GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<מיכל ערד: אני חשבתי על משהו מעשי שלא קשור לקהילה האתיופית ולא לעולי רוסיה.
<מיכל ערד: גם מעולי ארצות-הברית או תושבים חוזרים שעוברים בדיוק את אותה חוויה אחרי כל השנים האלה יש מתאבדים.
<מיכל ערד: אני רוצה להגיד שאני חושבת שאין מספיק אוזן קשבת או עין פקוחה בתוך המערכת הזאת של קליטת העולה החדש או התושב החוזר כי אם מגיע בן אדם לארץ אחרי הרבה שנים שהוא היה בחו"ל, והוא מגיע ללא פרוטה ובסך הכל מכניסים אותו לתוך מסגרת כזאת של חקירה, שאולי הוא בכלל משחק אותה ואולי הוא מנסה לנצל, שאין הרבה מה לנצל בכל מקרה לתושב חוזר.
<מיכל ערד: במקום להבין או לבדוק מה קרה שם, אולי אפשר לעזור לו.
<מיכל ערד: אני מדברת באופן ספציפי על הבן שלי, שהיה תושב חוזר ואיבד את כל רכושו, ואני לא רוצה להיכנס פה לפרטים, והיה לו רכוש רב בארצות-הברית.
<מיכל ערד: הוא הגיע לארץ והגיע למשרד הקליטה, והוא אמר: אני גר אצל ההורים, כי הוא גר אצלנו.
<מיכל ערד: לא היתה לו אגורה אחת אפילו בשביל לשכור דירה.
<מיכל ערד: אמר: אני לא עובד, אני לא הבאתי קונטיינר כי לא נשאר לי דבר.
<מיכל ערד: נשארה לי רק כלבה שאנחנו מימנו את הבאתה.
<מיכל ערד: ושום דבר, זה לא נפל לאף אחד מוזר חוץ מאשר לשלוח אותו לוועדה חקירה של הביטוח הלאומי, שאולי משהו כאן הוא רמאות.
<מיכל ערד: כמובן שהוא לא ניצל שום דבר מהזכויות שלו ובדיעבד, גם בגלל שאנחנו מכל הסיפור שלו נכנסנו למצבים כלכליים.
<מיכל ערד: ..
<מיכל ערד: אנחנו חזרנו שנה וחצי לפני כן אחרי 10 שנים בחו"ל וגם לנו לא נשאר כסף, אז אף אחד לא שם לב שיש כאן משפחה, ואמרנו את זה, שלא ניצלנו שום זכות כי אין לנו את האפשרות לנצל שום זכות.
יואל רזבוזוב: למה לא היתה אפשרות לנצל?
<מיכל ערד: כספית.
<מיכל ערד: אפילו לא קונטיינר.
<מיכל ערד: אנחנו את כל כספנו השקענו בטיפול של 5.5 שנים, אחרי שהוא בא זה היה 6.5 שנים של טיפול בבן שלנו.
<מיכל ערד: כל הכסף, כולל משכנתה שנכנסנו עליה, הכל הלך על זה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שלמשרד הקליטה יש איזה שהם קריטריונים ברורים - -
<מיכל ערד: לא, לא.
<מיכל ערד: אני לא מדברת על זה.
<מיכל ערד: אני מדברת על זה שבא מישהו שהוא לא מהחברה האתיופית, שאולי שמים קצת יותר לב.
<מיכל ערד: אנחנו שייכים לחדרה אבל בכל עיר ועיר שיש משרד קליטה ויש קולטים ממשרד הקליטה, שימו לב.
<מיכל ערד: יש דברים שצריך לשים לב אליהם.
<מיכל ערד: משהו אולי לא בסדר, משהו אולי צריך עזרה מעבר, ואני מבינה שאולי לאנשים האלה אין את היכולת ואולי זה מה שצריך לבנות בתוך משרד הקליטה, איזו שהיא אוזן קשבת לאנשים שיש להם בעיות למרות שהם הגיעו מארצות-הברית או מארץ רווחה, הם בבעיה.
<מיכל ערד: מתייחסים לזה שאם געת מארצות-הברית אתה בוודאי עשיר.
<מיכל ערד: ולא קשור לזה דווקא.
<מיכל ערד: יכול להיות שזה מישהו מצרפת או ממרוקו.
<מיכל ערד: תשימו לב.
יואל רזבוזוב: מיכל, אני חושב שהנקודה הובנה והועברה.
יואל רזבוזוב: אוזן קשבת, שיקול דעת.
יואל רזבוזוב: איך שאני מכיר את המערכת, אנשים נותנים דגש לכל אחד ואחד ובאמת מקרה מאד מצער, אני חושב שהמסר הועבר.
יואל רזבוזוב: דוקטור טלינה וינוקור בבקשה, ראש צוות בריאות הנפש בשב"ס.
<טלינה וינוקור: שלום רב לכולם.
<טלינה וינוקור: היום נאמר כבר כמה פעמים ששב"ס הצליח למנוע אובדנות והוריד את מספר המתאבדים ב-70 אחוז.
<טלינה וינוקור: חשוב לי לציין ולהגיד בכמה מילים איך עשינו את זה: התכנית למניעת אובדנות בשב"ס נבנתה ב-2010, התחלנו בסוף 2009.
<טלינה וינוקור: התכנית הזאת היא רב-שנתית ל-5 שנים.
