GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל רזבוזוב: השאלה, אני מנסה לחשוב, אני יחסית קרוב לגיל של החיילים הבודדים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שאם היום מציעים לי ללכת לראש השנה לאיזו שהיא משפחה ואני צריך לחשוב, או שאני יוצא לבילוי עם חברים, איזו מסיבה, או שאני עכשיו צריך לחשוב איך אני מחזיק את הסכין, איך מסתכלים עלי, איך אני לועס.
יואל רזבוזוב: אני מרגיש לא נעים.
<שפרה שחר: ברור, אבל אני מדברת על משפחות מאמצות שהן הבית של החייל במשך כל השירות.
<שפרה שחר: כל השירות, מהיום הראשון ועד היום האחרון.
יואל רזבוזוב: זה ברור, זה פתרון אידיאלי.
<שפרה שחר: אבל יש לנו כאלה.
יואל רזבוזוב: יש כאלה ויש משפחות ובטוח, אנחנו יודעים שיש אזרחי ישראל מאד מאד טובים שנרתמים לנושא ורוצים מאד ועוברים את כל הקריטריונים הכי נוקשים.
<שפרה שחר: 2,700 רשומים.
<שפרה שחר: אני יכולה להגיד לך אפילו יותר מזה, היום זה גם עולה להם כסף להירשם ולעבור את כל המבחנים אצלנו ועושים את זה.
יואל רזבוזוב: טוב, עוד מעט נסכם את כל הסוגיות הבעייתיות.
יואל רזבוזוב: שפרה, תמשיכי.
<שפרה שחר: אני רק רציתי לדבר על העניין שהועלה.
<שפרה שחר: חבר הכנסת חסון ציין שיש לנו 400 חיילים בודדים בבתי חייל, 500 בדירות האגודה למען החייל, ועוד ככה וככה בקיבוצים ועוד ככה וככה, מעטים באמת, במשפחות מאמצות, אבל אני אומרת איפה כל השאר?
<שפרה שחר: יש לנו כאן אלפים שבעצם הפתרון דיור שלהם הוא שכר דיור, וכמו שצה"ל ציין, זאת השתתפות בשכר דירה.
<שפרה שחר: עכשיו, מה לעשות שחיילים שהם בנים למיליונרים, שאבא שלהם שולח את הכסף ואת הדולרים מחו"ל, יש כמה כאלה, אבל הם ממש, אפשר לספור אותם על כמה אצבעות.
<שפרה שחר: כל השאר, באופן מודע, נכנסים לגירעון חודשי שמסתכם בעשרות אלפי שקלים בשנה.
<שפרה שחר: זאת אומרת שהחיילים האלה, אחרי שנה של שירות, כבר נמצאים באיזה מינוס של בין 5,000 ל-10,000 שקלים בבנק, בגלל שההחזרים הכספיים הם לא ריאליים.
<שפרה שחר: החיילים האלה מגיעים למצב שהם לא יכולים להוציא 100 שקלים בכספומט בגלל שהכל פקוק, בגלל שהם נמצאים במינוסים היסטריים.
<שפרה שחר: כלומר לתת בכלל את האפשרות של סבסוד שכר דירה לחייל שאין לו תמיכה מהבית, אני לא רוצה להשתמש במילים בוטות כמו פשע או משהו כזה, אבל זה לקחת במודע חייל ולהכניס אותו לחובות, ואנחנו רואים את התוצאות של זה.
<חיה אדלר: החלופה של זה - - -
יואל רזבוזוב: ואם החייל לוקח דירה יקרה נגיד?
<שפרה שחר: מה זה יקרה?
<שפרה שחר: אני מזמינה אותך לראות.
<חיה אדלר: לא, יש גם כאלה, יש גם כאלה, זו שאלה במקום.
<חיה אדלר: אנחנו בפקודות שלנו בודקים גם בכמה הוא שוכר, שהוא לא שוכר דירה מאד מאד יקרה.
<חיה אדלר: אבל המשמעות - - -
<שפרה שחר: לא, בוודאי, בוודאי, אבל הדירות האלה הן בדרך כלל ריקות לגמרי, מתחיל להיות הליך של קיבוץ נדבות.
<שפרה שחר: אני יכולה להגיד לך שרק בחודש האחרון העמותה שלנו תרמה ב-20,000 שקלים מקררים ומכונות כביסה, לכאלה חיילים שאין להם מקרר בבית ושאין להם מכונת כביסה בבית.
<חיה אדלר: שזה אין סיבה שייעשה, כי יש קרן בצבא שאנחנו מפעילים והם מקבלים.
<שפרה שחר: עובדה.
יואל רזבוזוב: יש קרן בצבא, אבל עדיין יש את הבעיה הזאת.
ישראל חסון: חיה, האמיני לי, היה לי אחד שהגדרתי אותו כבן ולצערי הוא נפל במלחמת לבנון השנייה, כשהוא היה קצין בגדוד צנחנים.
ישראל חסון: אנחנו כל שנה, פעמיים בשנה, היינו לוקחים שתי משאיות, אוספים מכל מיני חנויות, ברוך השם אלוהים זיכה אותנו ביכולת לעשות את זה, ועוברים בית בית, ומרהטים אותו.
ישראל חסון: עכשיו, תשמעי, אני יודע, יש הכל.
