GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<נעמה ריבלין: אני כן רוצה לומר שיש מודעות בעיתון ושדרושות נערות לעבודות כאלה ואחרות, כסף גדול מובטח, הן נכנסות כדי לכסות את החובות ונלכדות במכונים האלה, מכוני ליווי ובדירות לתקופות ארוכות, כי לא רק שהן לא מכסות את החובות הן יוצרות חובות נוספים.
<נעמה ריבלין: אז יש כל מיני דרכים להיקלע, זה לא שמישהו בא ורואה אותן.
<נעמה ריבלין: והמקרבנים יודעים לנצל, זה הולך תמיד ביחד.
נסים זאב: מ-2009 להיום, יש ירידה במספר או עלייה?
<נעמה ריבלין: של מה?
<נעמה ריבלין: של עולות חדשות?
<נוגה שלוח: בפילוח לא, בפילוח לא.
<נוגה שלוח: זאת אומרת, הן עדיין - - -
דוד צור: לא, לדעתי הוא שואל בכלל על תופעת הזנות.
נסים זאב: כי מדינת ישראל היתה מהמובילות בסחר בבני אדם בנושא של זנות.
דוד צור: אבל, חבר הכנסת זאב, את זה אנחנו יכולים לעדכן כי אנחנו דיברנו בדיונים לא מעט.
דוד צור: בתחום הסחר בנשים התופעה נבלמה עד כי אפשר לומר אפילו כמעט בפה מלא הופסקה.
דוד צור: יחד עם זאת, היא לבשה צורות אחרות של זנות ואנחנו כרגע די מתמקדים בזנות, ולצערנו הזנות לא נעצרה.
דוד צור: להפך, היא מתקיימת ברחובות בצורה גלויה, בצורה גם של פרסומים, ואנחנו בזה עוסקים בעיקר בדיוני של הוועדה, איך לצמצם את התופעה הזאת.
דוד צור: פה אנחנו מאוד ממוקדים בנושא של הדיון המשותף.
נסים זאב: אני רוצה לומר לך, מר דוד, אלה דיונים שאני בהם כבר 10 שנים, הייתי בוועדת מעמד האישה והיתה ועדה מיוחדת, תמיד רצו לכלול את נושא הזנות כחלק מסחר בבני אדם ותמיד חשבתי שצריך להפריד את הסוגיה הזאת, אני חושב שזה נעשה נכון.
נסים זאב: השאלה היא מ-2009 – אז הגדר עם מצרים היתה פתוחה, רוב הבנות היו מגיעות, הנשים, דרך מצרים, דרך הגבול הדרומי – והיום זה לא קיים.
דוד צור: היום זה לא קיים.
נסים זאב: נכון, ולכן השאלה היא אם יש פחות או יותר איזושהי בלימה בעקבות הצבת הגדר?
דוד צור: בתחום הסחר, אמרתי, היא נבלמה לחלוטין.
דוד צור: פשוט דיברנו על זה גם בדיונים הקודמים.
<נעמה ריבלין: הזנות עולה ופורחת במדינת ישראל.
דוד צור: אנחנו כרגע לא דנים בסחר.
דוד צור: אני רוצה לשמוע את משרד הקליטה ואת הסוכנות.
דוד צור: כן, בבקשה.
<מירה קידר: דובר פה סיפור סובייקטיבי לגבי מרכז קליטה חדרה, לי מאוד חשוב להסביר מה מרכז הקליטה הזה, שאגב הוא כבר לא קיים אבל התוכנית ממשיכה.
<מירה קידר: מדובר בתוכנית "סלע", שזאת תוכנית דגל של הסוכנות היהודית.
<מירה קידר: אני לא סתם משתמשת במילה תוכנית דגל, זו תוכנית שכל המשתפים שלה עוברים מיון מאוד קפדני בחבר העמים, גם מבחני אישיות ממוחשבים, גם מבחני ידע ממוחשבים, גם ראיון אישי של מראיינים שיוצאים מהארץ.
<מירה קידר: הצעירים והצעירות שמגיעים לתוכנית – נערים ונערות אפשר לומר כי זה מגילאי 17 – לתוכנית של 10 חודשים מאוד מאוד אינטנסיבית, שלאחריה הם ברוב הפעמים מתגייסים לצה"ל או ממשיכים להשכלה גבוהה.
<מירה קידר: זו תוכנית שקיימת כבר 15 שנה, שיש לנו למעלה 10,000 בוגרים שרואים אותם היום בצמתים מאוד חשובים בחברה בישראל, כאלה שכבר מיצו את תהליך הלימודים והם כבר אנשים עובדים ומתפקדים.
<מירה קידר: קשה לי להתווכח או להתייחס לסיפור כל כך סובייקטיבי אבל אני גם פיקחתי על מרכז קליטה חדרה, זו לא היתה מציאות כאוטית.
<מירה קידר: היתה שם עובדת סוציאלית במשרה מלאה, היו מדריכים, מדריכות, היה סדר-יום, אבטחה בשער.
<מירה קידר: אנחנו מדברים על תוכנית שלפני יותר מ-10 שנים אבל צריך בכל זאת קצת להיצמד לעובדות, ואני עובדת סוציאלית, אני ערה לסיפורים הסובייקטיביים.
<מירה קידר: מעבר לזה, אנחנו ממשיכים וקולטים צעירים וצעירות שמגיעים לבדם לארץ.
