GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל רזבוזוב: המטרה של הוועדה הזאת היא שלא נמשיך לדבר מינואר, אלא כמו שאמרתי נלמד כל מילה בפרוטוקול ונשב עם האוצר, נשב עם הקרן לרווחה ונראה איך אנחנו פותרים את הבעיות.
יואל רזבוזוב: אני מאמין שאנשים לא יושבים, אלא עובדים ועושים חישובים ונותנים פתרונות, אבל אנחנו צריכים לראות איך מוציאים את זה לפועל.
יואל רזבוזוב: בבקשה, יפים קיפניס.
<יפים קיפניס: גברותיי ורבותיי, מר יושב-ראש הוועדה, אני יכול לתת לך מחמאה.
<יפים קיפניס: איזו מחמאה?
<יפים קיפניס: אתה תיקנת את הנואמים שהם למרבה הצער לא יודעים את הדברים שהם אמורים לדעת מתוקף תפקידים.
<יפים קיפניס: אמרת "ניצולי שואה", איפה "פליטי השואה"?
<יפים קיפניס: אני שמעתי שני נציגי משרדי ממשלה שטועים טעות כזאת.
<יפים קיפניס: אי אפשר לשנות את ההיסטוריה.
<יפים קיפניס: האנשים האלה נמלטו מהנאצים.
<יפים קיפניס: אם הם היו נשארים במקומם הם היו נרצחים או שהיו הופכים לניצולי שואה.
<יפים קיפניס: במשפחה שלי נהרגו 42 אנשים.
<יפים קיפניס: ביום אחד נהרגו תשעה אנשים מהמשפחה לפני שהם הספיקו לברוח.
<יפים קיפניס: אמא שלי הגיעה לקרובים שם המשפחה של אמא שלה שהציעו לה לברוח אבל היא התעקשה להישאר, חשבה שהגרמנים לא יגעו בה.
<יפים קיפניס: הגדול היה בן 12, הקטנה בת דודתי הייתה בת שנתיים וחצי.
<יפים קיפניס: כעבור יומיים ירו בהם וגם במנהל בית הספר.
<יפים קיפניס: מה כל זה אומר?
<יפים קיפניס: אנשים שעברו את השואה אלה בוודאי אסירים, ודאי שהם אסירים, אף אחד לא ממעיט בסבלם.
<יפים קיפניס: לא נמעיט בערכם, בוודאי שמגיע להם כל מה שהם מקבלים.
<יפים קיפניס: ב"משלוח" השני שעומד לצאת לדרך אחרי מר אהוד אולמרט המכובד שאני לא מכבד אותו כתבתי לעיתון "חדשות השבוע" שאני לא סומך על בתי המשפט, ואני לא מתבייש להגיד את זה בכנסת.
<יפים קיפניס: אני מתכוון לאולמרט.
<יפים קיפניס: אני נבוך שבקרב ישראלים צעירים – גם אלה שהגיעו מארצות ברית המועצות לשעבר – אמרו על הפליטים שהם לא ראו גרמנים פנים אל פנים.
<יפים קיפניס: אני הפשטתי גרמני, ואף לבשתי את הבגדים שלו.
<יפים קיפניס: אני נעלב שיורקים לי בפנים.
<יפים קיפניס: את המשפט הזה אמר שר התיירות לשעבר סטס מיסז'ניקוב.
<יפים קיפניס: הוא אמר את זה לא לי, אלא בשידור של "רדיו רקע" כאשר אלפי אנשים מקשיבים לשידור.
<יפים קיפניס: הוא זלזל בנו.
<יפים קיפניס: אנחנו עדיין לא נגענו בצד הכלכלי של היוזמה שאנחנו מציעים, אלא מדברים על העובדות.
<יפים קיפניס: למה המדינה היהודית היקרה שלנו שאנחנו מאוד אוהבים אותה – זאת המדינה האחרונה שהגעתי אליה, ואותה אני כבר לא אעזוב, אבל אני יכול לבקר אותה – מתביישת להכיר בפליטים?
<יפים קיפניס: האם זה לא נחשב לגאווה שהאנשים האלה נמלטו?
<יפים קיפניס: אחר כך הם נלחמו בחזית.
<יפים קיפניס: הם נלחמו בעודם ילדים צעירים, איבדו את הכול, איבדו את הבריאות, את הרכוש, אבל נשארו בחיים בשביל מדינת ישראל.
<יפים קיפניס: האם זאת לא גאווה להגיד להם: כל הכבוד לכם, יהודים, אתם הגאווה שלנו, אנחנו מכירים בכם, מכירים בסבל שלכם?
<יפים קיפניס: גברת טניה אמרה "ניצולי שואה" ו"פליטי שואה", האם זאת לא טעות?
<יפים קיפניס: למה אנחנו לא ניצולי שואה?
<יפים קיפניס: למה כל הופעה בתקשורת, כל יוזמה של המדינה שלנו שמשודרת באמצעי התקשורת גוררת שאלות?
<יפים קיפניס: יש כאן נציגים של 33 ערים ששייכות לארגון שלנו שאני עומד בראשו, ו-31,000 חברים.
<יפים קיפניס: אני אתן דוגמה אחת: נאמר כאן, 90 אלף פליטים – אני לא מאמין למספר הזה, זאת טעות.
<יפים קיפניס: לפי חישובי, יש היום לא יותר מ-50,000, אולי אני טועה, אבל אני לא יכול לטעות מאוד – אין 90,000 בכל מקרה.
