GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ורד לי: זה נורא כואב לראות את זה, אין שום מענה עבורן, אין שום הוסטל עבורן, הן בגיל מבוגר מאוד.
<ורד לי: ומשהו למשרד הרווחה, אני נתקלת בתופעה מאוד חמורה של נשים בזנות שנורא נורא מפחדות להגיד לכם שהן עובדות זנות.
<ורד לי: הן מקבלות סיוע מכם, הן מגיעות למשרדים שלכם והן לא אומרות את זה לעובדות הסוציאליות וזה חמור.
<ורד לי: זה משהו שהוא בעיני כשל שלכם.
<ורד לי: אני מאמינה שעובד סוציאלי לא מתכוון לאיים בדמותו על האישה אבל אתם צריכים לעשות איזשהו בדק בית.
<ורד לי: לא יכול להיות שהנשים יפחדו גם מסטיגמה, גם שתיקחו להן את הילדים באיזשהו אופן, גם מכול ההשלכות, והן יישבו מול עובד סוציאלי במשך שעה, יספרו לו את כל תולדות חייהן והפרט הזה לא ייאמר.
<ורד לי: אתם רוצים לתת טיפול, ואני בטוחה בזה, אתם הקמתם ואתם שותפים ב"סלעית", אבל זה לא יכול להיות שהדבר הזה לא ידובר במהלך שיחות עם נשים, זה לא שירות שאתם נותנים אם זה לא נאמר.
דוד צור: תודה רבה, ורד.
דוד צור: חבר הכנסת זאב היה פה בסבלנות כל הדיון, ניתן לו, בבקשה.
נסים זאב: קודם כל אני רוצה לומר שכאשר מדברים על נשים רוסיות, מחבר העמים, צריך להבין שדווקא הן יותר חזקות אופי, יש להן יותר עניין להקים בית חזק ואיתן.
נסים זאב: אני מכיר הרבה נשים נשואות, גם כאלה שעזרתי להן בגיור, ואני אומר לך, הן מאוד יציבות, הבעיה זה הקטע שבשוליי.
נסים זאב: כפי שאמר יושב-ראש הוועדה וגם יואל, אנחנו לא מדברים על מכלול של עדה שלמה חלילה, מדברים בדיוק על אותן נערות במצוקה, אותן נערות שנקלעו, שהן במעגל סגור.
נסים זאב: ואני אומר לכם, התמכרות לזנות זו התמכרות לסמים מבחינת התופעה, היא אפילו ברמה של מגיפה.
נסים זאב: אם מישהו חושב שאפשר לעצור את זה הוא טועה, וצריכים לעצור את זה אבל צריך דרכי טיפול.
נסים זאב: אני אומר לכם, הבעיה היא השיקום והטיפול, זאת אומרת, אפשר לדבר הרבה על תוכניות, מפה ועד להודעה חדשה.
נסים זאב: אגב, אני הייתי יושב-ראש הוועדה למאבק בסמים 3 שנים ואני אומר לך, אדוני היושב-ראש, עיקר הבעיה היה השיקום.
נסים זאב: זאת אומרת, בוא נאמר שהפציינט נגמל מהסמים, אם אתה לא נותן לו תעסוקה, אם אתה לא מראה לו דרך, אם אתה לא מראה לו אופק חדש, חיים שהוא יכול באמת לצאת לשוק העבודה, הוא חוזר ומדרדר חזרה לסמים.
יואל רזבוזוב: בלי תעסוקה הם נופלים חזרה.
נסים זאב: בגלל התעסוקה.
נסים זאב: אני אומר אותו הדבר, כל אחת כזו תמשיך להיות בעצם – גם אם באיזשהו שלב הרווחה תדע ותשקם אותה, אם לא יהיה מעקב במשך תקופה ארוכה היא תיפול שוב לאותה מלכודת.
נסים זאב: ולכן, אדוני היושב-ראש, צריך לדעת שמעבר ל-5 מיליון של שר הרווחה – וזה חשוב – לעניין של נעל"ה, הלוא "עלה נעלה וירשנו אותה" - - -
<איילה מאיר: רק לקטינים זה 5 מיליון, יש עוד 6 מיליון למבוגרים.
נסים זאב: לקטינים, אני מבין, אני אומר מעבר לזה, השאלה מה התקציב לשיקום.
נסים זאב: האם יש תקציב?
נסים זאב: אותה נערה שאיתרתם אותה, דרכי הטיפול ודרכי השיקום, יש תקציב באמת שיכול לענות על הדרישות כדי באמת לנתב אותה בדרך שכולנו רוצים לראות?
דוד צור: אני אתן למשרד הרווחה.
דוד צור: את רצית לדבר, כן, בבקשה.
<נטליה פנוב: אני רוצה לדבר על התופעה הנוספת שאחרי שיקום מסוים, שנה וחצי אחרי שאישה נמצאת במסגרת היא חוזרת – ולא מעט נשים שחוזרות – השאלה היא למה.
<נטליה פנוב: אני חושבת שלשקם אישה שהיתה בזנות, שהיתה נאנסת כמה פעמים ביום, שנה וחצי זה לא מספיק.
<נטליה פנוב: צריך תהליך יותר ארוך משנה וחצי.
<נטליה פנוב: זה אומר שלוש, ארבע, חמש שנים בתוך התהליך הזה צריך שיהיה לה משהו להתקדם.
