GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל רזבוזוב: חשוב מאד שקיימנו את הישיבה הזו, חברי כנסת שהיו כאן ראו את זה, יושב ראש הכנסת, השר – כולם ראו את התוצאות וההישגים של החברה' האלה.
יואל רזבוזוב: המשפט הזה שרפאל אוזן אמר, שאם הוא ימכור את החברה שלו – התמלוגים שהמדינה תקבל יוכלו לכסות את נעל"ה לעוד 50 שנה.
יואל רזבוזוב: את הנתונים האלה גם שר האוצר יאהב, הוא אוהב שבאים אליו עם נתונים.
יואל רזבוזוב: אז אני אבוא אליו עם נתונים.
יואל רזבוזוב: יש פה בקשה לעשות תמונה קבוצתית של בוגרי נעל"ה.
יואל רזבוזוב: חברים, תודה רבה, הישיבה הסתיימה.
יואל רזבוזוב: צהרים טובים לכולם.
יואל רזבוזוב: התכנסנו כאן היום לדון בהתגברות ההתבוללות בארצות הברית.
יואל רזבוזוב: כוועדה שאחראית בנוסף על התפוצות, אני חושב שהנתון הזה מדאיג.
יואל רזבוזוב: המחקר של "פיו" מצביע על 58% מיהודי ארצות הברית שהתחתנו בנישואי תערובת ועל התרחקות יהודים אמריקאים צעירים מן הדת היהודית.
יואל רזבוזוב: זה באמת נתון לא מחמיא במיוחד, למרות כל העבודה שאנחנו מנסים לעשות כאן, ראיתי פה כמעט כל זוג שישי מתחתן בנישואי תערובת.
יואל רזבוזוב: אנחנו כמדינה צריכים להבין קודם כל – ואני אמרתי את זה במיוחד אחרי הנסיעה לארצות הברית, תמיד אמרתי את זה, בשבילי מושג תפוצות היה מושג תפוצות, לא הבנתי מה המשמעות, אחרי שראיתי והבנתי עד כמה נושא התפוצות חשוב לנו אז אמרתי שצריך לעשות כאן משהו.
יואל רזבוזוב: הבעיה שאנחנו מדברים ואנחנו כביכול מנסים לעשות מה שעושים ויש הרבה משרדים שאחראיים על זה ועדיין לא קורה כלום.
יואל רזבוזוב: היום אפילו היתה לנו ישיבה של פרויקט "חפציבה", חינוך יהודי בברית המועצות, עשינו ישיבה ודיברנו, הפניתי מכתבים וכו', ועדיין, היה אצלי משה מיכלס, שום דבר לא מתקדם.
יואל רזבוזוב: ראיתי איך הפרויקט הזה עובד, ראיתי את בתי הספר היהודיים שם וראיתי עד כמה חשוב שהם יהיו ושום דבר לא קרה.
יואל רזבוזוב: אותו דבר אנחנו רואים עכשיו בנושא ההתבוללות.
יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים, מצד אחד אנחנו אומרים: זה חשוב לנו, מצד שני אנחנו לא עושים כלום, או שאין גוף אחראי.
יואל רזבוזוב: אני כבר התחלתי לאבד את עצמי, אנחנו, חברי כנסת החדשים, התחלנו לאבד את עצמנו.
יואל רזבוזוב: אז הנה, יש לנו כאן את מנכ"ל משרד התפוצות, אז באמת שיהיה גוף אחראי, אם זה משרד התפוצות – כי את העניין של "חפציבה" משליכים על משרד החינוך, אומרים: זה חינוך, חינוך יהודי, אבל שר החינוך אמור להתעסק בחינוך בארץ.
יואל רזבוזוב: כל מה שקשור לנושא התפוצות, אני חושב שאם קיים משרד כזה, משרד שאחראי על תפוצות, הוא צריך גם לדעת לגייס משאבים לזה, גם ממשרדים אחרים, ושכל הנושא הזה יעבור דרכו.
יואל רזבוזוב: אני באמת חושב שבכמה חודשים הלכנו כאן לאיבוד.
יואל רזבוזוב: אנחנו רואים לא מעט בעיות, גם תקציביות, גם פרויקטים שלא מיושמים, ופשוט איבדנו את הצפון.
יואל רזבוזוב: אנחנו נשמע כאן בהמשך את הגופים, את חברי הכנסת וגם את מנכ"ל משרד התפוצות, מה לכל אחד יש להגיד בנושא.
יואל רזבוזוב: אני לא רוצה שזה יהיה עוד פעם דיון – אין לנו עכשיו יותר מדי מה לעשות, אנחנו עוסקים בנושא התבוללות עכשיו בוועדה הזאת אבל אנחנו צריכים לצאת עם איזשהם כלים בשביל לעצור את התופעה ובשביל באמת להשריש את החינוך היהודי בחו"ל כי זה חשוב.
יואל רזבוזוב: עוד פעם, צריך להגיד האם התפוצות חשוב לנו או לא.
יואל רזבוזוב: אני חושב שחשוב.
יואל רזבוזוב: אני חושב שגם המסר הזה צריך לעבור לשאר חברי הכנסת ובעזרת עמיתי חברי הכנסת צריך להעביר את הנתון הזה ואת המשל הזה כי אנחנו מאוד תלויים בתפוצות היום.