<טלינה וינוקור: אני רוצה לחזק את הידיים של כל האנשים שיושבים פה ולהגיד ששווה להשקיע ושווה לעבוד.
<טלינה וינוקור: לא יהיו תוצאות תוך שנייה, זה לא תכניות פלא שלמחרת אנחנו נוריד את האובדנות ל-0 וכולי.
<טלינה וינוקור: אנחנו נכנסים לתכנית עם מודעות מוחלטת שזה תהליך.
<טלינה וינוקור: תהליך שנמשך שנים אבל יש לו תוצאות.
<טלינה וינוקור: התכנית שלנו, שנקראת "תכנית שבעת הצעדים" מלווה את האסיר משלבי הקליטה עד שלבי היציאה שלו מבית הסוהר.
<טלינה וינוקור: התכנית כוללת מיון, כוללת השמה, השגחה, בקרה, הדרכה של הצוות.
<טלינה וינוקור: אם שואלים אותי מה עבד בתכנית ואיזה גדש לשים על התכנית הבאה, מה הכי חשוב – אני חושבת שמה שהכי חשוב זה אנשים.
<טלינה וינוקור: אנשים שעובדים עם אנשים, אנשים שמקבלים הדרכה נכונה.
<טלינה וינוקור: הטכנולוגיות שהשקענו, זה בלתי ניתן להחלפה.
<טלינה וינוקור: בואו נגיד שכל התאים המיוחדים עם מצלמות וטכנולוגיות אקטיביות שעוזרים לנו לגלות מעשים עדין, אחרי כל מסך עומד בן אדם.
<טלינה וינוקור: עומד סוהר עם אכפתיות שלו, נחישות שלו, והיכולת שלו לשים לב לדברים הקטנים שמתרחשים עם האסירים והעצורים.
<טלינה וינוקור: חשוב לי לציין שבעצם כל אסיר שמתקבל בשב"ס עובר תהליך מיון.
<טלינה וינוקור: תהליך מיון שבתוכו יש טופס מיוחד ממוחשב.
<טלינה וינוקור: זאת מערכת שלמה של חוקרים שעברה גם תהליך של מחקר.
<טלינה וינוקור: בטופס הזה אנחנו שמים דגש על העולים.
<טלינה וינוקור: נאמר פה מאד נכון, אנחנו לא יודעים מה ההגדרה של עולה חדש ומה זה לא עולה חדש.
<טלינה וינוקור: הדור השני שנולד בארץ ועדין סוחב את המנטליות של המשפחה שלו.
<טלינה וינוקור: הוא לא עולה חדש אבל הוא עדין שייך לקבוצה הזאת של יוצאי ברית-המועצות או יוצאי אתיופיה.
<טלינה וינוקור: הנתונים שלנו ירדו מאד.
<טלינה וינוקור: זה גם לא כל כך נכון לתת את הנתונים ואגיד לכם למה: הסטטיסטיקה המחקרית של קבוצות, המספרים שלנו נורא קטנים.
<טלינה וינוקור: אם ב-2009 התחלנו ב-12 וב-2010 היינו עדין 12, זה מספרים קטנים ועכשיו אנחנו ב-3,4.
<טלינה וינוקור: החוקים של המספרים הקטנים הם שונים לגמרי מחקרית ואני אגיד לכם שהצלחנו.
<טלינה וינוקור: אולי לא? אני לא יודעת.
<טלינה וינוקור: אבל אני חושבת שאנחנו הצלחנו כי אנחנו שמים לב על הנקודות הכי נכונות, על הדברים הכי נכונים שצריך לשים לב אליהם.
<טלינה וינוקור: נקודת התורפה – עולה חדש ויוצא ברית-המועצות או אתיופיה.
<טלינה וינוקור: אנחנו שמים על זה דגש מסוים.
<טלינה וינוקור: כל האוכלוסיות שעובדות בשב"ס, סוהרים, קצינים, עובדים סוציאליים מקבלים הכשרה.
<טלינה וינוקור: בכל יחידה או בגוש של יחידות שנמצאות אחת ליד השנייה יש עובד סוציאלית שדובר רוסית או הונגרית.
<טלינה וינוקור: אנחנו מנסים לתת תשומת לב לאוכלוסייה הזאת קצת יותר גדול מאוכלוסייה רגילה.
<טלינה וינוקור: זאת אומרת, עוקבים יותר, מסתכלים יותר, שואלים יותר, שואלים מי היה בביקור, שואלים מי מחכה בבית, שואלים איפה יש קבוצת תמיכה, איפה אפשר לעזור לאוכלוסייה הזאת.
<טלינה וינוקור: למה היה חשוב לי להגיד לכם?
<טלינה וינוקור: חשוב לי לציין שבעצם חשוב לעשות ולנצל את כל ההזדמנויות להגיע לאדם שנמצא בחוסר אונים, שנמצא בבדידות.
<טלינה וינוקור: האוכלוסייה שלנו בעצם זו אוכלוסייה שלמה בסיכון.
<טלינה וינוקור: אם אנחנו מדברים על אוכלוסיית האסירים, זו אוכלוסייה אלימה, זו אוכלוסייה אימפולסיבית, זו אוכלוסייה עם הפרעות אישיות מאד קשות.