<נטליה פנוב: למה אני מתכוונת?
<נטליה פנוב: אם היא היתה עולה חדשה והיה לה סל ממשרד הקליטה, היא היתה זכאית והיא לא ניצלה את זה, אז למה לא להסתכל מזווית ראיה אחרת עליה?
<נטליה פנוב: אני חושבת שאם אישה היתה בזנות, זו פגיעה עמוקה, זו נכות.
דוד צור: כן, דנו בזה.
דוד צור: בואו נשמע את משרד הרווחה, משרד הקליטה ממש בקצרה אחרי זה שוב, ו"עלם".
דוד צור: קודם כל משרד הרווחה.
<מירב דדיה מולד: אני רק רוצה להגיד שחלק מהתוכנית של זנות קטינים היא לאתר אותם אבל גם לבנות חליפה אישית לכל צעיר וצעירה.
<מירב דדיה מולד: זאת אומרת, תוכנית ארוכת טווח שתיקח בחשבון איך משקמים אותו.
<מירב דדיה מולד: ברור שלאיתור יש משמעות גדולה אבל גם לשיקום, גם למעקב וגם לזה שהוא יהיה מטופל לאורך זמן.
נסים זאב: מה תקציב השיקום שלכם, אפשק לדעת?
<מירב דדיה מולד: התקציב החודשי בחליפה הזו שתיתפר הוא תקציב גבוה, הוא משהו כמו, אם אני זוכרת נכון, 7,000 שקל לחודש כדי לבנות לו תוכנית, לבדוק האם הוא יכול לחזור לבית שלו, האם התוכנית צריכה להיות בקהילה או צריכה להיות במה שנקרא סידור חוץ ביתי.
<מירב דדיה מולד: בהחלט ההערה שאתה הערת היא משהו שאנחנו מאוד מאוד עסוקים בו כי אנחנו מבינים שזה המפתח לאורך זמן.
דוד צור: את היית בדיון עם מנכ"ל ביטוח לאומי בשבוע שעבר?
<נטליה פנוב: לא, לא הייתי.
דוד צור: אז היתה התייחסות ספציפית לנושא שאמרת, לעניין ההכרה בזה כנכות.
דוד צור: כאן נאמר שלמרות שזו תבנית בעייתית מנכ"ל הביטוח הלאומי הבטיח שהוא יבחן איזו תבנית אחרת מתאימה כדי לקטלג אותם, את האוכלוסייה הזאת, כדי שיוכלו לקבל סיוע, כי ביטוח לאומי יודע לעבוד על פי הקטלוגים האלה.
דוד צור: להגדיר אישה שיצאה ממעגל הזנות כנכה?
דוד צור: א', זו בעיה, וב', הם יחפשו את התבנית הנכונה.
דוד צור: משרד הקליטה, בבקשה.
<יפי וולמן: נשאלה השאלה כמה זמן אנחנו מלווים.
דוד צור: כן, בדיוק, הליווי בהמשך.
<יפי וולמן: אז אני רוצה להגיד שזה לא מתוחם בזמן, אם יש בעיות סוציאליות קשות מאוד אנחנו מלווים לאורך זמן.
<יפי וולמן: יש לנו גם עובדות סוציאליות מחוזיות.
דוד צור: יש לכם קשר אליהן אחרי שהם יצאו לאורך זמן ארוך?
<יפי וולמן: כן.
<עידית הראל שמש: אבל הוא לא יוזמה שלכם, הן צריכות לפנות אליכם.
<עידית הראל שמש: אתם מרימים טלפון אחרי 3 שנים?
<יפי וולמן: אנחנו עושים קבלת קהל, העובדות הסוציאליות עושות קבלת קהל באופן קבוע.
דוד צור: זה מה שעידית אומרת, שהם צריכים לבוא אליכם.
דוד צור: אין לכם איזה מנגנון שעוקב אחרי זה?
<יפי וולמן: אנחנו גם עושים ביקורי בית.
<נעמה ריבלין: אבל אני רוצה לשאול עד מתי.
<נעמה ריבלין: למשל הבחורה מהדוגמה, היא היתה אז נערה, האם היא יכולה לפנות היום?
<נעמה ריבלין: היא נחשבת עדיין במסגרת אפילו 10 שנים אחרי?
דוד צור: עד כמה שנים היא יכולה לפנות אליכם ואם לא היא הולכת לרווחה?
<יפי וולמן: מגיעים אלינו אפילו עד 15 שנה אחרי, אין לנו משהו מתוחם.
<יפי וולמן: אנחנו עובדים ביחד עם הרווחה ועם השירותים המקומיים.
<נעמה ריבלין: אני אומרת שיכול להיות שאולי היא אפילו לא מיצתה או לא מימשה - - -
<יפי וולמן: אנחנו שירות משלים, אנחנו לא שירות שיש לנו - - -
דוד צור: אבל אתם לא יוזמים את זה?
דוד צור: הם צריכים לבוא אליכם?
<יפי וולמן: זה ממש לא נכון, אנחנו יוזמים, אנחנו עושים ביקורי בית.
דוד צור: לא אמרתי, שאלתי.
<יפי וולמן: אני אומרת, אנחנו עושים ביקורי בית, אנחנו עושים reaching out, אנחנו עובדים עם שירותי הרווחה המקומיים.
