GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גרגורי ברזניאק: הרבה מועדונים מערים שונות באים.
<גרגורי ברזניאק: אנחנו נותנים סיורים ברוסית, עברית ואנגלית.
<גרגורי ברזניאק: היה פה סיור מ-14 מדינות ביחד, משלחת, 56 איש.
<גרגורי ברזניאק: היו גם אנשים דוברי צרפתית וספרדית שתרגמו במקום.
<גרגורי ברזניאק: המוזיאון התחיל מתמונות מלמעלה.
<גרגורי ברזניאק: היו פה פוטין ב-60 שנה לניצחון בתערוכה הזאת ואפרים הביא לשם מורה של פוטין, שהיא יהודייה וגרה פה בארץ.
<גרגורי ברזניאק: אפרים ביקש בהזדמנות להשאיר לנו את התערוכה הזאת ומהתערוכה הזאת התחיל המוזיאון שאתם רואים למעלה.
<גרגורי ברזניאק: אלה תמונות דוקומנטריות מזמן מלחמת העולם.
<גרגורי ברזניאק: לא מזמן היינו במוסקבה בכנס של וטרנים וקיבלו אותנו בצורה מאוד טובה, כולל ראש העיר מוסקבה זודנב.
<גרגורי ברזניאק: יש לנו קשר עם מוזיאונים, גם מוזיאון - - - שזה מוזיאון גדול, מחליפים נציגות.
<גרגורי ברזניאק: במיוחד אנחנו מדברים על האחים ויינטרוב, שהם היו שני גיבורי ברית מועצות, דבר נדיר ביותר, הטנקיסטים הראשונים שנכנסו לברלין.
<גרגורי ברזניאק: אחד מהם היה מפקד בריגדת טנקים, צבי ויינרוב שגר ונפטר באשדוד, ואחיו, מטבייב ויינרוב היה רב אלוף ונפטר בקייב, גם טנקיסט, גם אחד מהראשונים שנכנס לברלין.
<גרגורי ברזניאק: ולא רחוק מכאן יש אנדרטה, 50 מטר גודל, על שם האחים ויינרוב.
<גרגורי ברזניאק: זה גם ביוזמתו של אפרים וולדימיר ספרנסקי שעשו אותה.
<גרגורי ברזניאק: אנחנו לא עצרנו במלחמת העולם השנייה.
<גרגורי ברזניאק: אנחנו בונים שרשרת דורות מהיישוב היהודי עד צבא ההגנה לישראל של היום.
<גרגורי ברזניאק: מעט אנשים יודעים שהיה בארץ אות גיבור ישראל ו-12 איש זכו באות הזה אחרי מלחמת העצמאות.
<גרגורי ברזניאק: שם במסדרון יש תצוגה על 12 האנשים האלה, שזכו להיות גיבורי ישראל.
<גרגורי ברזניאק: אגב, אחד מהם, בן ציון לייטנר, מראה יחס וקשר, הוא יליד אודסה, כנער היה פרטיזן באירופה, עלה ארצה, השתתף במלחמת העצמאות וזכה לאות גיבור ישראל.
<גרגורי ברזניאק: יש פה את השמות של תושבי אשדוד, חללי מערכות ישראל.
<גרגורי ברזניאק: ומה שניסיתי לספר ועכשיו המדריך, שזה אני, גרגורי, יעשה לכם סיור מאוד קצר.
יואל רזבוזוב: אפשר יותר.
<גרגורי ברזניאק: אז מה שמאוד חשוב במוזיאון הזה זה שאנשים, עליהם עכשיו אתם תשמעו משהו ותראו אותם פה במוזיאון, אלה אנשים מן השורה.
<גרגורי ברזניאק: למרות שאתם רואים פה 'גיבורי ברית המועצות', אבל אלה אנשים מן השורה שפשוט אנחנו יכולנו לקבל מהם מסמכים, הם תושבי אשדוד, 95% אנשים שגרים פה וחלק מהם שעדיין בחיים אלה שכנים שלנו.
<גרגורי ברזניאק: זה משהו מאוד חשוב להבין וזה מה שאני מספר לילדים פה כל יום.
<גרגורי ברזניאק: אלה אנשים שבאים לפה למוזיאון.
<גרגורי ברזניאק: אחד מהם עומד לידי ואתם רואים שיש לו מדליה על הגבורה ועיטור מופת, שזה מאוד מאוד חשוב.
<גרגורי ברזניאק: נתנו גם מדליה וגם עיטור רק לחיילים ולסמלים שעשו משהו יוצא דופן בשדה הקרב.
<גרגורי ברזניאק: לאבא שלי הייתה רק מדליה אחת כזו והוא היה מאוד גאה בו, שתבינו.
<גרגורי ברזניאק: אתם תראו את זה גם בהמשך.
<גרגורי ברזניאק: התברר שהסיפורים על האנשים הפשוטים מן השורה אלה סיפורי גבורה אמיתיים.
יואל רזבוזוב: אתה מספר על סיפורי הגבורה, כדי להמחיש?
<גרגורי ברזניאק: כן, כל הסיפורים, כל מה שאתם תראו עכשיו ותדעו אלה סיפורים שמצולמים על הגבורה.
<גרגורי ברזניאק: כל הקרבות אלה דברים אחרים ואנחנו מדברים על הקרבות בהקשר לאנשים שהשתתפו בקרבות, ושתבינו איזה מצב קשה היה.
