GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אשר זימבל: הסיבות שחייל בודד מקבל זכויות נוספות עדיין קיימות כשחייל בודד מתחתן, אם הוא עולה חדש.
יואל רזבוזוב: הנושא קצת שונה.
יואל רזבוזוב: יש כרגע דיון ממוקד פה.
יואל רזבוזוב: בנושא הזה אשמח לעזור לך, גם אחבר אותך לחיילים הבודדים מהעמותה.
יואל רזבוזוב: אנחנו עוזרים להם מאוד.
<אשר זימבל: סבבה.
<אשר זימבל: כשעליתי לא ידעתי עברית, למדתי במכינה.
<אשר זימבל: זה הדבר הכי חשוב שלמדתי.
<אשר זימבל: גם פגשתי ישראלים אמיתיים, החבר שלי בחדר היה מישהו משדה אליהו, שממנו למדתי את כל העברית שלי כי הוא לא ידע אנגלית.
<אשר זימבל: עשיתי אינטגרציה טובה - אני יכול לדבר, התגייסתי, הגעתי לסיירת, דבר שלא ידעתי שקיים לפני שהגעתי ל"קשת".
יואל רזבוזוב: למה בכלל בחרת לבוא?
יואל רזבוזוב: מאיפה בא לך הרעיון?
יואל רזבוזוב: קיבלת בבית חינוך יהודי ורצית לבוא לשרת?
<אשר זימבל: גדלתי על חינוך יהודי די ציוני, אבל חשבתי, כמו רוב האנשים בכיתה שלי, שאולי אעשה עלייה מתישהו.
<אשר זימבל: אולי ומתישהו – זה לא קורה בדרך כלל.
<אשר זימבל: אבל עשיתי פה שנה חופש בין התיכון לקולג' – הייתי אמור ללכת לברנדייס בבוסטון, משהו קרוב לבית, נחמד.
<אשר זימבל: אבל אמרתי לעצמי שאם אני רוצה לעשות משהו משמעותי ולעשות את זה באמת אז אני צריך לעשות את זה עכשיו.
<אשר זימבל: אמרתי את זה לעצמי בגיל 18 ועשיתי עליה בגיל 19.
<אשר זימבל: אבל הייתי קצת חסר דרך.
<אשר זימבל: רציתי לקחת עוד שנה לפגוש ישראלים, להתחבר עם חברים, ללמוד את השפה ולראות איך זה בארץ.
<אשר זימבל: את כל זה קיבלתי ב"קשת".
<אשר זימבל: הכרתי את רמת הגולן, שלא הייתי שם לפני כן.
יואל רזבוזוב: היו אתך עוד עולים?
<אשר זימבל: כן.
יואל רזבוזוב: ואיך הם השתלבו?
<אשר זימבל: אחד הוא מ"כ בגולני, עוד אחד התגייס עכשיו.
<אשר זימבל: יש אנשים טובים מהמחזור שלי, כולם עדיין פה.
<אשר זימבל: עוד אחד בצנחנים, קיבל מצטיין מח"ט.
יואל רזבוזוב: אם היית עולה בדרך הרגילה - יכול להיות שאם לא היתה לך את הסיבה להתגייס לא היית עולה בכלל ואיכשהו הזמן של הצבא היה עובר?
<אשר זימבל: אם לא היו תוכניות כאלה זה היה - - -
יואל רזבוזוב: מה שמשך אותך זו התוכנית?
<אשר זימבל: לא רק התוכנית.
<אשר זימבל: רציתי לעשות עלייה בכל מקרה, אבל רציתי סדר בזה.
<אשר זימבל: יש גרעין "צבר", אבל לא רציתי משהו מסודר עד כדי כך, שאומר לך: תעשה כך וכך, תגור בקיבוץ הזה והזה.
<אשר זימבל: אני אישית לא רציתי את זה.
<אשר זימבל: רציתי לעשות עלייה, להפוך להיות ישראלי ולעשות שירות כמו ישראלים.
יואל רזבוזוב: איפה שמעת על התוכנית?
<אשר זימבל: שמעתי על התוכנית כשהייתי בישיבה אחרי התיכון, ישיבה אמריקנית בבית שמש.
<אשר זימבל: דיברתי עם אבא שלי, הוא מצא את "קשת" באינטרנט והלכתי לשם לשבוע.
<אשר זימבל: הכרתי את האנשים מאותו מחזור וכולם היו מאוד נחמדים אליי, אפילו שלא ידעתי עברית ובקושי הצלחתי לדבר.
<אשר זימבל: המקום, הלימודים – הכול משך אותי.
יואל רזבוזוב: עכשיו סיימת, התחתנת.
יואל רזבוזוב: מזל טוב.
יואל רזבוזוב: אתה רואה את החיים שלך כאן עכשיו?
יואל רזבוזוב: אתה ממשיך?
<אשר זימבל: כן, ברור.
<יוס אלדר: היושב-ראש, המכינות הקדם-צבאיות פרושות בכל מדינת ישראל, מפרן בערבה ועד קשת בצפון.
<יוס אלדר: מי שמגיע למכינה במשך השנה פוגש את רוב הקבוצה, זו קבוצה של חבר'ה שגדלו בארץ.
<יוס אלדר: באינטגרציה בין אלה שגדלו בארץ לבין אלה שבאים לכאן, השנה הזאת יוצרת את מה שסיפר הבחור הנחמד.
<יוס אלדר: השוני בין המכינה לבין תוכניות אחרות זה המשך של החניך שנמצא עם קבוצה שוות ערך אליו בגיל.
