GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<ישעיהו יחיאלי: אני מציע לברר את זה עם ראש אכ"א.
<ישעיהו יחיאלי: המיצוי ללחימה ולקצונה בקרב בוגרי נעל"ה הוא פי 2 מהגיוס הרגיל לצה"ל – 8% פונים לעתודה האקדמית לעומת 1% באוכלוסייה הכללית, והמשפט האחרון שהוא אמר כאן – שללא השותפות האסטרטגית של מנהלת - - לא היינו יכולים להגיע להישגים האלה.
<ישעיהו יחיאלי: יש כאן גוף שבין היתר עושה את החיבור בין הילדים, התיירים, שמדברים בשלל שפות, לבין בסיס קליטה ומיון בתל השומר, ושום דבר מכל מה שנאמר פה אינו מובן מאליו.
<ישעיהו יחיאלי: כל דבר שצוין עד עכשיו, כולל בדברי קודמי, הוא מנוגד ל – DNA של העם היהודי החי בתפוצות, שממעט לשלוח את ילדיו בגיל תיכון לארץ.
<ישעיהו יחיאלי: דבר שני – כמעט לא שולח ילדים ללמוד בפנימיות.
<ישעיהו יחיאלי: תופעה שזו כשלעצמה היא נדירה מאד בקרב יהדות התפוצות.
<ישעיהו יחיאלי: באותה עת אמר חבר הכנסת אורלב, זו היתה ישיבה משותפות של ועדות החינוך והעליה – שצריך להרחיב את זה, אין שאלה.
<ישעיהו יחיאלי: הוא פנה למשרדי הממשלה ולמוסדות הלאומיים להתגייס כל אחד בתחומו, כי זו ההשקעה עם הבונוס הגבוה ביותר.
<ישעיהו יחיאלי: לבקשת שר החינוך אני מקצר, ואני רק אומר מה יש לנו היום.
<ישעיהו יחיאלי: יש לנו היום 1,531 תלמידים מ-33 מדינות.
<ישעיהו יחיאלי: זו עליה של 200 תלמידים תוך שלוש שנים.
<ישעיהו יחיאלי: אנחנו עדיין בפרופורציה לא מספיק טובה בין - - לבין המערב, היינו 70-30 אבל היה לנו משבר גדול במערב.
<ישעיהו יחיאלי: התגברנו עליו, הקמנו מערך שמגייס במערב, אבל אנחנו עדיין רחוקים מהפוטנציאל.
<ישעיהו יחיאלי: אמר פה חבר הכנסת ליפמן שחזר זה עתה מצפון אמריקה שהפוטנציאל הוא עצום.
<ישעיהו יחיאלי: אלא מה?
<ישעיהו יחיאלי: צריך להגיע לשם.
<ישעיהו יחיאלי: האוכלוסייה גם כן השתנה.
<ישעיהו יחיאלי: היינו ב- 70-30 בין ממלכתי לדתי.
<ישעיהו יחיאלי: אנחנו היום כמעט 80-20.
<ישעיהו יחיאלי: זו סוגיה בפני עצמה.
<ישעיהו יחיאלי: הודות למאמציו של שר החינוך גם השנה קיבלנו פטור ממכרז לתשע"ד, ואנחנו בסיטואציה הזו כבר השנה ה-13 ברציפות.
<ישעיהו יחיאלי: גיל בר מצווה גם אומר משהו לגבי תחושת הקביעות והעתיד, וכן הלאה.
<ישעיהו יחיאלי: נמצאת כאן בחדר בוגרת נעל"ה ראשונה שקיבלה תואר דוקטור בארץ.
<ישעיהו יחיאלי: אם תרצו תשמעו אותה.
<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה להדגים מהלך של ילד אחד, מצרפת, שלא יכול היה להגיע לכאן היום מפני שעושים עליו היום סרט.
<ישעיהו יחיאלי: הוא באמת סיפור מדהים.
<ישעיהו יחיאלי: ילד מצרפת שגר בעיר נידחת, חסרת חינוך יהודי.
<ישעיהו יחיאלי: הוא שמע על תכנית נעל"ה והחליט שהוא בא.
<ישעיהו יחיאלי: כשהוא בא לארץ הוא לא ידע מילה אחת בעברית, ולא ידע לכתוב את שמו באותיות עבריות.
<ישעיהו יחיאלי: תוך שלוש שנים הוא הגיע למקום שני בארץ בתחרות מדענים צעירים, סביב המצאה בתחום שאני לא הבנתי מה הוא.
<ישעיהו יחיאלי: שאלתי את הפרופסורים שבחרו בו איך יכול להיות שילד כזה הגיע לסיטואציה הזו, והם אמרו לנוף מה ששבה את ליבנו, חוץ מההמצאה שלו, זה העברית שלו, איך הוא הציג את הדברים בעברית.
<ישעיהו יחיאלי: הוא נשלח אחר כך לתחרות עולמית וזכה בה במקום השני בעולם, בתחרות של "אינטל" בתחומו.
<ישעיהו יחיאלי: כמובן שצה"ל יודע מה לעשות עם חברה' כאלה, והוא הלך לחיל המודיעין.
<ישעיהו יחיאלי: כעבור כמה שנים זכיתי להזמנה לבית הנשיא כאשר מתוך 120 חיילים מצטיינים ארבעה היו מנעל"ה.
<ישעיהו יחיאלי: אתם רואים אותם כאן בתמונה, כאשר אחד מהם הוא לא בוגר נעל"ה.