<גרגורי ברזניאק: בדרך כלל אני שואל, אני עכשיו לא אשאל אתכם אבל את התלמידים אני שואל, 'כמה חיילים היו בצבא הנאצי כשהם נכנסו לברית המועצות לשעבר?
<גרגורי ברזניאק: ' מתחילים מכמה מאות אלפי איש.
<גרגורי ברזניאק: באמת זה היה יותר מ-5 מיליון איש בצבא הזה, יותר מ-5,000 מטוסי קרב, יותר מ-4,000 טנקים, המון המון תותחים וזה היה צבא ענק והמכה הייתה מאוד מאוד חזקה.
<גרגורי ברזניאק: אנחנו מתחילים את הסיפור שלנו משכן שלנו שגר פה באשדוד, בן 93, בוריס פיירשטיין.
<גרגורי ברזניאק: זה בגיל 19 ופה יש תמונה ליד, כמו שהוא היום.
<גרגורי ברזניאק: אתם רואים את התמונה פה במוזיאון.
<גרגורי ברזניאק: הוא ברוך ה' בכושר טוב, הוא בא בעצמו למוזיאון, נוסע באוטובוס ועדיין מלא כוח.
<גרגורי ברזניאק: אתם רואים גם את אפרים וגם ולדימיר, אפרים בן 88, גם נכה מלחמת העולם השנייה, וולדימיר וספרנסקי שעשה את רוב התצוגה פה, הוא בן 90.
<גרגורי ברזניאק: הוא היה פה, הוא הלך עכשיו לאנשהו.
<גרגורי ברזניאק: בוריס פיירשטיין הוא אחד מהמגנים של מבצר ברסט.
<גרגורי ברזניאק: מבצר ברסט ברוסיה זה משהו כמו מצדה אצלנו.
<גרגורי ברזניאק: החיילים שהיו שם מהיום הראשון היו ללא קשר עם המטה, ללא תקשורת, ללא תחמושת חדשה, ללא אוכל.
<גרגורי ברזניאק: זאת אומרת הם היו לבד והגנו על מבצר ברסט עד הכדור האחרון.
<גרגורי ברזניאק: בזמן הזה הצבא הגרמני כבר היה מאות קילומטרים פנימה וזה היה עורף מאוד מאוד עמוק של הצבא הגרמני.
<גרגורי ברזניאק: הוא שרד רק מסיבה אחת, שהוא היה ללא הכרה.
<גרגורי ברזניאק: הוא היה יחיד שנשאר בחיים מעמדה מספר 5 במבצר ברסט.
<גרגורי ברזניאק: ובוריס פיירשטיין אחר כך היה במחנה ריכוז בנורבגיה, בקור בחורף יותר ממינוס 40 וכששחררו אותו האמריקאים הוא שקל 42 קילו.
<גרגורי ברזניאק: הוא, אתם רואים, בן אדם לא קטן, 42 קילו.
<גרגורי ברזניאק: עדיין הוא פועל ואנחנו מאוד שמחים שהוא שכן שלנו, בוריס פיירשטיין.
<גרגורי ברזניאק: אנחנו אחר כך מדברים על דברים חשובים במלחמה, נגיד הקרב על מוסקבה, הקרב על סטלינגרד, הקרב על קורסק והקרב על ברלין.
<גרגורי ברזניאק: הקרב על קורסק, זה הסוף של בליצקריג.
<גרגורי ברזניאק: בליצקריג זה מלחמת בזק, כפי שידוע, וכאן, כל האנשים האלה מסביב, הם תושבי אשדוד שהשתתפו בהגנת מוסקבה.
<גרגורי ברזניאק: כאן אתם רואים את איוואן, שסיפר עליו אפרים, הוא כבר השתתף, אתם רואים את רוגובוי יוסף שהוא היה רופא וקצין ברפואה וחאד מהראשונים שהכניס לביצוע פניצילין, שזו האנטיביוטיקה הראשונה וכך הוא הציל מאות אלפי אנשים.
<גרגורי ברזניאק: אתם רואים כאן עיטורים ומדליות אמיתיים שנתנו במתנות משפחות.
<גרגורי ברזניאק: גם מסמכים נתנו פה במתנה ושמרו המשפחות 70 שנה וכל המסמכים האלה מאוד מאוד ייחודיים.
<גרגורי ברזניאק: זה מכתבים מהחזית ולחזית, זה כל מיני תעודות על העיטורים והמדליות.
<גרגורי ברזניאק: פה אנחנו רואים, יש מכתבים, רואים שזה כתב יד של ילדים, זה כתוב לחזית.
<גרגורי ברזניאק: במכתב אחד, אפשר לקרוא, 'אבא יקר, איך אתה מרגיש?
<גרגורי ברזניאק: האם מהר אתה תבוא?
<גרגורי ברזניאק: אנחנו מאוד מתגעגעים אליך, אנחנו לא צריכים מתנות, אבל אנחנו צריכים אותך, תבוא כמה שיותר מהר'.
<גרגורי ברזניאק: זה מכתב אמיתי שאנשים שמרו והמון המון מסמכים כאלה קיימים.
אברהם מיכאלי: היה לי דוד ששירת בברסט, הוא נעדר בחזית, הוא נעלם, וחודש לפני המלחמה הוא היה בבית ואחרי זה הוא חזר ולא יודעים מה קרה איתו.
<גרגורי ברזניאק: כמעט שאף אחד לא נשאר בחיים.
אברהם מיכאלי: כן, הרבה נעדרו שם, כי זו הייתה הכי קשה גם.
<גרגורי ברזניאק: נכון מאוד.