<מירה קידר: לצד התוכנית הזאת יש עוד - - -
דוד צור: איזה סוג של ליווי יש של צעירים כאלה שמגיעים, הן בהכנתם, מבחינת ההגעה שלהם, ואחרי זה גם במעקב אחרי שהם עוזבים?
דוד צור: האם ההורים שלהם עלו אתם, לא עלו אתם?
<מירה קידר: קודם כל, הם מגיעים לבדם, "סלע" היא תוכנית לצעירים וצעירות שמגיעים לבדם.
דוד צור: אני מדבר על המעקב בהמשך, מה קורה אתם?
דוד צור: איך ההתאקלמות?
<מירה קידר: אנחנו מפעילים מרכז הכוון לצעירים וצעירות עולים בודדים שאנחנו ממשיכים בליווי שלהם.
<מירה קידר: אגב, רובם, כמו שאמרתי, הם ברי גיוס והם מתגייסים.
<מירה קידר: התוכנית הזאת מפרק הזמן שאתן מדברות היתה עם הפנים לאקדמיה ואנחנו למדנו עם הזמן שזה מוקדם מדי, והשירות הצבאי, חשוב שיהיה קודם ללימודים האקדמיים, וזה הלך בד בבד עם הרצון של הצעירים להתגייס לצבא טרם הלימודים האקדמיים.
<מירה קידר: אנחנו מפעילים תוכניות נוספות.
<מירה קידר: אנחנו מפעילים את תוכנית "כנפיים", שזו הכנה לשחרור לחיילים עולים בודדים, עולים ועולות.
<מירה קידר: יש לנו 700 חיילים וחיילות עולים בודדים בתוכנית הזאת כל השנה, עם ליווי של שנתיים צמוד, עם ייעוץ תעסוקתי.
<מירה קידר: אני לא רוצה לקחת את כל הדיון לכיוון הזה אבל אני אומרת את זה גם בכאב כי זה נשמע כמו איזה עולם כאוטי.
<מירה קידר: אני קראתי אגב את הכתבה בעיתון, היה לי מאוד קשה לקרוא את הדברים.
דוד צור: קודם כל אני אתן לחברת הכנסת מועלם לשאול אותך, אבל אני רק רוצה להכניס את הקונטקסט של הדיון כי אני רואה שאת באה מאיזו עמדה מתגוננת.
<מירה קידר: לא מתגוננת, אני מתארת מציאות, אני לא מתגוננת.
דוד צור: אבל את לא נותנת לי אפילו להשלים משפט אז אני אומר שאת עדיין מתגוננת, אני עדיין עומד על זה שאת מתגוננת.
<מירה קידר: סליחה.
דוד צור: מטבע הדברים הוועדה היא ועדה שדנה בצד האפל של החיים.
דוד צור: זה בערך כמו להגיד: יש לנו 8 מיליון אזרחים במדינת ישראל שבערך 7.999.
דוד צור: 999 מיליון – אבל אנחנו דנים באותם 2,000-3,000 שהם במעגל הזנות, שמתוכם נאמר לנו כאן נתון של 40-45 נמצאים במעגל הזנות שבנקודת זמן מסוימת נחשבו לעולים.
דוד צור: עליהם אנחנו דנים.
דוד צור: ברור לי לגמרי שהתוכניות האלה הן תוכניות מצוינות שצריך להמשיך אתן.
דוד צור: אגב, שואלת בצדק חברת הכנסת מועלם: למה סגרתם את חדרה אם ככה?
דוד צור: אבל התוכניות האלה נהדרות, פרויקט נעל"ה – לצערי אני מזכיר את זה, פרויקט נעל"ה, היה לי רצח איום ונורא בראשון לציון, הייתי אז מפקד המרחב.
דוד צור: אז מה זה אומר, שפרויקט נעל"ה הוא פרויקט – ? לא.
דוד צור: היה שם רצח איום ונורא של מדריך אבל הפרויקט הוא פרויקט מצוין.
דוד צור: אז אני מתייחס לרצח אבל הפרויקט כמובן הוא פרויקט מצוין.
דוד צור: לכן אני רוצה לשים את זה בקונטקסט של הדברים האלה ולא צריך לבוא מעמדה מתגוננת, צריך להגיד: לי אין בעיה – תגידו אין בעיה, אבל אם יש בעיה – בואו נטפל בה.
דוד צור: חברת הכנסת מועלם.
שולי מועלם-רפאלי: אני רק אגיד שלושה משפטים, אני אתנצל מראש על כך שבאתי באיחור ואני אצא לפני שהדיון יסתיים בפני החברים והחברות כאן.
שולי מועלם-רפאלי: מאוד מאוד חשוב לי, למרות שצורי אמר את זה, נקודת המוצא שלנו היא שכל אדם – יש איזה מינוח כזה משפטי, אני לא באה מהעולם הזה – הוא נורמטיבי, נכון, זה המינוח המשפטי?
שולי מועלם-רפאלי: אז אני אגיד שנקודת המוצא שלנו היא שעלייה לארץ ישראל היא דבר מופלא שמדינת ישראל צריכה לשמר את הדבר הזה וצריכה מאוד מאוד לעשות הכול בתוכה ובארגון שאת באה ממנו כדי לעודד עלייה, ואני חושבת שרוב מי שישב פה, או הוא או ההורים שלו או הסבא והסבתא שלו, עלו לארץ ישראל מ-2,000 שנות גלות.
