GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גרי ויתקין: למרות שאנחנו עושים את זה גם באינטרנט, זה לא עובד באינטרנט.
<גרי ויתקין: בסופו של דבר, זה עובד בחיבור כי זה מה שגורם לאנשים להתקשר למדינת ישראל ולשמור על הזהות הישראלית-יהודית שלהם.
<גרי ויתקין: בעינינו, זה הדבר העיקרי.
<גרי ויתקין: אני מאד-מאד שמח על המפגש הזה.
<גרי ויתקין: אנחנו עם הפנים קדימה לפתיחת הפעילות שלנו באוסטרליה ובעוד הרבה מקומות.
<אלן הופמן: צריך לציין שתנועת "הצופים" נמצאת בקצב גידול לעומת כל תנועות הנוער העולמיות.
<אלן הופמן: יש פה כל שנה פתיחה של שבטים חדשים בכל העולם.
יואל רזבוזוב: כל הכבוד על העשייה.
יואל רזבוזוב: כיף לשמוע.
יואל רזבוזוב: יש פה איזו שהיא הרמוניה.
יואל רזבוזוב: פעם ראשונה בוועדה הזאת שכל המשרדים והארגונים מחוברים, מסונכרנים ועובדים ביחד.
<קריאה: יש מקום לשיפור.
יואל רזבוזוב: זה באמת מחמם את הלב.
יואל רזבוזוב: זו פעם ראשונה.
יואל רזבוזוב: בוועדה בדרך כלל אנחנו רבים ואף אחד לא מסונכרן ואף אחד לא לוקח אחריות, ופה יש לנו באמת דבר יפה.
יואל רזבוזוב: דאדי פרלמוטר, בבקשה.
<דוד פרלמוטר: שמי דאדי פרלמוטר, ואני נמצא בארצות-הברית בשליחות חברת "אינטל" ישראל בהנהלת "אינטל" העולמית.
<דוד פרלמוטר: בעצם, הסיבה לכך שאני מספר את הפן האישי היא שאשתי ואני פיתחנו זווית מעניינת כי שלושת ילדינו הגדולים נשארו בישראל ובתי הקטנה באה אתנו ועלתה במסגרת גרעין "צבר" לפני שנתיים.
<דוד פרלמוטר: בכל זאת, נושא הדור השני של הצעירים נגע לנו בלב באופן אישי, בגלל שגילינו שאפילו הבת שלי, שהיא לכאורה הסמן הימני של זהות ישראלית יהודית בגלל שהיא הגיעה בגיל 14 ולא בגיל 3, היא בעצמה מדברת עד היום דרך-אגב, אחרי שנתיים של שירות בצבא, שהיא לא יודעת בדיוק אם היא אמריקאית או ישראלית, והיא הייתה רק שבע שנים בארצות-הברית.
<דוד פרלמוטר: מכל האוכלוסיות שדיברנו, ואנשים הזכירו קודם את הנושא של חוסר בקהילה ישראלית בארצות-הברית, ואני חושב שה-IAC עושים עבודה נפלאה בניסיון לתקן את זה – לישראלים אין שום סוג של קהילה.
<דוד פרלמוטר: יש את הפעילות של "הצופים" שמטפלת בצעירים בגיל בית-ספר.
<דוד פרלמוטר: מה שזיהינו במסגרת של עבודה היה שבעצם יש קבוצה, לדעתי קריטית, של סטודנטים באוניברסיטאות.
<דוד פרלמוטר: אין קהילה, והם עוזבים את הבית, כשהאבא חושב שאם הוא שירת ב"גולני" אז גם הבן יודע מה זה "גולני", והוא לא יודע מה זה "גולני".
<דוד פרלמוטר: הוא מגיע לקמפוס.
<דוד פרלמוטר: ל"הלל" הוא לא רוצה ללכת, ולא אגיע פה לסיבות שזה בגלל שזה יהודי וזה גלותי.
<דוד פרלמוטר: למרות שהוא חי בגולה, זה לא משנה.
<דוד פרלמוטר: זו התפיסה שלהם, ואי-אפשר להילחם אתה.