ישראל חסון: אני חושב שהקונספט פה, הדיון פה בעיני הוא יותר על הקונספט וקצת פחות על הפרטים.
ישראל חסון: בעיני הדיון פה הוא על הקונספט, זאת אומרת מה מידת האחריות שאנחנו צריכים לקחת, מה תחולת האחריות שאנחנו צריכים לקחת - - -
<יעקב דנון: עומק השירות.
ישראל חסון: כן, בדיוק.
ישראל חסון: זה התחולה.
ישראל חסון: אני קראתי לזה תחולה.
ישראל חסון: עד היכן אנחנו צריכים לגעת ומה אנחנו צריכים להיות אחראים עליו.
ישראל חסון: אם אנחנו מסכימים על הקונספט, תגידי לי אני נמצא כאן, זה הפער שלי וזה המונחים הכספיים שלו או הארגוניים שלו.
ישראל חסון: אני חושב שהדיון פה צריך קודם כל להתחיל בקונספט.
<חיה אדלר: אני פתחתי בקונספט, אני חוזרת עליו, שאנחנו אחראים אחריות מלאה על החיילים.
ישראל חסון: לא, לא, את טועה, אתה טועה חיה.
ישראל חסון: זו לא אמירה, כי אם את אחראית אחריות מלאה על חייל - - -
<שפרה שחר: שלמי את כל החשבונות שלו
ישראל חסון: אם את אחראית אחריות מלאה על חייל, אז אני שואל אותך עכשיו, האחריות שלך, במונחים למשל הכלכליים שלי, זה רמת חיים של חייל בודד בהכנסה של שכר ממוצע במשק, שכר מינימום במשק, ואז אני בא ופורט לך את זה.
ישראל חסון: את זה אני יודע.
ישראל חסון: זה משפט מלא.
ישראל חסון: להגיד אני אחראית אחריות מלאה, זה משפט חסר.
<חיה אדלר: אז אני רוצה להתייחס למה ששפרה אמרה.
ישראל חסון: לא, תתייחסי למה שאני אמרתי.
<חיה אדלר: לא, בהקשר לזה למשל.
<חיה אדלר: הרי איפה הפער שעולה פה?
<חיה אדלר: אני עונה.
<חיה אדלר: הפער עולה בשכר דירה, כי המשמעות היא שאם אני אחראית אחריות מלאה ואני אקח את כל החיילים ששפרה דיברה עליהם, אז זאת א ומרת שלכל אחד אני צריכה לשלם את שכר הדירה הריאלי היום, נגיד 2,500-3000 שקלים - - -
<שפרה שחר: לא, כולל הוצאות, יש להם הוצאות.
<שפרה שחר: את יודעת שאנחנו נאבקנו גם בכנסת להגדיל - - -
<חיה אדלר: יפה.
<חיה אדלר: תחת ההנחה שאין לי את התקציב הזה, אני מנתבת אותם, מתוך האחריות הזאת, למקומות אחרים.
ישראל חסון: אז בגלל זה אני טוען, חיה, שההצהרה של טוב למות בעד ארצנו היא הצהרה טובה, אבל אני שואל אותך, באמת, זאת הצהרה טובה, לבוא ולהגיד – אני אחראית באחריות מלאה, היא באמת טובה.
ישראל חסון: אני לא אומר את זה.
ישראל חסון: אני לא מבין מזה שום דבר אופרטיבי.
<חיה אדלר: אז אופרטיבית אני אומרת שאם הייתי רוצה לקחת עכשיו את מה ששפרה אמרה, את החיילים האלה, ולממן לכולם שכר דירה מלא, עם ההוצאות וכו', אתה אמרת לפני רגע – אין לי את התקציב הזה.
<חיה אדלר: ולכן בתוך האחריות שלי לתת לכל חייל בודד 3,00 שקלים, או 3,500 שקלים להוצאות וכו', נניח, בקטנה 3,500 שקלים, כפול המכפלות, זה תקציב שהוא לא קיים.
<חיה אדלר: אז דווקא מתוך אותה אחריות אמיתית שאנחנו מדברים עליה, אני לא מתחמקת מהתשובה שלך.
<חיה אדלר: מתוך אותה אחריות אני מנסה לנתב אותם למקומות - - -
<שפרה שחר: אבל המשמעות היא שהחייל נכנס לברוך.
ישראל חסון: חיה רגע, אנחנו לא יושבים פה שני צדי מתרס, אוקיי?
<חיה אדלר: בטוח שלא.
ישראל חסון: אנחנו פה לשירות החיילים הבודדים, ומאחר שאתם האמצעי, אז אנחנו לשירותכם.
ישראל חסון: השאלה פה היא שאלה כזו, מרגע שצה"ל אמר אני נושא באחריות מלאה, אז אני רוצה לעזור לך.
ישראל חסון: אני רוצה שאת תבואי ותגידי לי עכשיו את האמירה – אחריות מלאה בתפיסת עולמי אומרת שאני רוצה שחייל בודד יחיה פה בארץ הקודש, בזמן שירותו בצבא, ברמת חיים ממוצעת, כפי שחי אזרח במדינת ישראל.
ישראל חסון: תאשר לי או אל תאשר לי.