<יפים קיפניס: באשקלון מתים 18 פליטים מדי חודש.
<יפים קיפניס: תחשבו על זה – פליטים מתקשרים אלי ואומרים.
<יפים קיפניס: כמה עוד אפשר לחכות?
<יפים קיפניס: כמו שלודה אמרה קודם האנשים האלה יהפכו בקרוב למיצג מוזיאוני, ורק אז אולי יעבירו חקיקה.
<יפים קיפניס: במה ישראל שונה מברית המועצות שבה עבדתי 45 שנה, ואפילו פנסיה לא קיבלתי?
<יפים קיפניס: איש צעיר נכבד טוען שמסיבות שונות מר שטייניץ מנע את הכסף לתרופות.
<יפים קיפניס: זה חטא גדול.
<יפים קיפניס: תזכרו את זה.
<יפים קיפניס: מי שיזם את המהלך הזה זה יהיה על מצפונו.
<יפים קיפניס: לקחת מאנשים כאלה – לא ייתכן דבר גרוע מזה.
<יפים קיפניס: אין להם אף זכות.
<יפים קיפניס: אנשים מבוגרים עם בעיות שיניים, פרקים, גב, רגליים, סובלים מפציעות, סובלים מהמון דברים.
<יפים קיפניס: אחד נוסע כל שנה לחודש-חודשיים לארה"ב ואחר לא יצא אף פעם אחת לחו"ל.
<יפים קיפניס: תבדקו במשרד הפנים.
<יפים קיפניס: ככה זה צריך להיות?
<יפים קיפניס: בברית המועצות המטופשת קיבלו תקנה בסוף ימיה שלפיה אנשים בגיל מבוגר דומים זה לזה, ולכן צריכים לקבל זכאות לתנאים סוציאליים שווים.
<יפים קיפניס: עשו אותם שווים.
<יפים קיפניס: הרי כולנו עם שיניים תותבות.
<יפים קיפניס: גברותיי ורבותיי, מי שהציג פה קודם, אני לא מכיר אותו, דיבר על כספי הפיצוי להשבת הרכוש של אנשים שנספו בשואה ושל ניצולי שואה.
<יפים קיפניס: אני לא אזכיר את מה שאיבדנו כי קשה מאוד להעריך את זה.
<יפים קיפניס: כל אחד סבל בדרכו שלו.
<יפים קיפניס: הייתה ועדה שהוקמה על-ידי הממשלה ובראשה עמד מנחם אריאב, שאתו שוחחתי רבות ולא הצלחתי להשיג שום דבר.
<יפים קיפניס: עכשיו אני פונה לוועדת העלייה שהיא התקווה שלנו והמגינה שלנו, ומכם אנחנו מצפים לעזרה ולתשובה לשאלה, מדוע.
<יפים קיפניס: יש לי מכתב שבו יושב-ראש הוועדה הזאת כותב – לא אגיד למי, אך לא לפליטים - שפעם ברבעון נהיה זכאים ל-1,500 שקל, ואין צורך להגיש שום בקשה לכך.
<יפים קיפניס: תאמרו לי, בבקשה, האמצעים שהתקבלו מהמקורות האלה, איך אפשר לחלק אותם בצורה כל-כך בלתי שוויונית?
<יפים קיפניס: כולנו איבדנו דברים, אנחנו איבדנו הכול.
<יפים קיפניס: אף אחד איתו שום דבר בדרך.
<יפים קיפניס: מדוע מתוך האמצעים האלה מישהו זכאי ל-6,000 שקל לשנה או לשנתיים ומישהו אחר לא מקבל שום דבר?
<יפים קיפניס: מהו הבסיס לכך?
<יפים קיפניס: יש לי הזכות לשאול שאלה זאת.
<יפים קיפניס: אני שאלתי את השאלה הזאת את נציגי הוועדה הזאת, והם התחמקו באלגנטיות מהתשובה.
<יפים קיפניס: הם פשוט לא יכלו לענות לי שום דבר.
<יפים קיפניס: מדוע יש כזה חוסר צדק?
<יפים קיפניס: מהו היסוד לחוסר הצדק הזה?
<יפים קיפניס: ראש הוועדה הנכבד, אנחנו מבקשים מכם דבר ראשון שייאמר שיחוקק חוק.
<יפים קיפניס: איזה סוג חוק?
<יפים קיפניס: מה הוא יקיף?
<יפים קיפניס: בואו ניפגש כולנו, נדבר בעברית.
<יפים קיפניס: תסלחו לי שאני מדבר רוסית, אבל לא הייתי יכול להתבטא טוב יותר בעברית.
<יפים קיפניס: אנחנו חייבים חוק או תיקון לחוק משנת 67' שיכלול גם אותנו.
<יפים קיפניס: שנית, להחזיר לנו את הזכאות לסיוע ברכישת תרופות.
<יפים קיפניס: שלישית, כיצד ייתכן שקרן הידידות נותנת תמיכה כספית בעיר שבה אני גר, אבל לא לאדם שנזקק לו?
<יפים קיפניס: למה נותנים לאנשים עזרה ללא הכוונה שלנו, וכך בעצם נותנים למישהו שלא נזקק לכך?
<יפים קיפניס: אנשים מקבלים תלושים הם גם לא פליטים.
<יפים קיפניס: אני מתכוון לתלושי מזון.
<יפים קיפניס: למה נוצרים נותנים לנו תלושים ולא המדינה שלנו?