<דוד פרלמוטר: הם רוצים לדבר בעברית, הם רוצים לשמר את הדבר הזה, אבל הם לא מכירים אף אחד, והם חושבים שהם הישראלים היחידים ב"ברקלי", כשיש שם עשרות אם לא מאות.
<דוד פרלמוטר: מה שהחלטנו לעשות, וכרגע אנחנו גם מתאגדים יחד עם ה-IAC לעשות את הפעילות הזאת, זה בעצם להקים קהילה של סטודנטים ישראלים בְּקמפוסים.
<דוד פרלמוטר: יש לנו כרגע בקליפורניה למעלה מ-200 סטודנטים בשנה ראשונה, אבל אנחנו רוצים להגיע לאלפים ואולי אפילו לעשרות אלפים.
<דוד פרלמוטר: בעצם, זו לא הדקה ה-90, אלא זה זמן פציעות.
<דוד פרלמוטר: בזמן שהחבר'ה האלה הולכים לאיבוד בקמפוס, הם לא חוזרים הביתה והם הולכים לכל מקום אחר לעשות את הקריירה שלהם, ואם הם לא ילמדו – ופה יש את נושא התכנים, ופה יש לנו שיתוף פעולה אדיר עם ההסתדרות הציונית, עם הסוכנות, עם "הלל" ועם "הצופים".
<דוד פרלמוטר: ..
<דוד פרלמוטר: דרך אגב, כל העסק הזה חייב לעבוד ביחד, בגלל שאנחנו משתמשים בשליחים של הארגונים האלה בשביל לאגד את הסטודנטים.
<דוד פרלמוטר: אנחנו עושים עם הסוכנות פעילות להביא אותם לישראל – לא לעשות טיולים ברחבי הארץ אלא לעשות internship בחברות, ב"אינטל", בטכניון, באוניברסיטת חיפה, כי הם רוצים קשר עם הצעירים בני גילם או טיפה יותר גדולים מהם כי הם רוצים להבין מה זה ישראל ומה זה החיים, ולא דרך זה שהם מבקרים את סבתא פעם בשלוש-ארבע שנים אלא בזה שהם נפגשים עם אנשים בני גילם שחיים את ההוויה הישראלית.
<דוד פרלמוטר: דרך אגב, הם, הסטודנטים, בחרו והגדירו לעצמם.
<דוד פרלמוטר: אנחנו שאלנו אותם מה הם רוצים.
<דוד פרלמוטר: הנושא הראשון היה עברית, ואני חושב שכל עבודה בנושא מיסוד לימוד עברית חשוב.
<דוד פרלמוטר: הם רוצים את זה.
<דוד פרלמוטר: רובם דוברים עברית, והם לא כותבים ולא קוראים עברית.
<דוד פרלמוטר: אולי תתקן את זה.
<דוד פרלמוטר: הם רוצים קשר עם הקהילה היהודית, והם לא יודעים בדיוק איך.
<דוד פרלמוטר: אבל, לדעתי, הם הגורם היחידי שיכול לדבר.
<דוד פרלמוטר: אני לא יודע איך לדבר עם הקהילה היהודית.
<דוד פרלמוטר: אנחנו גדלנו בעולמות אחרים.
<דוד פרלמוטר: הם גדלו בגולה.
<דוד פרלמוטר: הם יודעים איך לדבר עם היהודים.
<דוד פרלמוטר: הם מכירים את התרבות שלהם.
<דוד פרלמוטר: זו משימה שהם רוצים לקחת על עצמם לעשות אותה.
<דוד פרלמוטר: הנושא השלישי, הלא פחות חשוב, הוא נושא החיבור לישראל.
<דוד פרלמוטר: אנחנו לא עוסקים בהסברה ולא מתוך זה שאנחנו לא רוצים שהם יסבירו.
<דוד פרלמוטר: המשימה העיקרית היא נושא של שימור, כי אם הם לא יהיו לא יהיה מי שיסביר.
<דוד פרלמוטר: מה שקורה הוא שהם בעצמם יוזמים את הנושא של הסברה.
יואל רזבוזוב: תנסה לסכם, כי יש הרבה דוברים.
<דוד פרלמוטר: אוקיי.
<דוד פרלמוטר: פחות או יותר סיימתי.