<יוס אלדר: כל התוכניות האחרות הן בסדר, חס וחלילה אין לי אף מילה רעה להגיד עליהן.
<יוס אלדר: אני חושב שאם נשמע את מנכ"ל "קשת" ואת גלעד ממכינת "נחשון", הם מנוסים מאוד בקליטת החבר'ה האלה, מה קורה עם החבר'ה שמגיעים למכינות ולמה לאחר מכן הם נשארים.
<יוס אלדר: אז ברשותך.
<יוגב גלבוע: אני מנכ"ל המכינה ב"קשת", אשר הוא תלמיד שלנו.
<יוגב גלבוע: אספר בקצרה על תוכנית "אינטגרציה" שיש אצלנו ותומצתה בדפים של הממ"מ.
<יוגב גלבוע: יש אצלנו 130 תלמידים ישראלים בשנה א' ו-ב', ולפני שבע שנים פתחנו תוכנית לדוברי אנגלית.
<יוגב גלבוע: המטרה של התוכנית היא לקלוט בין 15 ל-20 חניכים שמגיעים מארצות-הברית בלי המשפחות שלהם.
<יוגב גלבוע: אנחנו דוחפים אותם, אצלנו במכינה, לעלייה ואחר כך לגיוס לצבא.
<יוגב גלבוע: אנחנו עושים עם החבר'ה האלה אינטגרציה מלאה, אנחנו משלבים אותם עם החניכים הישראלים.
<יוגב גלבוע: אין כזה דבר בפנימייה חדר של אמריקנים, תמיד יש עולה או שניים יחד עם כל הישראלים.
<יוגב גלבוע: בסופו של דבר, התוצר הוא שלמעלה מ-85% מהחניכים שלנו שמגיעים מארצות-הברית מתגייסים לצבא ליחידות קרביות לשלוש שנים, ורובם - גם כ-85% - נשארים בארץ, מקימים משפחות, עושים עלייה באופן מלא.
<יוגב גלבוע: אפשר לראות את אשר, שזה התוצר הכי טוב של האינטגרציה שלנו.
<יוגב גלבוע: אם הוא יודע להתחיל משפט בדיון במילה "סבבה", אז זה התוצר של האינטגרציה.
<יוגב גלבוע: כלומר, אם חניך לומד רק עברית אז הוא יודע לדבר כמו שסבא שלי היה מדבר עברית, אבל חניך שנמצא בתוך חדר עם ישראלים ולומד את הסלנג אז אחר כך, כשהוא מגיע לצבא, הוא לא מרגיש זר.
<יוגב גלבוע: הוא מרגיש חלק מהחברה.
<יוגב גלבוע: אענה לחבר הכנסת חסון על השאלה שלו לגבי התקצוב, לפי מה שאנחנו מכירים מהשטח אצלנו.
<יוגב גלבוע: חניך שמגיע אלינו, כמו אשר, מגיע עם דרכון.
<יוגב גלבוע: הוא עוד לא עלה.
<יוגב גלבוע: הוא נמצא במכינה שנה, כאשר ברור מאוד מתחילת השנה, מספטמבר שאז הוא מגיע אלינו, שבאוגוסט או מקסימום במרץ שאחר כך הוא יתגייס לצבא.
<יוגב גלבוע: ההליך של הקליטה - עד שהוא עושה תעודת זהות ועד שהוא הופך להיות בלמ"ס ועד שהוא מקבל צו ראשון – בכל התהליך החניך הזה לא מתוקצב.
<יוגב גלבוע: אבל לשאלתך, חבר הכנסת חסון, הוא כן חניך מבחינתנו.
<יוגב גלבוע: כלומר, הוא מקבל את כל השירותים של המכינה.
<יוגב גלבוע: הוא מקבל לא רק את השירותים הרגילים של המכינה אלא שירותים אקסטרה, בגלל שאנחנו צריכים להשקיע בחבר'ה חוצניקים הרבה יותר מאשר אני צריך להשקיע בישראלים – אם זה בלימוד השפה העברית, אם זה ביחס אישי.
<יוגב גלבוע: אתן דוגמה.
<יוגב גלבוע: אצלנו במכינה, בקבוצה ישראלית על כל 20 חניכים יש ר"מ – מורה - ובתוכנית האמריקנית על 15 חניכים יש לי שלושה-ארבעה ר"מים, כי צריך יותר יחס אישי.
<יוגב גלבוע: החבר'ה האלה אין להם שבת חופשית ללכת הביתה פעם בשבועיים.
<יוגב גלבוע: הם נשארים אתנו במכינה גם פעם בשבועיים, גם בחגים – פסח, ראש השנה.
<יוגב גלבוע: הם תמיד נמצאים.
<יוגב גלבוע: אנחנו נותנים להם יותר קורסים של ידיעת הארץ, טיולים, ניווטים.
<יוגב גלבוע: התוכנית הזאת היא תוכנית אקסטרה.
ישראל חסון: הוא חניך - - -
<יוגב גלבוע: הוא חניך לכל דבר ועניין, והוא חניך פלוס.
<יוגב גלבוע: אבל מבחינת התקצוב, הוא יקבל את התקצוב מהיום שהוא יקבל את הצו הראשון.
<יוגב גלבוע: לפעמים, אם הוא מתגייס באוגוסט, יכול להיות את הצו הזה הוא יקבל ביולי ובמשך כל השנה הוא היה מיני חניך.