<יפים קיפניס: השאלה הרביעית – אני מבקש מיושב-ראש הוועדה הממשלתית לחלוקת נכסי ניצולי השואה שיוכנס תיקון.
יואל רזבוזוב: תודה רבה, יפים.
<אלכסנדר ברמן: אני מבקש מכל חברי הכנסת להביע את עמדתם באשר לכך שפליטים שחיים בדירה שכורה משלמים את שכר הדירה באמצעות כל הקצבאות שלהם.
יואל רזבוזוב: אלכסנדר, זאת בעיה שציינתי בהתחלה.
יואל רזבוזוב: רוב הכסף שאותם פליטי השואה מקבלים הולך לשכירות שברובם גרים בה, ואין להם כסף לקיום.
יואל רזבוזוב: מכאן התחלנו את הבעיה.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרנו יש פה עבודה שלמה לעשות – לבדוק מי מקבל את קצבת הזקנה, מי יש לו השלמת הכנסה, מי גר בשכירות.
יואל רזבוזוב: יש שם לא מעט קריטריונים.
יואל רזבוזוב: המטרה היא שלאותם אנשים יהיה הכסף להתקיים בכבוד, אנחנו לא מבקשים פריבילגיות.
יואל רזבוזוב: לשם הולכת הוועדה הזאת.
יואל רזבוזוב: חברים, אני אתן כאן רשות דיבור לאנשים שביקשו, אבל ממש בקצרה כי העלינו את כל הסוגיות הבעייתיות.
יואל רזבוזוב: לחזור על הדברים אין צורך כי הבנו, אנחנו יודעים שיש בעיה.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, ואני שוב חוזר, אנחנו נלמד כל מילה בפרוטוקול, ואנחנו באמת רוצים לצאת מכאן עם תוצאות.
יואל רזבוזוב: לאחר הוועדה נשב גם עם נציגי האוצר, גם עם הקרן לרווחה.
יואל רזבוזוב: יש עוד אנשים שביקשו לדבר.
יואל רזבוזוב: סוניה ברולה, נציגת הנצורים בזמן המלחמה, בבקשה.
<סוניה ברולה: אני אתחיל מהשאלה האחרונה שהוצגה פה לגבי המגורים.
<סוניה ברולה: כעת יש כוונה להעלות את קצבת דמי השכירות.
<סוניה ברולה: הבעיה היא שבעלי הדירות הבינו את זה, והם העלו את דמי השכירות.
<סוניה ברולה: צריך לקבוע תקרה לדמי השכירות משום שבעלי הדירות מכריחים אותנו לחתום על חוזים בצורה כזאת.
<סוניה ברולה: לגבי הפליטים, אני לא נציגת הפליטים, אלא ארגון נשים ששרדו בלנינגרד תחת מצור.
<סוניה ברולה: אנחנו היינו תחת ירי, תחת הפגזות, אנחנו רעבנו ללחם.
<סוניה ברולה: אנשים היו צריכים לזחול כדי לאסוף פתיתי לחם.
<סוניה ברולה: הקבוצה הזאת לא נחשבת ניצולי שואה.
<סוניה ברולה: אתם יודעים שבלנינגרד ניספו 3,600 יהודים.
<סוניה ברולה: גם בפאתי לנינגרד – כמעט הגיעו לתוך העיר.
<סוניה ברולה: אני כבר דיברתי אתך על כך ואני מבקשת שוב שגם אנשים אלה יוכרו כניצולי שואה באופן מלא.
<סוניה ברולה: אני עובדת על הסוגיה, והם צריכים לדבר על כך בוועדת התביעות.
<סוניה ברולה: אני סורבתי בוועדת התביעות.
<סוניה ברולה: יש לנו סוגיה חשובה – רבים מאתנו אנשים כמעט בני 80.
<סוניה ברולה: הם לא מקבלים השלמת הכנסה ואינם זכאים לשום הטבה.
<סוניה ברולה: אנא, טפל בסוגיה הזאת.
<סוניה ברולה: יש לי עוד הרבה דברים שהייתי רוצה להגיד.
<סוניה ברולה: אני העברתי את כל המסמכים לרינה וביקשתי ממנה להראות למר לפיד.
<סוניה ברולה: אנא עקוב.
יואל רזבוזוב: תודה, סוניה.
יואל רזבוזוב: ויקטור רוזנזאפט, בבקשה.
<ביקטור רוזנזאפט: אנחנו מעוניינים שהכנסת תקבע מעמד לארגון שלנו, ויהיו זכויות מתאימות לארגון.
<ביקטור רוזנזאפט: אנחנו מעוניינים שגם משרד הפנים ומשרד השיכון יעסוק בעניין הזה כדי לפתור את שאלת המגורים.
<ביקטור רוזנזאפט: אני רוצה להעלות סוגיה נוספת – שמעתי כאן שמדברים על מצב בריאותנו.
<ביקטור רוזנזאפט: הבריאות שלנו תלויה לא רק בתרופות שאנחנו מקבלים, אלא גם מתנאי המגורים שלנו.
<ביקטור רוזנזאפט: בהיותנו ילדים חווינו הרבה מחלות, ולכן הייתי רוצה שאנשים שסובלים ממחלות כרוניות יקבלו הנחות על חשבון חשמל ומים.
<ביקטור רוזנזאפט: רבים מאתנו סובלים מפגיעה בחילופי החומרים, סובלים ממחלות כליות ומערכת השתן.