יואל רזבוזוב: אולי זה לא מה שהיינו רוצים אבל אנחנו תלויים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שלקיום המדינה יש הרבה השלכה בנושא התפוצות.
יואל רזבוזוב: אם לא נחזק ולא יהיה לנו לובי בחו"ל זה באמת עניין של הישרדות, ואני רואה את זה בהרבה מקרים.
יואל רזבוזוב: אז אם זה חשוב צריך לעשות משהו עם זה.
יואל רזבוזוב: מה אנחנו עושים?
יואל רזבוזוב: צריך לבחור משרד אחד שיהיה אחראי על זה, ואם אין לכם מספיק משאבים אז צריך לגייס פה, אתם צריכים לעשות את העבודה הפוליטית, אבל צריכה להיות כתובת אחת, שאנחנו לא כל הזמן נעשה דיונים וכל פעם יזרקו: משרד החוץ, משרד ראש הממשלה, משרד התפוצות.
יואל רזבוזוב: כל אחד זורק את האחריות: בזה אני פחות מתעסק, בזה אני יותר מתעסק.
יואל רזבוזוב: להבין שהתחום הזה הוא חשוב ביותר ולפעול.
יואל רזבוזוב: עכשיו הייתי רוצה לתת את רשות הדיבור לחברי הכנסת.
יואל רזבוזוב: בבקשה, חבר הכנסת דב ליפמן.
דב ליפמן: אני חייב להגיד כיהודי שעלה לפני 9 שנים מצפון אמריקה, זו לא הפתעה בכלל, מה שאני ראיתי, זה לא שחשבתי אחרת ועכשיו העולם הפוך.
דב ליפמן: זה מה שאני הבנתי ומה שאני חוויתי גם במשפחתי.
דב ליפמן: אנחנו רואים מה שקורה, כל דור הולך יותר ויותר רחוק מהיהדות.
דב ליפמן: לדעתי כשאנחנו מדברים על פתרון – והייתי בחוץ-לארץ לפני שבועיים ודיברו אתי: אנחנו חייבים לשנות את זה, לשנות את זה – כל הסיפור זה חינוך.
דב ליפמן: חינוך, חינוך, חינוך.
דב ליפמן: אני הלכתי 12 שנה לבית ספר יהודי ואין לי ספק שכמעט 100% מהחברים שלי שם עדיין נשארים באיזה מצב של קשר עם היהדות, זה משריש את היהדות בזהותם.
דב ליפמן: זה לא עניין של מדינת ישראל לגבי זה, זה עניין של השקעה בתוך הקהילות היהודיות שם, הם צריכים להשקיע יותר בחינוך.
דב ליפמן: אבל אני כאן רוצה להגיד, ויכול להיות שזה לא יהיה פופולרי פה בפורום, אבל ישבתי עם צעירים חילונים מצפון אמריקה לפני חודש ומשהו ושאלתי אותם למה הם עלו ארצה, והם אמרו לי פה אחד: כי אנחנו רוצים נכדים יהודיים.
דב ליפמן: הם אמרו שאם הם שם זה לא בטוח, או יותר בטוח שזה לא יקרה, ופה זה יקרה.
דב ליפמן: אז אני חושב שכאשר אנחנו חושבים על הבעיה באופן כללי כן חייבים לחשוב להשקיע יותר, לשכנע יותר עולים במיוחד צעירים.
דב ליפמן: זה חשוב מאוד שכאשר אנחנו מדברים על כל הנושא זה יהיה חלק ממנו.
דב ליפמן: חוץ מזה רק דבר אחד לסיום, אני חושב, מנכ"ל משרד התפוצות פה, כן צריכים לעשות שולחן עגול, אני אשמח להצטרף, אסטרטגיה בדיוק מה אנחנו כממשלת ישראל, כנסת ישראל, מדינת ישראל, איך אנחנו רואים את החלק שלנו בתפוצות, איפה כן להשקיע, איפה לא להשקיע אבל משהו.
דב ליפמן: לא שכל אחד עושה את שלו אלא משהו שהוא קו אחד ישיר שכולנו מסכימים: הנה, הנה מה שאנחנו נעשה עבור יהדות התפוצות.
דב ליפמן: אני חושב שאם אנחנו נעשה את זה אז אנחנו מגיבים באיזה אופן לדוח.
יואל רזבוזוב: אני מסכים אתו שצריכים איזשהו שולחן עגול, איך שלא תקראו לזה, ועדה, ישיבה, צריכה להיות מדיניות.
יואל רזבוזוב: תהיה מדיניות ואז אנחנו כחברי כנסת נוכל לעזור אולי גם בגיוס משאבים.
יואל רזבוזוב: אם קיים משרד התפוצות – הרי בשביל מה הוא קיים?
יואל רזבוזוב: בשביל לטפל בתפוצות.
יואל רזבוזוב: מפעם לפעם אנחנו שומעים שישנה בעיה בתפוצות וזה לא, כמו שעמיתי אמר, משהו חדש לנו, אנחנו לא מופתעים עכשיו שישנה בעיה, אז צריך לטפל בזה אם זה חשוב לנו, וקבענו שזה חשוב לפחות פה, אנחנו צריכים להעביר את זה למקומות אחרים.