<ישעיהו יחיאלי: מה הוא עושה היום?
<ישעיהו יחיאלי: רפאל אוזן הוא בעל סטארט אפ.
<ישעיהו יחיאלי: אם הוא יצליח, אתם רואים פה בכותרת – זו חברה בינלאומית, כולכם תשמעו עליו.
<ישעיהו יחיאלי: בצד זה, בהתנדבות, הוא הקים דבר שנקרא "עליית הבינה" שמנסה לעניין צעירים מוכשרים במיוחד מהעולם, כאלה חברה' כמוהו, שיבואו להשתלב בתעשיות ההייטק בארץ, כולל בצה"ל.
<ישעיהו יחיאלי: זה רפאל, והנה אבא שלו, שלא היתה לו שום תכנית לעלות לארץ.
<ישעיהו יחיאלי: טוב לדעת שבהדסה עין כרם יש לנו את ד"ר אוזן, אבא של בוגר נעל"ה.
<ישעיהו יחיאלי: לפני שאני אסיים אני אומר מילה על העתיד: לא באנו לפה רק לחגוג.
<ישעיהו יחיאלי: נעל"ה, בעשור השלישי שלה, האתגר שלה הוא להגיע לתכניות של מצוינות.
<ישעיהו יחיאלי: הזכיר פה אבי גנון את התכנית שכבר התחלנו יחד אתם – נעל"ל, להכשרת מהנדסים.
<ישעיהו יחיאלי: יש יוזמה של הכפר הירוק לעשות תכנית דומה להכשרת רופאים.
<ישעיהו יחיאלי: אנחנו יכולים, באמצעות תכניות כאלה, להגיע לילדים שהיום אנחנו לא מגיעים אליהם, או שהם לא מגלים עניין.
<ישעיהו יחיאלי: אני חושב, כמו שאמרו פה חברי הכנסת לפני, שלתכנית הזו יש פוטנציאל אדיר.
<ישעיהו יחיאלי: היא מביאה לארץ את העולים הזולים ביותר מבחינה כלכלית, מבחינת ההשקעה הנדרשת.
<ישעיהו יחיאלי: הבעיה היא להגיע אליהם.
<ישעיהו יחיאלי: בעולם הגלובאלי של היום אף הורה לא ישלח ילד לאתר אינטרנט.
<ישעיהו יחיאלי: הוא ישלח ילד לאדם שהוא רואה בעיניים, ומביע בו אמון, תופס את המקצועיות שלו.
<ישעיהו יחיאלי: כדי לראות אותם בעיניים צריך להיפגש אתם, ובשביל זה צריך לנסוע, להגיע לרחבי העולם להניע את האנשים לנעל"ה.
<ישעיהו יחיאלי: אז לזכרו של יצחק רבין ויבדל לחיים ארוכים ראש הממשלה הנוכחי, שאצלו נפתחה שנת ה-20 לנעל"ה, בחסות יועץ התקשורת הרוסית, שנמצא כאן ואולי ידבר אחר כך, אני רוצה לברך את שר החינוך: שבתקופתך כשר, ואני יודע שבאת ליותר מקדנציה אחת, ככל שזה תלוי בך – במשרד החינוך תכנית נעל"ה תממש את הפוטנציאל שלה ותיתן את תרומתה לעם היהודי.
יואל רזבוזוב: רשות הדיבור לכבוד השר, הרב שי פירון.
שי פירון: שלום לכולם, ובוקר טוב.
שי פירון: לאחר הדברים שנאמרו אין צורך להרחיב בדיבורים, הדברים הם די פשוטים.
שי פירון: כולנו צריכים להתגייס כדי שהמפעל החשוב הזה יוכל להתקיים.
שי פירון: אני נפגשתי עם ישעיהו בשבוע הראשון לכהונתי, הוא ביקש ממני לבוא הביתה בדחיפות ביום שישי בצהריים כדי לטפל בסוגיית המכרז, שהיא סוגיה לא פשוטה.
שי פירון: אנחנו נטפל בכל הדברים.
שי פירון: אני רוצה להסתפק במשפט אחד שאומר: אני מאד מתרגש מההצלחות, מתרגש מהתוצאות, אבל זה לא משנה.
שי פירון: למדינת ישראל יש ייעוד היסטורי.
שי פירון: הציונות צריכה להיות בית לעם היהודי.
שי פירון: היא צריכה ליצור מצב שכל ילד בכל מדינה, בכל מצב, ללא קשר להצלחותיו, ללא קשר לאחוז הגיוס, וללא קשר להצלחה שלו בלימודים, יראה במדינת ישראל את הבית שלו.
שי פירון: לכן, על אף הנתונים הנפלאים – זה לא במקום, זה לא כדי למעט, חלילה וחס, מהדברים הנהדרים שנאמרו כאן – תכנית נעל"ה היא סוג של הגשמת הציונות ב-2013.
שי פירון: אנחנו הרבה פעמים מחפשים נתיבים, איך באותה תקופה הקמנו יישובים, קיבוצים וכו'.
שי פירון: אנחנו מחפשים את המקום לחדש את היכולת של מדינת ישראל כבית לעם היהודי בארץ ובתפוצות.
שי פירון: אני חושב שזה אחד הנתיבים המשמעותיים ביותר שבהם מדינת ישראל יכולה להגשים את הייעוד ההיסטורי שלה.
שי פירון: אני שמח מאד שלמשרד החינוך יש את הזכות להיות חלק מהדבר הזה.