<נעמה ריבלין: אני לא מדברת על טיפול.
<נעמה ריבלין: סל משלים למשל, אולי לימודים, הכשרות, אולי דברים שהיא לא מיצתה כי היא היתה בזנות כל התקופה שהיא בעצם היתה עולה חדשה, אז אני שואלת אם זה - - -
דוד צור: זה הרווחה.
<יפי וולמן: לגבי תעסוקה, אני לא רפרנטית תעסוקה, אבל אני מניחה - - -
<נעמה ריבלין: לא, נניח סל שמגיע או זכאית לו עולה, האם זה משהו שגם אחרי שנים – כשהיא היתה תקופה בזנות, היא מגיעה לשיקום אצלנו, יש רקע של עלייה בגיל 15-16 והתדרדרות לזנות – יש משהו שהיא יכולה לקבל מהקליטה?
<יפי וולמן: זה כל מקרה לגופו, תדברי אתנו ונוכל לבדוק את הדברים האלה כי אני לא יכולה להגיד לך בהכללה.
<איילה מאיר: יש עובדים סוציאליים מחוזיים במשרד הקליטה, אפשר לקבל את הפרטים שלהם, להתקשר, לברר ספציפית.
<יפי וולמן: את יכולה לתת לנו תעודות זיהוי, נבדוק את זה ואם נוכל לעזור לה נעזור לה.
<יפי וולמן: גם אם היה מגיע לה אז נוכל לעזור לה.
דוד צור: "עלם", בבקשה.
<מרים גל: אני מנהלת את פרויקט "עלמה" בפתח תקווה, זה פרויקט חדש שקיים 9 חודשים והוא בשיתוף פעולה של משרד הרווחה, משרד הקליטה והמוסד לביטוח לאומי.
<מרים גל: "עלמה" זה פרויקט שעובד ב-3 מישורים עיקריים: יש לנו את המרחב, דירה שממוקמת באזור מרכזי, שזה למעשה מרחב למזעור נזקים.
<מרים גל: נערות שמגיעות – המרחב נראה כמו בית מקבל, מאפשר מקלחת, הרבה פעמים נערות שנמצאות בבריחה, הן יכולות גם לכבס בגדים, יש אם בית שמקבלת אותן, צוות מתנדבות.
<מרים גל: יש לנו ברמה של איתור משמרות רחוב, אנחנו יוצאים אחת לשבוע, אחרי שעשינו איזשהו מיפוי בעיר וחיפשנו אזור מרכזי לאתר נערות שנמצאות על רצף הזנות.
<מרים גל: כשאנחנו מדברים על רצף הזנות זה מהתנהגות מינית מסכנת לא מותאמת גיל, מערכות יחסים תמורת שווה ערך ועד קצה הרצף שזה ניצול מיני מסחרי.
<מרים גל: אנחנו נותנים מענה למערות מגילאי 13 עד גיל 26.
יואל רזבוזוב: זה פיילוט?
<מרים גל: זה לא פיילוט.
יואל רזבוזוב: זה קיים רק בפתח תקווה?
<מרים גל: לא, "ערים בלילה" זה מקביל.
<מרים גל: "עלמה" זה כמו "ערים בלילה" בתל אביב.
דוד צור: כמה מקומות יש?
<מרים גל: יש בחבל מודיעין.
<מירב דדיה מולד: יש 5 מרחבים כרגע פתוחים, משותפים של משרד הרווחה – לא בכל המקומות זה "עלם" אבל לא ניכנס לרזולוציות - ועם משרד הקליטה.
דוד צור: היינו בחלק מהם.
<מירב דדיה מולד: יש כמה מרחבים שהם פתיחה כרגע ויש את המרחב הגדול שהולך לקום בתל אביב.
דוד צור: האחרונה שרצתה לדבר, בבקשה.
<אורית סוליציאנו: רציתי להגיד משפט אחד בהתייחס לדברים שנאמרו על-ידי הסוכנות.
<אורית סוליציאנו: אני מייצגת את איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית.
<אורית סוליציאנו: כל השיח לגבי העולים החדשים הצעירים שמגיעים לארץ ונחשפים למשבר ואז לסכנה של ירידה לזנות, והשיח כאן שעלה: בואו נבקש שלפני שהם מגיעים לארץ שיעברו איזשהן סדנאות בחו"ל, אז מה שאני רוצה לומר הוא שאנחנו מרכזי הסיוע, 9 מרכזים בכל רחבי הארץ, ואני קוראת למשרד הקליטה לשתף אתנו פעולה.
<אורית סוליציאנו: אנחנו יכולים לבוא למרכזי הקליטה - - -
<מירה קידר: אנחנו עובדים בבאר שבע עם מסל"ן.
<אורית סוליציאנו: כן, אבל זה לא רק באר שבע, יש בעוד מקומות בארץ.
<מירה קידר: כן, רק נתתי את זה כדוגמה, ודאי.
<אורית סוליציאנו: נכון, אבל זו פשוט הזדמנות כי בעצם המטרה של הסדנאות האלו להוות איזשהו כלי למניעת פגיעה מינית, סדנאות לבני נוער ובמיוחד לבני נוער בסיכון, זה מאוד מאוד חשוב.
דוד צור: חבר הכנסת רזבוזוב, בבקשה.