<דוד פרלמוטר: אני חושב שכל הפעילות הזאת של יצירת קהילה וטיפול בעיקר בצעירים הוא הנושא שהוא דרמטי וחשוב.
יואל רזבוזוב: רעיה שטראוס, בבקשה.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: כמו כולם, מאד מרגש אותי להיות פה, ואני מברכת.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: כמו לתת-אלוף עזריאל, יש לי סיפור אישי.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: הבן שלי הכיר פה בארץ בחורה לא יהודייה ואמר לי "היא לא יהודייה".
<רעיה שטראוס-בן-דרור: כישראלית חילונית, אמרתי לו: "אז מה?".
<רעיה שטראוס-בן-דרור: הם נסעו לאמריקה, ואין לי משפחה.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: זה מה שהעיר אותי.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: הייתי כמעט עשר שנים בסוכנות היהודית בכובע של יושבת-ראש השותפויות הגלובאליות.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: בכל קהילה שהלכתי נפגשתי עם הישראלים.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אמרתי: אתם רוצים?
<רעיה שטראוס-בן-דרור: – תתעוררו עכשיו, כי לא יהיו להם משפחות.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: לא צריך לחזור על מה שנאמר פה.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: מי שמכיר את זה, והכרתי את זה על בשרי שאני לא הבנתי שאני יהודייה קודם ולפני שאני ישראלית.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: כאן אולי לא הייתי צריכה להבין את זה.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: בחוץ אם הם לא מבינים את זה, זה קטלני.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אז אני מברכת.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני גם בחבר הנאמנים כמה פעמים אמרתי: בוא נעשה לגבי ישראלים.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: שהחיינו באמת.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני כן חושבת, אלן, שיש תפקיד מאד גדול לסוכנות הלאה לעשות את החיבור עם הקהילות.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: כשאני הייתי בפדרציות ודיברתי אתן על הישראלים, הם לא רצו לשמוע.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: הישראלים לא רצו לשמוע על הקהילות בדיוק מהנקודה שהדובר הקודם אמר.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: את זה אנחנו צריכים לעשות.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני שמחה שבלוס-אנג'לס הם הצליחו לפצח את זה.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני כן חושבת שהישראלים – וגם כאן
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני לא יודעת מי, אתה – צריכים הרבה יותר ללכת ביחד כדי שיהיה impact יותר גדול.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: הישראלים צריכים לקחת דוגמא מאיך שבלוס-אנג'לס עשו ולשים גם את הכסף, כי הטענות הכי גדולות מול הישראלים בקהילות היו שהישראלים לא תורמים.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני אמרתי שיש לנו פרדיגמות אחרות, אבל מי שחי שם מספיק שנים צריך להיות שותף באמת אולי קודם כל לישראלים אבל אם אתם רוצים להיכנס לקהילות צריך גם לדעת לתרום להן ולהשתתף.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני, אישית, כשהשתתפתי בקמפיין, הבנתי שאני כישראלית צריכה גם לתרום, ואז אני גם תרמתי להם.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: זה מאד ריגש אותם כי זה מה שהם מחפשים.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: יש לי עוד בקשה לסוכנות והיא לדבר עם החבר'ה של בית-הכנסת.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: כשישראלי, ולא חשוב אם הוא חילוני, רוצה לעשות בר-מצווה, הוא לא מבין שהם רוצים קודם כל: באמריקה, ואולי כנראה בכל הגלות, בית-כנסת זה ביזנס, וזה לא כמו פה.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: ישראלי לא מבין את זה.
<קריאה: צריך להיות חבר.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: ואז לא מקבלים אותם טוב.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני חושבת שכל ישראלי רוצה לעשות בר-מצוה, ולא פותחים להם את הדלת בבית-כנסת.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני אמרתי להם שבית-הכנסת שלהם מתרוקן כי הילדים שלהם גם מתבוללים, ואמרתי להם: בואו ותיקחו את הישראלים.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: הם לא מבינים.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: היום יש את הוועדות, היום הסוכנות התגייסה והממשלה התגייסה.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני חושבת שיש את הנושא של בר-מצווה ואת הנושא של בתי-כנסת להסביר לישראלים.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אני אמרתי: קודם כל תקבלו אותם, ואחר הם ישלמו.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: כי מה?