שי פירון: אני מציע לברך את יושב ראש הוועדה, את חברי, חבר הכסנת יואל רזבוזוב על הובלת הדיון החשוב הזה.
שי פירון: יש פה הרבה חברי כנסת, ולא כדאי שאמשיך, שהם בקיאים ממני בסוגיה, מכירים אותה היטב, לעומק.
שי פירון: אני רואה כאן הרבה מאד אנשים שהיו פעילים חשובים כדי שהדבר הזה יצליח.
שי פירון: לכן, בעקבות האתגרים שציינת, חבל על הדיבורים, בוא נחבור יחד למעשים ונדאג שהתכנית הזו גם תצליח הלאה, לפחות כמו עכשיו, אם לא יותר.
שי פירון: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: תודה לשר החינוך.
יואל רזבוזוב: חברים, רק רציתי לציין – אם רפאל אוזן יצליח בפרויקט שלו, רק המסים שהוא ישלם למדינה יחזירו את כל העלויות של הפרויקט.
יפעת קריב: בלי הטבות מס, כמובן.
יואל רזבוזוב: כן, זה היו נושא רגיש.
יואל רזבוזוב: יש לנו שלושה חברי כנסת שהצטרפו אלינו- חברת הכנסת יפעת קריב, חבר הכנסת שמעון אוחיון, חבר הכנסת אלעזר שטרן.
יפעת קריב: רק מילה, כי אני לא רוצה לגזול את הזמן, אבל היה לי חשוב להיכנס לישיבה – כי לאורך השנים, בדרכי המקצועית, עבדתי עם בני נוער וצעירים, ונפגשתי פעמים רבות עם המפעל החשוב הזה, של נעל"ה.
יפעת קריב: רציתי להתרגש אתכם ולחגוג אתכם את יום ההולדת היום, את האירוע המשמח הזה, לחזק אתכם ולומר לכם: תמשיכו במפעל החשוב הזה, מדינת ישראל צריכה אותו ולפחות אנחנו, בסיעה שלנו, גם חברי הכנסת וגם השר כמו שאמרתם, נעשה הכל כדי לתמוך ולעזור.
יפעת קריב: אלה מיטב בנינו ומיטב ילדינו ואנחנו מאמינים בזה.
יפעת קריב: מבחינתי זו ציונות אמיתית.
אלעזר שטרן: אני מודה שאני מתרגש כמעט 20 שנה מהמפעל הזה.
אלעזר שטרן: אני מכיר אותו, מוקיר אותו.
אלעזר שטרן: שר החינוך יצא, אבל אני חושב שהוא מאתגר מאד את רמת החינוך במדינת ישראל, כשאנחנו רואים מה ההישגים של הנוער שמגיע משם.
אלעזר שטרן: הוא גם מציב בפנינו, אני חושב, שאלות אמיתיות.
אלעזר שטרן: אבל אני רוצה לקחת, ברשותכם, בקצר, בשביל אתגר אחר שהוא יותר מורכב.
אלעזר שטרן: שאלתי פה גם את ישעיהו ואני יודע שזכאי נעל"ה זה זכאי חוק השבות.
אלעזר שטרן: אני חושב שאנחנו צריכים ללכת יותר רחוק.
אלעזר שטרן: אני חושב שפעם שאנחנו קצת מתבגרים, והיום יש לנו גם מערכות שיודעות לבדוק תיעוד של הורים של דור שלישי, אני חושב שצריך ללכת גם לדור רביעי.
אלעזר שטרן: זאת אומרת, אני חושב שמי שאנחנו יכולים לבדוק היום ויכולים לדעת שהסבא רבא שלו, והשנים מתארכות, היה יהודי, או הסבתא רבא, ונכון שהוא צריך תהליך גיור, ואני לא רוצה לפסוח על זה ולעשות דברים נגד ההלכה, אבל גם ליצור את תהליך הגיור הנכון.
אלעזר שטרן: אני חושב שהפוטנציאל כמו שראינו אותו, יקר הערך לא רק מהבחינה הכמותית אלא גם מהבחינה האיכותית, שטמון בו למדינת ישראל, לצבא ההגנה לישראל, ובהסתכלות על תהליך ההתבוללות שאנחנו מאבדים בו את העם היהודי, ומה לעשות?
אלעזר שטרן: זה לא ביג דיל היום, אין לנו מיליונים מוכשרים שצובאים על הגדרות ועל שערי העליה ורוצים לבוא לבית הלאומי של העם היהודי.
אלעזר שטרן: אני חושב שהאתגר הזה, שאותו צריך להניח עכשיו, אולי בפנינו, כמחוקקים, אבל בוודאי בפני מנהלת נעל"ה הוא ללכת, ולאותם מקומות שאנחנו יודעים שהנוער הזה הוא דור רביעי – ללכת אליו ולעשות פתרון כולל, זאת אומרת, איך אתה תעלה אל הארץ, תלמד בארץ ותתגייר.
אלעזר שטרן: אני חושב שהדבר הזה הוא לא רק יאתגר את כולנו אלא יותר מהכל – יעשיר את כולנו.
אלעזר שטרן: אני מצטרף לכל המודים על העושים במלאכה הזו כל כך הרבה זמן, במסירות וביעילות רבה כל כך.
יואל רזבוזוב: תודה לחבר הכנסת שטרן.
יואל רזבוזוב: להגנה שלך יש השלכות רוחב.