ישראל חסון: מרגע שאני אומר לך – מאשר לך, את אומרת לי אוקיי אדוני, האחריות הכוללת הזו שלי, שאומרת גם משפחה, שאומרת גם בית, שאומרת גם רמת חיים ממוצעת, שאומרת את זה, חסר לי, יש לי את הדלתא הזאת, חסר לי הסכום הזה, בוא תן לי אותו.
ישראל חסון: אם את היית מגיעה פה לדיון ואומרת ליושב ראש הוועדה, אדוני, אתה אישרת לי שההגדרה של אחריות כוללת אומרת רמת חיים ממוצעת לחייל בודד שעלה לפה לארץ, על כל גווניה, לא קוויאר, אני יושבת פה מולך, אני נמצאת בפער של שליש.
ישראל חסון: אני נמצאת בפער של 40%, הוא היה יודע מה לעשות עם זה.
ישראל חסון: עכשיו, מה קורה לנו פה בדיון?
ישראל חסון: אני אשב עכשיו ואתווכח איתך על 74 שקלים ימינה 51 שקלים שמאלה?
ישראל חסון: אני לא יודע.
ישראל חסון: אני אשב עכשיו לעשות לך בוחן פתע כמה חיילים חסר להם תנור חימום, חסר להם כירת גאז?
ישראל חסון: לא נעשה את זה.
ישראל חסון: אין לי כלי לעזור לך.
ישראל חסון: אם את תייצרי את הכלי הזה, אני יודע לעזור לך.
יואל רזבוזוב: צריך להגדיר, כמו שחבר הכנסת חסון אומר, להגדיר מה זה חייל בודד, מה הצרכים שלו, למה אתם מצפים שיהיה לו פה קיום סביר, כמו שאנחנו רוצים, כמו שהגדרתי בהתחלה.
יואל רזבוזוב: ברגע שאתם תעשו את החבילה הזאת, כי גם אני היום לא יודע.
יואל רזבוזוב: אני יודע שיש הרבה בעיות ואני מקבל אותן מהשטח, וכמו שאמרתי - - -
<חיה אדלר: צר לי שני חוזרת לזה, אני ממש חייבת להתייחס לזה, כי הכל מוגדר.
יואל רזבוזוב: אתם עושים את הכל מצוין, הכל מוגדר.
<חיה אדלר: לא, לא, באמת, זה לא מהמקום הזה.
יואל רזבוזוב: אבל כמו שאמרת, אין לך מספיק כסף ואני בטוח שאין לך מספיק כסף.
ישראל חסון: חיה, חיה, את לא יכולה, את טועה.
ישראל חסון: את עושה טעות עכשיו בדיון, תשמעי לי.
ישראל חסון: את עושה טעות.
ישראל חסון: אני אומר לך, יש לך תשובות מהירות מדי לטעמי.
ישראל חסון: את באה ואומרת לי שחייל מקבל 1,050 שקלים ומשהו שכר דירה.
ישראל חסון: אני שואל אותך מתי זה הוצמד, את אומרת לי – אתה יודע שזה לא הוצמד.
ישראל חסון: אנחנו שנינו חיים באותה מדינה.
ישראל חסון: זאת אומרת מה את אומרת לי?
ישראל חסון: את אומרת לי תשובה טכנוקרטית.
ישראל חסון: מה התשובה?
ישראל חסון: תני, לי אני - - -
<חיה אדלר: כן, אני איתך.
ישראל חסון: את אמורה לשכנע אותי, לא אותך, בסדר?
ישראל חסון: את צריכה לשכנע אותי.
ישראל חסון: אני עכשיו מסביר לך איפה הפער בינינו.
ישראל חסון: את באה ואומרת לי – לי יש תקציב ואני מחלקת אותו כמיטב יכולתי.
ישראל חסון: זה מה שאת עונה לי.
ישראל חסון: דרך אגב, אני בטוח שאת - - -
<חיה אדלר: המשלים של זה זה שאני מנתבת את החיילים למקמות שבהם המענה שלי הוא מקסימאלי ומלא.
<חיה אדלר: שיש מזון, שיש מיטה, שיש ליווי, שיש הכל.
ישראל חסון: יש חייל שמקבל ממך 1,056 שקלים?
<חיה אדלר: אתה מדבר על האוכלוסייה שמקבלת שכר דירה.
<חיה אדלר: אני פתחתי ואמרתי שזה לא מענה מלא.
ישראל חסון: בסדר, תקשיבי שנייה - - -
יואל רזבוזוב: אבל זאת הבחירה, אבל היא בחירה לגיטימית, חברים, זאת בחירה לגיטימית.
יואל רזבוזוב: אנחנו מבינים שהם רוצים לשכור דירות.
יואל רזבוזוב: אנחנו נמשיך את הדיון, אני רוצה בבקשה לתת ליעקב דנון ממשרד הקליטה את רשות הדיבור, בבקשה.
<יעקב דנון: בסוגיה הזאת אני רוצה ללכת באמת בקו הזה, לציין עובדתית – קודם כל הצבא לוקח אחריות כוללת בסוגיה הזו של החיילים הבודדים והחלק המטריאלי של תקציבים, כמה כסף וכן הלאה, דיברנו על זה מספיק.
<יעקב דנון: אני חושב שהחוליה הרכה זה בליווי, ולמה בליווי?
<יעקב דנון: כי כשיש בעיה קטנה לחייל בודד, היא יכולה להתגלגל ולתפוח ולהיות בעיה גדולה.
<יעקב דנון: איפה אנחנו מזהים את זה?