<גרגורי ברזניאק: הם היו בדיוק על הגבול בברסט, זו ההתקפה החזקה ביותר.
<גרגורי ברזניאק: אני לא אספר על העיטורים והמדליות, אבל דבר אחד על קרב סטלינגרד.
<גרגורי ברזניאק: מאוד חשוב, קרב סטלינגרד ישר קשור לארץ ישראל.
<גרגורי ברזניאק: חוץ מזה שיש קשר כללי, שזו הייתה מלחמה על קיום העם היהודי סך הכול, אבל קשור קשר מאוד ישר, אנחנו יודעים שרומל היה קצת יותר ממטרים מפה במצרים ופה, היישוב היהודי כבר התכונן להגנת ארץ ישראל והוא הצליח, רומל הצליח בגדול, אבל בגלל קרב סטלינגרד ש-300,000 איש בקרב הזה היו במצור הגרמני והיטלר היה במצוקה גדולה, הוא לקח המון רזרבות והעביר לשם וחלק מכמה אוגדות הוא לקח מפה, מרומל, בגלל זה רומל עצר ואחרי זה אף פעם לא היה לו יוזמה אסטרטגית.
<גרגורי ברזניאק: ואחרי קרב קורסק הוא התקפל וחזר לגרמניה.
<גרגורי ברזניאק: אגב, בקשר לסטלינגרד, רק שימו לב, זה מטביי ויינרוב, אחיו של יבסי, שהוא היה רב אלוף.
<גרגורי ברזניאק: פה אתם רואים אותו כאלוף.
<גרגורי ברזניאק: הוא המציא טקטיקה חדשה, חוץ מהכול, של טנקים בעיר.
<גרגורי ברזניאק: זה עזר מאוד בקרב סטלינגרד, שזה היה קרב בתוך העיר עצמה.
<גרגורי ברזניאק: כאן אנחנו עוברים לקרב קורסק.
<גרגורי ברזניאק: מילה אחת אני צריך להגיד, שזה הקרב הגדול ביותר של טנקים בהיסטוריה, יותר מ-3,000 טנקים משני צדדים השתתפו בקרב הזה ובשדה אחד היו 600 טנקים.
<גרגורי ברזניאק: ולדימיר ספרנסקי, תכירו, אחד מהמייסדים של המוזיאון וזה הוא, תסתכלו, בקרב קורסק בגיל 19, מפקד גדוד מרגמות, בדיוק טרי טרי אחרי בית ספר לקצינים.
<גרגורי ברזניאק: זה סגן של אפרים פפרני, ולדימיר ספרינסקי, בן 90, נכה מלחמת העולם.
<גרגורי ברזניאק: אגב, רוב הדברים פה, אתם רואים?
<גרגורי ברזניאק: זה עיצוב שלו.
<גרגורי ברזניאק: בדרך כלל הוא מספר ויש לנו סרט, שזה סיפור אחר, שהוא מספר על הרגשות שלו, שהרבה שנים אחרי המלחמה הוא הרגיש עד כמה זה קשה ומכוער, הקרבות האלה, ומה הוא ראה, הגופות והאנשים וכל הדברים שבדרך כלל לא רוצים לזכור אחרי.
<גרגורי ברזניאק: חלק מהאנשים שאתם רואים פה עדיין בחיים והם באים לפה והיה פה כנס, 70 שנה של קרב קורסק.
<גרגורי ברזניאק: היו כמה אנשים פה שסיפרו מה שהם זוכרים.
<גרגורי ברזניאק: הקרב על ברלין.
<גרגורי ברזניאק: הקרב על ברלין לא היה פשוט ואל היה קל.
<גרגורי ברזניאק: תוך עשרה ימים נפלו 83,000 איש רק בצבא האדום.
<גרגורי ברזניאק: בעשרה ימים 83,000 איש.
<גרגורי ברזניאק: בקשר ליהודים במלחמה, כולם יודעים, אבל אני תמיד מזכיר, רק בצבא האדום היה כחצי מיליון חיילים יהודים וכ-200,000 מהם נפלו.
<גרגורי ברזניאק: זה המון.
<גרגורי ברזניאק: רוב אלה שחזרו הם או פצועים או נכים, כמו ולודה ספרנסקי ואפרים פפרני.
<גרגורי ברזניאק: זה מראה משהו על היחס אלינו.
<גרגורי ברזניאק: אלה עיטורים ומסמכים של המפקד הראשון של אזור ברלין, אחרי הכיבוש של הצבא הרוסי.
<גרגורי ברזניאק: הוא היה אלוף משנה גופשטיין, יהודי, והקרובים שלו גרים עכשיו בגרמניה.
<גרגורי ברזניאק: הם נפגשו עם אפרים בכנס בגרמניה ורצו להעביר את כל העיטורים שלו לפה והעבירו.
<גרגורי ברזניאק: יש פה עיטור לנין, שזה העיטור הגבוה ביותר ברוסיה והוא באמת די נדיר מזמן המלחמה.
<גרגורי ברזניאק: ביקשו מהם שהם ייתנו את זה למוזיאון גדול מאוד ב - - - והם אמרו 'לא, אנחנו רוצים לתת למוזיאון יהודי.
<גרגורי ברזניאק: הוא היה יהודי, שזה יהיה במוזיאון יהודי'.
<גרגורי ברזניאק: חבל שאנחנו לא יכולים להסתכל על הוויטרינות, אבל בדרך תסתכלו.