<טלינה וינוקור: זאת אומרת, אנחנו נמצאים בתוך האוכלוסייה ואם ירדנו מ-12,13 מקרי אובדנות לשנה ל-3,4, אני חושבת שאנחנו הצלחנו ואני חושבת שכל משרד והמדינה יכולים להצליח ויש תקווה מאד גדולה בנושא הזה.
<טלינה וינוקור: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לדוקטור טלינה וינוקור.
יואל רזבוזוב: נקווה שבאמת נברך אתכם על הנתונים, נקווה שחוק המספרים הקטנים לא יישחק כאן, שתהיה ירידה וזה יימשך לאורך השנים והמספרים עוד יותר ירדו.
יואל רזבוזוב: זיוה מקונן, בבקשה, מהאגודה הישראלית למען עולי אתיופיה.
יואל רזבוזוב: פעם שנייה היום בוועדה.
<זיוה מקונן-דגו: כמובן שאני מברכת את יושב ראש הוועדה על הכינוס של הנושאים החשובים האלה ואת חבר הכנסת מיכאלי.
<זיוה מקונן-דגו: אני חושבת שאם היה במדינת ישראל מקרה של 500 אנשים שקורה איזה שהוא אסון, המדינה היתה מתעוררת מזמן כדי לטפל בסיפור הזה.
<זיוה מקונן-דגו: אבל כשזה אובדנות, ראינו ואנחנו רואים.
<זיוה מקונן-דגו: אנחנו בהחלט מברכים את שרת הבריאות שלקחה את הנושא הזה והתעלמה מהחשש הזה שמא יהיו גלי התאבדויות אלא לטפל בסיפור ולהציל נפשות בישראל.
<זיוה מקונן-דגו: סוגיית יוצאי אתיופיה בקליטה ובהשתלבות שלה, אנחנו בוועדה הזאת דנים בכל התחומים, והתחום הזה של האובדנות הוא דבר קשה משתי סיבות: 1.
<זיוה מקונן-דגו: בגלל שהקהילה הזאת בנושא של האובדנות באתיופיה לא התמודדה.
<זיוה מקונן-דגו: זה היה דבר חריג שבחריגים אם מישהו שם קץ לחיים שלו, ואנחנו יודעים מה ההלכה אומרת בנושא של האובדנות.
<זיוה מקונן-דגו: 2.
<זיוה מקונן-דגו: הנושא של האובדנות, לא רק בקרב אלה שעלו אלא גם בדור שני.
<זיוה מקונן-דגו: אני יכולה להגיד לכם ששני צעירים במשפחה הקרובה שלי שמו קץ לחייהם בשנתיים האחרונות.
<זיוה מקונן-דגו: נערה בת 13 ונערה בת 19.
<זיוה מקונן-דגו: זה דברים שאנחנו חווים אותם יום יום.
<זיוה מקונן-דגו: הלחץ והמעבר שהקהילה הזאת עברה במעבר התרבותי שלה ותפיסת החיים שלה.
<זיוה מקונן-דגו: הציפיה להגיע למדינת ישראל, לארץ ישראל שכולה זבת חלב ודבש.
<זיוה מקונן-דגו: המפגש עם השונות התרבותית בהחלט יצרה את המפגש הקשה.
<זיוה מקונן-דגו: יותר מהשוני התרבותי שהקהילה מתמודדת אתה זו הסוגיה של ההדרה של הקהילה הזאת בכל המסגרות שאנחנו מכירים.
<זיוה מקונן-דגו: אם זה במערכת החינוך, אם קוראים את הנתונים של הרווחה של הקהילה הזאת, אם זה הרשויות המקומיות שלא תמיד מבינות אם העלייה הזאת היא חלק מהתושבים שלה או לא.
<זיוה מקונן-דגו: אני מרגישה שיש איזה שהוא צורך להקים איזו שהיא התערבות אמתית ומעמיקה כדי לטפל בסוגיה הזאת.
<זיוה מקונן-דגו: גברת שרה כהן, כשאת אומרת שדוקטור מלכה שבתאי תרכז או תיקח את הריכוז של התכנית, זה מטריד אותי.
<זיוה מקונן-דגו: - -
<שרה כהן: לא זה מה שאמרתי.
<שרה כהן: אמרתי שדוקטור מלכה שבתאי תהיה יועצת בלפ"מ לנושא של - -
<זיוה מקונן-דגו: - - יועצת בנושא של יוצאי אתיופיה אנתרופולוגית, כאילו שאנחנו עדין.
<זיוה מקונן-דגו: ..
<זיוה מקונן-דגו: למרות שאנחנו 30 שנה בארץ, עדין אין מספיק אנשי מקצוע יוצאי אתיופיה.
<זיוה מקונן-דגו: זה דבר שמטריד אותי בהחלט ואנחנו צריכים לדבר בנושא הזה.
<זיוה מקונן-דגו: זה לא נראה לי שזה נכון.
<זיוה מקונן-דגו: הדבר השני – הנושא של העובדים הסוציאליים.
<זיוה מקונן-דגו: אני מברכת וחשוב שיהיו אנשי מקצוע דוברי השפה כי גם אם יש כאלה 30 שנה בארץ, עדין יש את אלה שעברו את הטראומה של העלייה.
<זיוה מקונן-דגו: אני נמצאת בוועדה של תיעוד שמות הנספים שעלו דרך סודן, וכשנוגעים בסיפור הזה, ואני מדברת על לפני כמעט 30 שנה, ב-1984, זה כאילו האנשים האלה איבדו את האנשים שלהם היום.