שולי מועלם-רפאלי: יחד עם זאת, השאלה המתבקשת היא, אם הכול הוא כל כך נפלא והתוכנית הזאת היא באמת מצוינת וטובה, אז השאלה המתבקשת היא: למה זה נסגר, אותו מרכז קליטה בחדרה, שהוא כנראה היה מוקד בעייתי וכאוטי.
שולי מועלם-רפאלי: בעולם של זנות שאני לומדת אותו בשנה האחרונה, יש הרבה הרבה הרבה כאוס והרבה סיבות והרבה סיפורים שבסוף כל אחד הוא 100%.
שולי מועלם-רפאלי: הוא 100%.
שולי מועלם-רפאלי: ובחורה אחת מהתוכנית שלך, לצורך העניין, היא לא 100% התוכנית, היא 100% הסיפור העצמי שלה.
שולי מועלם-רפאלי: אני גם רוצה שתנסי להסביר באמת איך מתקיים – אני מבינה שהם נבחרים והם מאוד מסוננים מראש וכו' וכו' – אבל מה הליווי שיש פה, כי אני שמעתי את הבחורה הזאת בכלי ראשון, במו אוזנינו ישבנו ושמענו אותה.
שולי מועלם-רפאלי: אני לא אומר שאין פה ילדות שצמחו בבתים ישראליים ולא שמענו אותן מספרות סיפורים דומים – נעמה, נכון?
שולי מועלם-רפאלי: – על דרכים איומות ונוראות שהן עברו והגיעו לזנות.
שולי מועלם-רפאלי: אבל בכל זאת אנחנו מדברים פה על מקום שהוא יותר בעייתי ורק תספרי לנו איך בכל זאת אתם דואגים שהסיפור הזה יישאר מקרה יחידני או מספרים שאת יכולה לספור אותם ולא יהפוך למשהו שהוא באמת כאוס כללי.
נסים זאב: תופעה.
<מירה קידר: קודם כל לצערנו סגרנו עוד מרכזי קליטה ומסיבות כספיות, לא מסיבות טיפוליות.
<מירה קידר: התוכנית באמת הצטמצמה והיום אנחנו מפעילים אותה בכרמיאל, יש לנו עכשיו 160 תלמידים ותלמידות בתוכנית "סלע", ובניצנה יש לנו כ-50.
<מירה קידר: זאת אומרת, זה לא קשור למקום נקודתי כזה או אחר, מה היה.
<מירה קידר: חשוב לי להגיד, אם אנחנו הולכים אחורנית 6 שנים, 7 שנים, 8 שנים, אנחנו מצאנו צעירים וצעירות – אני גם כתבתי על זה בזמנו איזשהו מאמר – היה מדובר על אחוז של נושרים שחלקם, עם משברי החיים, חוו חוויות מאוד מאוד קשות.
<מירה קידר: אנחנו הקמנו את "מישהו לרוץ אתו" של "עלם".
<מירה קידר: "מישהו לרוץ אתו" זו תוכנית מיסודה של הסוכנות היהודית, אנחנו גייסנו תרומות והתוכנית היתה, הבית הזה, היה מיועד לצעירים וצעירות עולים בודדים שהתנתקו מהמשפחות, התנתקו ממסגרת החיים הנורמטיבית והתגלגלו בתל אביב.
<מירה קידר: המסגרת נתנה מענה אם אינני טועה לכ-300 צעירים וצעירות.
<מירה קידר: יש ירידה במספרים – אנחנו בשנתיים האחרונות לא תומכים בתוכנית הזאת – יש ירידה בנוכחות של עולים ועולות ויש שם שיעור גדול יותר של ותיקים.
<מירה קידר: בתוך התוכניות שלנו, קודם כל אמרתי, בכל תוכנית יש לנו עובד סוציאלי לפחות אחד.
<מירה קידר: אנחנו קונים שירותים פסיכולוגיים של חברות מהמובילות, כמו עמותת "משאבים" של פרופ' מולי להד, למי שזקוק לטיפול פסיכולוגי.
<מירה קידר: אנחנו קונים את השירותים הללו.
<מירה קידר: אנחנו עובדים עם מדריכים ומדריכות צעירים שכולם חוו את העלייה בעצמה.
<מירה קידר: יש אם בית בכל מסגרת כזאת, יש אבטחה 24 שעות, יש פעילויות העשרה, יש סדר-יום מאוד – אני מזמינה אתכם לסיור בכרמיאל.
דוד צור: קודם כל אנחנו מקבלים את ההזמנה, אנחנו נבוא בשמחה.
<נעמה ריבלין: אני רוצה לומר רק הערה קטנה, הנשים האלה מגיעות עם - - -
דוד צור: רגע, נעמה, יש לנו פה סדר בוועדה.
דוד צור: חבר הכנסת רזבוזוב רוצה להגיד מילה.
יואל רזבוזוב: קודם כל מכיוון שאנחנו בוועדה מתעסקים המון בתוכניות האלה, התוכניות מצוינות, באמת זה אחד מהכלים לקליטת עלייה הטובים.
יואל רזבוזוב: עשינו כמה ועדות, כמה חבר'ה מצוינים יצאו מהתוכניות הללו.
יואל רזבוזוב: אבל באמת צר לי וכואב לשמוע שיש גם מקרים לא טובים.