יואל רזבוזוב: אני אתך בכיוון הזה, אני חושב שזה שווה דיון בוועדה, דיון בנושא ההתבוללות.
יואל רזבוזוב: אנחנו נבחן את הסוגיה.
יואל רזבוזוב: רציתי לציין עוד לפני המצגת של ישעיהו – אני חושב שהפרויקט הזה קיים הרבה מאד בזכותו.
יואל רזבוזוב: אני, לפחות, משמש כמה חודשים כחבר כנסת יושב ראש הוועדה, וראיתי איזה מאמצים הוא עושה, איך הוא נלחם ואיך הוא רואה קדימה את הסוגיות שיכולות לפגוע בפרויקט.
יואל רזבוזוב: היינו בתקופה לא קלה מבחינת המדינה, מבחינת התקציב, וראיתי אותו נלחם, ובאמת, מגיע לו כל הכבוד על זה.
יואל רזבוזוב: ראינו גם במצגת את ד"ר ויקה מרקו, המדענית הראשונה מנעל"ה שסיימה תואר שלישי.
יואל רזבוזוב: היינו רוצים לשמוע אותה, בבקשה.
<ויקה מרקו: שלום לכולם.
<ויקה מרקו: אני לא התכוננתי לדבר.
<ויקה מרקו: חווית נעל"ה בשבילי היתה חוויה שכמובן שינתה את חיי.
<ויקה מרקו: עליתי לארץ, אמא שלי לא היתה יכולה לצאת מרוסיה באותם הזמנים.
<ויקה מרקו: זו בעצם היתה הדרך היחידה שלי לעלות לארץ, אז, עם פרויקט נעל"ה.
<ויקה מרקו: אני בוגרת מכון ויצמן, ואני מנהלת עכשיו שתי מעבדות מחקר בתל השומר.
<ויקה מרקו: אני עדיין בקשר עם חברים שלי מנעל"ה, וגם עם מנהלת נעל"ה, ואני יכולה להגיד רק תודה למפעל נעל"ה, לכל מי שעמל בו ולכל מי שעזר לי להשתלב בארץ.
יואל רזבוזוב: יפה מאד.
יואל רזבוזוב: מגיעה להם תודה וכל הכבוד לך על ההצלחה שלך.
יואל רזבוזוב: רשות הדיבור ליועץ ראש הממשלה לשעבר לתקשורת רוסית, כיום – מנכ"ל הפורום העולמי של יהודים דוברי רוסית.
<אלכס סלסקי: ובוגר נעל"ה.
יואל רזבוזוב: כמובן.
<אלכס סלסקי: אני לא אחזור על הדברים שנאמרו, אגיד רק כמה דברים חשובים בעיניי: 1.
<אלכס סלסקי: לדעתי המבנה של הפרויקט הוא מושלם, כדי לא רק שהילד יצליח אלא גם שיצליח לפתח יכולות שיקדמו אותו ויבגרו אותו, יעשו אותו עצמאי.
<אלכס סלסקי: אנחנו רואים את הדוגמאות של מצליחנים.
<אלכס סלסקי: אלה דוגמאות לא רק של מי שבחרו אלא דוגמאות של איך שהתכנית בנויה – כדי לפתח אותם.
<אלכס סלסקי: אותו הדבר גם לגבי ההורים.
<אלכס סלסקי: אצלי, במשפחה הגדולה, שישה אנשים עלו דרך הפרויקט, וכל המשפחות שלהם עלו.
<אלכס סלסקי: אני רואה את זה אצלי במשפחה הקטנה, ובמשפחה הגדולה.
<אלכס סלסקי: אני, אגב, לפי התאריך העברי, 20 שנה בארץ.
<אלכס סלסקי: ביום שבת, הקבוצה שלנו, של קיבוץ ברור חיל ושער הנגב, מציינים את התאריך בבריכה של הקיבוץ.
<אלכס סלסקי: דבר שני חשוב, כמו שישעיהו ציין, לפני כשנה, בלשכת ראש הממשלה, ציינו 20 שנה עם ראש הממשלה, בנימין נתניהו.
<אלכס סלסקי: הוא תמך, ואת כל המילים החמות ששמענו פה היום שמענו גם ממנו.
<אלכס סלסקי: היו שם גם מצליחים וגם משתתפים ואני חושב שיש היום הבנה לגבי חשיבות המשך הפרויקט, מלמטה עד למעלה.
<אלכס סלסקי: דבר נוסף אני רוצה להגיד – איפה שאני נמצא היום, ויש לי כבוד לארגון שפעול לחיזוק הקשר של יהודים דוברי רוסית בתפוצות עם מדינת ישראל, שרק זה שווה דיון – היום, בעצם, יש למעלה ממיליון וחצי יהודים שהיגרו מברית המועצות לשעבר והם חיים במערב.
<אלכס סלסקי: הם חיים במדינות גיאו פוליטיות וכלכליות מאד חשובות, והזהות היהודית שלהם נבנית על הקשר לישראל, מסיבות שונות, אני לא אפרט, אבל אני חושב שכל מי שעוסק בזה יודע למה.
<אלכס סלסקי: במערב, כשאתה משלה את מה שנאמר על הצורך בחינוך ועל זה שזה מה שנותן להם את הזהות היהודית, לדעתי יש פוטנציאל עצום לנעל"ה בקרב הדור השני, אחד וחצי של היהודים שהיגרו מברית המועצות לשעבר – לארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וגרמניה, וזה יחזק מאד את המעמד של המשפחות והקשר שלהם עם ישראל והקשר של ישראל לאותן מדינות.