<זיוה מקונן-דגו: אנשים נמצאים עם המטענים.
<זיוה מקונן-דגו: הקליטה קשה.
<זיוה מקונן-דגו: אני חושבת שצריך לראות מקצועית איך מטפלים.
<זיוה מקונן-דגו: כשאת אומרת לי שזה תקציב של תכנית החומש, אני עוד יותר נבהלת.
<זיוה מקונן-דגו: תכנית החומש הסתיימה השנה.
<זיוה מקונן-דגו: תכנית החומש, ביקורת המדינה באה ואמרה שזו תכנית שנכשלה אז אני לא יודעת 10 עובדות סוציאליות, האם המשרד מתכוון להכניס אותן ומשרד הבריאות לוקח את האנשים האלה ומכניס אותם כעובדים שלו כמטפלים, זה משהו אחר.
<זיוה מקונן-דגו: אבל אם זה משהו שמשרד הקליטה עושה, אני שוב מוטרדת.
אברהם מיכאלי: בכל הסיורים שלנו, של הוועדה, אנחנו נתקלים בקושי הזה של תקשורת, שפה.
אברהם מיכאלי: וכשבאים לטפל בנושאים של אלימות בקרב הקהילה, רוב הזמן המשטרה בעצמה אומרת: הבעיה שמגיעה אלינו, כל זה קורה בגלל שלפני כן לא היתה תקשורת הן בתוך המשפחה, אן עם הקייסים או המנהיגים הרוחניים כי האנשים האלה יכולים לפתור את הדברים האלה בתוכם ובסוף, כשהם רואים שאין עם מי לדבר, חלילה הם מגיעים גם לאלימות.
אברהם מיכאלי: והאלימות הזאת, בסוף המשטרה מטפלת.
אברהם מיכאלי: מסכנה, מה היא יכולה לעשות?
יואל רזבוזוב: תודה רבה לזיוה.
יואל רזבוזוב: אני מקבל את ההערה שלך שבאמת יש מספיק אנשי מקצוע, בני הקהילה, שיכולים להיות מעורבים ואני חושב שהם מבינים את התרבות ומבינים את השפה וזה הרבה יותר קל.
יואל רזבוזוב: אני בטוח שאתם עושים - -
<שרה כהן: אני מבקשת להגיד משהו:
<שרה כהן: אני מבקשת לחדד במה מדובר: אנשי מקצוע בני הקהילה מעורבים בתכנית הלאומית כולל גם אנשי מקצוע שהם דוברי אמהרית שהם מתוך השירות שלי ובכלל.
<שרה כהן: אני דיברתי על משהו מאד ספציפי, שכחלק מתוך האופן של אסטרטגיית פרסום בלפ"מ, נלקחו שעות ייעוץ מדוקטור מלכה שבתאי.
<שרה כהן: אז מזה להפוך אותה להיות יועצת או מרכזת תכנית, המרחק גדול.
<שרה כהן: אני מבקשת להבהיר את הדברים האלה בצורה מאד ברורה.
יואל רזבוזוב: קיבלנו את ההבהרה.
יואל רזבוזוב: כמו שאת אומרת, שבני הקהילה מעורבים, זה חשוב לנו שיהיו בתוך התכניות המקצועיות כי אני חושב שהם מבינים ומרגישים.
<שרה כהן: כן, הם משולבים.
<קסה בייסין: אני דוברת ארגון צפון אמריקה למנהיגי אתיופיה.
<קסה בייסין: הנושא שלא דובר בכל הנושא הזה זה איך לוקחים את הענין של המדיה החברתית בקרב הנוער במיוחד.
<קסה בייסין: הנושא הפך להיות מאד מסוכן, כל מה שקשור לפייסבוק.
יואל רזבוזוב: אנחנו לא נכנסנו כאן לרזולוציה איך מפרטים את המדיה, אם זה בטלוויזיה, ברדיו או באינטרנט.
יואל רזבוזוב: אני חושב שיש אנשי מקצוע - -
<קריאה: יש לזה מענים בתכנית הלאומית.
יואל רזבוזוב: יש תכנית לאומית ואנחנו לא דנים עכשיו לפרטי פרטים בתכנית אבל אני בטוח שנוגעים.
יואל רזבוזוב: אם יש הערות, אני חושב שכדאי לכם לציין כשתראו את התכנית, ואני אשמח, כמו שאמרתי, שבני הקהילה יהיו יותר מעורבים, אני חושב שזה חשוב מאד כי הם יודעים לתת את המענה.
יואל רזבוזוב: לגבי שרה כהן, בינתיים מכל מי ששמעתי, אני חושב ששרה עושה עבודה מעולה בכל מה שקשור לכלל העולים ובכל מה שקשור לענייני הרווחה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שצריך רק לשבח.
<שרה כהן: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: דוקטור שירלי אברמי וחבר הכנסת נסים זאב, שרוצה להגיד כמה מילים.
נסים זאב: אני רוצה לומר שפעם באתי לנחם משפחה שאחד הילדים, הבנים, התאבד.
נסים זאב: ישבתי עם המשפחה ואני לא מרגיש צער אצל המשפחה.