יואל רזבוזוב: השאלה באופן פרקטי, אני יודע שהחבר'ה האלה, גם ב"סלע", גם בנעל"ה, עוברים מיונים מאוד מאוד קפדניים, מאוד.
יואל רזבוזוב: בוחרים שם בפינטה אנשים, מי שיהיה מסוגל ללא הורים להתמודד כאן גם עם בעיות השפה, גם עם בעיות התאקלמות.
יואל רזבוזוב: השאלה אם אלה שכבר נבחרו, לעשות להם מין סדנה להזהיר אותם שיש תופעה כזאת וממש אפילו לאיים ולהגיד כדי שיפחדו מזה, יבואו ויהיה להם תמיד בראש: אוי ואבוי רק שלא נעשה את זה.
יואל רזבוזוב: זה משהו פרקטי.
יואל רזבוזוב: ואם כבר אתם עושים את זה בכל מקרה, אתם עושים את זה ואתם שולחים לשם אנשים ופסיכולוגיים שיבחנו אותם אז שזה יהיה משהו בפרקטיקה.
יואל רזבוזוב: תרשמו את זה לעצמכם.
<מירה קידר: אתה מדבר בחו"ל לעשות את זה?
יואל רזבוזוב: בחו"ל, לעשות את זה כבר בחו"ל.
יואל רזבוזוב: לאיים ולהפחיד שישנה תופעה כזו שיפחדו.
<מירה קידר: אגב, חשוב לי גם לומר שאנחנו מחזירים אנשים הביתה, מי שהתוכנית לא מתאימה לו.
<מירה קידר: זאת אומרת, זה לא משם לגיהינום, אנחנו מחזירים לבתים שלהם.
יואל רזבוזוב: אבל כבר בחו"ל, משהו פרקטי.
יואל רזבוזוב: תיקחו את זה, תרשמו את זה לפניכם.
דוד צור: כן, נעמה, הערה.
<נעמה ריבלין: הערה קטנה כי אני מחדדת ואומרת שלפחות על נערות – על נערים אני פחות רוצה להגיד – הן מגיעות לכאן עם פרה-דיספוזיציה של פגיעות מינית קשה.
<נעמה ריבלין: אני לא כל כך הדגשתי את זה קודם אבל הסיפורים שלהן מאוד מאוד קשים, אין נערה כמעט שלא עברה אונס קבוצתי עוד לפני שהיא הגיעה לכאן לארץ לתוכנית שלנו.
<איילה מאיר: לתוכנית הזאת?
<נעמה ריבלין: לתוכנית שלנו, שלנו.
<איילה מאיר: אז בואי אל תערבבי, נעמה.
<נעמה ריבלין: מה שאני אומרת הוא שחלקן עברו שם ואף אחד לא ידע.
<נעמה ריבלין: זה משהו שאולי צריך גם שם – כמו שאנחנו אומרים בבתי ספר פה בארץ – להיות עם איזושהי אוזן אחרת לעניין הזה, לזהות.
דוד צור: נעמה, יכול להיות שאנשים לא הבינו את מה שאמרת אבל היא מדברת על אלה שנפלו לזנות, הם עברו.
<איילה מאיר: צריך להבהיר את זה.
<נעמה ריבלין: צר עולמי - - -
שולי מועלם-רפאלי: צר עולמה של נעמה כעולם - - -
דוד צור: כי אנחנו בתוך הוועדה כל הזמן מדברים על כך, לכן, כשבאים לכאורה מבחוץ אנשים לא מבינים.
דוד צור: אני רוצה לשמוע את איציק מימון, בבקשה.
<יצחק מימון: שלום.
<יצחק מימון: אני גם מטפל וגם מגשר בעניין, גם יושב-ראש ארגון ההורים הארצי.
<יצחק מימון: נחשפתי לעניין הזה איך שפרשתי מצה"ל, עוד לפני שפרשתי מצה"ל, הייתי בצה"ל 30 שנה.
<יצחק מימון: לפני 7 שנים כבר עשינו סרט ב"עובדה" על תופעה של זנות בכלל בארץ.
<יצחק מימון: הסרט שאתם ראיתם בדיון הקודם פה, זה אנחנו עשינו אותו יחד עם אילנה דיין ועם אורלי וילנאי פדרבוש, שהיתה אז ב"עובדה".
<יצחק מימון: בקיץ האחרון עשינו עוד סרט והמצב לא השתפר, המצב הוא יותר חמור.
<יצחק מימון: זה קורה במרכזי קליטה, זה קורה עם הנערות האלה בבתי הספר, זה קורה בקניונים, זה קורה ברחוב, זה קורה בפארקים בערב.
<יצחק מימון: אני שומע פה על דרכי טיפול, אני לא רואה אותן.
<יצחק מימון: אני לא מתכוון להעליב אף אחד, אני לא רואה אותן.
<יצחק מימון: אני מתנדב, אני לא מקבל שכר, אני לא רואה אותן, אני לא רואה טיפול, אני לא רואה איך שבאים לייצג אותן בבתי משפט, אני לא רואה אותם מביאים אוכל למשפחות שלהם בבית.
<יצחק מימון: לא רואה אותם.
<יצחק מימון: האמירות פה הן יפות: יש תוכנית בחדרה ובמגדל העמק – לא רואים אותם.
דוד צור: בבאר שבע?
<יצחק מימון: בכלל בארץ, לא רואים אותם.