יואל רזבוזוב: אז לעשות שולחן עגול, להביא את הגופים, יש לך את הסוכנות, יש את "נפש בנפש", יש לך הרבה גופים שמתעסקים בזה, הגופים הלא-ממשלתיים, יש גם את הגופים הממשלתיים, ולקבוע מדיניות.
יואל רזבוזוב: בלי מדיניות שום דבר לא ישתנה.
יואל רזבוזוב: את זה אני גם אמרתי בהרבה תחומים.
יואל רזבוזוב: היה לנו כאן גם דיון בנושא ההסברה בתפוצות, גם שם יש בעיה, דיברנו ואמרנו שנרכז את זה, דב התחיל לעבוד על זה.
יואל רזבוזוב: אותו דבר דיברתי בנושא הספורט, שקרוב ללבי, ברגע שלא תהיה מדיניות לא יקרה שום דבר.
יואל רזבוזוב: אותו דבר בנושא התפוצות, צריכה להיות מדיניות, אסטרטגיה, וללכת עם זה, בשביל זה המשרד הזה קיים.
יואל רזבוזוב: בבקשה, חבר הכנסת חיליק בר.
יחיאל חיליק בר: אדוני היושב-ראש, תודה רבה.
יחיאל חיליק בר: אני גם, כמו חברי דב ליפמן, יגיד דברים שהם לאו דווקא פופולריים.
יחיאל חיליק בר: תראה, הנתונים האלה הם מדאיגים מאוד.
יחיאל חיליק בר: אנחנו רואים היעדר תחושת שייכות של יהודים בחו"ל, חלקם אגב יהודים שנולדו בחו"ל, חלקם יורדים מהארץ.
יחיאל חיליק בר: יש שתי דרכים עיקריות לטפל בזה: אחת היא באמת באמצעים של חינוך ותקציבים, יושב פה מנכ"ל המשרד, לנסות לעשות תוכניות, היינו עדים לזה בארצות הברית, לחנך אותם, את מי שנמצא שם.
יחיאל חיליק בר: את מי נצליח, את מי לא נצליח, בסדר, לא את כולם נצליח לחנך ולייהד ולגרום לתחושת שייכות, לא כולם יוכלו לבוא לפרויקט "תגלית" ולא כולם ימצאו כלה או בעל יהודי.
יחיאל חיליק בר: אבל הדבר השני שאנחנו צריכים להתייחס אליו זה היחס וההתייחסות של מדינת ישראל לאנשים האלה.
יחיאל חיליק בר: אני חושב שאנחנו צריכים לדבר על דיל חדש בינינו לבין יהודי התפוצות, ואתה ראית את המצוקה שהם נמצאים בה.
יחיאל חיליק בר: סלחו לי, כראש הממשלה מגיע לפריז ואומר לכולם: תעלו ארצה, זה המקום ליהודים, פה אין לכם מה לעשות, או כשיו"ר המפלגה שלך, נכבדי, שר האוצר, נוזף ומגדיר את כל מי שמחליט חלילה לגור במקום אחר – שאני מוקיע את התופעה הזו והיא לא נעימה לי – אבל עדיין להגדיר אותם כאיזה בוגדים, זה לא עוזר לנו.
יואל רזבוזוב: הוא לא אמר שהם בוגדים, הוא אמר שזה נגד החלום הציוני.
יחיאל חיליק בר: זה היה מאוד קרוב לזה.
יחיאל חיליק בר: קודם כל, תשמע, הדיל הזה שהיה בינינו לבין היהדות בתפוצות, כאילו כולם חייבים לעלות כדי לחזק את המדינה אחרי שנוסדה, זה היה.
יחיאל חיליק בר: כבר נוסדנו.
יחיאל חיליק בר: אנחנו מדינה חזקה, אנחנו מדינה בטוחה, יציבה, כלכלית, ביטחונית וכו', ויש לפחות יהודים כמו בישראל גם בתפוצות.
יחיאל חיליק בר: עכשיו צריך לשנות את הדיל הזה.
יחיאל חיליק בר: לדבר על עמיות, על עמיות יהודית חדשה.
יחיאל חיליק בר: חלקם נמצאים בארץ וטוב שכך, יהודים גיבורים, ציוניים, שעושים מלאכתם פה בארץ, וחלקם עושים, אמרת, לובי, פעילות לא פחות חשובה.
יחיאל חיליק בר: וגם אם פחות חשובה, לא הרבה פחות חשובה למעננו בחוץ.
יחיאל חיליק בר: צריך לחבק אותם, צריך לחבק את היהודים שנמצאים באטלנטה ובניו-ג'רזי ולא לתת להם תחושה שהם לא חלק מהעם הזה אם הם לא חלילה עולים או מחתנים את הילד שלהם.
יחיאל חיליק בר: אם מישהו אס-או-אס יהודי אז הוא לא שייך לעם הזה?
יחיאל חיליק בר: צריך לראות גם איך מטפלים בישראלים שיורדים, איך מחבקים אותם ואומרים להם: אוקיי, ירדתם, בחרתם מטעמים כלכליים, מטעמים שמפחיד לכם פה, אתם חלק מהעם הזה, תראו איך אתם שייכים אליו, איך אתם תורמים לו.
יחיאל חיליק בר: גם כשאתם שם אנחנו לא מנותקים מכם, אנחנו לא כועסים עליכם יותר מדי, אנחנו כועסים קצת אבל לא יותר מדי, אנחנו לא רואים בכם בוגדים באומה.