נסים זאב: שאלתי אותם, את האחים: תגידו, לא כואב לכם, אתם לא מרגישים אבלים?
נסים זאב: אני רגיל בדרך כלל.
נסים זאב: אמרו לי תשובה מוזרה: זה כבודו, זה רצונו, מה לעשות?
נסים זאב: הוא רצה, הוא בחר, זה הבחירה שלו.
נסים זאב: למה אני מביא את הדוגמה הקיצונית כי זה סיפור שהיה.
נסים זאב: למה אמרתי את הסיפור הקיצון הזה?
נסים זאב: כי בעצם יש איזה מין מצב שאנחנו משלימים עם העובדה.
נסים זאב: זה שהתאבד, זה החלטה שלו ובעצם זה רצונו ולכן אנחנו לא מזדעזעים כל כך.
נסים זאב: זאת בחירה חופשית.
נסים זאב: כמו שכתוב בתורה: "בחרת בחיים למען תחיה.
נסים זאב: ראה נתתי לפניך את החיים ואת המוות ובחרת".
נסים זאב: זאת אומרת, אתה יכול לבחור במוות ויכול לבחור בחיים.
נסים זאב: אנחנו לא דנים בסימפטום.
נסים זאב: אני, כאיש חינוך, אני אומר לכם שיש מקרים של בעיות רגשיות קשות לילדים ונוער, ומי שמסתכל בסקר רואה שזה בעיקר בצעירים שלנו, שכשהאבחנה באה באיחור ולא בזמן ואנחנו מאחרים את הרכבת, בסופו של דבר ישנה התדרדרות למצב של התאבדויות.
נסים זאב: אגב, אני רוצה לומר לך שבין לבחור להיות אלכוהוליסט לבין מסומם בסמים ובין התאבדות, זה לא הרבה הבדל.
נסים זאב: זה בעצם לברוח מהמציאות.
נסים זאב: איך אני בורח מהמציאות?
נסים זאב: יש צעירים שאומרים: בא נלך לסמים.
נסים זאב: יש כאלה שאומרים: בא נשתה.
נסים זאב: יש כאלה שאולי חושבים שגם זה לא יעזור ויורדים לדפרסיה כל כך עמוקה שהבחירה שלהם, לצערנו הרב, זה התאבדויות.
נסים זאב: קודם כל, בצבא היו הרבה התאבדויות כי לא היה מי שישמע את החיילים עוד לפני שהתגייסו, את המצוקה הנפשית שלהם.
נסים זאב: התעלמו, חשבו שאולי זה הצגה, אולי זה ניסיון לברוח, להשתמט מהצבא אז הוא מעלה כל מיני "שחקנים" כדי לברוח מהשירות.
נסים זאב: אני אומר לכם שהיו מקרים שלצערי הרב הצבא גילה את זה באיחור, שבאמת הבעיות היו קשות אבל בינתיים נתנו לו את הנשק ורוב ההתאבדויות בצה"ל זה היה באמצעות ירייה עצמית.
נסים זאב: אני חושב שהצבא הפנים את זה, שינה את השיטה וגם ההתייחסות לכל זעקה, כמו שאומרים.
נסים זאב: "אבן מקיר תזעק", וזה אבן מקיר תזעק אבל השאלה אם האבנים גם שומעות או הלב שומע, וזה ההבדל.
נסים זאב: אם האבן זועקת והאבנים שומעות, זו בעיה באמת.
נסים זאב: לכן, אני חושב שהענין של להקים יותר תחנות וכוח אדם, שיהיה בכל רגע נתון לשמוע את רחשיהם של אותם צעירים וצעירות שבאמת נמצאים במצוקה נפשית קשה ולכוון אותם.
נסים זאב: .. אגב, לברסלבים אין בעיה, הם מחליטים להיות בשמחה.
נסים זאב: מי שנמצא בשמחה, מצווה גדולה להיות בשמחה.
נסים זאב: ברגע שאתה רוקד ואתה שמח, אתה לא חושב גם להתאבד אבל לא כולם ברסלבים.
נסים זאב: אגב, אני רוצה לומר - -
יואל רזבוזוב: לצערנו או לשמחתנו.
נסים זאב: - - אני לא חושב שתדע.
נסים זאב: רוב הברסלבים שנגמלו מסמים ומאלכוהול ומאלימות קשה בגלל שהם החליטו להיות ברסלבים והתחילו לרקוד שנה, שנתיים ובסוף התייצבו והשתחררו מכל מה שהיה להם קודם לכן, מהעבר שלהם.
נסים זאב: לכן אני אומר, הקמת תחנות, יותר פסיכולוגים, יותר כוח אדם, יותר מענה בזמן, זה מה שיכול להציל את המצב.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לחבר הכנסת נסים זאב.
יואל רזבוזוב: אנחנו נסיים עם דוקטור שירלי אברמי, בבקשה.
<שירלי אברמי: אני רוצה להתייחס לדבריו של חבר הכנסת זאב: קודם כל, אני מהמרת שגם בקרב הברסלבים יש אנשים עם דיכאון, גם כשהם רוקדים.
<שירלי אברמי: צריך לזכור שהתאבדות קיימת בכל שכבות האוכלוסייה, בכל הקבוצות.