<יעקב דנון: אנחנו מזהים את זה בכל ליקויי השירות שקוראים עם חיילים בודדים.
<יעקב דנון: אני רוצה לציין כאן כמה נתונים ברשותכם.
<יעקב דנון: סך הכל חיילים בודדים שהם עולים חדשים אנחנו מגיעים למשהו כמו 3,200, לפי נתונים של שנת 2012, שקובצו מסיבות אחרות.
<יעקב דנון: 1,500 הם יוצאי חמ”ע, 830 ארצות הברית, היתר מארצות שונות.
<יעקב דנון: המשרד מתקצב את הסיוע לחיילים הבודדים בהיקף של 13 מיליון שקלים מתקציבו.
<יעקב דנון: בהערה שחיה ציינה באשר לעדכון שכר הבסיס ב-20%, זה פצצה מתקתקת מבחינתי.
<יעקב דנון: אני יודע על המגמה הזו, אבל זה אומר שגם המשרד שלנו יצטרך עכשיו להצמיד את השינוי הזה, דבר שאם הוא יקרה, יגרום לרווחה משמעותית אצל החיילים הבודדים, ולזה הכוונה.
<יעקב דנון: אני רוצה לציין לגבי הסיוע שניתן על ידי המשרד, שבעצם כל יועצי ההכשרה מכוונים לשרת את החייל הבודד, בכל שעה במהלך היממה.
<יעקב דנון: הטלפונים פתוחים לכל פנייה בכל שעה.
<יעקב דנון: אנחנו מפיצים רק בימים האחרונים 1,500 מסרונים, SMS, למספרי טלפון של החיילים הבודדים, כדי לזמן אותם למשרד ולהגיד להם – ידידי היקר, אתה זכאי לכסף, בוא אלינו למשרד כדי לעשות את מה שצריך לעשות.
<יעקב דנון: המהלך הזה עדיין לא סגור הרמטית, אני מקווה שנראה את ההצלחה, כי מה קורה?
<יעקב דנון: אני אסביר איפה החוליה החלשה.
<יעקב דנון: הבחור, החייל, לא אדון לזמן שלו.
<יעקב דנון: הוא יכול להגיע רק כאשר הוא מתפנה, מפנים לו את הזמן כדי להגיע למשרד.
<יעקב דנון: אז מה שאנחנו עושים כתוצאה מכך, אנחנו משתדלים להגיע אליו לבסיסים, אם זה בתחילת שירות כדי להסדיר את הדברים.
<יעקב דנון: אנחנו עושים מהלך של אוזן קשבת מאד משמעותי בכלא 6 ובכלא 4, כדי להקשיב למצוקות ולראות איפה הלקויות ולמה מגיעים למקום הזה.
<יעקב דנון: ומקריאה של דו"חות ואירועים שאני מקבל, על חיילים שנמצאים בכלא, אני מזהה לא פעם מקרים של חיילים שנקלעו לבעיה קטנה בהתחלה, אבל שהלכה ותפחה, שבעקבותיה - אם זה מצוקה כלכלית או מצוקה אחרת – הוא היה צריך ללכת לעשות את הנפקדות, כדי לדאוג להשלים איזה שהוא אוברדרפט בבנק.
<יעקב דנון: האוזן הקשבת חסרה לטעמי, וטוב שהיא תהיה יותר.
<יעקב דנון: אני רוצה ברשותכם - לציין שהצבא די פתוח ואני עובד עם הצוות של חיה ויחידות נוספות - די פתוח להקשיב ולהטמיע בתוכו הצעות ושינויים שאנחנו מביאים איתנו.
<יעקב דנון: המשרד, מיזמתו של המנכ"ל עודד, מקים יחד עם אחת רח"ט טומק"א וקח"ר – קצין חינוך ראשי, שולחנות עגולים, ששם אנחנו נדון בסוגיות האלה ונמצא להן פתרונות.
<יעקב דנון: אני מקווה שזה יקרה מהר.
<יעקב דנון: עומק השירות, על פי הבנתנו, צריך להיות משודרג הרבה יותר ממה שהוא היום, עם כל המאמץ הטוב שאנחנו עושים.
<יעקב דנון: הוא צריך להיות הרבה יותר גבוה, כי מה העניין?
<יעקב דנון: אנחנו רואים את החייל הבודד כזה שבעקבותיו מגיעה המשפחה כולה לארץ.
<יעקב דנון: ולכן יש עניין חברתי-לאומי בסוגיה הזו, לטפח את השירות הזה.
<יעקב דנון: בקשר לסיועים נוספים שניתנים, זה לא רק במשרדים.
<יעקב דנון: זה גם שירותי הרווחה בתוך המשרד, שכשיש בעיה לחייל בודד והוא נמצא עכשיו באיזה שהוא קושי מסיבות של אי התאמה או מסיבות של תום שירות ועכשיו פניו לאזרחות, אנחנו מצמידים לו את הבן אדם שיכול להפנות אותו לגורמים שונים ולסנגר על הבקשות שלו; ואני מוצא לנכון לציין שגם בסוגיה שעלתה כאן, פרויקט בית חם, שהוא משותף למשרד הביטחון והענף של חיה - זה הפרויקט של צביקה לוי שאנחנו תומכים בו – כל חייל בודד שהולך למשפחה הקיבוצית, הוא לא רק מקבל את האכסניה של המגורים, של החדר, אלא גם בנוסף לזה מצמידים לו כן את המשפחה המאמצת.