יחיאל חיליק בר: ואני אומר לך שבישראל של המילניום השלישי צריך להבין שלא כל היהודים חייבים להיות פה, שאולי, כמו שאמרת אדוני היושב-ראש, טוב שיש יהודים חזקים באירופה, בארצות הברית, שמסייעים לישראל גם לוביסטית, גם כלכלית וכו', לתת להם תחושת שייכות.
יחיאל חיליק בר: אני חושב שאם ישראל תגדיר דיל חדש בינינו וביניהם אותם צעירים לא ירגישו שהם מתביישים שהם שייכים לאיזו מדינה יהודית בניו-ג'רזי כי חלילה ההורים שלהם בחרו לא לעלות, אלא הם חלק מעם שחלקו בישראל וחלקו בחוץ ואנחנו אוהבים אותם ומרגישים שהם שייכים אלינו בדיוק כמו מי שגר בדימונה ובתל אביב.
יחיאל חיליק בר: אולי אם נתחיל לחשוב ככה חלק מהבעיה הזו.
יחיאל חיליק בר: גם הבעיה של גאוות יחידה שהיום אין לאנשים בחו"ל תיפתר.
יחיאל חיליק בר: אני יודע שזה קשה, אני יודע שזה לא פופולרי, אנחנו חייבים להפסיק להתחיל לחשוב גלותית.
יחיאל חיליק בר: הקמנו מדינה, המפעל הציוני הוא חזק ומשגשג, טוב שיש לנו שותפים בחו"ל, צריך לראות איך מחבקים אותם ויוצרים את העמיות היהודית החדשה הזאת בארץ ובחו"ל.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, הדיון הזה הוא מאוד חשוב למרות שלצערנו אנחנו לא מופתעים שהנתונים הם כאלה בנוגע ליהדות ארצות הברית, אבל זה עדיין לא נותן לנו את הזכות להתעלם ולהשאיר את זה כאילו שזו מכה שלא נוכל להתמודד מולה.
אברהם מיכאלי: לדעתי הדיונים האלה צריכים להיות אפילו הרבה יותר דחופים במובן של הכנסת, ומה שהצעת לגבי שולחן עגול כזה או אחר, אנחנו בשמחה רבה נשתף פעולה בזה.
אברהם מיכאלי: אנחנו בשנים האחרונות ראינו כבר שהסוכנות היהודית אפילו שינתה גישה בנושא של העלייה והם הגדירו כמטרה החשובה של הסוכנות היהודית את הזהות היהודית ולא את העלייה.
אברהם מיכאלי: אני חושב שפה עדיין ניתן לשלב דבר בדבר אבל אין כל ספק שאם אין זהות יהודית אין את מי לעלות כבר לארץ, כי לצערנו אם הצעירים כבר לא מרגישים קשר ליהדות ולא מרגישים קשר למדינת ישראל אין להם שום סיבה לעלות הנה כי התנאים נוחים יותר.
אברהם מיכאלי: חיים טובים יותר יש להם בחוץ לארץ, גם בארצות הברית וגם במדינות אחרות, אם זה במערב ואם זה אפילו במדינות ברית המועצות לשעבר.
אברהם מיכאלי: אנחנו כבר יודעים את התופעה הזאת של אנשים שפעם חשבו שקשה להם שם כלכלית, היום יותר טוב להם כלכלית, לכן מעדיפים לחזור אפילו לברית המועצות לשעבר.
אברהם מיכאלי: לכן חייבים ללמוד ולנתח את הנתונים פה ואני לא חושב שהיום, אם אנחנו נתחיל פה לחטט מי אשם בזה, למה הגענו לזה, למה זה הגיע למצב הזה – זה לא משהו שהתחיל היום ואתמול, זה כבר עשרות שנים לצערנו שהתופעה הזאת מתמשכת.
אברהם מיכאלי: אבל אם אנחנו לא נרגיש שאנחנו, עם ישראל, היהודים, ערבים זה לזה ולא נרגיש את המחויבות הזאת – אתה אמרת את זה בהתחלה: צריך להיות אכפת לנו מהתפוצות ולא רק לדבר במילים אלא לעשות את זה במעשים.
אברהם מיכאלי: יהודים בחוץ לארץ, אם זה בארצות הברית, אם זה באירופה ואם זה אפילו במדינות ברית המועצות לשעבר, ירגישו שלנו, כיהודים במדינת ישראל, אכפת לנו מהם בכל דרך, בכל גישה, בכל ביקור.
אברהם מיכאלי: אנחנו, חברי הכנסת, מבקרים הרי במדינות השונות ואם אנחנו לא נהפוך את הקשר הזה של הביקורים כמשהו מקשר ביניהם, לא משהו פורמלי לבוא ולעשות "וי" לפגוש את הקהילה היהודית, אלא לבוא ולשדר להם שאנחנו רוצים אותם בכל דרך.
אברהם מיכאלי: אם הם יישארו שם – עדיף לנו אולי שיגיעו לארץ אבל לא כולם מגיעים לארץ – אנחנו צריכים לתת להם את התחושה שאכפת לנו מהם והקשר הזה צריך להימשך גם ביומיום ולא בדיונים פורמליים כאלה או אחרים.