<שירלי אברמי: אנחנו כאן, בוועדת הקליטה, אז מדברים באמת יותר על עולים, בדגש על עולים מקבוצות שונות, גם עולי חבר העמים וגם עולי אתיופיה וגם כפי שדובר כאן על עולים חדשים ועל תושבים חוזרים, שהם גם עוברים משברי הגירה.
<שירלי אברמי: אבל התאבדויות, שחלקן הגדול באות מדיכאון יש בכל קבוצות האוכלוסייה, כפי שאתה מן הסתם יודע.
<שירלי אברמי: אני חושבת שלהגיד שמכבדים את הקריאה של הילד, כמו שסיפרת על המשפחה, כמובן שזאת דרך להתמודד עם אבל ואי אפשר לשפוט את המשפחה הזאת אבל התאבדות איננה בחירה.
<שירלי אברמי: התאבדות היא עיוות בתפיסת מציאות, היא עיוות בתפיסת המוות.
<שירלי אברמי: היא היצרות של פתרונות שאדם חש שעומדים לרשותו.
<שירלי אברמי: אנחנו באים עכשיו מדיון בוועדה לזכויות הילד, וחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס אמרה: מה קורה להם לצעירים?
<שירלי אברמי: למה אצל הצעירים יש הרבה ניסיונות התאבדות?
<שירלי אברמי: לא הספקתי לענות לה אבל מה שהייתי עונה לה זה שאחד המאפיינים של צעירים זה ראיה בשחור-לבן.
<שירלי אברמי: אנחנו יודעים שראיה בשחור-לבן היא גם מאפיין של אנשים אובדניים, ואחד הדברים שיכולים לעשות כשרוצים למנוע זה לאפשר לאדם להסתכל בעוד נקודות מבט כי האנשים האלה אומרים: או שהחיים שלי כמו שאני רוצה, או שאני לא חי.
<שירלי אברמי: לכן, אחד הדברים שאפשר לעשות במניעה זה לנסות, לפחות, לאפשר להם עוד נקודות מבט על מנת שלא תהיה להם ההיצרות הזאת בתחושה של מספר הפתרונות שעומדים לרשותם, שאחד מהם הוא אובדנות.
<שירלי אברמי: לכן, ממש לא מדובר בבחירה וכן יש מה לעשות.
<שירלי אברמי: אני חושבת שבעיקר מה שצריך לעשות זה לדבר על זה, לדבר על התאבדות כפי שאמר חבר הכנסת מיכאלי בצדק ודיברנו על זה לאורך כל היום.
<שירלי אברמי: צריך לדבר על התאבדות באופן אחראי, צריך לדבר על התאבדות באופן שלא יגרום לאנשים אחרים להגיד כמו שאמרנו בדיון בוועדה לזכויות הילד, וואלה, איזה יופי, הוא התפרסם.
<שירלי אברמי: לא, זה לא צריך להיות ככה.
<שירלי אברמי: צריך להיות שהדיבור על התאבדות יהיה בד בבד עם הבנה שמדובר באדם שהיה במצוקה קשה מאד.
<שירלי אברמי: צריך לדבר בד בבד איפה אפשר להיעזר ואיך אפשר להיעזר.
<שירלי אברמי: אני כן חושבת שצריך לדבר על זה.
<שירלי אברמי: עוד דבר אחד שעבר פה במשך הדיונים היום זה בענין המדיה החברתית, שגם הזכירה קסה.
<שירלי אברמי: אני רוצה להגיד משפט אחרון: יש נטייה לפעמים להאשים את האינטרנט.
<שירלי אברמי: אני חושבת שהאינטרנט הוא לא האויב, האינטרנט הוא כלי.
<שירלי אברמי: אפשר להשתמש באינטרנט לטובה ואפשר להשתמש לרעה.
<שירלי אברמי: האינטרנט הוא כלי והשאלה איך משתמשים בו.
<שירלי אברמי: אני חושבת שהיתרון של האינטרנט בהקשר של האובדנות, כמובן שהוא גם יכול להזיק והוא יכול להיות מסוכן אבל היתרון של האינטרנט שהוא יתרון מובהק בהקשר של האובדנות שאין במקומות אחרים זה האפשרות להיעזר באופן אנונימי, שאנין במקומות אחרים וצריך לחשוב איך לעשות את זה, כי הרבה פעמים אנשים מתביישים להיעזר, מתביישים להסתייע והתאבדות, לצערנו, גם בשנת 2013 היא מביישת, היא סטיגמתית ולכן, אפשר להיעזר במדיה החברתית וצריך להשתמש במקומות שבהם שיש לה כוח.
<שירלי אברמי: עד כאן.
<שירלי אברמי: תודה.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לדוקטור שירלי אברמי.
יואל רזבוזוב: חברים, אני חושב שמיצינו כאן את הדיון.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהיה חשוב מאד שקיימנו את הדיון הזה, הצפנו את הנושא ושמנו אותו על סדר היום.
יואל רזבוזוב: אני מברך את שרת הבריאות שהיתה כאן עם התכנית הלאומית, אני חושב שזה חשוב ביותר.
יואל רזבוזוב: אני מקווה ששר האוצר יאיר לפיד יתקצב, כפי שנאמר.
יואל רזבוזוב: אני מברך את חבר הכנסת מיכאלי שממשיך את הנושא הזה ודוחף אותו בכל הכוח ובאמת, היום בכנסת קיימנו יום שלם של דיונים בנושא - -
אברהם מיכאלי: ובמליאה בערב.