דוד צור: להגיד בכלל בארץ זה גם - - -
<יצחק מימון: אני אומר את זה כי גם אם רואים אותם זה כלום.
דוד צור: אבל אני כן ראיתי אותם, אז מה זה אומר, שאני לא רואה טוב?
<יצחק מימון: לבוא לראות אותם נקודתית זה לא לראות.
דוד צור: אתה מרכיב משקפים, אתה רואה יותר טוב ממני?
<יצחק מימון: אני יכול גם להוריד את המשקפים ואני גם יכול לראות יותר טוב עם המשקפים.
דוד צור: אני ממליץ לך אבל להיות נקודתי, אתה אומר: אני לא רואה אותם בארץ.
<יצחק מימון: אני אומר את זה.
<פבל שוסטר: אדוני, אנחנו מטפלים בזה ביום יום, אנחנו ביחד עובדים יום יום.
<יצחק מימון: אני חי את זה.
דוד צור: להבדיל מאתנו שחיים במגדל השן.
<יצחק מימון: לא, לא, לגמרי לא.
דוד צור: אבל אני עדיין אומר לך, תן לנו איזה קרדיט שהיינו גם בשטח יום יום.
<יצחק מימון: לא לשם אני רוצה להוביל את זה.
<איילה מאיר: גם אנחנו חיים את זה.
דוד צור: גם הם, בדיוק.
<יצחק מימון: לא לשם אני רוצה להוביל את זה, בבקשה.
<איילה מאיר: גם שירותי הרווחה רואים את זה.
<איילה מאיר: אפשר שמשרד הרווחה גם יקבל רשות דיבור?
<יצחק מימון: לא לשם אני רוצה להוביל את זה, חברי, אני רוצה להוביל את זה לכך שהטיפול הוא טיפול לא מספיק.
דוד צור: זה נכון.
<יצחק מימון: כשאני מביא קבוצה כזאת לארץ, אני שם אותם במרכז קליטה, אני נותן להם 1,300 שקל בחודש ומה-1,300 האלה הם צריכים להתקיים ואסור להם לעבוד, אסור להם לעבוד – לסדר להם מקומות עבודה, אנחנו יכולים לסדר להם מקומות עבודה שישתכרו עוד 1,000, 2,000 שקל בחודש כדי שיוכלו להתקיים יותר – אסור להם לעבוד.
<פבל שוסטר: מדובר על תוכנית "מסע".
יואל רזבוזוב: תדגיש על מי אתה מדבר, את מי מביאים למרכז קליטה, את התוכניות, את העולים.
<איילה מאיר: תסביר את ההקשר, אנחנו לא מצליחים להבין, סליחה.
<פבל שוסטר: סליחה, אני יכול להמשיך את השיחה שלו כי אני מגשר ואני מטפל באנשים האלה ישירות?
<פבל שוסטר: אני מגשר בוועד ההורים הארצי.
<פבל שוסטר: אנחנו מדברים על תוכנית "מסע", אולי גם הסוכנות מכירה - - -
<מירה קידר: "מסע" זה לתיירים.
<פבל שוסטר: יופי, תיירים שלקראת עלייה למדינת ישראל.
יואל רזבוזוב: "מסע" זה 3 חודשים, נכון?
<פבל שוסטר: לא 3 חודשים, זה 10 חודשים.
<פבל שוסטר: מביאים ילדים בגילאי 17, 18, 19, 20, מכניסים אותם כאן למרכז קליטה – פה אני לא מדייק – גם זה בבאר שבע.
דוד צור: זה לא תיירים, 10 חודשים זה תיירים?
שולי מועלם-רפאלי: הם לקראת עליה.
<מירה קידר: כן, יש תוכניות - - -
<פבל שוסטר: זו תוכנית של הסוכנות היהודית.
שולי מועלם-רפאלי: חברים, בואו רק תקשיבו לו, בסוף בואו נראה מה אפשר להוציא גם מהדברים שלו.
שולי מועלם-רפאלי: הרי השאיפה פה של כולם היא אותה שאיפה אז רק להקשיב, זה מה שאנחנו מבקשים.
<פבל שוסטר: תודה רבה, גברתי.
<פבל שוסטר: זו תוכנית של הסוכנות היהודית שמביאים לפה אנשים ל-10 חודשים ללמוד עברית, נותנים להם 1,300 שקל בחודש, איסור לעבוד, לא יכולים לצאת ממרכז הקליטה ובואו נחשוב, בנים בנות, איך הם יכולים להסתדר בכסף הזה.
דוד צור: בני כמה הם?
<פבל שוסטר: בני 18-21.
<פבל שוסטר: בנות, כמובן, יש פה נשים, צריכות לפחות פדים, לפחות איזושהי קוסמטיקה, לפחות כדורי "אופטלגין", שגם לא מקבלים שם, צריכים הכול לקנות בכסף שלהם.
<פבל שוסטר: יום אחד – יש לנו מטופלים – יום אחד היתה בחופש מחלה, לא הגיעה לאולפן, מורידים 100 שקל מהקצבה שלה, ממה שהיא מקבלת.
<פבל שוסטר: בסוף החודש הם מקבלים 900 שקל – תסתדרו לבד איך שאתם רוצים.
<פבל שוסטר: על איזו זנות פה מדובר?
<פבל שוסטר: אנשים פשוט מחפשים אוכל, סליחה, אדוני, אנחנו מביאים להם אוכל לשם, למרכז הקליטה.