<ביקטור רוזנזאפט: סוגיה נוספת – יש לי הצעה בנוסף לכל הדברים שנאמרו כאן:
<ביקטור רוזנזאפט: חשוב שגם הנציגים שלנו ישתתפו בהכנת המסמכים.
<ביקטור רוזנזאפט: אנשים רבים העוסקים בתפקידים רשמיים בישראל לא מבינים מי אנחנו ומה אנחנו.
יואל רזבוזוב: תודה, ויקטור.
יואל רזבוזוב: אלה מנדלוביץ' מחולון, בבקשה.
<אלה מנדלביץ: יש לי רק תוספת אחת: כל הדוברים דיברו על בעיות.
<אלה מנדלביץ: כל זה ידוע ומובן.
<אלה מנדלביץ: אמרו נכון ודיברו על כך שזאת קטגוריה של אנשים שהממשלה לא מתייחסת אליהם.
<אלה מנדלביץ: מדובר על מגורים ותרופות וכל זה נכון, אבל מה עם אנשים שחיים בתוך הדירות שלהם ולקחו משכנתא, והם זכאים לביטוח לאומי?
<אלה מנדלביץ: אין שום סיוע לזה.
<אלה מנדלביץ: הם צריכים לשלם ולשלם.
<אלה מנדלביץ: המשכנתא היא ל-28 שנה.
<אלה מנדלביץ: מתוך קצבה של 2,700 שקלים אנחנו עוד צריכים לשלם משכנתא.
<אלה מנדלביץ: צריך לשים לב גם לכך.
<אלה מנדלביץ: איך אפשר לחיות ככה?
יואל רזבוזוב: תודה, אלה.
יואל רזבוזוב: יעקב ברודסקי, בבקשה.
<יעקב ברודסקי: אני מהמבוגרים יותר, אני בן 85.
<יעקב ברודסקי: אני יליד שנת 1929.
<יעקב ברודסקי: עליתי בשנת 97'.
<יעקב ברודסקי: אנחנו חברים בארגון ותיקי המלחמה, אבל לא חושבים עלינו מי-יודע-מה.
<יעקב ברודסקי: אני חושב שאני הנציג היחיד מהצפון, ואצלי יש יותר מ-900 אנשים רשומים.
<יעקב ברודסקי: אני רוצה לדבר על מחלקת הרווחה.
<יעקב ברודסקי: לשכת הרווחה אמרו שהם מודעים לתנאי החיים שלנו.
<יעקב ברודסקי: אני מקבל 4,200 שקלים לזוג.
<יעקב ברודסקי: אני שוכר דירה ומשלם עליה 230 שקלים בחודש.
<יעקב ברודסקי: אשתי נכה בכיסא גלגלים, ויש לה שני מטפלים, וגם אני לא בריא מאוד.
<יעקב ברודסקי: לשכת הרווחה לא מעניקה מספיק תשומת לב להוסטלים, ולדיור מוגן.
<יעקב ברודסקי: בהתחלה הייתה יוזמה יפה, אבל למעשה משלמים המון כסף.
<יעקב ברודסקי: לצערי, משרד הקליטה העביר את כל התפקידים שלו לחברת עמידר, ועדיין לא הייתה בשלוש השנים האחרונות ישיבה עלינו.
<יעקב ברודסקי: רק מגיעים, שואלים אם הכול בסדר וזהו, בזה מסתיים.
<יעקב ברודסקי: לדעתי, מי שמתגורר בסוג כזה של דיור מחלקת הרווחה צריכה להשקיע בהם עניין רב יותר ולהתעניין בהם.
<יעקב ברודסקי: גם העירייה צריכה לשאת בזה וגם משרד הקליטה ומחלקת הרווחה.
<יעקב ברודסקי: זה חשוב מאוד.
<יעקב ברודסקי: אני חושב שכל הדרישות שהמנהיגות שלנו הציגה אלה דרישות לגיטימיות, וצריך לשמוע אותן.
יואל רזבוזוב: תודה, יעקב.
יואל רזבוזוב: פירה פלדמן, בבקשה.
<פירה פלדמן: גם אני עובדת בארגון ניצולי השואה.
<פירה פלדמן: אני מנהלת, ואני מתחברת לכל מה שאמרו כולם.
<פירה פלדמן: אבל כשאני עבדתי באוניברסיטה מתמטיקה והסתברות אינטגרלית למדתי מהניסיון שלי מה זה בסיס של חיים ושל יחסים.
<פירה פלדמן: אני כתבתי שאני מרשה לילדים לשמור רק חוק אחד בחיים: תהיה ישר בכל הדברים וישמור עליך אלוהים.
<פירה פלדמן: עשרת הדברות אומרות רק חוק אחד: תהיה ישר בכל הדברים, וישמור עליך אלוהים.
<פירה פלדמן: אתם צריכים לעבוד ביושר.
יואל רזבוזוב: ולדימיר ליסטנגרטן, בבקשה.
<ולדימיר ליסטנגרטן: אנחנו נפגשנו ביולי, אני יושב-ראש העמותה "ילדי השואה" באשדוד.
<ולדימיר ליסטנגרטן: סביב השולחן הזה אני יושב בפעם הרביעית; נפגשתי עם שלושה יושבי ראש קודמים, החל מנודלמן, שם-טוב ודני דנון.
<ולדימיר ליסטנגרטן: כל השלושה האלה הבטיחו לנו הבטחות.
<ולדימיר ליסטנגרטן: מכל העניין הזה אני מבין שעדיין לא מכירים בנו כניצולי שואה.
<ולדימיר ליסטנגרטן: שניים מהמבטיחים הפכו לסגני שר.