יואל רזבוזוב: חברים, לסיכום בשמי, אני חושב שהדיון הוא לא נושא נעים אבל חשוב.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרנו, הקליטה לא כולם כאן היא קלה, יש כאלה שזה לוקח אותם למטה ויש כאלה שזה לוקח אותם למעלה, ואת אלה שזה לוקח למטה, המטרה שלנו היא להוציא אותם משם.
יואל רזבוזוב: ממה שאני שמעתי כאן וממה שכפוף לוועדה שלי, ועדת העלייה והקליטה, זה כמובן לבדוק את תוכנית "מסע", כמו שאמרתם, לבדוק את מרכזי הקליטה אחד אחד, כמה יש ומה קורה שם מבחינת העובדים הסוציאליים ומכל הבחינות, וכמובן כל התוכנית של משרד הרווחה.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרנו, יש הבדלים בין-תרבותיים, חשוב שיהיו דוברי השפה מארץ המוצא, גם את זה חשוב לבדוק.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, כמה שזה לא נעים אנחנו צריכים לעשות יותר דיונים כאלה, לשפר את המצב, פחות תוכניות, יותר לרדת לשטח.
יואל רזבוזוב: אני יודע שאתם כן עושים סיורי שטח, גם אנחנו עושים סיורי שטח.
יואל רזבוזוב: לגבי המקרים הפרטניים, אז גם יש לכם את הפלטפורמה של הוועדה, כל מקרה פרטני שתשלחו ייבדק, לנו יש קצת יותר יכולת וכוח לבדוק ולעזור, אנחנו עושים את זה על בסיס יומי אז גם כאן תדעו שיש לכם את זה.
דוד צור: קודם כל אני מודה מאוד ליושב-ראש ועדת העלייה והקליטה, חברי חבר הכנסת רזבוזוב, על הנכונות ועל הפתיחות לקיים את הדיון הזה עם כל הרגישות ועל כל העדינות הנדרשת.
דוד צור: אני חושב שדנו בסוגיה שאי אפשר להתעלם ממנה כי הנתונים בסופו של דבר מביאים אותנו ומחייבים אותנו להתייחס אליהם.
דוד צור: עלו כאן מספר נושאים שחלקם ממש לפתחה של הוועדה שבראשותי, וכפי שאמר חברי, עלו מספר נושאים שהם לא ממש לפתחנו אבל טוב שהם עלו.
דוד צור: אני חושב שתמרה ייצגה אותם בצורה מאוד אמינה, אותנטית, חשוב שהם יופנמו על-ידי ועדת העלייה והקליטה וגם על-ידי כמובן רשויות הממשלה המטפלות בנושא הזה כדי לראות שהדברים האלה מטופלים, כי לצורך העניין אנחנו מדינת הגירה, אז חלק מפה דור שלישי ורביעי, שההורים שלו חוו הגירה, וחלק ברי מזל כמוני וכמו חבר הכנסת רזבוזוב שהזיכרון אצלנו עדיין טרי – אצלו יותר, אצלי קצת פחות – אבל כנראה שהתגברנו על זה ועדיין הגענו.
דוד צור: זה לא פשוט ודווקא אנחנו מדברים פה על אוכלוסייה מוחלשת שמגיעה בנקודת זמן מאוד מאוד קריטית בחיים שלהם, עם קשיים אובייקטיבים וגם אחרים, כלכליים, שמשם הם נופלים.
דוד צור: כל הרעיון של הדיון הזה בסופו של דבר הוא לאתר את נקודות הכשל או הנקודות הרגישות האלה שמהן אחרי זה הדרך חזרה היא הרבה יותר מסובכת, מורכבת.
דוד צור: אמר בצדק פה חבר הכנסת זאב שנושא השיקום אחרי זה הוא הרבה יותר כבד למדינה מאשר המאמץ למנוע מהם להגיע לשם.
דוד צור: לצערי, אנחנו משקיעים הרבה מאוד כסף, אנחנו באמת באנו בטענות קשות לאגף הימני פה של השולחן לא כי אנחנו עוינים אתכם אלא כי באמת יש לכם עבודה סופר סופר מסובכת, מורכבת, קשה, מעריכים גם העבודה שלכם שנעשית.
דוד צור: אתמול השר שלכם נלחם כארי כנגד דברים שנאמרו על העובדים הסוציאליים במליאה כי באמת אתם עושים עבודת קודש.
דוד צור: יחד עם זאת יש הרבה מאוד צרות לפתחכם ולכן הציפייה והדרישה היא ששיתוף הפעולה בין משרדי הממשלה בנושא הזה – וזה אולי התפקיד המרכזי של הוועדה כאן – לראות ששיתוף הפעולה הזה ממצה את הפוטנציאל והיכולות שלו, כי לצערי בתפרים לפעמים נופלים הרבה מאוד דברים.
דוד צור: שמענו פה דוגמה, עם כל זה שכעסתי עליכם, אנשי השטח, אבל הצגתם איזו בעיה שבאמת נשארנו פעורי פה, לכאורה בעיה, אף אחד לא ידע אפילו לתת מענה.
דוד צור: אז אני מקווה שהדבר הזה מהר מאוד ייבדק על ידכם, תחזירו לנו תשובות, אנחנו מצפים לשמוע מה קורה עם התוכנית הזאת של ה-outsourcing, "מסע", גוף פרטי שמטפל בזה – אני לא מדבר כרגע על נושא ששייך לוועדה, תפנו את תשובות לחבר הכנסת רזבוזוב – כי בסופו של דבר 1,300 שקל, להביא לפה אנשים, אנשים משלמים מכיסם, מדינה לכאורה נותנת כסות אבל מתנערת מאחריות, זו סוגיה שחייבת בירור ובדיקה.