<יעקב דנון: אני חושב שלסוגיה שהועלתה כאן, משרד הביטחון יכול היה לתת צעד קדימה ובאמת לחפש פתרון יצירתי ולא להטיל את העניין של הליווי, אם מדברים על גורם מוסדי - כן, להטיל את הליווי על מש"קית ת"ש ומפקד.
<יעקב דנון: מי תהיה העמותה שאליה פונים, תבוא ותיצמד לחייל המסוים.
<יעקב דנון: אני חושב שבהתקשרויות, בכל מקום שיש בית חייל ביישוב מסוים, משרד הביטחון צריך לבוא בדברים עם אותה רשות מקומית, כדי שמהלך כזה תישא באחריות, אותה רשות מקומית, כדי לעשות את המהלך הזה.
<יעקב דנון: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: תודה רבה יעקב.
יואל רזבוזוב: אני נותן את רשות הדיבור לפי הסדר, בבקשה, דני מאח גדול.
<דניאל אהרון: תודה רבה, יואל.
<דניאל אהרון: קודם כל אני רוצה להודות לך ולצוות שלך, לחגי וליוליה על העיסוק הרחב בנושא, ולכל שותפי פה בחדר.
<דניאל אהרון: כמה דברים.
<דניאל אהרון: אנחנו בעמותת אח גדול מלווים, באמצעות 200 חיילים משוחררים, כ-400 חיילים בודדים ועוד כ-400 חיילים בודדים במסגרות קבוצתיות יותר, כמו בבתי החייל של האגודה למען החייל.
<דניאל אהרון: אני רוצה להתייחס קודם כל לנושא הלוגיסטי.
<דניאל אהרון: מבחינה לוגיסטית, קיימים די רוב מוחלט של הפתרונות שחייל בודד צריך, הם קיימים בשטח.
<דניאל אהרון: בין אם זה דרך משרד הקליטה, בין אם זה הצבא, ובין אם זה האגודה למען החייל.
<דניאל אהרון: בסופו של דבר החיילים הבודדים הם בעלי בחירה חופשית, הם בוחרים איפה לגור, כיצד לגור, גם אם זה אומר ובידיעה שזה הולך להיות קצת יותר יקר.
<דניאל אהרון: כמובן שלא תמיד הכל עובד, וכמובן יש איפה להשתפר, ואני בטוח שגם חיה יודעת את זה וגם יודעת לעשות את זה בתוך הארגון פנימה, אצלה.
<דניאל אהרון: כן נדרש איזה שהוא עדכון, אבל זה לא שורש הבעיה, זהו תסמין.
<דניאל אהרון: השאלה היא איפה שורש הבעיה ויעקב נגע פה, זה נושא הליווי.
<דניאל אהרון: דובר פה קודם כל על נושא של משפחות.
<דניאל אהרון: לאחרונה אני נוכחתי לדעת שקיים מושג חדש, קוראים לו משפחה בודדת.
<דניאל אהרון: למעשה זה קורה פעמיים בשנה - בראש השנה ופסח – משפחות בודדות מחפשות חיילים בודדים.
<דניאל אהרון: רוב המשפחות נשארות ללא חייל כזה, אלא אם כן זו משפחה מאד מיוחסת ומצליחה בקשרים אישיים מאד רחבים, להגיע לחייל בודד כזה.
<דניאל אהרון: מבחינת ליווי בשטח, רוב הפעמים חייל בודד יעדיף שזה יהיה ליווי קצת פחות מחייב, של מישהו צעיר, בגובה העיניים, כפי שאנחנו עושים באח גדול מזה ארבע שנים, וזה עובד.
<דניאל אהרון: אבל מה זה הליווי הזה?
<דניאל אהרון: אנחנו יכולים להעניק עכשיו לחיילים בודדים תקציב של 4,000 שקלים בחודש.
<דניאל אהרון: האם יהיו פחות חיילים בודדים עם בעיות כלכליות?
<דניאל אהרון: אני טוען שלא.
<שפרה שחר: אני טוענת שכן.
<דניאל אהרון: אני טוען שלא, מהסיבה הפשוטה, שאם אנחנו מדברים שעכשיו יש לך יותר 1,000 שקלים, ואם הוא לא יודע איך להתנהג עם ה-1,000 שקלים האלה, הוא עדיין לא יידע איך להתנהג איתם.
<דניאל אהרון: ולכן שורש הפתרון - זה לא שורש הבעיה - זה שורש הפתרון – זה בחינוך להתנהלות כלכלית, לדוגמא.
<דניאל אהרון: אני לא אומר שלא צריך לעדכן את הסכומים שהחייל מקבל, אבל אם אנחנו נעדכן אותו בלי אחריות לחינוך כלכלי לאותם חיילים, לא עשינו שום דבר.
<דניאל אהרון: זאת אומרת הוצאנו עוד כספים לחייל, אבל לא באמת פתרנו לו את הבעיה.
<דניאל אהרון: זה לא רק התנהלות כלכלית, זה גם נושא של מציאת עבודה.
<דניאל אהרון: יכול להיות שחייל שהוא חייל עורפי, שהוא לא קרבי, יש לו אפשרות למצוא עבודה.