<אלכס סלסקי: גם אם הילדים האלה יחזרו לשם, ולדעתי הם יחזרו בכמות קטנה, הם יהיו שגרירים עצומים של מדינת ישראל.
<אלכס סלסקי: אנחנו מתגייסים לעשות את זה לפחות בשיווק הראשוני, להחליף את המנהלת, כי המנהלת זה גוף מאד מקצועי שעושה את העבודה הטובה ביותר, אבל – לפחות לשווק את המילה הראשונה על הפרויקט אנחנו עושים.
<אלכס סלסקי: להזכיר – הפרסומת הראשונה במערב, בברוקלין, בשנת 2004, ל Elite Academy, שזה השם של נעל"ה במערב, היתה כשאני הייתי שם שליח.
<אלכס סלסקי: אז אנחנו גם נדע לעשות את זה טוב.
<אלכס סלסקי: כבוד עצום, ואני חושב שגם חשוב להגיד "שהחיינו" שהגענו לבית הזה שיש לבית הזה יושב ראש שמבין ומגיע לישיבה כזו.
<אלכס סלסקי: כל מי שעוסק ביהדות ברית המועצות ובעליה מחבר העמים יודע כמה עמלנו קשה כדי שזה יקרה, וזה גם לדעתי הישג עצום ליושב ראש הוועדה ולוועדה הזו.
<אלכס סלסקי: תודה.
יואל רזבוזוב: עכשיו הייתי רוצה לפנות לצד של הביטחון.
יואל רזבוזוב: יש לנו כאן קצינים, תציגו את עצמכם.
<אנה קוגן: אני משרתת באכ"א, בחקר מקצועות.
<אנה קוגן: אני מאד שמחה להיות כאן היום, גאה לראות את כל האנשים.
<אנה קוגן: עליתי ב-2002, בגיל 15.
<אנה קוגן: גרתי בקיבוץ ברעם והתקבלתי לעתודה האקדמית.
<אנה קוגן: עשיתי תואר ראשון בפסיכולוגיה וכלכלה, ואני היום בתהליכי סיום של תואר שני באוניברסיטת תל אביב.
<אנה קוגן: שירתי כקצינת מחקר בחיל הים והיום אני באכ"א.
<אנה קוגן: קצת על המשפחה – גם שני בני דודים שלי עלו תכנית וגם בן הדוד היותר צעיר הוא היום קצין בצה"ל, עתודאי, וגם האח הקטן שלי היום הוא בי"ב, בנעל"ה.
<אנה קוגן: רציתי להגיד שנאמר כאן שדווקא משפחות מאד חזקות בקושי משחררות את הילדים, אז ברגע שכבר עולים נהיה קשר הפוך.
<אנה קוגן: אני חושבת שזו תכנית גם, כמו שנאמר כאן – שנותנת חופש.
<אנה קוגן: נותנת אפשרות להתחיל מדף חלק, ומצד שני, המסגרת, בתוך התכנית, והודות למייסדי התכנית ולמחנכים שעובדים בתכנית, גורמת לילדים שעולים לקחת את החופש הזה לכיוון הנכון.
<דמיטרי לוין: ראש הוועדה, אורחים, חברי כנסת, בוגרי נעל"ה.
<דמיטרי לוין: גם אני בוגר בית ספר על"ה, מחזור ז' של בית הספר.
<דמיטרי לוין: עליתי במסגרת תכנית נעל"ה בגיל 14, מקייב.
<דמיטרי לוין: נכון לעכשיו אני קצין פיתוח בחטיבה טכנולוגית ליבשה, מכללה לפיתוח של מערכות אלקטרו אופטיות מסוגים שונים, אם מישהו שמע על מערכת שעוזרת בהתראה ליישובי הדרום, אז הפרויקט הוא אצלנו.
<דמיטרי לוין: כשאני עליתי לארץ בגיל 14 לא בדיוק הבנתי את המהות של התכנית ומה אני הולך לחוות, אך רציתי לעלות לארץ.
<דמיטרי לוין: אני חושב שמה שלא הבנתי אז ואני מבין היום זה בעצם את הכוח האנושי שהיה מאחורי התכנית.
<דמיטרי לוין: אם לא היו מגיעים עד אלי ומדברים אתי, אנשים ובוגרים לשעבר של נעל"ה, כנראה לא הייתי עולה לארץ, כי אפשר לקרוא אבל כדי לקבל החלטה צריך באמת לגעת באנשים.
<דמיטרי לוין: אנשים זה הכוח של התכנית הזו, ואני חושב של כל תכנית אחרת שרוצה למשוך את היהדות מהתפוצות לארץ.
<דמיטרי לוין: אני חושב שהתכנית עשתה טוב לי ולהרבה מאד אנשים.
<דמיטרי לוין: חשובים מאד לציין שזה עשה טוב להרבה אנשים ולא רע, בגלל שבדקו אותנו, בחנו אותנו, ובחרו את האנשים שכן יכולים להשתלב בתוך שלוש שנים.
<דמיטרי לוין: זה מאד קשה לחיות בקבוצה יחסית סגורה, בפנימיה, ולהתבגר יחד.
<דמיטרי לוין: זה לא פשוט.
<דמיטרי לוין: אז אני רוצה להגיד תודה ויישר כוח.
<ויקטור רייכמן: אני עליתי בשנת 2001 בתכנית נעל"ה מעיר ליד מוסקבה לקיבוץ עמיר.