יואל רזבוזוב: - - וגם במליאה בערב.
יואל רזבוזוב: אנחנו גם ראינו כאן, מעבר לזה שבאמת זה חיים של בני אדם, יש פה גם הרבה נתונים כלכליים ואני חושב שבאמת, כמדינה, תמיד מקרי האובדנות זה משהו שהוא בפינה.
יואל רזבוזוב: לא רוצים, מפחדים, לא אוהבים לדבר על זה כי זה לא נעים אבל אם אנחנו באמת יכולים למנוע ולעזור, אנחנו חייבים לקחת ולעשות זאת.
<קריאה: זה הרבה יותר לא נעים להיות אחר כך משפחה של מי שהתאבד.
יואל רזבוזוב: נכון מאד, מסכים.
יואל רזבוזוב: הסתיים הדיון.
יואל רזבוזוב: שלום לכל הנוכחים.
יואל רזבוזוב: אני פותח את הישיבה.
יואל רזבוזוב: הנושא היום הוא התגברות סממנים אנטישמיים חדשים ובראשם מועל יד הפוך, בהשתתפות יו"ר הכנסת יואל יולי אדלשטיין.
יואל רזבוזוב: בישיבה זו אבקש לשמוע את נציגי ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית, הפועלות למיגור התופעה.
יואל רזבוזוב: כמו כן, גם משרד החוץ וכך נציגי התאחדות הסטודנטים הפועלת במרץ מול מפיצי האנטישמיות ברשתות החברתיות באינטרנט.
יואל רזבוזוב: אכן חשוב למגר את תופעת ההצדעה במועל יד הפוך, ולפעול להפיכה לבלתי חוקית במדינות אירופה, בדיוק כמו הצדעה במועל יד.
יואל רזבוזוב: יש למצוא דרך לדכא אותה גם ברשת האינטרנט, בה היא תופסת מקום מרכזי.
יואל רזבוזוב: לאור התגברות האנטישמיות, אני מבקש מכל הגורמים הנמצאים כאן, לשלב ידיים, כדי לפעול לדיכויה בכל האמצעים העומדים לרשותם.
יואל רזבוזוב: אני קורא למדינות אירופה ולאיחוד האירופאי להגביר מודעות לאנטישמיות, ולנקוט בצעדים למיגורה, ולקידום הסבלנות.
יואל רזבוזוב: בכוונתי לפנות לקהילות היהודיות באירופה, כדי לסייע מול הממשלות שלהן, מול מיגור התופעה.
יואל רזבוזוב: עכשיו אני אתן את רשות הדיבור לאדוני יושב ראש הכנסת, בבקשה.
יולי יואל אדלשטיין: תודה אדוני יושב ראש הוועדה, חברי הכנסת וכל המכובדים, נציג שגרירות צרפת שנמצא איתנו.
יולי יואל אדלשטיין: תראו, אני חושב על התופעה שעליה דיברת, של מועל יד חדש הפוך וסיפור אנלקה, ופחות מעניין אותי כדורגלן זה או אחר.
יולי יואל אדלשטיין: למרות שוודאי שיש השפעה לכל הסלברטיז האלה בתחומים השונים, שלצערי לוקים בתופעת האנטישמיות, במחלת האנטישמיות.
יולי יואל אדלשטיין: הדימוי שמהדהד אצלי בראש, או המחשבה בכל התקופה, גם כשהייתי בקדנציה הקודמת שר לענייני תפוצות ומי שממונה על המאבק באנטישמיות, הדימוי אולי חיובי, רק שבנסיבות האלה הוא נוראי.
יולי יואל אדלשטיין: אני תמיד חושב על זרם מים שמנסים לחסום אותו, עם סכר, עם אבנים, עם משהו, והזרם תמיד פורץ ומוצא דרך חדשה.
יולי יואל אדלשטיין: והרי במדינות אירופה רבות, מועל יד נאצי זה דבר אסור, וכמו זרם מים מחפשים איזו שהיא צורה חדשה להביע את השנאה הקלוקלת.
יולי יואל אדלשטיין: ודרך אגב, זה לא רק בתנועות.
יולי יואל אדלשטיין: אין ספק, אני מניח, לאף בר דעת שחלק מההתבטאויות כלפי מדינת ישראל וציונות וישראלים, זה אותו דבר.
יולי יואל אדלשטיין: זה אותו זרם שאסור לומר שיהודים הם מלוכלכים, אז הישראלים הם מלוכלכים, זה כבר ביטוי פוליטי כמעט לגיטימי.
יולי יואל אדלשטיין: אסור לומר שיהודים שותים דם של תינוקות, אז ישראלים, חיילים ישראלים ודאי וודאי, זאת כבר ביקורת פוליטית לגיטימית.
יולי יואל אדלשטיין: זה כמו שבאמת איזה שהוא זרם מים שפורץ החוצה.
יולי יואל אדלשטיין: אבל אני חושב שבשונה מזרם מים, ואפילו זרמי מים האנושות כבר הצליחה לעצור איפה שצריך, אני חושב שכאן יש מה לעשות, וקודם כל להכיר בעובדות.
יולי יואל אדלשטיין: ומדובר במדינות דמוקרטיות, מדינות ידידותיות למדינת ישראל, ולכן זה קשה.
יולי יואל אדלשטיין: זה לא להילחם באיזה דיקטאטור, זה הכי קל.