<פבל שוסטר: יש להם מדריכים, בסדר גמור, יש להם שער עם מנעול וילדים פשוט רוצים לאכול.
<איילה מאיר: זו תוכנית ספציפית.
<פבל שוסטר: תוכנית ספציפית בשביל למצוא אוכל, כמובן.
<פבל שוסטר: התוכנית למצוא אוכל.
דוד צור: פבל, תודה.
נסים זאב: אבל יש שם 3 ארוחות, במקומות האלה?
<פבל שוסטר: אין ארוחות, אין נעלים, הכול הם קונים בכסף שלהם.
<יצחק מימון: אין ארוחות, אין שמיכות, אין טלוויזיה, אין כלום, הכול הם צריכים לקנות.
<פבל שוסטר: אנחנו הבאנו להם מבגדים עד כריות.
דוד צור: תודה שהצגתם את הזווית הזאת.
דוד צור: משרד הקליטה, הסוכנות, ואחרי זה משרד הרווחה.
<יצחק מימון: סליחה, אבל לא סיימנו, הבאנו ד"ר שהיום היא רופאה ב"סורוקה".
דוד צור: אני אתן גם לה לדבר.
<יפי וולמן: אני רוצה בפתח דברי להגיד שהמשרד שלנו הוא משרד משלים, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרד הרווחה, עם האגף של אילה מאיר ועם האגף של ציפי גליק-נחשון, ובשנה האחרונה אנחנו נכנסנו בתנופה לתוכניות רבות בכל הארץ.
<יפי וולמן: אני יכולה כאן למנות מספר תוכניות: נכנסנו בתוכנית "עלמה" עם משרד הרווחה, זו תוכנית בפתח-תקווה שמדברת על נערות ממש בזנות במרכז פתח-תקווה שמקבלות מענה בתוך הבית הזה, בית מיוחד שנוצר עבורן כדי באמת להכניס אותן לתהליך של שיקום; אנחנו מדברים על חצרות נשיות בכל הארץ; אנחנו מדברים על הצטרפות לתוכניות "ערים בלילה", גם בחיפה וגם בתל אביב; אנחנו גם בצוותי היגוי, אנחנו גם בצוותי היגוי שמדובר על תכנים ועל כל הנושא של נערות עולות; אנחנו גם בצוות היגוי של מטריה שלמה של נערות בכלל וצעירות, שזו תוכנית "רעות", שמאגדת בתוכה את כל משרדי הממשלה וגם קצת ארגונים של לדבר על הנערות בפרספקטיבה רחבה; וגם כל התוכניות שאנחנו עושים הן תוכניות מניעה, של מרחב נערות, הן גם עוסקות בנערות שאוטוטו יכולות להגיע נגיד לדפוסים מיניים בלתי מובחנים שיכולים להביא לזנות.
<יפי וולמן: אז אנחנו כאן מכל הבחינות באמת עובדים, טיפול משלים יותר עם משרד הרווחה ועוסקים אתם בדיונים ובצוותים בשוטף.
דוד צור: את רוצה להתייחס למה שנאמר פה?
יואל רזבוזוב: לגבי "סלע" אני חושב שלמירה יותר נכון, לסוכנות.
<מירה קידר: אני רוצה להתייחס.
<מירה קידר: אנחנו מבלבלים קצת תוכניות כי "סלע" היא תוכנית לעולים צעירים, "מסע" זו תוכנית של חברת "מסע", זו לא תוכנית של הסוכנות.
<יצחק מימון: זה לא משנה מה התוכנית, אנחנו מדברים על החברה הישראלית.
<מירה קידר: תן לי קצת להתקדם.
<ריטה חייקין: אתם רוצים שהם יגיעו למדינת ישראל אז זה התנאים שנותנים?
<מירה קידר: רגע, אני רוצה לתאר כרגע את המציאות.
יואל רזבוזוב: תנו לה לסיים.
<מירה קידר: אני לא מדברת כרגע על רצונות, אני מתארת את המציאות.
<מירה קידר: אלה צעירים שמגיעים לישראל בין 3 חודשים ל-10 חודשים ללימוד עברית, לפעמים זה קשור במוסד אקדמי כזה או אחר, בהקשר של באר שבע זה קשור למכללה הטכנולוגית.
<יצחק מימון: ולעשות עלייה אחר כך.
דוד צור: מר מימון.
<מירה קידר: רק רגע.
<מירה קידר: חשוב לי להגיד שהצעירים משלמים כסף עבור התוכנית שהוא מדבר עליה.
<מירה קידר: אני לא יודעת על מה אתה מדבר שמורידים כסף וכו', אני לא מכירה את הפרטים.
<פבל שוסטר: יש מקרים שמורידים 100 שקל, נותנים קנס על כל יום.
דוד צור: מר פבל, רגע.
דוד צור: אנחנו מחכים לתשובה אבל, נתת לנו רקע.
שולי מועלם-רפאלי: כן, הם נמצאים ב-facilities שלך אז את מכירה את התוכניות?
<מירה קידר: מרכז הקליטה בהקשר הזה נותן להם את המגורים, הוא לא מתפעל את המתחמים.
דוד צור: מי מטפל בהם?
<מירה קידר: "מסע", אמרתי, זאת חברה.
דוד צור: מה זה "חברה"?
דוד צור: חברה פרטית?