<ויקטור רייכמן: זה היה מעבר שגרם לי בחצי השנה הראשונה להתעורר עם עיניים עצומות ולקוות שזה חלום, ושאני לא פה.
<ויקטור רייכמן: לאט לאט התרגלתי והשתלמתי עם זה.
<ויקטור רייכמן: הכיוון לא היה בכלל להתגייס.
<ויקטור רייכמן: זה היה להגיע וללמוד ולראות מה יהיה בהמשך.
<ויקטור רייכמן: בסוף י"א ותחילת י"ב כל העניין של גיוס התחיל לעלות ואז נחשפתי לצבא יותר, עדיין לא מספיק.
<ויקטור רייכמן: ואז גם החלטתי להישאר בארץ סופית וללכת לצבא.
<ויקטור רייכמן: יש נקודה אחת – אני, בניגוד לכל העתודאים, חי"רניק.
<ויקטור רייכמן: עשיתי תפקידי פיקוד – מ"מ, מ"פ, ובין לבין עשיתי לימודים במכללה לפיקוד טקטי בגלילות, יחד עם תואר ראשון בבר אילן, אחרי זה עברתי לתפקיד מ"פ, ועכשיו אני מאמן פלוגות של חי"ר ניקים במתווה שונה.
<ויקטור רייכמן: נקודה אחת שחשוב לי להגיד – בזמן שהייתי בצבא היו לי לא מעט פקודים שעלו ממדינות שונות, לבד.
<ויקטור רייכמן: אני ידעתי להביא אותם טיפה יותר טוב כי אני בדיוק כמותם.
<ויקטור רייכמן: יש הבדל די רציני בין מי שעלה מהמערב לבין מי שעלה מהמזרח.
<ויקטור רייכמן: מי שעלה מהמזרח, עלה כדי ללמוד.
<ויקטור רייכמן: מי שעלה מהמערב עלה כדי להתגייס.
<ויקטור רייכמן: אלה שתי סיבות שונות לגמרי.
<ויקטור רייכמן: אני – אף אחד לא חשף בפני, אלא נחשפתי במקרה, ואני שמח שזה קרה.
<ויקטור רייכמן: עד עכשיו הייתי כבר שלוש פעמים בפולין.
<ויקטור רייכמן: פעמיים בצבא, ופעם אחת בי"ב.
<ויקטור רייכמן: היה חסר לי בנעל"ה חיבור לציונות וחיבור ליהדות.
<ויקטור רייכמן: במידה והיו משקיעים בזה יותר, אז אל"ף, אחוז גבוה יותר היה נשאר בארץ, ומי שהיה נשאר היה מבין למה הוא צריך להיות חזק, למה הוא צריך להשקיע, ולמה הוא צריך להיות הכי טוב מבין כולם, ולעזור לארץ לשרוד כדי לנצח את האויבים.
<ויקטור רייכמן: במידה והוא מבין את המעמד והמקום של עם ישראל בעולם, עם כל המורכבות, אז הוא יידע במה להשקיע, ויידע למען מה.
<ויקטור רייכמן: לכן ההמלצה שלי היא להשקיע טיפה יותר בעניין של ציונות ויהדות.
אברהם מיכאלי: סליחה, באיזה בית ספר למדת?
<ויקטור רייכמן: "עינות ירדן" בקיבוץ עמיר.
יואל רזבוזוב: אז אנחנו נרשום את ההמלצה הזו
אברהם מיכאלי: לא, הוא מדבר פה על משהו עקרוני.
אברהם מיכאלי: אז השאלה – מה עשו במערכת החינוך - - -
<דימטרי לוין: מה שקורה זה ששלוש השנים שהילד נמצא בנעל"ה הוא מנסה לשרוד.
<דימטרי לוין: בחצי שנה הראשונה הוא לא בדיוק מבין מה קורה.
<דימטרי לוין: או שהוא באופוריה או שהוא בסוג של דיכאון, אבל הוא לא מבין איפה הוא נמצא.
<דימטרי לוין: בגלל זה השנה הראשונה מושקעת בלטפל בילד, להביא אותו למצב יציב.
<דימטרי לוין: אבל נושא של ציונות ודת – כמובן שמשקיעים פחות, אבל כן צריך לשים על זה דגש.
יואל רזבוזוב: חבר הכנסת מיכאלי, יש פה עניין של התאקלמות והישרדות אתה מגיע, ומבחינת מערכת, אני חושב שצריך למצוא פה את הבאלנס הנכון.
אברהם מיכאלי: אני ביקרתי בשני בתי הספר יחד עם יחיאלי ואני אומר לך שאני ראיתי מה הם משקיעים בציונות ומה הם משקיעים בכל הנושא הזה, ולכן אני התפלאתי - - -
יואל רזבוזוב: אבל עדיין, יש הבדל בין מה שאתה רואה למה שקורה בשטח.
יואל רזבוזוב: אני תמיד מתחבר לשטח כי אני שומע דברים מהשטח.
יואל רזבוזוב: זו ההרגשה, התחושה.
יואל רזבוזוב: אני בטוח שצוות נעל"ה עושים את עבודתם על הצד הטוב ביותר, אבל עדיין, אם יש פה מקום לשיפור בנושא הזה, אני חושב ששוווה לדון בזה.
<ויקטור רייכמן: אני, אישית, והכרתי עוד לא מעט קצינים בצבא וחברים טובים שלי שהגיעו להישגים לא קטנים, שישמחו מאד להגיע לבתי ספר של נעל"ה ולשוחח עם התלמידים.