<רעיה שטראוס-בן-דרור: הם הולכים לחב"ד, ואחר כך כשיש בר-מצווה הם כבר מוכנים לתרום.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: כישראלים, יש לנו באמת הבדלי תרבות מאד גדולים.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: הישראלים חושבים אחרת לחלוטין מאשר היהודים.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: אבל, כמו שאמרת, עם השנים זה מתקרב.
<רעיה שטראוס-בן-דרור: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: באמת הבאת נקודה מעניינת.
יואל רזבוזוב: אנחנו נשמח לדעת בהמשך.
יואל רזבוזוב: אורן היימן, בבקשה.
<אורן היימן: היושב-ראש, אני בדיוק מצ'וטט עם קלי כהן, נציג הסוכנות בצפון-אמריקה, על כמה שאני מרחם עליך - -
יואל רזבוזוב: עלי?
<אורן היימן: - - לאיזה עולם נכנסת עכשיו.
יואל רזבוזוב: יודעים להילחם.
<אורן היימן: יודעים להילחם, אבל יש פה איזה שהוא עולם.
<אורן היימן: אני נמצא בניו-יורק, ואני היושב-ראש הנבחר של המועצה המקומית בניו-יורק, שזה ארגון הגג של הקהילה הישראלית.
<אורן היימן: אם הייתי עושה סיבוב בחדר הזה והייתי אומר מה הדבר האחד החשוב ומה התפקיד המוסרי של הישראלי שיושב בברוקלין, בסן-פרנציסקו או בלונדון, ושכל אחד בחדר יחשוב מה המשפט שהוא הולך להגיד, אנחנו נשמע 50 משפטים שונים.
<אורן היימן: אנחנו נשמע את גוסטי או את אדם מדברים על חינוך ילדים לעברית וליהדות, ואנחנו נשמע את אלה ואת שרון מדברות על לאפשר לישראלים את הדרך חזרה לחזור לארץ.
<אורן היימן: אם אנחנו נשאל את דאדי ואת חיה אשתו הנפלאה, שלא נמצאת פה, שהקימו את "משלנו", זה הסטודנטים.
<אורן היימן: אם אני אשאל את רונן, וזה היה אתמול בערב, אז הוא אומר: הסברה.
<אורן היימן: זה הנושא הזה של להפוך את השגרירים מכורח לשגרירים יותר טובים, להדריך אותם, לעזור להם.
<אורן היימן: השגרירות של ישראל בחו"ל צריכה להיות חצי המיליון או המיליון או כמה ישראלים שנמצאים בחו"ל.
<אורן היימן: שאלתי את דוקטור נורית אייל, ראש התכנית להשבת אקדמאים לישראלים, ה-brain drain, והיא אומרת: חד-משמעית, התפקיד שלכם זה לעזור לי להחזיר את האקדמאים הישראלים, כך שכל פרסי הנובל של אוניברסיטת תל-אביב, של מכון וייצמן ושל הטכניון יתקבלו בישראל ולא יתקבלו ברחבי ארצות-הברית.
<אורן היימן: אני אדבר עם דוקטור רות קלדרון – ודיברתי אתה אתמול אחר-הצהריים – והיא אומרת:
<אורן היימן: זה חיזוק הקשר בין הישראלים בחו"ל, ולא משנה מה הרמה הדתית שלהם, למקורות, לנושאים שמהם הגענו, אלפיים השנה שאנחנו נמצאים בגלות.
<אורן היימן: אני אדבר עם עודד פורר שבא לבקר אותנו בניו-ג'רסי ונתן לנו כבוד רב – ולמשרד הקליטה יש בהחלט אינטרס מאד ברור למה חשוב לו להיות בקשר עם המנהיגות הישראלית באוסטרליה, בסן-פרנסיסקו, בפאלו-אלטו ובלוס-אנג'לס.
<אורן היימן: הכיסא שאתה יושב עליו פה והכיסא שאני יושב עליו בניו-יורק – יש פה איזה שהוא תפקיד נוסף של אנשים שלא נמצאים בחדר, וזה הישראלים שנמצאים בחו"ל.