<יוגב גלבוע: לשאלתך כמה הם משלמים – בעקבות זה אנחנו נאלצים לדרוש מהחניכים החוצניקים השתתפות בשכר לימוד שהיא גבוהה יותר מאשר אנחנו מבקשים מהישראלים.
<יוגב גלבוע: יחד עם זאת, רוב החניכים החוצניקים לא תמיד יכולים ולא תמיד ההורים שלהם רוצים לשלם את שכר הלימוד.
<יעקב דנון: אתה יכול להגיד כמה גובים מאותו חניך?
<יוגב גלבוע: אנחנו מבקשים 12,000 עד 15,000 דולר לשנה.
<יוגב גלבוע: בפועל אנחנו לא מקבלים את זה, אנחנו אפילו לא מתקרבים לקבל את זה.
יואל רזבוזוב: אתה אומר שאם היה לך תקצוב היו לך הרבה יותר תלמידים?
יואל רזבוזוב: יש לזה ביקוש ומה שעוצר זה הכסף?
<יוגב גלבוע: בוודאי.
ישראל חסון: הייתי רוצה לשמוע גם מה אחוזי ההצלחה.
<יוגב גלבוע: יש פה רשימה של כל החניכים שעברו אצלנו - - -
ישראל חסון: כמה?
ישראל חסון: תן לנו מושג.
<דוריס קריאף: כמה מהם שינו מעמד לעולים?
<יוגב גלבוע: 85% שינו מעמד.
ישראל חסון: במספר.
<מיכאל כהן: יש כמה קבוצות במכינה.
<מיכאל כהן: אני מדבר רק על אלה שמדובר עליהם עכשיו, העולים.
ישראל חסון: לא עולים.
<מיכאל כהן: אלה שהגיעו בתור אמריקנים או קנדים הם 33, מתוכם 28 הם ישראלים היום והם עברו שלוש שנים צבא.
ישראל חסון: בכמה שנים?
<מיכאל כהן: התוכנית קיימת שבע שנים.
<מיכאל כהן: אבל אני מוסיף שיש עוד קבוצות של עולים – שזו לא המטרה לדבר עליהם כאן - שנפלו בין הכיסאות וזה משקם אותם.
ישראל חסון: זה נשמע כאילו אני מתווכח, אבל אני רוצה להבין.
ישראל חסון: זאת אומרת, אתה מדבר על ממוצע של ארבעה-חמישה חניכים בשנה.
<מיכאל כהן: כן.
<מיכאל כהן: אני רק אומר, בתור מי שעבד וניסה לגייס תלמידים, שאחד הדברים שעוצרים אותנו זה חוסר התקצוב.
מרדכי יוגב: דיברתם על 80 חניכים.
<יוגב גלבוע: אסביר.
<יוגב גלבוע: הרב מיכאל מדבר על החניכים שהגיעו לכאן עם דרכון, בלי אזרחות ישראלית.
<יוגב גלבוע: יש לנו בתוכנית הזאת 80 בוגרים, שחלקם הגיעו כמו אשר, שהגיע שנה לפני כן לארץ.
<יוגב גלבוע: הוא כבר היה בבית שמש שנה באיזושהי ישיבה ובתקופה הזאת הוא החליט שהוא עושה עלייה.
<דוריס קריאף: זה אולי בגלל הישיבה, לא בגלל המכינה.
<יוגב גלבוע: הוא לא נספר בתוך ה-80.
<קריאה: קטינים חוזרים.
<קריאה: יש המון קטינים חוזרים.
<יוגב גלבוע: קטינים חוזרים שיש להם תעודת זהות.
מרדכי יוגב: המספר הכולל שראיתי פה ואמרתם לי בעל-פה הוא שקלטתם 80 חוצניקים, ומתוכם 70 שירתו בצה"ל והפכו לאזרחים ישראלים.
<יוגב גלבוע: ממש ככה.
<יוגב גלבוע: זה המספר.
מרדכי יוגב: ישראל, הם טיפלו ב-80 חוצניקים שבאו מאמריקה.
מרדכי יוגב: המעמד של תעודת הזהות שלהם היה לעתים אחר, לעתים מקביל, לעתים מקדים.
מרדכי יוגב: 70 מהם שירתו בצה"ל כעבור שנה או שנה וחצי והפכו לאזרחים ישראלים.
<יוגב גלבוע: שירתו שלוש שנים בצה"ל.
מרדכי יוגב: זה המספר המדויק.
<יוגב גלבוע: כן, כן.
<דוריס קריאף: אבל אני מבינה שמרביתם הם בני ישראלים.
<יוגב גלבוע: הם לא בני ישראלים.
<יוגב גלבוע: יכול להיות שהם נולדו בישראל וכשהם היו בני שלוש ההורים שלהם ירדו מהארץ, אז הם נקראים אזרחים חוזרים.
מרדכי יוגב: או עולים או בני יורדים.
<אודי דרור: לאורך התקופה, מי הגורם הממשלתי שמממן?
<אודי דרור: תוכנית "מסע" מממנת את השהייה שלהם פה?
<יוגב גלבוע: אנחנו לא בתוכנית "מסע".
יואל רזבוזוב: גדעון מממ"מ רוצה להציג את תוכנית "מסע".
יואל רזבוזוב: בקצרה, בכמה מילים.
<גדעון זעירא: פרויקט "מסע", כמו שאמרתי קודם, מיועד לתלמידים מחו"ל שרוצים לחוות שנה בישראל.
<גדעון זעירא: משתתפי התוכנית משלמים על הלימודים בין 13,000 ל-15,000 דולר מכיסם.