<גרגורי ברזניאק: אתם רואים פה המון תמונות, המון מסמכים, יש המון עבודה פה עדיין להמשיך, המוזיאון חי ויש מה לעשות בו.
<גרגורי ברזניאק: כאן בדרך כלל אני שואל שאלה מאוד פשוטה, מי זה?
<גרגורי ברזניאק: וכולם צריכים לדעת את התשובה, וגם אתם.
<גרגורי ברזניאק: תחשבו קצת, קצת, תחשבו.
יואל רזבוזוב: זה אריק שרון?
<גרגורי ברזניאק: לא, זה אפרים פפרני בגיל 16.
<אפרים פפרני: 16.5 אני פה.
<גרגורי ברזניאק: בגיל 16.5, הוא התנדב לצבא.
<גרגורי ברזניאק: הילדים בדרך כלל מגלים.
אברהם מיכאלי: הילדים קוראים בעברית.
<גרגורי ברזניאק: נכון.
<גרגורי ברזניאק: וזאת התמונה שאפרים סיפר.
<גרגורי ברזניאק: אנחנו, אגב, עושים עוד דבר.
<גרגורי ברזניאק: עכשיו פותחים ארכיונים ברוסיה - - -
אברהם מיכאלי: אני מקווה שלא נתת רעיונות להיכנס לקרים.
<גרגורי ברזניאק: ואנחנו יודעים להוציא מהאינטרנט על אנשים על כל מיני דברים שהם עשו בזמן המלחמה, מסמכים שהם לא ראו בעצמם.
<גרגורי ברזניאק: לפני קבלת המדליות והעיטורים היו המסמכים האלה ואף אחד לא ראה אותם, אז שם רואים וקיבלנו את זה למוזיאון.
<גרגורי ברזניאק: זה על מעבר נהר בוג, שאפרים השתתף בו.
<גרגורי ברזניאק: פה יש מסמך מאוד מאוד מיוחד.
<גרגורי ברזניאק: זה מכתב רשמי שוולדימיר ספרנסקי נהרג.
<גרגורי ברזניאק: זה מהצבא.
<גרגורי ברזניאק: המשפחה שלו חשבה שנה שהוא לא בחיים.
<גרגורי ברזניאק: אחרי שנה הוא חזר וראו אותו וזו הייתה חגיגה אמיתית.
<גרגורי ברזניאק: יש המון מסמכים מרגשים מאוד.
<גרגורי ברזניאק: תשימו לב לתמונות.
<גרגורי ברזניאק: התמונות האלה הן גם תמונות דוקומנטריות, כמו שאתם רואים למעלה, אבל אלה תמונות דוקומנטריות שקשורות לתושבי אשדוד בלבד וכתוב מי האנשים האלה בעצם ומה הם עשו ולמה.
<גרגורי ברזניאק: גם במסדרון אותו דבר, יש תמונות כאלה.
<גרגורי ברזניאק: אפשר לעשות סיור שלם של נשים במלחמה, אבל פה אני רוצה לספר על שתי הנשים האלה, שתי אחיות, אחת מהן הייתה באשדוד, האחיות דוניץ, הן היו מכשפות לילה.
<גרגורי ברזניאק: מכשפות לילה, טייסות שטסו במטוסים מעץ ופוצצו את הגרמנים.
<גרגורי ברזניאק: למה מכשפות לילה?
<גרגורי ברזניאק: כשהן התקרבו למקום שבו היו הגרמנים הם כיבו מנוע ובשקט בלילה התקרבו בגובה מאוד נמוך ופוצצו בצורה מאוד יעילה, מאוד פתאומית, בגלל זה מכשפות לילה.
<גרגורי ברזניאק: יש עליהן הרבה חומר באינטרנט בעברית, אפשר לקרוא ובדרך כלל קוראים.
<גרגורי ברזניאק: לא מזמן נפטרה אחת מאחרונות מכשפות הלילה, רוסייה.
<גרגורי ברזניאק: כאן אתם רואים שני גיבורי ברית המועצות שגרו באשדוד.
<גרגורי ברזניאק: זה יבסי ויינרוב וגרגורי אושפלי, שהוא היה בתותחים, זה ספר שכתב גרגורי אושפלי וזה מדים של יבסי ויינרוב, אלוף משנה.
<גרגורי ברזניאק: זה אות של גיבור ברית המועצות.
<גרגורי ברזניאק: זה אני לא צריך לספר, אתם לא ילדים, מה זה אומר.
<גרגורי ברזניאק: כאן יש כמה רשימות מאוד מאוד מעניינות.
<גרגורי ברזניאק: הרשימה הראשונה שמראה באמת גבורה יהודית זה רשימה של גיבורי ברית המועצות.
<גרגורי ברזניאק: למה היא כל כך חשובה?
<גרגורי ברזניאק: היה גם צו של המפקד הפוליטי של הצבא האדום, ב-1943, כמה שפחות לתת עיטורים ומדליות ליהודים.
<גרגורי ברזניאק: צו רשמי אבל סודי.
<גרגורי ברזניאק: אבל עדיין, אם אנחנו מסתכלים על 100,000 איש, אפילו מספר רשמי, עד כה זה מסר רשמי, 156 איש גיבורי ברית המועצות, אנחנו רואים שהיהודים במקום שני יחסי.
<גרגורי ברזניאק: אבל אם ניקח גם את אלה שלא היו רשומים כיהודים, אבל אם נקרא שמות שלהם, וינר, גורליק, גוטין, גוטמן, זלוטין, ליטבק, אפילו לפי שם המשפחה אנחנו רואים שהם יהודים.