דוד צור: לגבי כל הפעולות שדיברנו עליהן של משרד העלייה והקליטה והסוכנות היהודית, כולנו מעריכים מאוד את העלייה, באמת בסוף אנחנו חיים רק בזכות זה שאנחנו יכולים להביא לפה מכול העולם את כל היהודים שאנחנו יכולים.
דוד צור: בתוכניות האלה, שהן תוכניות חשובות מאוד, שהן קטליזטור טוב מאוד לעלייה אחרי זה של המשפחות, אז בנקודות האבחון האלה הציפייה היא באמת שתעשו שם אולי בירור יותר מעמיק וליווי יותר מעמיק, מרגע המיון בארצות המקור ועד להגעתם לכאן והקליטה אחרי זה, אם זה במתקנים שאתם אחראיים עליהם.
דוד צור: בסך הכול, אנחנו אומרים שוב, הוועדה מאירה זרקור על נושא ספציפי מאוד רגיש, בעייתי.
דוד צור: כמובן שאין לנו ביקורת על מה שאתם עושים ואתם עושים עבודה חשובה, אז אני אומר עוד פעם, בפרספקטיבה של מה שאנחנו דנים כאן זו האמירה.
דוד צור: לגבי משך הליווי, מה שנאמר כאן גם על ידי נעמה וגם על ידי עידית הראל, הקריטי בעניין הזה זה הליווי, גם אמרה את זה ורד בעניין של המבוגרות.
דוד צור: הנקודה החשובה מאוד היא שאתם יכולים לא רק שיבואו אליכם לפניות בנושא הזה אלא ללוות אותן ולראות איך הנושא מטופל.
דוד צור: כל הנושא של נשים מבוגרות בזנות ואימהות לילדים, שזו גם סוגיה - - -
<ורד לי: גם סבתות.
דוד צור: גם סבתות, את מדברת עליהן, אנחנו מדברים גם על הנושא של אימהות, שראינו תמונות באמת – מי שרק יורד לשטח ורואה את זה זה קורע לב.
דוד צור: הנושא הזה מטופל בוועדה, הוא נדון בוועדה והציפייה היא שבאמת המענה יהיה מענה קצת יותר מסיבי בעיקר במשאבים כדי לטפל בסוגיה הזאת.
דוד צור: לגבי שינוי התודעה, תראו, אני לא איש פסיכולוגיה או איש תקשורת, לא באתי מהתחום, אבל צריך בעניין הזה – ורד אני חושב הציפה את זה הכי הרבה, הוועדה אצלנו היא מאוד בוטה כי היא אומרת את הדברים כפי שהם על השולחן.
דוד צור: אני מזכיר לכם את הדיון מול משרד החינוך, שלקח לנו בערך שעה-שעה ומשהו, עד שהצלחנו להוציא את המילה "זנות" מהפה של נציגי משרד החינוך.
דוד צור: בסוף צריך לטפל בזה, לא ללכת מסביב, לשים את הדברים על השולחן ולטפל בזה.
דוד צור: יש לנו נערות קטינות ונערים שעוסקים בזנות, יש לנו אנשים בוגרים, נשים בוגרות וסבתות, גילינו גם מורד – לא שלא ידענו – אבל אני אומר, בסוף צריך לטפל על הרצף הזה, זה לא הגיוני שאנחנו לא יכולים לטפל בסוגיה.
דוד צור: לגבי הפללת הלקוח, מה שהעלית, החוק הזה עומד על הפרק, הוא הונח במזכירות, לא עלה עדיין לדיון.
דוד צור: יש בו הרבה מאוד היבטים וסוגיות שדורשות טיפול, גם תקציבי, יהיו לזה השלכות גדולות מאוד, גם בהיבטים אכיפתיים וגם בהיבטים טיפוליים ושיקומיים ולכן הנושא הזה יהיה קרוב מאוד לפתחנו.
דוד צור: לגבי כל הגופים הוולונטריים, ארגוני שטח, שמענו פה תמונה קשה.
דוד צור: אגב, אני מגיע לביקור בבאר שבע, עומד להיפגש גם על ראש העיר, עם רוביק, הוא ביקש זמן מיד אחרי הבחירות קצת להתארגן אז אנחנו נקיים את הביקור הזה בבאר שבע כדי לדבר על חלק מהדברים שאתם הצפתם.
דוד צור: אין לנו ספק שהתחום הזה של התקשורת ביניכם לבין שירותי רווחה הוא סופר קריטי כי גוף וולונטרי התנדבותי כזה שמזהה בעיות כאלה, בסוף צריכה להיות כתובת להביא אותן ולא מצב שבו נשארים באוויר.
דוד צור: עם כל הרצון הטוב שלכם עדיין זה לא מספק.
דוד צור: אני מודה לכולם על ההשתתפות, אני מודה לשתי מנהלות הוועדות, גם לדנה וגם לאריאלה היקרה שלנו, על הארגון של הדיון הזה.
דוד צור: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.
יואל רזבוזוב: על סדר-היום: השתלבותם של צעירים עולים בכפרי הנוער והפנימיות.