<גדעון זעירא: על כל תלמיד "מסע" מעניקה מימון של 1,000 דולר בסיום שנת הלימודים.
<גדעון זעירא: זה כסף במימון של הסוכנות היהודית וממשלת ישראל.
<גדעון זעירא: חלק מהמשתתפים זכאים למלגה בנוסף ל-1,000 הדולר האלה, שיכולה להגיע ל-10,000 דולר, וזה בהתאם לקריטריונים.
<דוריס קריאף: עושים מבחן הכנסה.
<דנה זקס: אחת התוכניות שפתחנו ב"מסע" היא מכינה חצי שנתית, שמיועדת בחציה לנוער מחו"ל וחציה לנוער ישראלי.
<דנה זקס: תוך שנתיים היו אצלנו 45 חבר'ה שהגיעו, בעיקר מאוסטרליה, מאנגליה ומניו-זילנד.
<דנה זקס: הם עושים חצי שנה של תוכנית קדם-צבאית משותפת לחבר'ה ישראלים ולחבר'ה מחו"ל.
<דנה זקס: אנחנו לא מגדירים את זה כמטרה יחידה, שהם ישנו מעמד ויהפכו לעולים, אלא גם שיחזרו לקהילות שלהם כמנהיגים ויחזרו בעתיד.
<דנה זקס: אבל מה שקורה זה שחלק מהחבר'ה מחליטים לבד שהם מעוניינים לחזור לשם ולחזור לכאן או מיד להתגייס.
<דנה זקס: היום חלק מהחניכים שמשתתפים בתוכניות "קול עמי" – כך זה נקרא – כבר בוחרים בעצמם לבוא כתוכנית הכנה ועלייה לישראל.
מרדכי יוגב: איפה זה קורה, באיזה מכינות?
<דנה זקס: בסוכנות היהודית.
<דנה זקס: זה תוכניות קדם-צבאיות חצי שנתיות.
<דנה זקס: יש לנו קבוצה אחת כזו של 35 חבר'ה בתוך כפר הנוער קרית יערים וקבוצה אחת בתוך כפר הנוער רמת הדסה.
<דנה זקס: חלק מהרעיון הוא שהם גם משתלבים עם כפרי הנוער, שגם שם אחוז העולים מאוד גבוה.
<דנה זקס: יש לנו בכפר אחד קרוב ל-60% ובכפר שני 40% של עולים מאתיופיה ועוד בערך 20% עולים מברית-המועצות.
יואל רזבוזוב: למה את חושבת שלשים אותם עם עולים זה שילוב יותר טוב?
<דנה זקס: אני אומרת שהמכינות נמצאות בתוך כפרי הנוער.
<דנה זקס: התוכניות האלה, באופן מכוון הן בתוך כפרי הנוער.
<דנה זקס: הם לוקחים חלק בהתנדבות ובחיים משותפים עם חניכי הכפר.
<דנה זקס: חלק מהתוכנית החצי שנתית היא גם המהות של השהייה בתוך העשייה שמתרחשת בתוך כפר הנוער.
<דנה זקס: אבל חצי מהחבר'ה האלה הם, כאמור, חבר'ה ישראלים וחצי חבר'ה יהודים שבאים ממקומות אחרים בעולם.
מרדכי יוגב: זה כבר אחרי שהם אזרחים פה, אחרי העלייה.
<דנה זקס: לא, הם באים מיד.
<דנה זקס: הם מגיעים דרך תוכנית "מסע" – בגלל זה אמרתי את זה בהקשר לתוכנית "מסע".
<דנה זקס: רובם תיירים, עכשיו חלקם באים כעולים.
<דנה זקס: חצי השנה הזאת מאוד משנה את השקפתם על החוויה של החיים בישראל וחלקם רוצים לראות את עצמם מתגייסים לצבא ונשארים, למרות שזו לא היתה כוונתם הראשונית.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרנו, העניין של התוכניות האלה - "תגלית" זה לתקופה יותר קצרה ו"מסע" לתקופה יותר ארוכה - זה לתת איזשהו חיבור לישראל.
יואל רזבוזוב: אם זה נעשה דרך המכינה, אני חושב שהמכינה יכולה לתת להם עוד איזשהו פקטור להתגייס ולעשות עלייה.
יואל רזבוזוב: גלעד, בבקשה.
<גלעד אולשטיין: שלום.
<גלעד אולשטיין: אני ראש מכינת "נחשון", אחד משני ראשי המכינה.
<גלעד אולשטיין: אנחנו קיימים 17 שנה.
<גלעד אולשטיין: תמיד היו חו"לניקים, לאורך כל השנים.
<גלעד אולשטיין: לפני שמונה שנים הפכנו את זה לתוכנית מסודרת.
<גלעד אולשטיין: קראנו חו"לניקים לאותם אלה שנקראים פה "לא חניכים".
<גלעד אולשטיין: קשה לנו לקרוא להם לא חניכים.
<גלעד אולשטיין: אתן נתון חשוב על המחזור הראשון שלנו, כדוגמה, ואז אסביר את הייחודיות של הסיפור הזה.
<גלעד אולשטיין: במחזור הראשון שלנו, מתוך תשעה שהיו שם שבעה עלו לארץ וחמש משפחות חזרו לארץ.
<גלעד אולשטיין: למה הנתון הזה חשוב?
<גלעד אולשטיין: כי התוכנית היא לא תוכנית עלייה.