אברהם מיכאלי: ולכן, על הדרכים המעשיות, כל אחד יכול להציע הצעה שהוא רואה לנכון להציע אבל אם לא ניתן לזה גם כלים ביצועיים בסוף זה יישאר בגדר הצעה ואנחנו לא נתקדם עם זה.
אברהם מיכאלי: לכן אני כן רואה חשיבות שהמשרד עדיין קיים ולא ביטלו אותו לגמרי, המשרד לענייני תפוצות.
אברהם מיכאלי: קדנציה קודמת זה היה בראשותו של יושב-ראש הכנסת ואנחנו הקדשנו לזה פה הרבה דיונים בתחום הזה.
אברהם מיכאלי: כרגע אנחנו כן צריכים לקרוא לשר, המנכ"ל נמצא פה, שהדבר הזה יהיה פה על סדר-היום.
אברהם מיכאלי: עם כל הכבוד לנושאים החשובים האחרים שיש לנו בכנסת זה נושא במעלה ראשונה לדעתי.
יואל רזבוזוב: מסכים אתך.
יואל רזבוזוב: אז קודם כל, אנחנו בשולחן הזה, כולנו מבינים עד כמה נושא התפוצות חשוב, אבל אני חושב שבציבור הרחב אנשים לא מבינים.
יואל רזבוזוב: צריך גם לעשות כאן הסברה, בתוך המדינה שלנו, כי אני, לפני שהייתי חבר כנסת, שמעתי "תפוצות", לא ייחסתי לזה שום חשיבות.
יואל רזבוזוב: אז צריך גם להסביר את זה כי באמת דעת הקהל היא נורא חשובה.
יואל רזבוזוב: לפני שבוע היה לנו כאן פרלמנט רומני והם באו ללמוד מאתנו איך אנחנו עושים את הדבר הזה בנושא התפוצות, איך אנחנו משמרים את הזהות.
יואל רזבוזוב: הם נורא התלהבו שיש לנו משרד לעניינים האלה.
יואל רזבוזוב: אז באמת כמו שאמרנו, אם זה במשרד הזה אז צריך שהמשרד הזה ייקח על עצמו את כל האחריות, ואני לא סתם חוזר על זה, ולא יתנערו מזה.
יואל רזבוזוב: אני לא אומר שאתם מתנערים אבל יש גופים שכל אחד מושך את השמיכה לכיוון שלו ובסופו של דבר האחריות היא לא עליו.
אברהם מיכאלי: שבוע שעבר היה לנו הרי דיון מיוחד פה על נעל"ה, דיברנו שם דברים יפים לכבוד "נעל"ה.
אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים לראות כל ילד וכל ילדה שמביאים אותם לארץ, לא רק שמצילים את הילד מהתבוללות אלא גורמים גם להורים שלו אחר כך להגיע לארץ.
אברהם מיכאלי: לכן צריכים לחשוב על דברים ביצועיים.
יואל רזבוזוב: בסדר, כמו שאמרת, אבל יש את הנושא של העלייה שהוא נושא החלום הציוני והוא חשוב, ויש את הנושא של התפוצות, וכאן אנחנו צריכים באמת להסביר גם בתוך הכנסת וגם מחוץ לכנסת עד כמה שזה חשוב לפני שאנחנו באים לשם ובאמת מראים להם את האהבה שלנו.
נסים זאב: אני, האמת, חשבתי שלדיון הזה יצטרף אבו מאזן כדי שנשכנע אותו איזו מדינה יהודית ודמוקרטית אנחנו רוצים.
נסים זאב: אנחנו לא עושים שום דבר למען היהדות, אנחנו רק מפטפטים מה חשוב שיקראו לנו בכותרת או בחוקה, זה הכי חשוב, "מדינה יהודית ודמוקרטית", והוויכוח אם דמוקרטית לפני יהודית או יהודית לפני דמוקרטית, או צריכים אולי לשנות בכלל את השם.
נסים זאב: אני אומר לכם רק שתי מעשיות קצרות.
נסים זאב: כשאני הייתי בארצות הברית רב קהילה ב-79' – אני אומר לכם סיפור שהיה אתי, הייתי רב קהילה, הייתי קורא בתורה – עלה יהודי תימני לתורה ואני עשיתי לו "מי שברך" ובסיום "מי שברך" אני אומר לו לחיי בניו.
נסים זאב: אתם יודעים איך הברכות הולכות, עושים "מי שברך", בסוף אומרים: הוא מנדב סכום מסוים וזה לחיי בניו ולחיי בנותיו.
נסים זאב: אז אני אומר לו: לחיי בניו, הוא אומר לי: יימח שמם.
נסים זאב: אני אומר: לחיי בנותיו – הוא אומר לי: יימח שמם וזכרם.
נסים זאב: חשבתי שאני לא שומע נכון, חשבתי אולי הוא מברך אותם, אולי אני השתגעתי, לא הבנתי, לא שמעתי.
נסים זאב: התימני הזה הוא יהודי שהיה מתפלל כל יום, יודע תנ"ך, יודע משניות, יודע תלמוד, גאון.
נסים זאב: יצאתי אתו אחרי התפילה ואני שואל אתו: תגיד לי: כשאני אמרתי לחיי בניך אתה קיללת אותם?
נסים זאב: הוא אמר: כן.