<ויקטור רייכמן: אני לא אדרוש כלום על זה, אני אעשה את זה כי בא לי שמישהו יקבל מה שאני לא קיבלתי.
<ויקטור רייכמן: זה יעזור לו גם בצבא וגם בהמשך.
יואל רזבוזוב: אז הדברים שלך נרשמו, ובאמת יפה מאד גם על הנכונות להעביר הלאה.
יואל רזבוזוב: נבקש מצוות נעל"ה שירשמו את הדברים האלה.
יואל רזבוזוב: חברים, תודה לכם.
יואל רזבוזוב: כיף לראות פה קצינים מדרגת סרן יושבים פה סביב לשולחן, ולשמוע על החוויה שעברתם ומה שאתם עושים היום, במיוחד על הצניעות שלכם ועל מה שאתם תורמים למדינה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שזה מצדיק את פרויקט נעל"ה, ויש עוד הרבה דברים שמצדיקים.
יואל רזבוזוב: אבל זה, לפחות מבחינתי, ממש דוקר בלב.
יואל רזבוזוב: נעביר את רשות הדיבור לאליעזר שמואלי שהיה מנכ"ל משרד החינוך והיה קשור מאד לפרויקט.
<אליעזר שמואלי: אין לי לשכה ולא הכינו לי נאום, אשתדל, במידת יכולתי, לומר כמה מילים.
<אליעזר שמואלי: היו, בתולדות הציונות שתי מערכות חינוך שהביאו ילדים מחוץ לארץ וטיפחו אותם פה: עליית הנוער, המפורסמת, שלא נזכרה כאן, היתה מפעל אדיר שנתן בית, משפחה וחינוך לילדים שהגיעו אחרי השואה.
<אליעזר שמואלי: המפעל השני הוא מפעל נעל"ה.
<אליעזר שמואלי: עם כל מה שנאמר כאן, ונאמרו כאן דברים מרגשים, דברים חשובים לענייננו – זה מפעל שהיה יכול להיות מופת למערכות חינוך בעולם.
<אליעזר שמואלי: בהיותי במוסקבה פגשתי את סגן שר החינוך.
<אליעזר שמואלי: בין היתר הוא אמר לי שהוא מבקש שאדאג שהבן שלו יצטרף לנושא ששמו נעל"ה.
<אליעזר שמואלי: אבל נעל"ה, במובן מסוים, היה בריחת מוחות יהודיים מברית המועצות ארצה.
<אליעזר שמואלי: אין לי ספק בכך שמה שאנחנו שומעים כאן, אפילו על קצה המזלג, הם ביטוי למה שנעל"ה עשתה.
<אליעזר שמואלי: מעבר למה שנאמר כאן, המפגש של ילדים יהודים-ישראלים עם הנוער הזה, בין בבית הספר שלך, בעל"ה בהרצליה, ובין בשאר בתי הספר, היה מבחן חשוב מאד שהנוער שנולד בארץ ראה נוער אחר, ובמובן מסוים, למרות הימים הראשונים שהיו ימים של עימותים, ימים של ניכור, במרוצת הזמן נפתחו הלבבות והילדים הבינו שאלה הם אחיהם, בני משפחה, ששרדו אחרי תקופה של חורבן התרבות היהודית בברית המועצות.
<אליעזר שמואלי: אבל יתרה מזאת.
<אליעזר שמואלי: אני זוכר את הימים הראשונים כאשר הגיעו ילדים לישיבות תיכוניות – ישיבה תיכונית בפתח תקווה, הרב סלומון, כפר הנוער – ילדים הכינו בראש השנה הנוצרי וודקה ולא עלינו, היו באים לחדר האוכל בלי כיפות.
<אליעזר שמואלי: ההתנהגות שלהם היתה הדבר האחרון שהולם ילד יהודי בישיבה תיכונית במדינת ישראל.
<אליעזר שמואלי: אבל הרב סלומון, ז"ל, אמר לי: אני מוכן שיבואו בלי טליתות ובלי ציציות ובלי כיפות, ובלבד שיהיו כאן, אצלנו.
<אליעזר שמואלי: והיו דברי מאלפים מאד, בתוך התהליך הקשה, הנורא, של מעבר מברית המועצות, עם כל מה שהם הביאו וספגו משם, ואין להאשים אף אחד, אבל הם באו והפכו להיות יהודים טובים, אזרחים טובים, בין עם כיפות ובין בלי כיפות.
<אליעזר שמואלי: מאחר שמזכירים פה שמות, אני חושב שהשם זבולון המר, ותבדל לחיים ארוכים הגב' שולמית אלוני – חייבים להיזכר כאן.
<אליעזר שמואלי: שולמית אלוני שמרה על הגחלת.
<אליעזר שמואלי: האמת היא שמי שליבה את הלהבה הזו היה זבולון המר והסגל הראשון שלו.
<אליעזר שמואלי: אני הייתי המנכ"ל שלו שמונה שנים, אז אני רואה את עצמי שותף.
<אליעזר שמואלי: אבל יחד עם זה, כאשר המר פרש, באה שולמית אלוני והיא נלחמה על המשך קיומו של הגוף הזה, שעלול היה להיפסק בגלל בעיות אדמיניסטרטיביות, בעיות של יוקרה, מלחמות הסוכנות היהודית עם ממשלת ישראל.
<אליעזר שמואלי: בסופו של דבר היתה שוב, בעצם, נסיקה.