<גרגורי ברזניאק: אז זה באמת כבר מקום ראשון.
<גרגורי ברזניאק: זה למרות כל המגבלות.
יואל רזבוזוב: אלה שקיבלו את המדליה, כמה סך הכול גיבורים מברית המועצות?
<גרגורי ברזניאק: סך הכול היו 10,000, משהו כזה.
<גרגורי ברזניאק: אבל גם האוכלוסייה של היהודים אחרי המלחמה היו 2,300,000 סך הכול בשטח של ברית המועצות, רוסים היו הרבה יותר.
<גרגורי ברזניאק: אבל מה שיותר חשוב זו הרשימה הזאת, זו רשימה ש-12 הראשונים אלה אנשים שקיבלו אות גיבור ישראל.
<גרגורי ברזניאק: בגלל שבסוף לא הוציאו עיטור הגבורה אז מי שקיבל אות גיבור ישראל הם קיבלו עיטור הגבורה גם.
<גרגורי ברזניאק: אחד מהם, כמו שאני סיפרתי, בן ציון לייטנר.
<גרגורי ברזניאק: אני ממהר, בגלל זה אנחנו ממשיכים הלאה, אבל אם יש שאלות תשאלו בבקשה.
<גרגורי ברזניאק: שימו לב, אם יש לי קצת זמן אני יכול לעצור פה.
<גרגורי ברזניאק: בדרך כלל אני משאיר את זה לאנשים עצמם.
<גרגורי ברזניאק: זו הגנת לנינגרד, דולף, אחד מאלה שהיה במצור לנינגרד כמעט 900 יום.
<גרגורי ברזניאק: לנינגרד הייתה במצור ואנשים באמת מתו שם מרעב, מאות אלפי איש מתו מרעב.
<גרגורי ברזניאק: אתם יכולים לראות פה, זה תלוש מסוים שנתנו לאוכל, אגב זה היה גם בארץ, אבל לא בצורה כזו, ומה שהם קיבלו לאכול זה 100 גרם של כביכול לחם, שזה לא לחם אמיתי, עשו אותו חלק מעץ וחלק בסוף סוף סוף יוצא בטכנולוגיה של עשיית לחם, מה שנשאר, וזה מה שהם אכלו.
<גרגורי ברזניאק: חלק מהאנשים האלה זה מי ש - - - ועוד דבר אני רוצה לספר פה, אם אנחנו כבר כאן, שני האחים ברויאר, אחד מהם, יפים, לא מזמן נפטר לצערנו, השני, נתן, הוא נהרג שם, ליד לנינגרד, והם שירתו כמעט ביחד, לא רחוק, כמה קילומטרים אחד מהשני.
<גרגורי ברזניאק: כשאחד היה פצוע קראו ליפים והוא הוציא אותו משדה הקרב, אבל זה לא עזר, בסוף הוא נפטר.
<גרגורי ברזניאק: כל מיני סיפורים כאלה, יום אחד בקרב זה סיפורי גבורה.
<גרגורי ברזניאק: אגב, חייל בשדה הקרב בממוצע היה בערך שלושה חודשים בלבד.
<גרגורי ברזניאק: אבא שלי היה כפול, שישה חודשים.
<גרגורי ברזניאק: היו אנשים שהיו כל המלחמה אבל בממוצע זה שלושה חודשים, או פצוע או נהרג.
<גרגורי ברזניאק: פה אתם רואים כמה דברים, נתחיל מזה.
<גרגורי ברזניאק: זה המקום של מפקד הגדוד, עושים אותו מתחת לאדמה, חופרים בור, שמים קרשים וכך הוא יושב וזה קצת עוזר לו להיות מוגן מפגזים וכדורים.
<גרגורי ברזניאק: כל הדברים האלה שאתם רואים הם מזמן המלחמה.
<גרגורי ברזניאק: נגיד זה רובה אמיתי, מתנה מרוסיה באישור של השר הביאו לפה.
<גרגורי ברזניאק: זה נקרא פפשה, 76 כדורים בפנים.
<גרגורי ברזניאק: ברור שזה לא עובד, אבל זה אמיתי.
<גרגורי ברזניאק: כל הדברים אמיתיים, אפילו סט הגילוח זה של אפרים פפרני, בזמן המלחמה.
<אפרים פפרני: 70 שנה.
<גרגורי ברזניאק: נגיד הסכין הזה זה של ולדימיר ספרנסקי מזמן המלחמה.
<גרגורי ברזניאק: וזה טבק שנקרא מחורקה ונתנו אותו לחיילים בזמן המלחמה.
<גרגורי ברזניאק: במוזיאון - - - זה לא היה ואנחנו נתנו.
<גרגורי ברזניאק: זה פנס גרמני, וכל הדברים האלה היו במלחמה.
<גרגורי ברזניאק: זה מנורה.
<גרגורי ברזניאק: זה פגז, זה פתיל, שם יש שמן וכך עושים מנורה.
<גרגורי ברזניאק: זה רעיון מאוד מעניין, תסתכלו, כל הרעיון הזה זה בעצם של אפרים וולדימיר, לעשות את החלק הזה.
<גרגורי ברזניאק: לילדים זה באמת מראה איך זה היה.
<אפרים פפרני: לא רק לילדים, לכולם.
<גרגורי ברזניאק: נכון, לכולם.
<גרגורי ברזניאק: אתם רואים פה מדים.