<גלעד אולשטיין: זאת אומרת, אסור היה לנו להתגאות בנתון הזה כביכול, כי התוכנית הזאת משווקת כמו "תגלית".
<גלעד אולשטיין: יש תוכניות עלייה, יש "צבר".
<גלעד אולשטיין: אנחנו עושים סמינרים בחו"ל במקבלי ל"צבר".
<גלעד אולשטיין: מי שרוצה להתגייס דרך "צבר" מתגייס דרך "צבר", מי שרוצה לעשות עלייה עושה עלייה.
<גלעד אולשטיין: אבל יש המון נוער של בני ישראלים או בני הקהילות השונות שרוצים לעבור חוויה של שנה בארץ.
<גלעד אולשטיין: כתוצאה מהחוויה הזו אנחנו יוצרים מנגנון עלייה, שזה הדבר הייחודי החדש שאני חושב שהכי חשוב להוסיף לשולחן הזה כרגע.
<גלעד אולשטיין: כי מי שעולה ובוחר לעלות - בוחר לעלות.
<גלעד אולשטיין: אז יש לו דרך כזאת, יש לו קשיים כאלה, וצריכים לענות פה תשובות על הקשיים הללו.
<גלעד אולשטיין: "נחשון" לא לבד, אלא הסיפור הפך להיות הסיפור של כל המכינות או, יותר נכון, מנסים לגייס כמה שיותר מכינות.
<גלעד אולשטיין: כרגע שותפות שמונה מכינות בפרויקט הזה, התאחדנו יחד.
<גלעד אולשטיין: מה שייחודי הוא שזו דרך לקלוט סוגים שונים של אוכלוסיות, כמו: דתיים, דוברי אנגלית – שזה אוכלוסיות שונות.
<גלעד אולשטיין: יש מכינות שרוצות רק דוברי אנגלית, יש מכינות שיכולות לקבל גם דתיים וגם שאינם דתיים, יש מכינה שקולטת רק בנות דתיות.
<גלעד אולשטיין: תוכנית "יחד", שהיא חלק מפרויקט "מסע" היום, מאפשרת להביא את אותם אנשים –gap year, לשנה בארץ, במגוון שונה של אוכלוסיות ובעצם, מה שאסור כאילו להגיד, להעלות אותם לארץ מבחינה סטטיסטית.
<גלעד אולשטיין: כי מבחינה סטטיסטית, הרבה מאוד מהם מתגייסים.
<גלעד אולשטיין: למה?
<גלעד אולשטיין: הם בנים של ישראלים – אחד מהצדדים לפחות הוא ישראלי, הוא שולח את הילד שלו לארץ כדי שלפחות יעבור שנה בארץ כתוצאה מאיזושהי חוויה שההורה חייב לילד שלו, ופתאום הוא מוצא את הילד מתגייס.
<גלעד אולשטיין: או – יש לנו כמה קצינים וקצינות, לדוגמה – שהם בכלל בני קהילות שונות, שמסיבות ציוניות לגמרי רצו לעבור שנה כזאת בארץ והיום הם בארץ כי הם החליטו תוך כדי השנה, עם כל ההתלבטויות.
<גלעד אולשטיין: דרך אגב, הם מתגייסים הרבה פעמים דרך גרעין "צבר", כדי לפתור את הבעיה של החיילים הבודדים.
<אודי דרור: גם בגלל המעטפת השלמה, של ליווי לאורך כל השירות.
<גלעד אולשטיין: כן.
<גלעד אולשטיין: כלומר, "צבר" זה טוב לאלה שנחושים ויודעים מראש שהם מתגייסים או כאלה שאחרי המכינה מקבלים את המעטפת.
<גלעד אולשטיין: המכינה היא תחנת ביניים לאותם מתלבטים, ויש הרבה מאוד כאלה.
<גלעד אולשטיין: קשה מאוד לשווק את זה במסגרת הקהילות, כי זו נישה לא ברורה.
<גלעד אולשטיין: זו נישה חדשה בסך הכול.
<גלעד אולשטיין: היתרון של מטריית המכינות זה שהוא נותן את האופציות גם לדוברי אנגלית.
<גלעד אולשטיין: אני לא נכנס לדוגמאות שנתנו פה עם העולים, כי נתנו פה את הדוגמה של האינטגרציה, שברור שילד שנמצא בתוך חדר עם ישראלים, ואם הוא בן של ישראלים ויש לו איזשהו רקע לשפה, משתלב במהירות.
<גלעד אולשטיין: הנתונים החזקים הם שהרבה הולכים לתפקידים משמעותיים בצבא.
<גלעד אולשטיין: זאת אומרת, אלה שכבר עושים את התהליך הזה גם מתגייסים.
<גלעד אולשטיין: קרוב ל-30% גם חוזרים בתוכנית הזאת.
<גלעד אולשטיין: אבל הנתון הסטטיסטי המדהים הוא שיש כמה שעשו קולג' בארצות-הברית, חזרו לארצות-הברית, והתגייסו אחר כך.
<גלעד אולשטיין: זאת אומרת, כתוצאה של שהייה של שנה במכינה והקשר עם החברים, למרות שחזרו לארצות-הברית, הם התגייסו לצבא.
<גלעד אולשטיין: יש לנו שבעה חברה כאלה שעשו את זה במהלך התוכנית.
<גלעד אולשטיין: זה ממש בקצרה.
דב ליפמן: אני חייב ללכת לישיבה אחרת.