<דניאל אהרון: האם הוא יודע איך למצוא עבודה?
<דניאל אהרון: האם הוא יודע איך למצוא את העבודה הכי טובה לו כך שהוא ימקסם את ההכנסות שלו?
<דניאל אהרון: שוב פעם, בדרך כלל לא.
<דניאל אהרון: ולכן, אלה הדגשים שצריך לקחת.
<דניאל אהרון: אני חושב שצה"ל גם יודע לעשות את הדברים האלה.
<דניאל אהרון: יש את חיל החינוך, לא צריך להמציא שום דבר מחדש.
<דניאל אהרון: לדעתי כאן קבור הכלב.
<דניאל אהרון: זאת אומרת לאו דווקא בפתרונות הכספיים עצמם.
יואל רזבוזוב: תודה דניאל.
יואל רזבוזוב: גרי ויתקין, בבקשה, מצופים גרעין צבר.
<גרי ויתקין: שלום.
<גרי ויתקין: דבר ראשון תודה על ההזמנה.
<גרי ויתקין: אני רוצה להגיד כמה דברים שהם חשובים.
<גרי ויתקין: אני גרי, אני מנהל את הפעילות של צופים גרעין צבר, במסגרתה יש תכנית גרעין צבר, שהיא התכנית הוותיקה ביותר לליווי ולעלייה של חיילים עולים בודדים.
<גרי ויתקין: במסגרתה נכון לעכשיו אנחנו מלווים עכשיו בצבא קרוב ל-1,500 חיילים בודדים, שנמצאים כרגע בצבא על שלושה מחזורים ועוד קצינים וכו'.
<גרי ויתקין: אני רוצה להגיד כמה דברים שחשוב, כי אני מרגיש שיש פה איזה שהוא משהו שהוא קצת אחורה מהתהליכים שיכולים לקרות.
<גרי ויתקין: אחד, אני קראתי את המחקר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, חבל שנעדר שם הנושא שהוא פשוט פתרון הוליסטי, קיים היום לטובת הסיפור הזה, ואני אגיד משהו, כי אני חושב שרוב הדיון מדבר פה על להיות הוליסטיים, ויש פה משהו שהוא חשוב להבין.
<גרי ויתקין: אחד, התכנית הזאת בסופו של דבר יוצרת מענה הוליסטי.
<גרי ויתקין: אני אגיד מה זה מענה הוליסטי, דבר ראשון מבחינת השותפים שלה.
<גרי ויתקין: אנחנו מדברים על שולחנות עגולים.
<גרי ויתקין: בסופו של דבר יש פה דוגמא לשולחן עגול של שותפים, בראשות המשרד לקליטת עלייה, צבא ההגנה לישראל כמובן.
<גרי ויתקין: יש פקודת גרעין צבר בצבא ההגנה לישראל, יש מדור צבר בצבא ההגנה לישראל, שמתפעל את הסיפור הזה.
<גרי ויתקין: יש לנו את משרד הביטחון, יש לנו את התנועה הקיבוצית, יש לנו מסע, יש לנו את משרד ראש הממשלה.
<גרי ויתקין: יש פה ארגונים שלמים, הסוכנות היהודית, שבעצם יצרו איזה שהוא הוליזם ששווה פשוט לקחת את זה, או להגדיל את זה, או פשוט לייצר העתק הדבק לסיפור הזה, כי זה בדיוק המצב שיוצרים מענה הוליסטי לחייל בודד.
<גרי ויתקין: ברור שאם אומרים לחייל בודד – תיגש עכשיו למשפחה בראש השנה, הוא לא ירצה.
<גרי ויתקין: הוא צריך את המענה ההוליסטי מא' ועד תו.
<גרי ויתקין: שאנחנו מדברים על מענה הוליסטי, אנחנו מדברים גם על הכנה לקראת עלייה, לקראת הגירה; גם על סמינרים שמכינים אותם לטובת הסיפור הזה בחו"ל, גם על יצירת מנגנון מיון ועלייה לטובת אנשים שמתאימים לטובת סיפור הזה; וגם על מנגנון ליווי ארוך טווח לאורך כל השירות, כולל נושא השחרור.
<גרי ויתקין: זה קורה באמצעות קבוצה.
<גרי ויתקין: אנחנו הופכים חייל בודד לחייל לא בודד, וזה משהו שהוא מאד משמעותי, וזה נעשה באמצעות גם חלק גדול מהשותפות באמצעות התנועה הקיבוצית.
<גרי ויתקין: אנחנו דיברנו על משפחות מאמצות.
<גרי ויתקין: משפחות מאמצות בסופו של דבר, אם זה משהו שהוא ספוראדי הוא שהוא קורה רק באירועים, או שיש לו אפשרות בחירה והוא לאby product של תכנית עצמה, קשה לו לכרות, החיבור, החיבור למשפחה וכל הדברים האלה זה משהו שלוקח לו זמן ונדרש פתרון שהוא פתרון ארגוני לטובת הסיפור הזה.
<גרי ויתקין: ואז באמת, כמו שאמר חבר הכנסת חסון, הדבר הזה קורם עור וגידים והופך להיות משהו שהוא ברור מאליו ומבינים את המשמעויות של הסיפור הזה.