<גרגורי ברזניאק: אני לא סיפרתי בזמן שהיינו ליד ברלין על מיכאל שוורץ.
<גרגורי ברזניאק: הוא לא איתנו.
<גרגורי ברזניאק: היו לו שלוש מדליות על גבורה.
<גרגורי ברזניאק: אני אמרתי שאבא שלי גאה שהייתה לו מדליה אחת, אז היו לו שלוש.
<גרגורי ברזניאק: בזמן המלחמה הוא לא היה אלוף משנה, הוא היה חייל וסמל ובגלל זה הוא קיבל שלוש מדליות על גבורה, כמה עיטורים חשובים וכו' וכו'.
<גרגורי ברזניאק: המשפחה נתנה את זה במתנה למוזיאון, שהדורות הבאים יוכלו ללמוד משהו על מה שקרה.
<גרגורי ברזניאק: פה חלק גם מאוד מעניין ומאוד חשוב, העורף.
<גרגורי ברזניאק: מה היהודים תרמו לעורף, איך הם עבדו ולא רק עבדו, הם היו מארגני תעשייה.
<גרגורי ברזניאק: מארגני תעשייה, מדענים, מהנדסים, מטוסים, טנקים, כמו טי 34 ודברים אחרים מאוד חשובים, כולל תעשייה גרעינית ברוסיה, הכול עשו יהודים שם.
<גרגורי ברזניאק: לטוב ולרע.
<גרגורי ברזניאק: אגב, בצבא האדום היו 300 אלופים יהודים ולא מעט מהם היו גיבורי ברית המועצות.
<גרגורי ברזניאק: פה אני רוצה לספר משהו מאוד טיפוסי על בן אדם שלשמחתנו הוא חי, קוראים לו בוריס גינצבורג.
<גרגורי ברזניאק: הוא גר באשדוד והסיפור שלו הוא כזה.
<גרגורי ברזניאק: הוא היה בגטו בהתחלה, כשהתחילה המלחמה הוא פשוט שר במקהלה, ילד.
<גרגורי ברזניאק: התחילה המלחמה, הוא היה גר בבילורוס, הגרמנים נכנסו מאוד מהר לשם, כבשו את בילורוס והוא והמשפחה שלו היו בגטו.
<גרגורי ברזניאק: פעם אחת הוא ענה לשאלה למה בעצם הוא, בחור חזק, צעיר, לא עשה כלום, למה הוא לא ברח?
<גרגורי ברזניאק: למה הוא לא הרג גרמני או משהו כזה?
<גרגורי ברזניאק: זה מאוד פשוט, המשפחה שלו היו בני ערובה.
<גרגורי ברזניאק: ברגע שהוא בורח, הורגים את כולם.
<גרגורי ברזניאק: הוא ברח, באותו יום הוא היה במחנה ריכוז אחר כך , לא בגטו, כשהוא ידע שאת כולם השמידו בגטו שהיו ההורים שלו, כל המשפחה שלו.
<גרגורי ברזניאק: הוא ברח, היה עם הפרטיזנים שנה וחצי, נלחם, לא סתם ישב ביער, הוא נלחם, אחרי זה, כשהגיע הצבא האדום הוא התנדב לצבא, נלחם עד פולין, בפולין היה פצוע מאוד קשה, אבל משהו דפק לו על החזה, הוא לא הרגיש שלם.
<גרגורי ברזניאק: הוא אמר 'אני לא מרגיש שלם עד הרגע שאני לא אגיע לברלין', למרות שהוא היה פצוע מאוד קשה.
<גרגורי ברזניאק: הוא החלים כמעט בסוף אפריל והתחיל לבקש שישלחו אותו לברלין.
<גרגורי ברזניאק: את ברלין כבר כבשו ב-2 במאי, אמרו שאוטוטו כבר סוף מלחמה, למה אתה צריך?
<גרגורי ברזניאק: 'לא, אני צריך', אמר בוריס.
<גרגורי ברזניאק: שלחו אותו לברלין ובעשרה הימים האלה, הקשים, הוא היה במלחמה וכבש את ברלין והגיע לשם והוא שכן שלנו, בוריס גינצבורג.
<גרגורי ברזניאק: אנחנו רצנו רצנו רצנו והגענו לסוף התערוכה.
<גרגורי ברזניאק: לא סוף, יש פה המון דברים בחוץ ובפנים, אבל זה החלק של השואה.
<גרגורי ברזניאק: למרות שזה מוזיאון של גבורה יהודית ויש 'יד ושם' עדיין יש חלק של השואה.
<גרגורי ברזניאק: פה אתם רואים דברים שאנשים שמרו במשפחות שהיו בגטו, הדברים האלה.
<גרגורי ברזניאק: יש לנו שיר שבחור אחד כתב לבחורה בגטו, הוא התאהב בה וכתב לה שיר.
<גרגורי ברזניאק: היא שמרה את זה והיא ניצלה וזה אצלנו במוזיאון, אבל לא פה, בארכיון.
<גרגורי ברזניאק: כאן, מה שאני בדרך כלל מראה זה אנשים שנשארו בחיים וגרים באשדוד.
<גרגורי ברזניאק: מי שהגיע לאשדוד, מי שניצל, וזה אחוז קטן מאוד, ופה יש סיפור באמת שאני מספר אותו הרבה פעמים, אבל כל פעם זה סיפור מאוד מרשים.
<גרגורי ברזניאק: זה הסיפור של אשתו של אפרים.
<גרגורי ברזניאק: אשתו של אפרים גרה בפולין ב-1939 והייתה בגטו, אחד מהראשונים בפולין.