דב ליפמן: לפי מה שאני שומע וגם ממה שידעתי לפני שהגעתי, אני חושב שאנחנו חייבים להמליץ למשרד העלייה, לכל התוכניות, להשקיע בתוכניות האלה, במיוחד לעולים הצעירים מצפון אמריקה.
דב ליפמן: ראיתי הבוקר את התחקיר בערוץ 2 שדיבר על הצעירים האמריקניים שחוזרים לארצות-הברית כי מרגישים לבד ובכלל כל הבעיות של הקליטה.
דב ליפמן: אני חושב שהנה, יש תוכניות שמשלבים אותם בתרבות הישראלית וגם בצבא, הם לא לבד.
דב ליפמן: הקליטה שלהם יותר אפקטיבית כשהם בתוכנית כזאת.
דב ליפמן: אני חושב שאנחנו חייבים להשקיע אפילו יותר.
דב ליפמן: אני לא יודע את כל הנתונים המספריים, אבל אחוזי ההצלחה שאנחנו שומעים - זה מובן, כי הם חלק מישראל.
דב ליפמן: הם לא באים וחיים לבד בשכונות שלהם.
דב ליפמן: אני, כדובר אנגלית, מכיר את זה, שאנחנו בדרך כלל חיים לבד בשכונות שלנו.
דב ליפמן: אבל כאן לוקחים צעירים ומכניסים אותם למערכת.
דב ליפמן: אני מברך אתכם על היוזמות.
דב ליפמן: אני חושב שחייבים לקשר אותם לכל הישיבות והתוכניות של השנה-שנתיים, שיעבדו יחד, יגיעו להרצות שם כדי שהבחורים והבחורות יבינו מה האפשרויות שיש להם.
דב ליפמן: חשוב להשקיע בזה, כי אני חושב שזה סוד ההצלחה של עלייה של צעירים, במיוחד מצפון אמריקה.
יואל רזבוזוב: תודה לחבר הכנסת ליפמן.
מרדכי יוגב: גם אני צריך לרוץ לעוד ועדה, אבל אני שואל אם אפשר לקבל התייחסות קצרה מהמשתתפים פה – האגף הביטחוני-חברתי, יוס.
<יוס אלדר: יש נקודה שצריך לזכור אותה, והיא מאוד קריטית, והיא שחייל בודד שמתחתן מפסיק להיות חייל בודד.
<יוס אלדר: אני מדבר על העולה החדש.
יואל רזבוזוב: היתה לנו ועדה בנושא חיילים בודדים.
יואל רזבוזוב: יש לנו דיון מתוכנן בנושא הזה.
<יוס אלדר: ההבדל בין חייל בודד שהוא תושב הארץ לבין חייל בודד שהוא עולה חדש - זאת המשמעות.
יואל רזבוזוב: אנחנו מבינים.
יואל רזבוזוב: יהיה לנו דיון בנושא הזה, אשמח אם תצטרפו לדיון הזה ותגידו את מה שאתם חושבים.
<יעקב דנון: אתייחס לעניין הזה.
<יעקב דנון: אקח את הפרטים של הבחור, אני מבטיח שעד הקצה אטפל בעניין.
<יוגב גלבוע: יש ממשק בין הנושאים מכיוון שהחייל הבודד הזה, אצלנו הוא כמו בן.
<יוגב גלבוע: הוא במשפחת מכינת "קשת יהודה" היום.
<יוגב גלבוע: אנחנו מטפלים בו.
<יעקב דנון: הוא כמו בן גם אצלנו.
<יוגב גלבוע: כמובן, גם אצלכם.
יואל רזבוזוב: גם פה בוועדה.
<יוגב גלבוע: הוא הבן של כולם.
יואל רזבוזוב: עוד פעם, זה לא לישיבת הוועדה הזאת, כי פה לא נפתור את הנושא.
יואל רזבוזוב: אבל לדיון שנעשה בנושא נשמח שתבואו ותגידו מה שאתם חושבים, כי זה בדיוק מה שמתאים לכם.
מרדכי יוגב: אני כן אקח את רשות הדיבור, שמא יקראו לי בדחיפות, למרות שאני רוצה להישאר ולהקשיב.
מרדכי יוגב: אחת, אני מודה לך שקיימת את הדיון כי אני חושב שמצאנו פרח יפה שצריך לעודד אותו.
מרדכי יוגב: אני חושב שזכותה של הוועדה לבקש שיתקיים פה איזה פורום משותף של משרד הקליטה יחד עם הגופים שעוסקים עם אל"ה – אגף משרד הביטחון ומשרד החינוך, שממילא עוסקים בנוער הזה - ומנכ"ל המכינות, יוס אלדר, שהיה גם קצין חינוך ראשי, כך שידיו רב לו, מבין את העניינים לאורך ולרוחב.
מרדכי יוגב: יחפשו איך נותנים לפרויקט הזה פוש עם עוד פיילוט.
מרדכי יוגב: יתרה מזו, יתכן שאפשר לכוון מכינות.
מרדכי יוגב: לו יצויר שאומרים: בצרפת מתאים לנו.
מרדכי יוגב: אז אולי תהיה איזו מכינה שאומרת שהיא מוכנה להתמחות בצרפת, מוכנה לקלוט נוער משם, כי נראה שיש פה איזושהי ייחודיות מקצועית.
<יעקב דנון: המשרד שלנו כבר נתן את הצעד הזה קדימה.
מרדכי יוגב: אני ממליץ שהדיון שנקיים יהיה דיון משותף עם ועדת החוץ והביטחון כדי לטפל, גם משרד הקליטה ועם אחרים, באותם מקרים ייחודיים, שחייל בודד שהוא עולה אין מאחוריו תמיכה.