נסים זאב: ולחיי בנותיך?
נסים זאב: אמרתי לו: למה קיללת אותם?
נסים זאב: אז הוא ענה לי: יש לי 7 ילדים, האחרונה שבהם זו בתי, התחתנה שבוע שעבר עם גוי, לא נשאר לי זכר מהיהדות שלי.
נסים זאב: שאלתי אותו שאלה שניה, אמרתי לו: תגיד לי, לפני כמה שנים הגרת לארצות הברית?
נסים זאב: אמר לי: 40 שנה.
נסים זאב: שאלתי: איפה הילדים שלך למדו?
נסים זאב: הוא ענה: בבית ספר של גויים.
נסים זאב: שאלתי אותו: למה בית ספר של גויים?
נסים זאב: הוא אמר לי: זה עלה כסף.
נסים זאב: אמרתי לו: תגיד לי, עם כל בתי החרושת שלך וכל העושר שלך, לא חשבת שאולי כדאי לתת חלק, המעט מן המעט, כדי להכניס את הילדים שלך לבתי ספר יהודיים?
נסים זאב: הוא אמר: לא חשבתי שזה כך יהיה.
נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, אחת הבעיות המרכזיות בארצות הברית, ואני מכיר את זה מקרוב, אני קשור לקהילות וזה לא סוד, היא שבתי הספר היהודיים עולים הון תועפות.
נסים זאב: ישנם בתי ספר, המינימום שבמינימום, פר ילד זה 12,000 דולר, זאת אומרת 1,000 דולר לחודש, וזה מגיע עד 24,000 דולרים.
יואל רזבוזוב: במקרה הטוב, אני לא שמעתי על מקרים כאלה.
<קריאה: אתה לא מעודכן.
נסים זאב: אני רוצה לומר לכם, אולי חושבים שכל מי שגר באמריקה יש לו את היכולות לשלם את ה-tuition, זה נקרא, שכר הלימוד עבור הילדים.
נסים זאב: מה קורה כשלאדם יש 5-6 ילדים, ואני מכיר משפחות מקרוב, הוא אומר לי: אם אני אעבוד, אני ואשתי, כל השנה, אני לא יכול לשלם את שכר הלימוד שלי.
נסים זאב: רבותי, זו קטסטרופה.
נסים זאב: אני שאלתי כמה חברי קונגרס גם כן ונשיאי קהילות מדוע לא עושים לפחות כמו שיש בארץ, אצלנו לפחות באו ואמרו: אנחנו רוצים לחייב את החרדים בליבה, "ליבא בעי", צריכים את הלב, אבל שם יש ליבה ולא רק בלב, גם המוח, גם השכל, הכול לומדים פלוס יהדות.
נסים זאב: זאת אומרת, הישיבה שם זו לא הישיבה במונח שלנו שאולי לא לומדים אנגלית וחשבון, שם כולם לומדים אנגלית, מתמטיקה, הכול, ושם המדינה לא משתתפת.
נסים זאב: הבעיה המרכזית – כדי לשמור על הילדים שיישארו יהודים צריך בית ספר יהודי, נקודה.
נסים זאב: אני אומר לכם, רבותי, אם אנחנו רוצים לעשות באמת ולתת תשובה ומענה ליהודי ארצות הברית קודם אנחנו כל צריכים לקיים פה דיון בכנסת וראש הממשלה חייב להתערב.
נסים זאב: לא יכול להיות שבתי הספר היהודיים, שזה מתבקש להיות ייחודי, לא תומכים בהם ב-tuition וכל אב צריך לשאת בעצמו את הנטל.
נסים זאב: ולכן, אני מודיע שלמעלה מ-50%-60% נאלצים לשלוח לבתי ספר של גוים נגד רצונם, נגד מצפונם, והתוצאה בסופו של דבר, כמו אותו התימני, בגלל שהוא שלח את הילדים לבית ספר של גויים, אמר: אני לא יכולתי להתמודד כשהגעתי מהארץ עם העניין הזה.
נסים זאב: סיפור שני.
נסים זאב: אני הייתי גם בווירג'יניה, באתי להיות גם שם רב קהילה אז ראיתי את שליחי הסוכנות, הם מלמדים שם עברית.
נסים זאב: ורבותי, מה מלמדים?
נסים זאב: ."I eat pig" ,"I eat pig"שאלתי אותו: למה אתה לא אומר במקום "אני אוכל חזיר" - "אסור לי לאכול חזיר"?
נסים זאב: אתה בא ממדינת ישראל כדי ללמד פה בעברית?
נסים זאב: "אני אוכל חזיר", במו אוזני שמעתי.
נסים זאב: אז אני רוצה לומר לכם: טול קורה מבין עיניך.
נסים זאב: אם זה האנשים שלנו וזה הסוכנים שלנו זו הסוכנות היהודית בשם העם היהודי, מה אני יכול לבקש מאחרים?
יואל רזבוזוב: אני דווקא ראיתי שליחי סוכנות, חבר'ה מדהימים, חבר'ה צעירים שבאים להעביר את הזהות שלנו.
נסים זאב: כל זה הולך להשתנות או שזה ישתנה.
יואל רזבוזוב: אני לא חושב שצריך לכלול את כולם כאן.
נסים זאב: לא מכליל אף אחד, אסור לי לדבר עובדות?