<גרי ויתקין: אנחנו מתעסקים בנושא של הפתרונות ההוליסטיים, אנחנו מדברים על תכנית שקיימת 23 שנים, שהוקמה מהשטח בסופו של דבר, ואני חייב להגיד משהו שהוא משמעותי.
<גרי ויתקין: בסופו של יום, אנחנו מדברים על אוכלוסיות, יש פה אוכלוסיות מגוונות.
<גרי ויתקין: צריך לעשות הפרדה בדיון בין אוכלוסיות שמגיעות מארצות דוברות אנגלית בעיקר, צפון אמריקה, אנגליה ומקומות אחרים, לבין אוכלוסיות שהן יוצאי חבר המדינות.
<גרי ויתקין: זה אוכלוסיות שונות, הצרכים שלהם שונים, המנגנונים שהם נדרשים שונים, והאופי של התפעול של הסיפור הזה הוא שונה, אין מה לעשות.
<גרי ויתקין: אנחנו רואים את זה לצורך העניין, גם מנהלת נעלה יושבים פה ואני יכול להגיד שבסופו של דבר מנסים לייצר פתרונות ארוכי טווח, מתוך בקשה של משרד ראש הממשלה ושל משרד הקליטה, לייצר את הפתרונות האלה ליוצאי חבר המדינות.
<גרי ויתקין: ובסופו של דבר אנחנו מבינים שהצרכים אחרים והפתרונות אחרים והפתרונות הם בסופו של דבר במשרדי ממשלה.
<גרי ויתקין: אם לא יהיה שולחן עגול של משרדי הממשלה לפתרון הסוגיות האלה, של אוכלוסיות שונות גם, אז אנחנו יכולים לדבר עד מחר, בסוף העמותה הזאת תיקח עוד 50 והעמותה הזאת תיקח עוד 30 והכל בסדר.
<גרי ויתקין: זה לא יוביל אותנו לפתרון.
<גרי ויתקין: אחד נותן מענה, אחד נותן מענה לדיור, אחד נותן מענה למקרר ואחד נותן מענה אני לא יודע למה.
<גרי ויתקין: בסופו של דבר נדרש פה, אני חושב שהפרויקט שלנו הוא לא מושלם אבל הוא בהחלט נותן מענה הוליסטי.
<גרי ויתקין: יש כאלה שלא רוצים להיות בקבוצה, ולא מדובר פה על קומונות, אלא מדובר פשוט על תמיכה קבוצתית רגשית לאורך כל תקופת השירות וליווי מתמשך.
<גרי ויתקין: אני חושב שבסופו של דבר רק פתרון הוליסטי בין משרדי, ייתן את המענה לסיפור הזה, ובהפרדה בין אוכלוסיות.
<גרי ויתקין: חשוב להבין.
<גרי ויתקין: חברה מנעלה מסיימים את השירות שלהם, מה קורה איתם?
<גרי ויתקין: הם לא יכולים להצטרף לפרויקטים כאלה ואחרים, עכשיו מה הם עושים?
<גרי ויתקין: או שהם הולכים ומתגייסים כחיילים רגילים, אבל אי אפשר להתייחס לחלקם כחיילים רגילים.
<גרי ויתקין: החברה ממסע, החברה ממסע מיר ועוד פרויקטים אחרים, בסופו של דבר צריך להתייחס אליהם כאוכלוסיות יעד שונות - - -
יואל רזבוזוב: עדיין, אני שומע פה הרבה דברים, אני חושב שיש גוף אחראי שזה צה"ל ומשרד הביטחון.
יואל רזבוזוב: יש בצה"ל, אנחנו מדברים פה על 5,741 חיילים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שבצה"ל יש מספיק חיילים שייקחו חייל שניים וייכנסו אליו הביתה ופשוט יעשו איזה שהוא מעקב.
יואל רזבוזוב: יבדקו שבבית יש לו מיטה, יש לו איפה לישון, הוא לא נכנס לחובות.
יואל רזבוזוב: אני חושב שזה מה שצריך.
<גרי ויתקין: אני רק אסיים את דברי.
<גרי ויתקין: אחד, צה"ל עושה את זה.
<גרי ויתקין: אני חייב להגיד, הוא עושה את זה ומשקיע מאמצים עילאיים לעשות את זה.
<גרי ויתקין: אני אומר את זה מעבודה צמודה עם צה"ל.
<גרי ויתקין: בסופו של דבר, אם לא יהיה צוות בין משרדי שיבין שמשרד השיכון נותן את זה בשביל צה"ל, לא משנה אם זה כספים לטובת מי מפעיל את זה, אבל אם צה"ל צריך להיות ה..., זה נראה לי הגיוני לגמרי.
<גרי ויתקין: אבל בסופו של דבר היום, למשרד הביטחון, אפילו בהתקשרויות חריגות של משרד הביטחון, הקושי שלהם ליצירת פתרונות שהם פתרונות הוליסטיים, רק ברמת צה"ל ולא ברמה בין משרדית, זה לא עובד.
<גרי ויתקין: זה קשה.
<גרי ויתקין: זה דורש משהו שהוא צריך שילוב ידיים יותר רחב מאשר רק - - -
יואל רזבוזוב: כן, אבל אני לא מבין, יש לנו פה את משרד הקליטה שנותן ומשרד השיכון, זה שני משרדים שנותנים.
<יעקב דנון: סליחה אדוני יושב הראש, אני אמרתי בדברי שיש כוונה לטפל ולהתמודד עם הנושא הזה בשולחן עגול, יחד עם צה"ל והמשרדים האחרים.