<ולדימיר ליסטנגרטן: הדבר היחיד שהבנתי מכל זה שכל חברי הכנסת לא באמת מבינים מה זה פליטי שואה, ואחר כך הם גם לא מכירים בנו ואומרים, מי אלה בכלל הפליטים?
<ולדימיר ליסטנגרטן: אנחנו מקבלים סיוע וכאן לא מקבלים אותנו, לא מכירים בנו.
<ולדימיר ליסטנגרטן: במדינות אירופה וברוסיה יודעים מי אנחנו ומכירים בנו, ומעניקים לנו זכויות.
<ולדימיר ליסטנגרטן: אבל פה לא.
<ולדימיר ליסטנגרטן: יואל, אתה ספורטאי ידוע, ואתה יכול להשיג דברים.
<ולדימיר ליסטנגרטן: יורי שטרן ז"ל רצה לפתור קודם את עניין אסירי הגטו ואחר כך לטפל בנו.
<ולדימיר ליסטנגרטן: לצערנו, זה לא יצא לפועל.
<ולדימיר ליסטנגרטן: אני סומך עליך, אדוני היושב-ראש.
יואל רזבוזוב: חברים, אנחנו צריכים לסיים כי אנחנו במגבלה של זמן.
יואל רזבוזוב: דובר אחרון, בבקשה.
יואל רזבוזוב: אלכסנדר בלשין מכרמיאל, בבקשה.
<אלכסנדר בלשין: אני מאחל לכולכם לחיות עד 120.
<אלכסנדר בלשין: העניין הוא שנוכחותו כאן של משרד האוצר הניעה אותי לדבר כאן.
<אלכסנדר בלשין: לא ברור לי מדוע קבעו תעריפי קבורה שונים בישראל.
<אלכסנדר בלשין: אנחנו מדברים כאן על החיים, אבל יש לנו גם עניין הנצח.
<אלכסנדר בלשין: לא מספיק שהמוות הוא עניין עצוב המשפחה גם צריכה להתמודד עם תשלום הקבורה היקר.
<אלכסנדר בלשין: אני לא מבין כיצד זה יכול להיות שבכל עיר יש מחיר אחר לקבורה?
יואל רזבוזוב: אני עובד על נושא הקבורה, הגשתי הצעת חוק בעניין קבורה אזרחית.
יואל רזבוזוב: אני צריך פרטים על מקרה ספציפי, ואז אני אוכל לטפל בזה.
יואל רזבוזוב: מילה אחרונה אני נותן לגרגורי פגיס, ואנחנו מסכמים.
<גרגורי פגיס: אני מוכן לעמוד כאן.
<גרגורי פגיס: אני מרכין את ראשי על כך שאתם ממשיכים לעסוק בנושא הזה שעסקתי בו לפני כן.
<גרגורי פגיס: תודה לורה, לסשה, לקיפניס ולכל יתר האנשים שהתאספו כאן.
<גרגורי פגיס: אפשר לדבר רבות, אבל ביקשו ממני לקצר כדי לפתור את הבעיה שעומדת לפתחנו היום.
<גרגורי פגיס: ברור שאף אחד פה היום – ונמצא פה נציג משרד האוצר – לא יוציא את הארנק שלו ויציע לנו כסף עבור התרופות.
<גרגורי פגיס: היום ניתן לפתור רק בצורה הזאת: הכסף ישנו וקיים.
<גרגורי פגיס: צריך לקחת 4,000 שקל האלה כדי שאף אחד מניצולי השואה - -
יואל רזבוזוב: אנחנו יודעים, אנחנו מבינים את הבעיה.
יואל רזבוזוב: אנחנו נפתור את הבעיה הזאת.
יואל רזבוזוב: זה לא פשוט.
<גרגורי פגיס: זה כן פשוט.
<גרגורי פגיס: אפשר לכלול את התרופות ב-4,000 שקלים האלה.
<גרגורי פגיס: לא צריך כסף נוסף.
<גרגורי פגיס: התקציב הזה איננו מנוצל.
יואל רזבוזוב: אני מבקש מחבר הכנסת מוטי יוגב להגיד כמה מילים.
<גרגורי פגיס: אתה הבנת מה שביקשתי?
מרדכי יוגב: אני מחזק אתכם במאבק.
מרדכי יוגב: זאת חובה של המדינה.
מרדכי יוגב: אנחנו, ברוך השם, מדינה שהתקבצו בה הגלויות, אבל גם הנושא של "והדרת פני זקן" זה אצלנו בגדר מצווה.
מרדכי יוגב: אני לא נמצא בתוך הנושא הזה - -
<קריאה: סליחה, זאת לא מצווה, זה בעשרת הדיברות.
מרדכי יוגב: אני אומר יישר כוח ליושב-ראש הוועדה שמציף את הנושאים הללו שלא כולנו חשופים תמיד אליהם.
מרדכי יוגב: אני חושב שכל המשרדים עושים.
מרדכי יוגב: נדמה לי שהמפתח הוא מיפוי.
מרדכי יוגב: כי אם אומרים 190 אז באמת פתאום הבעיה הופכת לדבר שאי אפשר לטפל בו, 190,000.
מרדכי יוגב: צריך להתמקד באלה שבאמת זקוקים.
מרדכי יוגב: מי יכול למקד?
מרדכי יוגב: את זה אני שואל כי יכול להיות שעושים את זה הרבה- -
יואל רזבוזוב: חברים, בואו ניתן לחבר הכנסת לדבר, בבקשה.