יואל רזבוזוב: אני שמח לראות כאן את חניכי הפנימיות וכפרי הנוער, שהם עולים מתפוצות שונות, וכן מנהלי כפרי הנוער והפנימיות וכן נציגי משרדי המשרדים והארגונים.
יואל רזבוזוב: נשמח לשמוע היום מפי החניכים, וכמובן של המנהלים, על ההשתלבות של אותם חבר'ה ועל ההישגים שלהם.
יואל רזבוזוב: אני מבקש להודות למנהלים ולעוסקים במלאכה על תרומתם לקליטת התלמידים העולים בחברה בישראל ולקידומם.
יואל רזבוזוב: אני נעניתי לבקשתו של חברי, חבר הכנסת שמעון סולומון, לקיים את הדיון הזה כאן היום, ואשמח לתת לו לפתוח את הדיון.
יואל רזבוזוב: אני מברך – יש פה חברי הכנסת מיכאלי וליפמן.
יואל רזבוזוב: ניתן בהמשך את רשות הדיבור גם למר בני פישר, מנהל מינהל החינוך ההתיישבותי.
יואל רזבוזוב: מברוק – הוא חדש.
יואל רזבוזוב: חבר הכנסת סולומון, בבקשה.
שמעון סולומון: אדוני היושב-ראש, חברי כנסת.
שמעון סולומון: זאת הזדמנות לומר מזל טוב לבני פישר, חברי הטוב.
שמעון סולומון: התחלת לפני חודש.
שמעון סולומון: שיהיה לך בהצלחה.
שמעון סולומון: יש לך הרבה מה לעשות, כי לשמחתי הרבה, כפרי הנוער בשנה האחרונה, אני חושב, זוכים להתייחסות מיוחדת בנושאים שהיו לא מטופלים עד עכשיו – הזנחות, אם בבנייה.
שמעון סולומון: לא היתה הרבה התייחסות לתחומים שקשורים לתנאי המגורים וכו'.
שמעון סולומון: למזלנו, יש פה שילוב כלים יפה מאוד גם של שר החינוך, שמודע, וגם ארגונים ומנכ"ל חדש.
שמעון סולומון: אני מאמין שהדברים ילכו וישתפרו.
שמעון סולומון: זו ההזדמנות לומר שברור לנו שמקום החינוך הטוב ביותר לילד הוא בבית שלו.
שמעון סולומון: שלא נתבלבל אף פעם, שכפר נוער הוא מקום אידיאלי, כפר שמיועד כמטרה ראשונה; הוא בלית ברירה.
שמעון סולומון: אנחנו צריכים ברמת העיקרון לחנך ולדעת בעיקר שהמקום הכי טוב וטבעי לילד זה בבית שלו.
שמעון סולומון: אלא מה, שיש לנו אילוצים.
שמעון סולומון: לא כל ילד זוכה לחינוך, מכל מיני סיבות – סיבות משפחתיות, סיבות סוציאליות.
שמעון סולומון: יש יתומים, יש כאלה שעדיף להם לצאת מהבית מאשר להיות שם.
שמעון סולומון: לכן אני אומר תמיד שזו חלופה, וזו צריכה להיות חלופה הכי קרובה למשפחה, הכי חמה, הכי מחבקת, הכי מקדמת גם מבחינת הלימודים, כדי שלפחות דווקא לילדים האלה יהיה עתיד טוב יותר, כי הרקע שלהם לפעמים לא כל כך טוב.
שמעון סולומון: אני יודע שיש הרבה ביקורות.
שמעון סולומון: היום לא נתעסק בביקורות, להפך.
שמעון סולומון: אני יכול לומר על עולים חדשים, אם אני לוקח יוצאי אתיופיה, במקרה, אני התחנכתי מגיל 12 בפנימיות, מכיתה ו'.
שמעון סולומון: ולא יצאתי פגוע.
שמעון סולומון: הנה, ברוך השם, אני במקום מכובד.
שמעון סולומון: לכן חשוב מאוד לדעת שמנהיגי המדינה בראשית הדרך וגם היום, כשאנחנו בודקים איפה נמצאים בוגרי כפרי הנוער, ברוך השם, אפשר רק להתגאות.
שמעון סולומון: אם אני לוקח בוגרי כל הכפרים- - -
קריאה: בן יקיר.
קריאה: אלוף בצה"ל.
שמעון סולומון: שחזר לשם, להיות גם בהנהלה, והוא עוזר להם.
שמעון סולומון: לשמחתי, גם עבדתי שם.
שמעון סולומון: אני מרגיש לפעמים שאנחנו לא מבליטים מספיק את הדברים החיוביים במה שקורה בכפרי נוער.
שמעון סולומון: יוצאי אתיופיה, למשל, אם אנחנו לוקחים בכל הארץ, כל אלה שנמצאים בהצלחות הכי גבוהות, שמשולבים במקומות הכי גבוהים, ואם מישהו חולק, שיפריע לי ויגיד נתון אחר, רוב המוצלחים שנמצאים במקומות העבודה באקדמיה הם בוגרי כפרי נוער, לשמחתי הרבה.
שמעון סולומון: זה לא אומר שאין מה לתקן; יש הרבה מה לשפר.
שמעון סולומון: אפשר להגיע להרבה יותר גבוה, לכן חשוב לדבר על הרמה החיובית.
