית כפיר: אז יש לנו משהו ליד, אדוני, זה גרעיני צבר, שמן הסתם אתה גם מכיר.
<אירית כפיר: גרעין צבר שמכין לצבא, לפני שנתיים, ביוזמה של ראש נתיב, 25 שנה הגרעין הזה פועל במדינת ישראל והוא היה רק לדוברי אנגלית.
<אירית כפיר: אפשר פה להגיד שכמות החיילים הבודדים בצה"ל בשלוש שנות שירות היא בערך נושקת ל-6,000, שני שליש ממנה הם דוברי רוסית, אבל גרעין צבר לדוברי רוסית לא היה.
<אירית כפיר: אז עכשיו אנחנו יזמנו את זה.
<אירית כפיר: לא פשוט, יש עם זה בעיה של תקציב, גם עכשיו הקיצוץ של התקציב - - -
אברהם מיכאלי: נפש בנפש לא מוכנים לממן את זה?
<אירית כפיר: אני לא מכירה.
<אירית כפיר: קיצוץ התקציב, אפרופו, של גרעיני צבר - - -
אברהם מיכאלי: צריך להתחבר אליהם.
<נעמי בן עמי: הם לא עובדים באזור הזה.
<נעמי בן עמי: נפש בנפש לא קשורים - - -
מרדכי יוגב: ממי מקבלים גרעיני צבר תקציב?
<אירית כפיר: משרד הקליטה.
מרדכי יוגב: גם הביטחון?
<אירית כפיר: כן.
<אירית כפיר: חלק קטן.
מרדכי יוגב: מוכר לך עמיקם סבירסקי?
מרדכי יוגב: שהיום הוא בעל שני כובעים במשרד הביטחון, גם ראש חטיבת התיישבות וגם מה שנקרא ראש אגף המערך הביטחוני חברתי.
<נעמי בן עמי: שהוא החליף את בן עמי?
מרדכי יוגב: הוא אדם מדהים, מאטצ'ינגים זה העניין שלו.
<אירית כפיר: הצופים עובדים איתם.
<נעמי בן עמי: אנחנו עושים הכול עם הצופים, אז הם קשורים.
<נעמי בן עמי: הוא היה גם בטקס.
מרדכי יוגב: אם הוא ייחשף לדבר והראש שלו יגיד לפתוח ערוצים, מכינות, הכול, הכול חונה אצלו.
מרדכי יוגב: בחינוך זה חונה אצל ארז אשל.
מרדכי יוגב: שתי הדמויות האלה, זה מהחינוך וזה מזה, לעניות דעתי, וראינו שני מודלים יפהפיים שעוסקים בארצות הברית והשני אני לא זוכר איפה, גם למכינות יש היום מנכ"ל, יוס אלדר, שהיה קצין חינוך ראשי, לאתגר אותו.
מרדכי יוגב: אני נפגש איתו בשבוע הבא, לאתגר אותו, כי היום יש מנכ"ל, היום יש רגולטור, לאתגר אותו, 'פתח לנו בשנה הבאה שני מודלים, של 10, של 12, של 15, פיילוטים, במספרים קטנים', כשאני מביא את הילד בן 18 לפה, בליווי של שלוש שנים, שנת המכינה ואחר זה המכינה כמשפחה, המכינה כתומכת את החייל, שלא יהיה בודד בשלוש שנים, אנשים שם העידו על 80% הישארות בארץ, לא זוכר את המספרים בארץ.
<אירית כפיר: זה כמו נעל"ה, בנעלה זה 95%.
מרדכי יוגב: תמיכה של שלוש שנים.
מרדכי יוגב: בקשת דיווחו על 60-70 שעברו דרכם, נדמה לי שאלה המספרים, בנחשון אני לא זוכר.
<אירית כפיר: ברשותכם, יש כאן עוד תכנית שמצוינת וזה הנושא של ההתמחות.