מרדכי יוגב: המיקוד גם של משרד הרווחה ואולי גם של המשרד לאזרחים ותיקים של אותם אלה שבאמת זקוקים, המעגל הראשון, הוא שיאפשר בנושא של מחסור שדיבר עליו משרד האוצר - -
<דנה גורדון שושני: המעגל השני שלא מקבל.
מרדכי יוגב: המעגל השני במידה שצריך.
מרדכי יוגב: המיקוד הוא המפתח הראשון לכך שניתן יהיה לסמן את 70,000 הנצרכים.
מרדכי יוגב: הדבר השני שהעליתי פה הוא איך באים אל אלה באופן יזום.
מרדכי יוגב: אותם 4,000 שקל באים אל אלה כהמחאה ישירות לחשבון.
מרדכי יוגב: אני הייתי עושה את זה 2,000 לשנה ולא 4,000 לשנתיים כי הכסף צריך להיות זמין יותר.
מרדכי יוגב: נגיד, 500 לחצי שנה.
מרדכי יוגב: המערכת הזאת מסוגלת להזרים כל דבר שיחליטו.
מרדכי יוגב: אם זה 4,000 לשנה, אז 500 שקל כל חצי שנה – 500 בערב פסח ו-500 בערב ראש השנה.
מרדכי יוגב: הבן אדם צריך משקפיים, משקפיים; צריך שיניים – שיניים; צריך מכשיר אוזניים – אוזניים; צריך אוכל – אוכל.
מרדכי יוגב: את זה לראות כתוספת ולא טופסולוגיה מיותרת.
מרדכי יוגב: אני שואל ולא מכיר האם נבחנה גם האפשרות שבתי האבות בישראל יקלטו אוכלוסייה כזאת על-ידי אותה קצבה פלוס תוספת של המדינה ושל הקרנות השונות?
מרדכי יוגב: לאפשר את האפשרות הזאת או להציף אותה כאפשרות קבילה לאוכלוסייה.
מרדכי יוגב: בשורה התחתונה זאת החובה שלנו במדינה.
מרדכי יוגב: הדבר היחיד שאני עוד מציע ליושב-ראש זה שנקבע גם ישיבת סטטוס עוד במושב הזה בעוד שלושה חודשים, ונראה האם חל שינוי כלשהו, והאם יש פתרונות טובים יותר לכך שניתן יהיה להביא את הצרכים הבסיסיים ולאפשר לאנשים הללו שעשו גם הרבה בחייהם לחיות בכבוד בשנות השיבה.
יואל רזבוזוב: בבקשה, חבר הכנסת נסים זאב.
נסים זאב: אני אגיד רק מילות סיכום.
נסים זאב: יש פה אנשים מכובדים – כל אחד עם ההיסטוריה שלו – ואני מבין את התחושה הקשה שאדם צריך להיאבק על הזכויות שלו שמגיעות לו על-פי דין.
נסים זאב: כספים שממשלת ישראל גבתה מכל מיני מקומות ומדינות בשביל אותם אנשים, וכל אחד צריך לעמוד פה כעני בפתח – זה פשוט חלק מהתחושה הקשה של כל אחד מהאנשים שיושבים פה סביב השולחן.
נסים זאב: לכן קודם כול אנחנו צריכים לתת תחושה שלא אנחנו נותנים – הממשלה לא נותנת, הממשלה מקבלת; יש לה הזכות לתת לאנשים כמוכם את מה שמגיע להם.
נסים זאב: חשוב מאוד שמי שמקבל גם מקבל את זה בכבוד ולא מתוך מאבק כל כך קשה וארוך כדי להגיע סוף-סוף לזכויות שמגיעות לו.
נסים זאב: אני מאמין שנמצא את הדרך.
נסים זאב: אני מודה ליושב-ראש הנכבד על הדיון הזה שהוא באמת ממצה, ואנחנו נוכל בהמשך גם לעקוב אחר היישום של התכנית.
יואל רזבוזוב: חברים, אני מסכם.
יואל רזבוזוב: קודם כול אני מבקש מהמשרדים: האוצר, הרווחה, אזרחים ותיקים, קליטת עלייה, השיכון ומשרד הבריאות – שמענו שיש כל מיני הטבות לפליטי השואה, ואני רוצה להבין בעצמי מה ההטבות, לקבל את זה כדי ללמוד.
יואל רזבוזוב: אני גם רוצה שכשיש הטבות כאלה לשלוח בדואר או להודיע לאותם אנשים מה ההטבות, מה מגיע להם, מה הזכויות.
יואל רזבוזוב: אם כבר יש זכויות חשוב שיידעו כי אני לא בטוח שכולם יודעים.
יואל רזבוזוב: ואני מבקש שזה יהיה גם בעברית וגם ברוסית.
יואל רזבוזוב: שנית, כמו שאמרתי הדיון הזה היה לשמוע ולהציף.
יואל רזבוזוב: חלק מהבעיות אני מכיר, ואני כבר פועל מול משרד האוצר כבר לא רק בישיבה אחת.
יואל רזבוזוב: יש כאן אין-ספור בעיות.
יואל רזבוזוב: אתם גם מצפים ממני ומכירים אותי מחיי כספורטאי, ואתם מצפים ממני שאני אגיע לתוצאות; בשביל להגיע לתוצאות אני יכול להגיד שהיו הרבה ועדות והרבה דיבורים.
יואל רזבוזוב: אני פחות איש של דיבורים, אני יותר איש של מעשים.
יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים פה על סכומים מאוד גבוהים.
יואל רזבוזוב: אנחנו צריכים למקד את הבעיות, למקד את האוכלוסייה הזאת שהיא הכי נצרכת.
יואל רזבוזוב: אני לא אתן לאף אחד לחטט בפח זבל, זה לא מקובל במדינה שלנו.
יואל רזבוזוב: אנחנו לא מדברים על חבר'ה צעירים יותר, ובמיוחד אנחנו מדברים על פליטי השואה.
יואל רזבוזוב: אנחנו נצטרך לשבת ולמקד את הבעיות האלה.
יואל רזבוזוב: אחרי מיקוד הבעיות והגדרה של האוכלוסייה הנזקקת, לפי קריטריונים שייקבעו, אנחנו נצטרך להוציא את הכסף הזה ממשרדים שונים, וכמובן ממשרד האוצר.
יואל רזבוזוב: שר האוצר ביקש ממני להתייחס לכל הנתונים ולשבת אתו על הנתונים האלה.
יואל רזבוזוב: מבחינת הזמן – אפשר להיות פופוליסט ולהגיד, מחר, מחרתיים, בעוד שנה.
יואל רזבוזוב: אני לא רוצה להיות כזה.
יואל רזבוזוב: אני באמת רוצה לעזור.
יואל רזבוזוב: הכוונה היא לשנות משהו.
יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד שבטוח שלא נפתור את כל הבעיות שהוצפו.
יואל רזבוזוב: אי אפשר לפתור הכול, אבל בואו נתחיל לראות דברים באופן ממוקד, איך אנחנו יכולים לעזור.
יואל רזבוזוב: לכן גם קשה לי – אני כמעט שנה חבר כנסת, ואני יודע מה זה להתנהל מול משרדים ממשלתיים.
יואל רזבוזוב: להגיד שעכשיו תוך שבוע-שבועיים-חודש יהיו לי תשובות זה קשה.
יואל רזבוזוב: אבל בהחלט אני מתכוון – וכמו שחברי חבר הכנסת מוטי יוגב אמר, אנחנו נקיים עוד ישיבה.
יואל רזבוזוב: בין הישיבות נעשה את כל הפגישות.
יואל רזבוזוב: יש לי גם לשבת מול משרד האוצר, גם מול הקרן לרווחה.
יואל רזבוזוב: אני בטוח שנעשית עבודה.
יואל רזבוזוב: כמובן, אנחנו באים תמיד עם הרבה טענות, אבל יש גם אנשים טובים שעובדים ומנסים לעזור, אבל לא הכול כמו שאנחנו רוצים.
יואל רזבוזוב: לסיכום, הצלחנו להעלות את הבעיה.
יואל רזבוזוב: אני בטוח שיש הרבה חברי כנסת שלא יודעים את ההבדל בין ניצולי שואה לבין פליטי שואה.
יואל רזבוזוב: יש כאן הגדרה של פליטי שואה שגם הם סבלו.
יואל רזבוזוב: יש בכלל מושג של "נפגעי השואה", זה המושג הכללי.
יואל רזבוזוב: האנשים האלה מאוד סבלו.
יואל רזבוזוב: סבתא שלי היא לא ניצולת שואה, אבל היא נפגעת שואה – ואולי גם בקטגוריה של פליטת השואה – ואני שמעתי את הסיפורים שלה כשהייתי ילד קטן.
יואל רזבוזוב: היא אמרה לי, אוי ואבוי שלא תדע מה זה להיות רעב.
יואל רזבוזוב: אני באמת לא רוצה לשמוע שאנשים אומרים שאין להם כסף לתרופות, ואין להם כסף לאוכל.
יואל רזבוזוב: בשביל להיות פרקטי אנחנו נצטרך לעבוד.
יואל רזבוזוב: יש פה חברי כנסת, חברי ועדה, שמוכנים להצטרף לתהליך העבודה.
יואל רזבוזוב: בזה אנחנו מסיימים את הדיון.
יואל רזבוזוב: חברים, שלום רב לכל המשתתפים, אלה שהספיקו להגיע.
יואל רזבוזוב: הבנתי שהיה פקק בכניסה לכנסת.
יואל רזבוזוב: יש לנו איחור של כ-50 דקות, נעשה את הישיבה הזאת קצת יותר קצרה ועניינית.
יואל רזבוזוב: אנחנו דנים היום בחיילים בודדים ובוחנים את הסיוע הניתן להם.
יואל רזבוזוב: בשנת 2012 שרתו בצה"ל 5,741 חיילים בודדים.
יואל רזבוזוב: חשוב לקחת בחשבון שרובם הם עולים חדשים או תושבים חוזרים, שבחרו לעלות לבד ולשרת בצה"ל ללא משפחה תומכת.
יואל רזבוזוב: מהנתונים שיש לי כאן, חייל בודד מקבל מצה"ל 825 שקלים בחודש כדמי קיום לחייל שאינו קרבי, ולקרבי 1,609 שקלים.
יואל רזבוזוב: משרד הקליטה מוסיף עוד 352 שקלים לחייל בודד ולעולה מאתיופיה 525 ₪.
יואל רזבוזוב: חלק מהחיילים הבודדים מתגוררים בבית החייל או בדירות האגודה למען החייל.
יואל רזבוזוב: כנראה יש גם כאלה ששוכרים דירה בשוק החופשי, כמו שאמרנו.