נסים זאב: אתה מאמין לי על העובדות?
יואל רזבוזוב: עובדה קיצונית אחת.
יואל רזבוזוב: אני ראיתי חבר'ה שליחים באמת מדהימים.
<יוגב קרסיינטי: אנחנו מוחים בשם הסוכנות.
נסים זאב: אתה יכול למחות וגם אני מוחה יחד אתך אבל כל דבר שהוא שלילי נהפוך אותו לחיובי.
נסים זאב: הייתי בפריז לא מזמן ואני אומר לכם עוד דרך - - -
יואל רזבוזוב: זה הסיפור השלישי.
נסים זאב: עוד דרך כאשר אנחנו מדברים על איך אנחנו הולכים לשנות ורוצים לשנות.
נסים זאב: אני אתן לך דוגמה של הרב סבג, שרק שבוע שעבר היה פה בקהילה, יש לו קהילה גדולה וכל עבודתו, מרכז עבודתו, הוא למנוע התבוללות.
נסים זאב: איך הוא עושה את זה?
נסים זאב: הוא מביא צעירים בליל שבת, בנים ובנות ביחד, אנחנו לא אומרים לו: אסור.
נסים זאב: הוא חרדי אבל הוא מביא בנים ובנות וכולם עושים סעודת שבת ביחד ושרים ביחד שירי שבת.
נסים זאב: הוא עושה עבודת קודש אבל הוא אומר לי: אני לא יכול לשאת את זה בעצמי.
נסים זאב: הוא אומר לי: אם היה לי אפילו שותף, אם המדינה היתה משתתפת – ואגב, יש תקציבים כאלה אבל הוא אומר:
נסים זאב: אני אף פעם לא ראיתי אותם, אף פעם לא ראיתי.
נסים זאב: שותפות של מדינת ישראל יכולה לחבק אותנו ביחד.
נסים זאב: אני לא אומר שהמדינה תיקח את זה על עצמה אבל שיתנו את זה עבור פרויקטים כדי למנוע התבוללות, ואני אומר לכם, ניתן לעשות זאת.
יואל רזבוזוב: הנתונים שהצגת, בתי הספר, אנחנו נחשפנו לזה, נורא יקרים, ובאמת הנתונים שאמרת משקפים את המציאות.
יואל רזבוזוב: בגלל זה באמת אלה שלא לומדים בבתי הספר היהודיים, הסיכוי שלהם להתבוללות הרבה יותר גבוה.
יואל רזבוזוב: אבל אנחנו גם כמדינה – אני רואה 1.3 מיליון ילדים גדלים אז אנחנו כמדינה לא יכולים לממן את כולם.
יואל רזבוזוב: מה שכן אמרתי, יש פרויקטים ייחודיים, בנושא של פרויקטים השרשת הזהות היהודית אנחנו חייבים לעשות.
יואל רזבוזוב: כמדינה להשתתף בכל הלימודים של היהודים בכל התפוצות?
יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים לא רק על ארצות הברית, יש לנו גם את ברית המועצות לשעבר, מדינות דרום אמריקה, אירופה, זה לא פשוט.
יואל רזבוזוב: חבר הכנסת אוחיון, בבקשה.
שמעון אוחיון: תודה רבה.
שמעון אוחיון: קודם כל, אני מודה על הדיון הזה, הוא באמת דיון חיוני וחשוב, למרות שאני חושב שבסופו של דבר, אם אנחנו צופים לקראת משהו רציני, דו השיח הזה צריך להתקיים מול הפדרציות היהודיות בארצות הברית והארגונים היהודיים בארצות הברית האמונים לקיים יחד אתנו איזשהו דו שיח מעמיק איך מתמודדים עם סוגית ההתבוללות.
שמעון אוחיון: זה דבר ראשון.
שמעון אוחיון: זה נושא כאוב שהולך ומחמיר במשך הזמן ויהדות ארצות הברית לא הצליחה להתמודד, ועוד סייעו לזה גם כמובן אנשים בעלי השקפה ותפיסה שונה שניסו להגדיר מהי יהדות ולהסתפק במה שאפשר להסתפק ואז כמובן אתה מתדרדר מדחי אל דחי.
שמעון אוחיון: הסוגיה היא כמובן התשתית הבסיסית של החינוך היהודי.
שמעון אוחיון: בארצות הברית, כפי שגם אמר חבר הכנסת נסים זאב, מי שמחזיק את עיקר החינוך היהודי זה האדם הפרטי, זה המשפחות הפרטיות.
שמעון אוחיון: פעם אחת אני זוכר – נדמה לי גם קראתי שמקס פישר התפעל מהעניין של הרעיון של בית הספר היומי בארצות הברית, ואני לא אכנס, בוודאי חלקכם מכירים את ההבחנה בית הספר היומי לבית הספר של אחר הצהריים וה- Sunday schoolוכו', וכל אחד ואחד ותרומתו לחינוך היהודי.
שמעון אוחיון: הוא תמך ברעיון והבין שרק חינוך במסגרת של בית ספר יומי יכול להבטיח לנו המשכיות יהודית, עד כדי כך שעסקו בשעתו לא בזהות יהודית אלא במושג המשכיות יהודית, זה מה שעניין אותנו בעניין הזה.