יואל רזבוזוב: יהיה לנו דיון על זה ואחרי זה נגיש את ההמלצות.
יואל רזבוזוב: אני מאמין שצריך לראות מה העלויות התקציביולת.
מרדכי יוגב: ובמקרה הספציפי הקונקרטי, של מכינת "נחשון" ומכינת "קשת יהודה", הייתי ממליץ להזמין אותם לדיון קונקרטי, כי זה במספרים קטנים וייתכן שאפשר בדיון הקונקרטי גם לפתור כמה בעיות קטנות כאלה.
מרדכי יוגב: ולהיות עוקבים אחרי התוצאות, כדי להיות שותפים להעלות למכינת "נחשון", למכינת "קשת" ואולי לעוד מקום שזה מבוצע, ולראות מבחינת
מרדכי יוגב: כם גם שהם שותפים ורואים תוצאות.
<דוד ברנשטיין: אני רוצה לדבר על החזון של המכינות בנושא הסיפור הזה.
<דוד ברנשטיין: עבדתי המון שנים בסוכנות היהודית, גם אחראי על עידוד העלייה, אני שליח עלייה לשעבר.
<דוד ברנשטיין: יש לי קולגות כאן.
<דוד ברנשטיין: בשנה האחרונה אני עובד עם יוס מהמכינות בגיוס כסף ועכשיו לקחתי על עצמי את "מסע".
<דוד ברנשטיין: אני מאמין, כמישהו שעלה וגם כמי שיש לו ניסיון בתוכניות האלה, שבמודל של תוכניות עידוד עלייה – "מסע" זה לא עידוד עלייה, אבל כמו שאמרנו, בסופו של דבר זה עידוד עלייה – אנחנו יכולים להגיע, אם יהיו תקציבים ועזרה בשיווק ובכל מיני נושאים אחרים, למאות חניכים ברשת של מעל 40 מכינות בתוך כמה שנים.
<דוד ברנשטיין: כמישהו שעלה ארצה, אני חושב שבסופו של דבר הנושא החברתי - שאני מרגיש טוב בחברה, שיש לי חברים, שאני מרגיש טוב בארץ כמו שהייתי מרגיש בכל מקום – זה המפתח להצלחה.
<דוד ברנשטיין: לכן, אני מצטרף למה שאמרת, שצריך להסתכל הוליסטית ולראות איך אנחנו יכולים לעודד את התופעה הזאת, גם אם זה במסגרת תוכנית של עידוד עלייה גרידא של "קשת" או בתוכניות אחרות.
<דוד ברנשטיין: יש בהרבה מכינות תוכניות פרטניות – איכשהו בחור או בחורה הגיעו ודואגים להם.
<דוד ברנשטיין: אנחנו, בעזרתכם, צריכים להפוך את זה לתוכנית על.
מרדכי יוגב: עוד מילה אחת – לפעם הבאה תביא גם רפרנט אוצר.
מרדכי יוגב: כפי שציין כאן מנהל מכינת "נחשון" - שהיא מכינה שאיננה דתית, היום רוב הדתיות אינן דתיות - אם באים גם הורים בעקבות בנים, הרי הם מביאים אתם את הנכס ואת הכלכלה.
מרדכי יוגב: יש פה גם יתרון כלכלי.
אברהם מיכאלי: אותו היגיון פעל גם על תקצוב בני ישיבות מחו"ל.
אברהם מיכאלי: אבל האוצר עובד הרי עקום.
מרדכי יוגב: במשבר הכלכלי של שנת 1929 זה מה שהציל פה את היישוב, כי העלייה הביאה אתה גם את נכסיה.
מרדכי יוגב: לכן יש פה גם היבט כלכלי.
יואל רזבוזוב: ממה שאני רואה כאן, באמת צריך להיות גוף אחד שירכז את כל הנושא הזה וגם יבוא עם הנתונים המדויקים, מה צריך להשקיע ומה החזון - כמה צריך להביא - ואז לחבר את כל הגופים, כי יש פה גם את הסוכנות, גם את "מסע", את המכינות, הצבא, משרד הביטחון, משרד החינוך.
יואל רזבוזוב: לראות מה הסכום הכולל, מה החזון ואז לשלב את כל הגופים שצריכים לתקצב.
אברהם מיכאלי: גם בנעל"ה, אפילו שהם גילאים יותר צעירים, צריך תקצוב נוסף אם אנחנו רוצים להביא עוד ילדים לארץ.
אברהם מיכאלי: אותם ילדים שלא נשארים פה, חלק מהם זה בגלל בעיות תקציביות, כי אין להם מישהו שדואג להם.
יואל רזבוזוב: נשמע את משרד העלייה והקליטה, בבקשה.
<דוריס קריאף: לעניין גרעין "צבר" - הוא מתוקצב ב-4.5 מיליון שקלים על-ידי משרד העלייה והקליטה מכיוון שזו תוכנית קליטה.
<דוריס קריאף: כלומר, זו הכנה לקליטה, עובדים אתם עוד בחו"ל ומביאים אותם לפה.
<דוריס קריאף: עכשיו מששונה שמנו ל"משרד העלייה והקליטה" וקיבלנו את המנדט לעסוק גם בתוכנית עידוד עלייה מעבר לים, אנחנו בוחנים ממש בימים מספר תוכניות כדי לבדוק איזה תוכניות אנחנו יכולים לעשות.