יואל רזבוזוב: אלה שנמצאים בשוק החופשי, אנחנו כבר מבינים מהסכומים האלה, לפחות אנחנו חיים במדינה הזאת, שהסיוע אינו מספיק.
יואל רזבוזוב: הסיוע בשכר דירה הניתן על ידי צה"ל עומד על 1,046 שקלים.
יואל רזבוזוב: משרד השיכון מוסיף עוד 402 שקלים.
יואל רזבוזוב: כידוע לכל, כ-1,500 שקלים אינם מספיקים להשכרת דירה בשוק החופשי.
יואל רזבוזוב: אני באמת רוצה לשאול, אנחנו נשאל פה הרבה שאלות, אבל למה הסכום הזה לא מתעדכן.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהסיוע בשכר דירה ודמי קיום אינם מאפשרים לחיילים בודדים לחיות ברמה הולמת, לנוכח עליית מחירי הדיור והמזון.
יואל רזבוזוב: בהזדמנות זאת אני גם רוצה לברך את כל הארגונים והעמותות המטפלים בחיילים בודדים, וקורא למשרד הביטחון ולכל המשרדים העוסקים בנושא, להירתם להעלאת הסיוע לחיילים בודדים.
יואל רזבוזוב: קודם כל מבחינת עמותות, אנחנו כבר ניהלנו פה ישיבה או שתיים בנושא הזה.
יואל רזבוזוב: לי אישית יצא לעבוד קצת מול עמותה בשם – אח גדול ואני חושב שהם עושים פעילות מדהימה, ואני בטוח שיש עוד עמותות שעושות את הפעילות הזאת.
יואל רזבוזוב: מהנתונים שאני רואה מבחינת הכספים, על פי מדינת ישראל, זה לא מספיק.
יואל רזבוזוב: זה לא מספיק לקיום ואיך אנחנו מצפים שחייל יסתדר אם ההורים שלו מחו"ל לא שולחים לו כסף?
יואל רזבוזוב: איך הוא יסתדר פה, אני לא יודע.
יואל רזבוזוב: אתמול מישהו שלח לי לקראת הדיון, כששמענו שאני מנהל את הדיון הזה, איזה שהוא פרסום בפייסבוק.
יואל רזבוזוב: אני לא יודע עד כמה זה נכון או לא נכון, מישהו כתב על חייל בודד שהוא עזר לו.
יואל רזבוזוב: קבוצה של חיילים בודדים שמתגוררים באיזו דירה ובאמת נמצאים במצב קשה, ובגלל אני גם לא אומר את השם ולא נכנס לרזולוציה.
יואל רזבוזוב: זה לא סיפור ראשון שאני שומע, ואני חושב שאנחנו כמדינה לא יכולים להרשות לעצמנו דבר כזה, שחייל בצבא המדינה, במיוחד כשהוא חייל בודד והגיע מרצונו והגיע ללא משפחה.
יואל רזבוזוב: צריך שיהיו לו את כל התנאים הסבירים לקיום.
יואל רזבוזוב: ואני הייתי מבקש אפילו קצת יותר מסביר.
יואל רזבוזוב: למה לא?
יואל רזבוזוב: בן אדם הגיע, חייל או חיילת שהגיעו לכאן ורוצים לתרום לטובת המדינה, וגם הרצון שלנו הוא שבסוף הם יישארו כאן, ציונות, ואם הם חיים פה בתנאים לא טובים והרושם שנוצר להם מהמדינה הוא לא טוב, אני חושב שזה נוגד את כל החלומות של כולנו.
יואל רזבוזוב: אני חושב שכולנו מבינים שזה נושא חשוב.
יואל רזבוזוב: השאלה מה נעשה בפועל.
יואל רזבוזוב: בעיה שנתקלתי עם החיילים הבודדים שמתחתנים אחת עם השנייה וכאן לוקחים להם את הזכאות, ואז נוצרת בעיה שברגע שאין להם זכאות והם לא מקבלים את הפריבילגיות שיש לחיילים הבודדים, למה הם צריכים לקבל את העונש?
יואל רזבוזוב: כמה זוגות כאלה כבר יש לנו?
יואל רזבוזוב: כמה כסף זה עולה למדינה?
יואל רזבוזוב: אנחנו מכירים את התקציב של משרד הביטחון.
יואל רזבוזוב: אני חושב שאנחנו מדברים פה על סכומים, אפילו לא נעים להגיד, סכומים מצחיקים, ואני חושב שהמטרה שלנו כאן, אחרי הדיון, אחרי שנשמע את הכל, לצאת כאן עם המלצות ומסקנות ולשנות את זה.
יואל רזבוזוב: לא בהרבה דיבורים.
יואל רזבוזוב: הוועדה הזאת תהיה פרקטית.
יואל רזבוזוב: אנחנו רוצים תוצאות ואנחנו נעקוב שיהיה תוצאות.
יואל רזבוזוב: לפני שאני נותן כאן לאיתי פידלמן ממרכז המחקר והמידע של הכנסת להציג את עיקרי המסמך, חבר הכנסת חסון, האם אתה רוצה להתייחס עכשיו או אחרי?
ישראל חסון: אחרי.
יואל רזבוזוב: אז אנחנו ניתן לאיתי את רשות הדיבור, בבקשה, איתי, בוא תציג לנו.
<איתי פידלמן: כאמור שמי איתי פידלמן ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.
<איתי פידלמן: אנחנו התבקשנו על ידי יושב ראש הוועדה לבדוק את סוגית הסיוע לחיילים בודדים.