<גרגורי ברזניאק: היא הייתה בת 12, אחר כך הנאצים הרגו את כל המשפחה שלה ב-1940, ועזרו לה והיא ברחה לברית המועצות.
<גרגורי ברזניאק: היא ברחה לברית המועצות, למינסק, גרה במינסק וב-1941 בצורה פתאומית ומאוד מהירה הנאצים הגיעו למינסק והיא הייתה בגטו מינסק.
<גרגורי ברזניאק: היא הייתה פעמיים בגטו.
<גרגורי ברזניאק: אבל גם משם היא ברחה, ברוך ה', בסוף, ניצלה כדי להיות יותר מ-60 שנה אשתו של אפרים.
<גרגורי ברזניאק: למזל שלו.
<אפרים פפרני: 63 שנה ביחד.
<גרגורי ברזניאק: אפרים רוצה לתת לכם מתנה, זה כל האנדרטאות של מלחמת העולם השנייה באשדוד.
יואל רזבוזוב: בסדר גמור, כל הכבוד.
<גרגורי ברזניאק: גם בפנים, בתערוכות האלה שאתם רואים כל מיני סיפורים על אנשים שהיו במלחמה, פרטיזנים, על הנשים במלחמה, שזה סיפור בפני עצמו, ויש עוד חלק מאוד מעניין.
<גרגורי ברזניאק: שימו לב, אתם רואים שם מצלמה, המצלמה זה מזמן המלחמה.
<גרגורי ברזניאק: זה מצלמה של צלם צבאי, עיתונאי שהיה במלחמה, ופה תחת המצלמה סיפורים על עיתונאים צבאיים שהיו במלחמת העולם השנייה, ומעניין, פה רק יהודים, אבל 80% מהצלמים האלה היו יהודים ואתם יודעים שצלם זה לא פחות מסוכן מלהיות חייל.
<גרגורי ברזניאק: אין לו רובה, הוא עם המצלמה שלו.
<גרגורי ברזניאק: יש המון דברים מעניינים במסדרון, אתם תוכלו לראות את זה בהמשך כשתרצו.
<גרגורי ברזניאק: אגב, יש שם דבר מאוד מעניין, בהתחלה, זה מדים של צוללן מזמן מלחמת העולם השנייה, שאחד אשדודי היה צוללן.
<גרגורי ברזניאק: אפרים מציע לכתוב פה משהו, וגם תסתכלו, כל מה שפה כותבים אנשים שאני לא מבין - - -
<אפרים פפרני: זו אמא של סופה לנדבר.
אברהם מיכאלי: גיבורת אשדוד.
<גרגורי ברזניאק: בכל השפות כותבים פה, בספרדית, בצרפתית.
<גרגורי ברזניאק: היו פה מדניה, מהולנד, מכל המדינות.
<גרגורי ברזניאק: מעניין, הם כותבים בשפה שלהם, לא באנגלית.
<גרגורי ברזניאק: המרגש ביותר זה מה שהילדים כותבים פה.
<גרגורי ברזניאק: ילד אחד, ילד דתי שהוא כתב שכשהוא היה פה הייתה לו צמרמורת והוא הרגיש משהו יוצא דופן והוא חושב, זה כתוב כאן, שכל יהודי צריך פעם אחת בחיים להיות במוזיאון הזה, לבוא למוזיאון הזה.
<גרגורי ברזניאק: איתו אני מסכים.
<גרגורי ברזניאק: אנחנו צריכים יותר כוח אדם, יותר שטח, יש המון המון עבודה.
<גרגורי ברזניאק: אף אחד לא עובד פה במשרה מלאה.
<גרגורי ברזניאק: (ישיבה)
<ולדימיר גרשוב: קודם כל שלום לחברי הכנסת, מכובדים, יצא לנו היום, בגלל כל מיני סיבות - - -
אברהם מיכאלי: על מה הם מפגינים?
<ולדימיר גרשוב: משכורת, על מה?
אברהם מיכאלי: אין משכורת בעירייה?
<ולדימיר גרשוב: זה לא בעירייה, זה אוטובוסים.
<ולדימיר גרשוב: נהגי אוטובוסים חסמו את כל הרחוב לעירייה ואי אפשר להיכנס ולצאת לחניה.
<ולדימיר גרשוב: החבר'ה בוועדת הקליטה של העירייה יושבים שם, הם עסוקים עכשיו, יש להם מה לעשות ואנחנו פה.
<ולדימיר גרשוב: בכל מקרה יש פה נציגי משרד הקליטה, נציגי הסוכנות והנציגים של שירותי הרווחה של העירייה וכל אחד יכול להציג את עצמו.
יואל רזבוזוב: טוב, חברים, קודם כל תודה לעיריית אשדוד, בראשותו של ולדימיר גרשוב, סגן ראש העיר.
יואל רזבוזוב: קודם כל די טוב שככה הנסיבות, יש הפגנה ואנחנו כאן, כי באמת ישיבת ועדה במקום הזה, אני חושב שזה יותר מרגש, אותנו לפחות.
יואל רזבוזוב: לעירייה יש הרבה כבוד, אמנם עיריית אשדוד, שיש בה הרבה הרבה עולים, על זה אנחנו הולכים לדבר, אבל אם נסכם את הפרק הראשון כאן במוזיאון, זה באמת מרגש, מצמרר וכשאתה עובר ואתה רואה, אתה תמיד שומע על גיבורים, על וטרנים שנלחמו, אבל כשאתה רואה פה ואתה מתחבר לכל סיפור, במיוחד המכתבים שאתה רואה ואתה יודע שזה משהו אמיתי, אז זה מאוד מצמרר.