<אירית כפיר: אגב, בכל פעילות מסע אנחנו היחידים שפתחנו, וזה כן בקשה מהוועדה, אני חושבת שאתם יכולים להשפיע, הנושא של ההתמחות זה 70% עלייה מיידית, אבל יש כאן כן מקום שממשלת ישראל תדאג לאותן משרות להתמחות, שזה אגב מעסיק שצריך לפתוח את לבו בדרך כלל, ולתת הזדמנות להתנדבות.
<אירית כפיר: הם לא משלמים שכר, הם משלמים כרטיס חופשי חודשי ואיזה ארוחת צהריים, אם לעובדים יש.
<אירית כפיר: כל מה שלא ניסינו, אני - - -
אברהם מיכאלי: על איזה מקצועות את מדברת?
<אירית כפיר: בכל המקצועות.
<אירית כפיר: כמובן שלא עובדי כפיים, אבל בכל המקצועות.
<אירית כפיר: מדינת ישראל, ממשלת ישראל, יש לה בוודאי ובוודאי חוזים עם כל חברות כוח האדם במדינת ישראל שהיא מספקת להם הכנסות לא בטלות שיפרישו 10% לטובת הפרויקט הזה.
<אירית כפיר: את זה עוד לא הצלחנו לעשות, לנו כבר נגמרו כל החברים, וזה באמת לא התפקיד שלנו ללכת ולחפש את המשרות, אבל אנחנו גם עושים את זה.
<אירית כפיר: זו תכנית של 80% עלייה מיידית, כי מי שבא ובאמת מתחבר למעסיק ועובד בהתנדבות והוא תורם, אז אל"ף, הוא נשאר בארץ כי הוא מבין שיש לו מה לעשות פה, וכבר המעסיק משאיר אותו אצלו.
<אירית כפיר: אז אנחנו יכולים לאתר אותם, לחפש אותם, אבל אני לא יכולה לחפש את המשרות האלה לבד, וזה תפקיד, אם יורשה לי, סליחה, של ממשלת ישראל.
<אירית כפיר: פשוט לתבוע את זה מאותן חברות שמן הסתם קשורות איתה בכל אותם חוזי העסקה כאלה ואחרים.
יואל רזבוזוב: דיברנו על מה שהיה עם יובל בישיבת הוועדה האחרונה.
יואל רזבוזוב: אני כן חושב לעשות ישיבת ועדה ולהזמין באמת כמה חברות מובילות במשק ולהראות להם את המודל, שתמ"ת, המדינה משתתפת, ואז באמת אפשר לנסות - - - אנחנו מדברים על אלה שכבר עלו, שהם כאן, לפתוח את זה גם מעבר כדי להעלות ולמשוך.
<אירית כפיר: זה המודל שיתרום מיידית.
<נעמי בן עמי: אז אנחנו גם נשמח להשתתף בישיבה כזאת, ואולי ככה לפתוח את זה באמת יותר ל - - -
אברהם מיכאלי: בוא נגיד ככה, איפה הכסף הגדול שאתם זקוקים לו בתחום הזה?
אברהם מיכאלי: זה בעצם לכלכל את אותם מתמחים, או שלשלם כסף גם לאותם מעסיקים?
אברהם מיכאלי: יש מקצועות שהם רוצים גם זה וגם זה.
<נעמי בן עמי: הם לא משלמים להם לתקופת ההתמחות.
<אירית כפיר: זה בהתנדבות.
<אירית כפיר: הם מגיעים בהתנדבות ויש לזה הרבה מאוד עניין.
<נעמי בן עמי: ורק אחר כך אם המעסיקים מעוניינים להשאיר אותם - - -
אברהם מיכאלי: הבנתי, אבל מאיפה המתמחים האלה מחזיקים כלכלית את עצמם?
<אירית כפיר: יש סל.
<אירית כפיר: זה במסגרת מסע, חלק מהם גם מממנים חלק מההגעה שלהם, אבל אין לנו מספיק משרות.
<אירית כפיר: יש לי בארסנל אולי 150 משרות, זה לא מספיק.
אברהם מיכאלי: אצל עורכי דין להעסיק כל מיני חבר'ה עולים חדשים?
<אירית כפיר: זה תחום קשה בגלל - - -
יואל רזבוזוב: השפה.
יואל רזבוזוב: אבל בתעשייה אין שפה.