<מירה קידר: יש חברת "מסע", שנקראת "מסע", שהיא עובדת מול קבלנים, מול ספקים.
דוד צור: למי היא שייכת?
<מירה קידר: לממשלת ישראל, הסוכנות ולעוד - - -
דוד צור: מה זה "ממשלה"?
דוד צור: אתם לא ממשלת ישראל?
<פבל שוסטר: את הסוכנות, את הסוכנות.
דוד צור: מר פבל.
שולי מועלם-רפאלי: הוא מאוד סבלני בדרך כלל, אל תמתחו את זה.
דוד צור: אני בדרך כלל לא נוהג להעיף אנשים מהוועדה אבל זה גם יקרה, אתם לא יכולים לבוא לפה ולהשתלט לנו על העניינים.
דוד צור: הצגתם בעיה, אני רוצה לטפל בה.
דוד צור: אבל, גברתי, את חייבת לענות לנו, אמרת משהו אמורפי: זה ממשלה – מי זה ממשלה?
דוד צור: זה לא את?
<מירה קידר: יש חברה שנקראת "מסע".
דוד צור: אני הבנתי.
שולי מועלם-רפאלי: למי היא שייכת?
יואל רזבוזוב: אני אגיד לכם, יש לי סיור בסוכנות עוד מעט – מי שרוצה להצטרף לסיור – ובסיור הסוכנות הולכים להראות לי את תוכנית "מסע", אז כנראה זה כן באחריות של הסוכנות.
יואל רזבוזוב: אז אם יש שם ליקויים, ובאמת אני שומע אנשים שבאים לכאן – אני מכיר תוכנית "מסע" ל-3 חודשים, נגיד עד 10 חודשים – באים לכאן ולא מקבלים לא תזונה, לא כלום.
יואל רזבוזוב: אני מבין שהם באים מרצונות ציוניים, חלק באים ללמוד עברית ולחזור.
<מירה קידר: הם גם משלמים עבור התוכנית.
יואל רזבוזוב: הם גם משלמים, נכון, מכספם, זה גם נתון, צריך לבדוק את זה.
יואל רזבוזוב: אבל עדיין, אם יש נתונים כאלה אנחנו צריכים לדעת להתמודד עם זה.
יואל רזבוזוב: אני אבדוק את זה.
דוד צור: מה זה אומר?
דוד צור: משרד הרווחה, אתם מכירים את זה?
דוד צור: משרד הרווחה, אולי אתם הממשלה שדובר בה, או שאתם לא מכירים?
דוד צור: אולי יכול להיות שזו ממשלה אחרת?
דוד צור: נפנה לממשלה אחרת.
<איילה מאיר: יכול להיות שהחברה פועלת על פי מכרז, זכתה במכרז להפעלה של תוכנית?
<מירה קידר: "מסע" מפעילה, אני חושבת, 200 מתחמים.
שולי מועלם-רפאלי: אבל מי מסר לה את הרשות להשתמש ב-facilities?
<איילה מאיר: את המנדט.
<מירה קידר: ממשלת ישראל.
שולי מועלם-רפאלי: ממשלת ישראל, תודה רבה.
דוד צור: מי זה ממשלת ישראל?
דוד צור: זה לא אנחנו?
שולי מועלם-רפאלי: מי זו הממשלה הזו?
נסים זאב: זה יש עתיד, הליכוד והבית היהודי.
יואל רזבוזוב: אנחנו נבדוק את זה בהמשך, בואו נמשיך את הדיון.
דוד צור: טוב, לדעתי האופוזיציה אשמה ואנחנו - - -
נסים זאב: יש לי רק שאלה לגבי "מסע", האם זה היה במכרז, החברה הזאת?
נסים זאב: היה מכרז מי יזכה לטפל באותן עולים?
<מירה קידר: אני מניחה, אני פשוט לא מכירה את הפעילות שלה.
דוד צור: למרות שכעסתי מאוד על מימון ועל מר פבל, אני אומר, זה נשמע לי שערורייתי בקנה מידה – אי אפשר לקבל הסבר שבו הם נמצאים ב-facility של מרכז קליטה ואנחנו לא מסוגלים אפילו לדעת מי, מה.
דוד צור: אם זה נכון שהילדים האלה, נערים בסך הכול, מגיעים לפה במאות, אם לא באלפים, ובסך הכול לא מטופלים כי זו חברה פרטית – אני מניח שאם הם נותנים להם 1,000 שקל לחודש הקצבה, כמה שזה נשמע רע, על גולגולת, כנראה במכרז הם מקבלים 4,000 שקל.
דוד צור: אני אומר את זה ככה, מבלי להכיר אפילו את התוכנית ומישהו צריך לבדוק את זה.
<מירה קידר: אם הייתי יודעת מלכתחילה הייתי מתכוננת.
יואל רזבוזוב: תפקידנו לבדוק את זה.
דוד צור: משרד הרווחה, רצית להשלים עוד משהו?
<איילה מאיר: כן.
<איילה מאיר: אני מנהלת השירות לרווחת הפרט והמשפחה במשרד הרווחה.
דוד צור: אצל השר מאיר כהן, שהוא שותף מלא בוועדה הזאת, אני חייב להגיד שהוא עם פתיחות עצומה – אני לא אומר את זה על כל שר – עם פתיחות עצומה לכל מה שדורש פה טיפול.