שמעון סולומון: רק אתמול היתה לי פגישה עם שמואל אבוהב בכובעו השני בפורום כפרי הנוער והפילנתרופיה הנהדרת שהולכת ומתרחבת סביב כפרי הנוער.
שמעון סולומון: לי יש בכלל נגיעה אחרת – לא מזמן הייתי בארצות הברית, בקהילה יהודית שמסייעת לכפרי הנוער, והיתה לי הזכות לומר להם כמה מילים.
שמעון סולומון: נדמה לי שבפברואר אני בלונדון בעניין הזה.
שמעון סולומון: כלומר יש הרבה גורמים שמסייעים.
שמעון סולומון: אני מאוד שמח לומר את זה, כי למשל, אם ניקח את כפר בן יקיר שהזכרת, בני לוין, פילנתרופ שנמצא שם- - -
אברהם מיכאלי: הוא שייך לאותה קבוצה שהזכרת, של אבוהב.
שמעון סולומון: הוא לקח את בן יקיר כפרויקט אישי, והפך את זה לפנינה, כלומר לא רק מקום חינוך נורמלי, אלא גם מקום שאפשר לחיות בו באופן הרבה יותר טוב מבחינת הסביבה.
שמעון סולומון: לכן אפשר לומר הרבה דברים טובים, ואשמח מאוד שנציף את הדברים הטובים, ובמשך הזמן גם נדבר, איך אנחנו משפרים.
יואל רזבוזוב: תודה לחבר הכנסת סולומון.
יואל רזבוזוב: אני שמח לשמוע שהתחנכת בכפרי נוער.
יואל רזבוזוב: גם אני התחנכתי בפנימייה – אמנם עם רקע ספורטיבי, במכון וינגייט, אבל מגיל 13 עד גיל 18 הייתי מחוץ לבית.
יואל רזבוזוב: זה גם חינוך התיישבותי.
יואל רזבוזוב: אני מכיר, כפי שחבר הכנסת סולומון אמר, שהוא מכיר חברים מהעדה האתיופית שהצליחו והתחנכו שם ויצאו באמת אזרחים מצוינים, אני מכיר גם מהרקע של עולים מברית המועצות לשעבר.
יואל רזבוזוב: גם שם חבר'ה הלכו לצבא, שירתו, חלקם אנשי עסקים, חלקם תורמים במקומות אחרים.
יואל רזבוזוב: אין שום פסול להתחנך בחינוך התיישבותי.
יואל רזבוזוב: אולי יש סטיגמות, אבל אני חושב שיש פה דוגמאות מצוינות מהחבר'ה שיצאו משם.
דב ליפמן: כבוד היושב-ראש, חבר הכנסת סולומון, תודה רבה על היוזמה.
דב ליפמן: באמת הגעתי לשמוע וללמוד ולא ללמד, אבל רציתי להעביר מסר גם על העולים מצפון אמריקה.
דב ליפמן: יש בעיה של השתלבות לתוך התרבות הישראלית ולהפוך להיות באמת ישראליים.
דב ליפמן: אמנם אנחנו גרים באותה שכונה ומדברים אנגלית, ועדיין התרבות האמריקאית, אבל אני יכול לספר בסיפור האישי שלנו – הבן שלנו היה בן 7 כשעלינו, אמריקאי לגמרי כמה שנים.
דב ליפמן: בתיכון הלך ללמוד לפנימייה.
דב ליפמן: תוך חודש הפך ישראלי לגמרי.
דב ליפמן: הוא היה בפנימייה כל היום וכל הלילה.
דב ליפמן: למדתי מזה, שאם רוצים באמת שישתלבו, וקליטה כמו שצריך להיות, זו הדרך.
דב ליפמן: אנחנו בבית יכולים לתת לו משהו, אבל זה עדיין התרבות שלנו, וזה לא נותן לו לחזק את עצמו כאזרח ישראלי.
דב ליפמן: אז באתי רק לחזק את כל הנושא, וגם לשמוע איך אנחנו כחברי כנסת יכולים לעזור.
יואל רזבוזוב: אתן את רשות הדיבור עכשיו למר בני פישר, מנהל המינהל לחינוך התיישבותי של משרד החינוך.
יואל רזבוזוב: ברכות על התפקיד החדש.
יואל רזבוזוב: אנחנו פה כוועדה, כחברי כנסת מוכנים לסייע בכל מה שאפשר, כי אנחנו באמת מאמינים בחינוך הזה, ויכולים לצאת משם אנשים ראויים.
יואל רזבוזוב: כבר אני חושב על דברים שיש לי לקדם אתך בנושא.
<בני פישר: בוקר טוב.
<בני פישר: אני מאוד שמח להיות פה עכשיו עם אנשים מדהימים ומקסימים שיושבים פה, שיציגו את עצמם עוד מעט.
<בני פישר: תודה ליושב-ראש הוועדה ולחברי הכנסת ולשמעון ידידי, שדוחף חזק את העניין הזה.
<בני פישר: הכותרת של התפקיד של הארגון שאנחנו נמצאים בתוכו זה המינהל לחינוך התיישבותי פנימייתי ועליית הנוער.
<בני פישר: אנחנו קצת שוכחים את הסיפור של עליית הנוער.
<בני פישר: הוא נמצא בסוף, אבל אני חושב שהוא לבת העשייה שלנו, ואגיד גם למה.