שמעון אוחיון: נדמה לי שהיה פרופ' וולטר אקרמן שפרסם פעם מחקר שעל מנת להבטיח המשכיות יהודית ומעורבות בקהילה היהודית נדרש מנער יהודי להשתתף ב-4,000 שעות לימוד של לימוד פורמלי וגם לימוד בלתי פורמלי, כשהוא מגדיר, אם אני זוכר, אפילו גם הפגנה למען היהודים ברוסיה, זה כך וכך, חוויה כזאת כך וכך וכו'.
שמעון אוחיון: כלומר אם באמת אנחנו מעוניינים בהמשכיות יהודית אנחנו צריכים להתעסק ולבדוק בהקמת התשתית של חינוך יהודי, וזה לא קיים, ולצערי המוסדות של הקהילות היהודיות באמריקה התנערו מהסוגיה הזאת.
שמעון אוחיון: גם הניסיון לתת להם איזשהו פתרון, איזושהי סוכריה – וזאת הבעיה, שאני פחדתי מן החוויה הישראלית, ידעתי שהחוויה הישראלית, תוכניות החוויה הישראליות, יוצרות אופוריה, מביאות לכאן נערים ואומרים: וואו.
שמעון אוחיון: הם באמת מתלהבים והכול טוב ויפה ומתחברים - - -
יואל רזבוזוב: אתה מדבר על "תגלית"?
שמעון אוחיון: גם "תגלית".
יואל רזבוזוב: דווקא יש נתונים יפים.
שמעון אוחיון: הלוא יודעים, בוודאי על זה יש מחקרים, התוצאות, ההשלכות והאפקטיביות של תוכנית "תגלית" בת 10 ימים או תוכנית חד שנתית בת שנה, הן בוודאי אינן שוות.
שמעון אוחיון: כל מי שרוצה להבטיח בעניין זה חיבור אל העם היהודי ותולה במדינת ישראל ככלי שתיתן לו משהו בעניין הזה – אנחנו רואים שהמחקרים מראים שאם לא מדובר לפחות באיזושהי בשהייה ממושכת אנחנו לא מדברים על הבטחה של המשכיות יהודית.
שמעון אוחיון: ותמיד יש לי הרגשה שהנה מוסדות יהודיים באו ואמרו: בואו נתרום ל- ,Birthrightבוא ניתן קצת כספים לעניין הזה ואנחנו מתנערים.
שמעון אוחיון: במקום להקים בית ספר יומי אני אתרום.
שמעון אוחיון: מדינת ישראל תציל את ילדי, תציל את החינוך היהודי בזה שהוא ייסע למדינת ישראל ויצבור איזושהי חוויה מסוימת ויפתור את הבעיות.
שמעון אוחיון: אני לא מתנער מן ההשלכות של זה, הן יכולות ליצור גירוי, הן תורמות משהו בעניין הזה, בחיבור.
שמעון אוחיון: אבל אנחנו מדברים על משהו שאם לא – אני לא רוצה לדבר בשמם – נקיים אתם דוח שיח ואם מדינת ישראל פה לא תרגיש מחויבות במסגרת העמיות היהודית, במסגרת השייכות והאחריות והערבות ההדדית כלפי קהילת יהודי ארצות הברית, הקהילה הגדולה ביותר שיש לנו באמת בתפוצות, אנחנו לא נגיע להישגים.
שמעון אוחיון: ולכן אני תמיד חושש שדו השיח הזה עם עצמנו הוא לא מספיק, אנחנו צריכים לקיים דו שיח, לעזור לסייע.
שמעון אוחיון: יש הרבה דברים בעניין הזה.
שמעון אוחיון: הוקמו בשעתו במסגרת הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית, המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה.
שמעון אוחיון: אנחנו במו עצמנו, יחד, בשיתוף פעולה, חיסלנו את המחלקות הללו שתרמו, הפגינו נוכחות לפחות במסגרת בתי הספר ועשו משהו בעניין הזה.
שמעון אוחיון: כאן אנחנו, נדמה לי, שהמרנו את הסיפור הזה, במקום לתת להם ולחייב אותם: רבותי, אם לא תקימו תשתית בסיסית, לא תקבלו המשכיות יהודית.
שמעון אוחיון: אנחנו יכולים לעזור לכם, אנחנו יכולים ליצור גירוי ותגובה בעניין הזה של חוויה ישראלית.
שמעון אוחיון: לצערי גם חוקרים השלו אותנו בעניין הזה והטעו אותנו.
שמעון אוחיון: תמיד אומרים סטטיסטיקה: כן, אבל תראה, הוא מרגיש שהוא שייך לעם היהודי.
שמעון אוחיון: כמה זמן זה יחזיק?
שמעון אוחיון: מה שייך הסיפור הזה של תחושת שייכות באמת?
שמעון אוחיון: אותו רגש, אותו צד אפקטיבי, כמה זמן הוא יחזיק מעמד בלי צד התנהגותי?
שמעון אוחיון: בלי הצד הקוגניטיבי שהוא ילמד, יכיר, ידע ויתנהג באורח חיים יהודי?
שמעון אוחיון: נסתפק רק בצד הרגשי, שיש לו איזושהי מחויבות רגשית, איזשהו חיבור אל מדינת ישראל, אל עם ישראל?
שמעון אוחיון: כמה זמן זה יחזיק כשאתה משאיר את זה לבד?