<אליעזר שמואלי: הנסיקה החשובה ביותר, לדעתי, היא הפתיחה והפריסה של תלמידים שיבואו אלינו מארצות אחרות.
<אליעזר שמואלי: דרום אמריקה זקוקה לנו יותר מאשר אי פעם.
<אליעזר שמואלי: ארצות הברית זקוקה, אולי, יותר מאשר אי פעם, שלא לדבר על אירופה.
<אליעזר שמואלי: אם כתוצאה ממפגשים כאלה, שאולי משבחים זה את זה ומעתירים מחמאות זה על זה – יישאר רק פרוטוקול של מחמאות, לא עשינו דבר וחצי דבר.
<אליעזר שמואלי: כוחו של ישעיהו, כוחה של האגודה לקידום החינוך שהיה לי הכבוד לעמוד בראשה ולייסד אותה במשך 42 שנה, בכך שיימצא כוח ליושב ראש הוועדה, לשר החינוך, שבא ואמר את שלו, וכל משפט בסלע.
<אליעזר שמואלי: "סלע" זה גם מטבע עובר לסוחר.
<אליעזר שמואלי: הייתי רוצה מאד שיתורגם גם המשפט האחרון.
<אליעזר שמואלי: ישעיהו לא פוסק להגיד שראש הממשלה אמר שנעל"ה הוא נעלה.
<אליעזר שמואלי: הגענו.
<אליעזר שמואלי: אין נעלה בלי כסף ואין נעלה בלי החלטת ממשלה, ובלי הסכמה בין הסוכנות היהודית, נתיב והממשלה לקבוע באופן ברור: אנחנו ממשיכים ל-20 השני הבאות.
<אליעזר שמואלי: אם אתה רואה את עצמך כחבר, ידיד ורוצה לשנות משהו בקריירה הצעירה שלך, קח עליך את המטלה לקשור את זנבות החתולים האלה וליצור מערכת שתאפשר לאגודה לא להופיע כאן כמי שמתחנן שיתנו לו פרוטה, אלא להעניק את התנאים.
<אליעזר שמואלי: מאחר שהמסד נוסד, הטפחות – לפחות שיימשכו גם הם.
יואל רזבוזוב: חברים, אנחנו מגיעים לסיום, מאחר שבשעה 11:00 מתחילה המליאה, ואנחנו כבר חורגים מהזמן.
יואל רזבוזוב: ניתן לשיעיהו יחיאלי לומר כמה מילות סיכום.
<ישעיהו יחיאלי: אני לא בא לסכם שום דבר.
<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה להודות – קודם כל למארחים שלנו, ועדת העליה, היושב ראש, צוות הוועדה –דנה, ציפי ודולי, ולכל החברים היקרים שהגיעו לפה, מרחוק ומקרוב, יש פה חייל שהגיע מהחרמון כדי להיות אתנו.
<ישעיהו יחיאלי: אם רוצים להתכנס לציין 30 שנה לנעל"ה זה תלוי בשני דברים: 1.
<ישעיהו יחיאלי: שיהיה נוער יהודי שירצה לבוא לכאן 2.
<ישעיהו יחיאלי: שתהיה מערכת שרוצה לקבל אותם.
<ישעיהו יחיאלי: לגבי הדבר השני, שתהיה מערכת שרוצה לקבל אותם – אין שאלה.
<ישעיהו יחיאלי: לגבי השאלה האם נוכל להגיע לכל הנוער היהודי הפוטנציאלי לנעל"ה בעולם יש שאלה, ואני מציע שהשאלה הזו תידון בישיבה אחרת, שלא תהיה חגיגית, אלא ישיבת עבודה.
<ישעיהו יחיאלי: אז באמת, תודה רבה לכולכם.
יואל רזבוזוב: מרים גרייבר מנשות הדסה, שתרמו הרבה לנעל"ה ביקשה לומר משפט אחד.
<מרים גרייבר: אנחנו בפרויקט יחד אתכם משנת 1992 וכפר הנוער "הדסה-נעורים" נוסד כשהיתה עליה גדולה מאירופה בשואה.
<מרים גרייבר: אבל זה שיתוף פעולה, שיתוף פעולה מלא בין משרד החינוך, הסוכנות והדסה.
<מרים גרייבר: מאחר ואנחנו מקום של עליה יש לנו 35 ילדים שאנחנו מארחים כל שנה מנעל"ה, במיוחד מרוסיה.
<מרים גרייבר: אנחנו ממש מחנכים אותם ורואים תוצאות נהדרות.
<מרים גרייבר: אני אימצתי אחת מהן, היא התחתנה ויש לה 3 ילדים.
<מרים גרייבר: אז מעל לילדים שלי יש לי עוד 3 נכדים.
<מרים גרייבר: אני מאד מודה לכם על היום היפה הזה.
יואל רזבוזוב: אנחנו שמענו פה על ההישגים, חגגנו 20 שנה לנעל"ה.
יואל רזבוזוב: אני חושב, באמת, שהשר הלך למהלך נכו, והוא נכון רק לשנה ואנחנו צריכים לעשות שזה יהיה במסגרת הקבע, שזה הבית היחיד שיש לנעל"ה, וכך זה יהיה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שאליעזר שמואלי אמר פה דברים נכונים, נצטרך לקיים פה ישיבה נוספת, לא חגיגית, לקשור זנבות של חתולים.
יואל רזבוזוב: אני מסכי לביטוי הזה, הוא ביטוי חזק, חריף וטוב.