יולי יואל אדלשטיין: כאן, במדינות האלה, יש סקרים ובסקרים האלה משתתפות לפעמים הממשלות והמשטרות, אבל הסקרים עדיין נוראיים והסקר האחרון שהיה, ויש אני מניח נתונים לא רק לי, ושהסוכנות של האיחוד האירופי לזכויות אדם עשתה אותו יחד עם גורמים נוספים.
יולי יואל אדלשטיין: אם אנחנו חושבים על הנתונים, ודרך אגב הנשאלים, פשוט לסבר את האוזן, אני בטוח שלרבים מן הנוכחים הנתונים האלה ידועים, אבל סקר, מה המדגם המייצג?
יולי יואל אדלשטיין: 500, 600 בדרך כלל אנחנו רגילים?
יולי יואל אדלשטיין: 1,000 במדינות גדולות?
יולי יואל אדלשטיין: כאן כ-6,000 נשאלים.
יולי יואל אדלשטיין: וכשכל חמישי אומר שהוא חווה אישית או היא חוותה אישית מתקפה אנטישמית, כש-66% מדברים על התגברות תופעת האנטישמיות, כשכשליש מתחילים לחשוב על להגר מן המדינה שלהם, אני חושב שהנתונים האלה צריכים להדאיג.
יולי יואל אדלשטיין: ולא רק את ממשלת ישראל, את כנסת ישראל או את הישראלים.
יולי יואל אדלשטיין: הם צריכים קודם כל להדאיג את הממשלות ואת הגופים, גופי אכיפת החוק במדינות האלה, מכיוון שאנחנו תמיד צריכים לזכור – זה מתחיל ביהודים, זה אף פעם לא נגמר ביהודים, והתופעות האלה, כדאי לשים להן קץ מיד.
יולי יואל אדלשטיין: עכשיו, אני דיברתי על אירופה, אנחנו יכולים לצערי גם לחצות את האוקיינוס ולדבר על ארצות הברית.
יולי יואל אדלשטיין: וכשבשיא הרצינות מדברים במדינה כמו ארצות הברית, שאולי עכשיו צפויות בעיות חדשות בעקבות מינוי נגידה יהודיה לבנק המרכזי בארצות הברית, אז זה כבר – אנה אנו באים?
יולי יואל אדלשטיין: במקום להתגאות בשיווין המלא, מודאגים מזה שעכשיו יהיו לזה השלכות אנטישמיות, בוודאי שיכולים גם ללכת לכיוון של ברית המועצות לשעבר, ומזרח אירופה, וגם שם נמצא את התופעות האלה.
יולי יואל אדלשטיין: אז אני חושב אדוני יושב הראש, אמרת שקשה ולא נעים כל פעם לקיים את הדיונים האלה, אבל חייבים לעשות אותם, ואני חושב שאנחנו כישראלים, אלף צריכים לזכור שיש לנו אחריות על מה שקורה בקהילות היהודיות ברחבי העולם, לא במקום הממשלות שלהם.
יולי יואל אדלשטיין: לא לשלוח כוחות אבטחה שלנו לקהילות היהודיות, זאת אחריות קודם כל של הממשלות והמדינות כמו שאמרתי בעולם הדמוקרטי.
יולי יואל אדלשטיין: ודבר שני, וזה אדוני יושב הראש מסר שהוא דווקא שייך לדעתי לוועדה הזאת.
יולי יואל אדלשטיין: כי לפעמים גם בארץ אנחנו שומעים את הקולות של אנשים, בעיני קצת חסרי הבנה, כדי לא לומר חסרי שכל, שמתחילים לשפשף את הידיים ולומר – יופי, יש שם אנטישמיות – עכשיו יבואו יותר עולים.
יולי יואל אדלשטיין: בואו נבנה על כך שהעולים יבואו כי אנחנו נהיה מדינה טובה, מדינה אטרקטיבית, ואנטישמיות, גם נודה בעובדות, לא תספק לנו עולים.
יולי יואל אדלשטיין: להגר היום בעולם אפשר בלי סוף ממדינה למדינה, ואני מכיר קהילות ואתם מכירים קהילות, שמשם 50% מן היהודים יצאו, ורק אחוזים בודדים הגיעו לישראל.
יולי יואל אדלשטיין: אז בואו לא נבנה אל אנטישמיים, לא נבנה על אנלקה, ולא נבנה על כל מיני חברים שלו.
יולי יואל אדלשטיין: את העלייה אנחנו נקבל רק אם נהיה מדינה טובה, מדינה אטרקטיבית.
יולי יואל אדלשטיין: באנטישמיות אנחנו נאבק, כי אנטישמיות, כמו כל צורה של גזענות, זו תופעה שאין לה מקום בעולם הזה.
יולי יואל אדלשטיין: אז יישר כוח על קיום הדיון, ואני רק מתנצל, עוד כמה דקות יש לי נשיאות, אז אני לא אשמע את הדוברים.
יולי יואל אדלשטיין: לוח הזמנים של הכנסת מוכר לכולנו.
יואל רזבוזוב: תודה רבה אדוני יושב הראש, ואני חושב שבאמת כולנו מסכימים שאנחנו היינו רוצים כאן עולים מסיבה אחרת ולא אנטישמיות.
יואל רזבוזוב: עכשיו ברשות