יואל רזבוזוב: אנחנו לא מזמן בוועדה העברנו יחד עם שרת הקליטה סופה לנדבר, יחד עם שר האוצר יאיר לפיד, תוספת למענק של הווטרנים.
יואל רזבוזוב: הייתי רוצה להוסיף עוד, באמת, המקום, מה שאנשים עברו ויש כאלה שעדיין בחיים, אלה אנשים שבאמת סבלו והם גיבורים אמיתיים.
יואל רזבוזוב: החברים, חברי הכנסת, גם יוסיפו כמה מילים בנושא.
יואל רזבוזוב: אמרתי וגם כתבתי, מי שלא זוכר את העבר, אין לו זכות קיום בעתיד ומה שאתם עושים כאן באשדוד זה משהו - - -
<קריאה: ככה יש עתיד.
יואל רזבוזוב: זה משהו מקומי וקטן, אבל בסופו של דבר אין לנו הרבה מקומות כאלה בארץ.
יואל רזבוזוב: זה שאתם מעבירים את זה לדור הצעיר ועובדים עם מערכת החינוך, זה באמת עוד יותר מרשים, כי הדור הצעיר צריך לדעת.
יואל רזבוזוב: אני רק עכשיו, אני לא רחוק מהדור הצעיר, ורק עכשיו, תוך כדי התפקיד של יו"ר הוועדה אני מסתובב ואני רואה ואני מפנים את הדברים, כי בתור נער בתיכון וגם רוב הילדים לא נחשפים.
יואל רזבוזוב: זה שאתם חושפים אותם, אני חושב שזה נכון מאוד.
יואל רזבוזוב: זה מאוד ערכי, חשוב לדעת את ההיסטוריה ולא לדעת את ההיסטוריה מהספרים, אלא לדעת אותה בצורה יותר אמיתית.
יואל רזבוזוב: כשאתה רואה את המכתבים ואתה רואה את המדליות ואתה שומע את הסיפורים וסיפורים אמיתיים, זה באמת מאוד מאוד חשוב.
יואל רזבוזוב: לפני שאנחנו נעבור לשלב השני ונשמע קצת, אנחנו מכירים את העיר אשדוד באמת כעיר באמת קולטת עלייה, היא קלטה הרבה עלייה, אנחנו רוצים לשמוע איך אתם עושים את זה, מה השוני, מה הקשיים, מה האתגרים.
יואל רזבוזוב: אולי חבריי חברי הכנסת ירצו להוסיף קצת בנושא המוזיאון.
דב ליפמן: כל הכבוד למייסדי המוזיאון.
דב ליפמן: אני איש חינוך ואני רואה פה מקום מקסים לחינוך והמסר שאני חושב שאתם מעבירים והכי חשוב, ברחוב סומסום בארצות הברית, יש קטע who are the people in the neighborhood?
דב ליפמן: מי הם האנשים בשכונה שלכם?
דב ליפמן: יכול להיות שכן, רואים מישהו אבל לא מכירים את ההיסטוריה העשירה שלהם ומה הם עשו ומה הם תרמו, ופה ילדים יכולים להגיע ולראות שממש בשכונה שלהם באשדוד אנשים גיבורים, גיבורי מלחמה.
דב ליפמן: זה מסר חשוב וגם, אני מקווה, שזה מעורר השראה לתרום, זאת אומרת לראות איך אנשים תרמו ומסרו וללא ספק גם איבדו את החברים שלהם, ולתרום למדינה ולתרום לבית ואני אומר לכם, כל הכבוד.
דב ליפמן: כי הייתה אפשרות שפשוט כל ההיסטוריה הזאת הייתה נעלמת ולא היו יודעים את זה.
דב ליפמן: לכן אני אומר לכם כל הכבוד והלוואי שתמשיכו.
דב ליפמן: וכמו שחבר הכנסת יואל רזבוזוב אמר, אנחנו פה ואם אנחנו יכולים לעזור באיזה קטע.
דב ליפמן: אני חושב שצריכים לעשות את זה בכל עיר, באמת, שאנשים יכירו את העולים ומה הם עשו במגמות שלהם, כדי שהדור הצעיר יבין שהם גם צריכים לתרום כמו האנשים בגיל הזהב.
אברהם מיכאלי: אל"ף, אני מודה לכם באמת על האירוח שלנו כאן ונתתם לי מקום מאוד מושקע בחשיבה על ההנצחה של מלחמת העולם השנייה ועל הגבורה היהודית.
אברהם מיכאלי: קשה להסביר לאזרחים במדינה כמה מלחמת העולם השנייה השפיעה על החיים של יהודים בברית המועצות, כמה היא הייתה לא רק מלחמה עם הרוגים וטראומות שנמשכו בברית המועצות במשך הרבה מאוד שנים, אלא אנשים שעברו את זה, כמעט לא הייתה שם משפחה וכמעט עד היום שלא היו לה בן, בת, אבא, סבא, שהיה קורבן למלחמה הזאת.
אברהם מיכאלי: את זה אתם משמרים, גם את הזיכרון שלהם וגם מנחילים לדור הבא, שלנו גם, של אלה שבאו מברית המועצות, גם אלה לא בדיוק גדלו באווירה הזאת, כי הם כבר עזבו שם בגיל יחסית צעיר.