<בני פישר: אבל החוגגים האמתיים הם אותם תלמידים מדהימים, שחלקם יושבים פה, ואחרים נמצאים בארבעים כפרי נוער, ולא רק כפרי נוער; פנימיות נוספות.
<בני פישר: אלפי עולים חדשים שנמצאים בכפר הנוער, ונמצאים בכפר הנוער ובפנימייה מבחירה.
<בני פישר: אחד הדברים שהזכרת, חבר הכנסת, זה הרצון של כל מתבגר להשתייך.
<בני פישר: זה קשה למתבגר בכלל, וזה קשה ודאי למתבגר עולה חדש: יש קשיי שפה, יש קשיי מנטליות.
<בני פישר: הרבה פעמים ההורים עסוקים בעצמם בלהיות שייכים לחברה הישראלית, והילד קצת הולך לאיבוד.
<בני פישר: מה שאנחנו עושים בכפרי הנוער, אנשי החינוך המדהימים, זה מייצרים סוג של בית שעסוק 24 שעות בתיווך – באיך מתווכחים את החברה הישראלית.
<בני פישר: מסתבר שצריך לתווך הכול.
<בני פישר: צריך לתווך לכל מתבגר, אבל ודאי למתבגר שיש לו קשיי שפה, קושי מנטלי, קשיים חברתיים, ולא בגלל שהוא נולד כזה; בגלל שהוא עשה שינוי.
<בני פישר: הוא מהגר.
<בני פישר: הוא עבר ממקום אחד למקום אחר.
<בני פישר: זה קשה, כל מי שעבר את זה יודע.
<בני פישר: אמנם אני לא עולה חדש – אני בן לעולים, אבל אנחנו מכירים את זה, מכירים את זה מהשכנים, ו-וודאי מכירים את זה בתוך הכפרים.
<בני פישר: זו מומחיות שפיתחנו בכפרי הנוער, ואנחנו גאים בזה.
<בני פישר: אני חושב שכשילד מגיע לשם, אתה, שמעון עשית הבחנה: ילד צריך לגדול בבית, אבל אני רוצה להשתמש במושג תלמודי: צריך לקרוא לכפרי הנוער: הלכתחילה של הבדיעבד.
<בני פישר: זה המקום, מכיוון שזה לא עוד בית ספר.
<בני פישר: זה לא עוד מוסד חינוכי.
<בני פישר: זה סוג של בית.
<בני פישר: זה סוג של קהילה שיש בה הרבה מבוגרים, והמבוגר זה לא בהכרח רק המורה; זה יכול להיות המדריך, זה יכול להיות הכובסת במכבסה ואם הבית.
<בני פישר: צוות שלם שחדור בתחושת שליחות, ועוזר לחניכים שלנו.
<בני פישר: בנקודת זמן יש לנו אלפי תלמידים.
<בני פישר: יש לנו תוכנית נעלה של ילדים שעולים ללא ההורים, שוודאי, על אחת כמה וכמה, צריך לעזור, לחבק ולתמוך בהם, וגם עולים חדשים.
<בני פישר: כמעט כולם נשארים כאן.
<בני פישר: במובן הזה חשוב לומר שהמפעל שלנו הוא מפעל ציוני, יהודי, חד-משמעית.
<בני פישר: רובם נשארים בארץ, רובם מצליחים עם בגרות טובה, משתלבים בצבא במקומות משמעותיים, באקדמיה.
<בני פישר: זה לא קורה לבד.
<בני פישר: זה תהליך שלוקח ארבע שנים.
<בני פישר: אגב, כמעט לכל עלייה יש נציגות אצלנו.
<בני פישר: עכשיו אנחנו עם עולים – יושב פה בני חדד, מנהל כפר הנוער כפר חסידים.
<בני פישר: אנחנו עם עולים מבני מנשה.
<בני פישר: זו עלייה מדהימה של אנשים מקסימים, שעלו מאיזשהו אזור בהודו.
<בני פישר: יש לנו פה נציג שידבר.
<בני פישר: המקום הבטוח הוא כפר הנוער, כי אתה מקבל מקום שמחבק, אוהב אותך, עוטף אותך 24 שעות כל השנה.
קריאה: אתמול חיתנו חמישה זוגות בכפר הנוער מהקהילה.
<בני פישר: נכון.
<בני פישר: זה אומר, כפר זה בית לכל החיים.
<בני פישר: מערכת החינוך במדינת ישראל, חוק חינוך חובה, מסתיים - בגיל 18 אתה נפרד.
<בני פישר: בכפר הנוער לא נפרדים בכלל, כלומר ממשיכים ללוות אותם.
<בני פישר: יש כאלה שהם חסרי עורף משפחתי, אז הכפר מהווה סוג של בית.
<בני פישר: יש כאלה שבאים להתחתן, ויש כאלה שברגעי משבר מוצאים מקום טוב לנוח בו ולקבל כוח.
<בני פישר: זה עסקה לכל החיים.
<בני פישר: במובן הזה דווקא העולה החדש מקבל סוג של בית עם המון עוצמה.
<בני פישר: הדבר הזה לא יכול להתרחש סתם.
<בני פישר: יש אנשים מדהימים שבחרו בעבודה חינוכית, וזו תחושת שליחות.
<בני פישר: אין סיימת ב-16:00 ואתה חוזר הביתה.