<דוריס קריאף: זו אחת התוכניות שיכולה להיות נפלאה ועושה את העבודה כתוכנית לעידוד עלייה, וגם אותה אנחנו נשקול.
<דוריס קריאף: אקח מהם כרטיסי ביקור.
<דוריס קריאף: כלומר, נחשוב גם על הצורה הזו של - - -
אברהם מיכאלי: זאת אומר שתתקצבו יותר כסף או שתסתפקו - - -?
<דוריס קריאף: ברור שנתקצב.
<דוריס קריאף: אנחנו מתקצבים תוכניות לעידוד עלייה.
יואל רזבוזוב: אם הם בוחרים בפרויקט הזה הם מתקצבים אותו.
<דוריס קריאף: בוודאי.
<דוריס קריאף: אנחנו מחפשים תוכניות לעודד.
יואל רזבוזוב: יעקב, בבקשה.
<יעקב דנון: אדוני היושב-ראש, כל מי שנוכח כאן יודע שהכנה לגיוס משפיעה מאוד על מה שקורה במהלך השירות ואחר כך, בהשתלבות באזרחות.
<יעקב דנון: בהיבט הזה, במיוחד לגבי העולים החדשים ובני חו"ל, מכינות קדם-צבאיות הן משמעותיות.
<יעקב דנון: לפני קיומו של הדיון הזה קיימנו דיונים בתוך המשרד, הנושא עלה בין מנכ"ל המשרד לרח"ט תומכ"א שנדרש לנושא הזה.
<יעקב דנון: אנחנו מקיימים סדרה של מפגשים, ביניהם גם עם יוס, כדי לבחון את הסוגיה הזו לעומקה.
<יעקב דנון: ברשותכם, אני רוצה לומר משפט אחד על המספרים שעליהם דובר כאן, כי יש פה בלבול מושגים.
<יעקב דנון: על מנת לצלול לעומק העניין ולהבין את הנתונים עד הסוף צריך לשתף פעולה עם הגברת דוריס שיושבת כאן, שהיא מנהלת המחלקה לתיעוד וזכאות.
<יעקב דנון: כל המונחים שמשתמשים כאן: עולים, אזרח עולה, קטין חוזר, תושב חוזר, בני מהגרים - הכול יכול להתברר במערכות המידע שקיימות אצלנו במשרד, ונקבל תמונה מדויקת מה היתה תרומתו של כל גורם לתהליך הזה, מהיום שבו הוא נרשם באחת המכינות ומה קרה בהמשך, אחרי שהוא קיבל את צו הגיוס.
<יעקב דנון: ברשותכם, עוד הערה לגבי הבחור הצעיר שיושב כאן, שהשתתף במכינה.
<יעקב דנון: אין בעיה כזו, ממה שידוע לי, לגבי חייל בודד שמשנה סטטוס לנשוי - -
<דוריס קריאף: לא אצלנו, בכל מקרה.
<יעקב דנון: אני רוצה לדייק.
<יעקב דנון: - - משום שמערכת הת"ש בוחנת בשינוי הסטטוס מה הוא זכאי לקבל בסטטוס החדש.
<יעקב דנון: ויותר מזה, הצבא ממשיך לתקצב אותו שלושה חודשים אחרי שהוא שינה את הסטטוס כדי לראות אם יהיה זכאי לתשמ"ש או משהו אחר.
<יעקב דנון: במקרה שלך, אני מבטיח שאבדוק את הדברים מדויק ואדבר עם מי שנוגע לעניין כדי לראות מה מגיע לך ולוודא שאתה אמנם תקבל את זה.
<יעקב דנון: אני מניח שבימים הקרובים ניפגש עם חלק ניכר מהאנשים כדי לבחון, לקדם את התהליכים, לראות מה ניתן לעשות ולהיות שותפים מלאים עם האגף הביטחוני-חברתי ומשרד החינוך, שהם כרגע אמונים על הנושא הזה.
<יעקב דנון: יש הבחנה שאני עושה בין קריאת הנתונים – מה יש לי בתוך המכינה היום, כמה עולים וכמה בני חו"ל – לבין פעולה יזומה ומכוונת ותוכנית מסודרת שרוצים להשתמש בה כמנוף.
<יעקב דנון: אני חושב שהיוזמה של המשרד, שהמנכ"ל מוביל, נועדה לייצר את התוכנית וייזומה על מנת שנראה שהחזון הזה קורה במציאות.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהתשובה ממשרד העלייה והקליטה היא מאוד חיובית.
יואל רזבוזוב: נשמח אם תרכזו את הנושא ותפגשו עם כל הגופים הרלוונטיים.
יואל רזבוזוב: תבחרו את המתווה שאתם רוצים ללכת, רק שיהיה מרוכז ותהיה לזה תוכנית.
יואל רזבוזוב: אני רוצה לשמוע את נציג הצבא, סגן אלוף אמיר חי, סגן מפקד מיט"ב.
<סא"ל אמיר חי: צהרים טובים.
<סא"ל אמיר חי: מהניסיון שלנו - והזכירו את מסלול "צבר" – אנחנו רואים בעניין הזה מודל מצליח, מכיוון שהמסלול הזה מתחיל עוד כשהחבר'ה בחו"ל וכבר שם עושים סוג של הכנות, ממשיך בפרק הסתגלות בארץ של שלושה חודשים, ולאחר מכן גיוס לצבא.
<סא"ל אמיר חי: בכל התחנות האלה אנחנו גם צוברים מידע על החניך ועל התאמתו בדרך – ואני מדבר בראיית הגיוס.