<איילה מאיר: לגמרי.
<איילה מאיר: תכף אני גם אתן למירב שיושבת פה לצדי כי אנחנו מפעילים ביחד מערך ש"סלעית" היא חלק מהמערך הזה, חלק מהתוכנית הלאומית למאבק בזנות; גם מערך לנשים מבוגרות, בעיקר נשים מבוגרות שנמצאות במעגל הזנות שזה כולל את העולות החדשות, כפי שכבר שמענו; וגם תספר מירב עוד מעט על המערך שמתפתח ומתגבש עכשיו לנושא של טיפול בקטינים במעגל הזנות, וגם על זה נפרט.
<איילה מאיר: מה שאני אבל רוצה לומר – שזה כבר נאמר אבל נורא חשוב לומר את זה – קודם כל, אנחנו שירותי הרווחה מטפלים באוכלוסיית אזרחי מדינת ישראל, ולכן אני לא יכולה, סליחה, איציק, להתייחס לאותה אוכלוסיית תיירים, כי בעצם לשירותי הרווחה אין את המנדט.
דוד צור: 9 חודשים תיירים?
יואל רזבוזוב: כן, אין להם סטטוס.
<איילה מאיר: אלה שמגיעים במעמד - - -
דוד צור: אני לא מקבל את זה, אני לא מקבל את זה.
<איילה מאיר: אני רוצה רגע להסביר.
דוד צור: אני לא מקבל את זה על הסף.
דוד צור: אם המכרז - - -
<איילה מאיר: זה אנשים שעוד לא עלו לארץ.
דוד צור: אני עדיין עומד על זכותי, ויש לי זכות כיושב-ראש הוועדה אפילו לקטוע אותך ולא לתת לך לדבר, אבל אני לא אנצל את הזכות הזאת.
דוד צור: אבל אני כן רוצה לומר לך: לא מקובל, לא מקובל אם זו תוכנית שממשלת ישראל עומדת מאחוריה, וזה נכון שהיא עשתה את זה במיקור חוץ, אז את לא יכולה להגיד: אנחנו לא מטפלים בזה.
דוד צור: אני לא אומר משרד הרווחה - - -
<איילה מאיר: אני מדברת על שירותי הרווחה בכוונה.
דוד צור: אני לא מדבר על משרד הרווחה, אני אומר:
דוד צור: אי אפשר לזרוק את זה מאחד לאחד, לכן יש פה בעיה ששמו לנו על השולחן, פצצה מתקתקת, טפלו בה, ממשלת ישראל.
<איילה מאיר: מה שאני רוצה רק לומר הוא שאני לא יכולה להתייחס לטענה שעלתה כאן כי שירותי הרווחה לא מטפלים באוכלוסייה הספציפית הזו.
דוד צור: הבנתי, אבל אני לא מפנה את האצבע לשירותי הרווחה בפרט.
דוד צור: אני אומר, קודם כל משרד הקליטה מבחינתי כי אתם הכתובת שנותנת להם את האכסניה.
נסים זאב: בוא נראה במה הרווחה מטפלת קודם כל, באלה שיש להם מעמד פה בארץ.
דוד צור: משרד הרווחה, היא אמרה.
<איילה מאיר: במי שנמצא פה, נכון.
דוד צור: לפניך הד"ר.
<יצחק מימון: אני פשוט לא סיימתי את דברי.
דוד צור: למרות שלא סיימת אני אתן לד"ר לדבר לפניך.
דוד צור: בבקשה, כן.
<איילה מאיר: רק אני אגיד עוד שני משפטים.
<איילה מאיר: מה שאני רוצה לומר הוא שאנחנו יודעים, כמו שאמרה כאן חברת הכנסת לביא שלא נמצאת פה כרגע, שנשים שמגיעות ונקלעות למלכודת הזאת או למעגל של זנות, יכולים להיות להן מאפיינים מאוד מאוד דומים לאנשים אחרים שלא מגיעים למקום הזה.
<איילה מאיר: כשאנחנו שואלים את עצמנו איך בכל זאת יש אנשים, מבוגרים וקטינים, שמגיעים למצב הזה אז אנחנו מסתכלים על תמונה הרבה יותר רחבה מאשר רק משבר הגירה למשל.
<איילה מאיר: כי למשל אנחנו יודעים שיש הרבה מאוד בעיות בתחום של משפחות שנמצאות במשבר של הגירה שמגיעות לשירותי הרווחה על רקע של אלימות במשפחה שמתפרצת, או שמגיעים לשירותי הרווחה על רקע של מצוקה כלכלית מאוד מאוד קשה וכו' וכו'.
<איילה מאיר: לכן אני מבקשת להיזהר מלהגדיר את משבר ההגירה כאיזה רגע מכונן שמסביר את ההיקלעות לזנות כי צריך עוד כמה משתנים מצטברים כדי להגיע למקום הזה.
דוד צור: נכון, מסכימים.
<איילה מאיר: ומה שלפני כן נעמה אמרה, והיא הדגישה, אנחנו צריכים להיזהר, באמת אנחנו צריכים להיזהר מלתייג אותם, צריך לזכור שאנשים מגיעים עם מטענים משפחתיים, עם מצוקות מאוד מאוד קשות, עם פגיעות מיניות שהרבה פעמים לאורך זמן.
דוד צור: אבל זה נאמר, אני מסכים.
<איילה מאיר: רק עוד משפט.