<יעקב דנון: מסך כל החיילים הבודדים, למעלה מ-60% הם עולים חדשים, ולכן אנחנו נהיה מובילים ומשמעותיים בתהליך.
יואל רזבוזוב: בסדר גמור, תודה יעקב.
יואל רזבוזוב: אני רוצה לשמוע בבקשה את החיילים הבודדים ממש בקצרה, תספרו את הבעיה של הזוגות הנשואים כדי שנדע.
יואל רזבוזוב: תתייחסו ממש בקצרה, אני אתן לכם את הבמה ונשמע מהשטח.
<אשר צימבל: קודם כל כולם פה מכירים את ההגדרה של חייל בודד.
יואל רזבוזוב: לא לחזור על דברים, תהיה קונקרטי, מה בדיוק הבעיה.
<אשר צימבל: טוב, אז כשבעצם חייל בודד מתחתן, לא משנה אם זה חייל בודד אחר או אם זה עולה או עולה חדשים, הוא מאבד כמעט את כל הזכויות שלו.
<אשר צימבל: הוא מאבד את יום הסידורים, הוא מאבד את המיוחדת שההורים שלו באים לבקר בארץ, הוא מאבד מיוחדת לטוס לחו"ל, הוא מאבד וגם לא משלמים לו על כרטיס טיסה, והוא מאבד גם את העזרה הכספית של חייל בודד, התשלום הכפול הזה, והוא צריך לעמוד בתנאים של תשמ"ש, שזה תנאים כאילו מוזרים, זה אם אשתך עובדת מספיק שעות בחודש, אז אתה מקבל כסף.
<אשר צימבל: אבל אז, כאילו, היא מקבלת משכורת אזרחית, ואז למה אתה צריך את העזרה הזו, כאילו?
<אשר צימבל: או שהיא לומדת בשנה שנייה לתואר, וזה אומר שכאילו אם היא לומדת שלוש שנים ומחליפה את התואר, זה לא נחשב.
<אשר צימבל: אתה לא זכאי לתשמ"ש.
<אשר צימבל: או שהיא חותמת אבטלה, שזה גם קשה לעשות כשאת עולה חדשה ומנסה ללמוד.
<אשר צימבל: אני נשוי תשעה חודשים ועוד לא קיבלתי תשמ"ש פעם אחת.
<אשר צימבל: היו גם שלושה חודשים שהייתי זכאי לזה, אבל פשוט לא קיבלתי.
<אשר צימבל: גם הם, שישה חודשים נשואים ולא קיבלו תשמ"ש.
<מנחם סמואל: גם אנחנו.
<מנחם סמואל: המשכורת נהייתה חצי.
<מנחם סמואל: מקצרים את זה.
<מנחם סמואל: נראה לי בכמה נקודות זה ככה: חייל בודד עכשיו עלה לארץ, הוא צריך מלא דברים.
<מנחם סמואל: יש מלא ארגונים פה, מלא דברים, דיונים פה בכנסת שמנסים לעזור לו, ובאמת עושים.
<מנחם סמואל: יש פה ושם שאפשר להשתפר, אבל באמת עוזרים לו הרבה.
<מנחם סמואל: עכשיו הוא מחליט שהוא רוצה להתחתן, ולא משנה אם זה עם חיילת בודדת, עם עולה חדשה, כאילו, זה לא רק שהוא לא מקבל יותר, כי עכשיו יש לו יותר דברים שהוא צריך לשלם עליהם, הוא לא יכול לגור עם שותפים, הוא צריך לשלם יותר.
<מנחם סמואל: לא רק שהם לא מוסיפים לו דברים, לוקחים לו הכל.
<מנחם סמואל: יש לכם את הפקט הזה, כל הפקט הזה זה מה שחייל בודד מקבל, בסוף הקטן הזה, זה מה שחייל נשוי מקבל וחצי מהם דברים חד פעמיים.
<מנחם סמואל: אז עכשיו כן, יכול להיות שהוא זכאי לתשמ"ש, יכול להיות זה, פה, שם, השיקול לדעת המפקדים, אבל זה מזל.
<מנחם סמואל: למזלי אני כן קיבלתי תשמ"ש, שניהם לא קיבלו.
<מנחם סמואל: תשמ"ש גם יכול להיות, כאילו 200 שקלים, גם יכול להיות 2,000 שקלים.
<מנחם סמואל: לדעתי, מה שיעזור הרבה זה פקודות מטכ"ליות.
<מנחם סמואל: גם כשהייתי חייל בודד, הרבה דברים עם המש"קית ת"ש אפשר, אפשר, אפשר, אבל זה לשיקול דעת המפקד.
<מנחם סמואל: אני ביקשתי פעם יום סידורים ליום חמישי, שיש לי משהו דחוף שאני צריך לעשות בבנק, טוב, טוב, אתה לא יכול לצאת ביום חמישי, תצא ביום שלישי הבא.
<מנחם סמואל: יום שלישי הבא לא עוזר לי.
<מנחם סמואל: מגיע לי יום אחד בחודש והם מחליטים מתי זה.
<מנחם סמואל: לדעתי, אני חושב שצריך לעשות כמה פקודות מטכ"ליות שלא נוגעים בהן, גם לחיילים בודדים.