<אורן היימן: אותם צריך לשאול לא פחות מאשר את הוגי הדעות, מעצבי הדעות ובעלי האינטרסים הממלכתיים: מה אתם רוצים?
<אורן היימן: למה לכם חשוב שתקום לכם מנהיגות?
<אורן היימן: הרי אין בחירות.
<אורן היימן: הקהילה בלוס-אנג'לס לא בחרה את המנהיגות שלה.
<אורן היימן: קמו כמה מנהיגים.
<אורן היימן: בכל עיר גדולה בעולם המנהיגות הישראלית קמה בצורה אחרת, אם זה מהפדרציה, אם זה מ"הצופים", אם זה מה-JCC המקומי ואם זה מכמה אנשים בעלי הון.
<אורן היימן: צריך לשאול אותם: מה אתם רוצים?
<אורן היימן: האם חשוב לכם שתהיה לכם מנהיגות?
<אורן היימן: מה אתם רוצים שאנחנו נעשה?
<אורן היימן: אתם רוצים שאנחנו נהפוך אתכם לשגרירים יותר טובים?
<אורן היימן: אתם רוצים שאנחנו נעזור לכם לעשות עלייה לארץ?
<אורן היימן: אתם רוצים עזרה בכך שהדור השני והדור השלישי ישמרו על הישראליות ועל השפה העברית?
<אורן היימן: אתם רוצים להתקרב יותר ליהדות המקומית?
<אורן היימן: מה אתם צריכים?
<אורן היימן: כשאנחנו שואלים את השאלות האלה בניו-יורק, אנחנו מקבלים תשובות אחרות ממה שיש בחדר.
<אורן היימן: אומרים: "הבית שלי נהרס בהוריקן 'סנדי', ולא היה לי ביטוח ולא היה מי שיעזור לי לסייד" או "בן דודי מגיע עכשיו לניו-יורק" – וזה סיפור מהיום – "והם צריכים להיות ב-Memorial Sloan-Kettering עם ילד חולה סרטן, ואנחנו צריכים דירה באפר איסט סייד ל-16 יום כי למשפחה אין כסף לשלם שכירות".
<אורן היימן: זה סוג של צרכים שאנחנו מקבלים מחברי הקהילה הישראלית שבכמה מהערים בעולם, כולל בניו-יורק, המנהיגות קמה בתורgrass wood קמה מתוך צרכים של חברי הקהילה שאומרים: "אנחנו צריכים מישהו שיעזור לנו.
<אורן היימן: אין לנו למי לפנות".
<אורן היימן: התפקיד הנפלא שיש לסוכנות, וחסיה ישראלי שלדעתי צריכה לשבת פה בכיסא לידך שהיא עזרה לנו להקים את המועצה המקומית בניו-יורק במרץ 2012, הוא תפקיד נטול אינטרסים, וזה מדהים לראות את זה.
<אורן היימן: אנחנו צריכים לשכנע את הקהילה: "הסוכנות לא באה להחזיר אתכם לארץ.
<אורן היימן: אלן הופמן, האינטרס שלו זה לחזק את הקהילה הישראלית בחו"ל.
<אורן היימן: אתם תבחרו מה שאתם רוצים לעשות, אבל צריך מנהיגות כמו הסוכנות כדי לעזור לנו להתגבש, כדי לעזור לנו ליצור קהילה.
<אורן היימן: למה חשוב קהילה?
<אורן היימן: אתם תתמודדו עם השאלה למה, אבל לכל אחד יש את האינטרס שלו".
<אורן היימן: לסוכנות, ליוגב עם המחקרים הנפלאים שלו, לקלי עם העבודה שלו, למוניקה, לעזריאל שהצטרף בתור layman לצוות המשימה של הישראלים בחו"ל, תפקיד מדהים של פשוט: בואו ונעזור לכם להתארגן, וכל קהילה תתעצב בדרך שלה ותשים את השלושה או החמישה או השלושים הצרכים שזו הסיבה שהקהילה היהודית בניו-יורק מאוגדת.
<אורן היימן: אתם תבחרו לכם את שלכם.
<אורן היימן: אני מאד מודה לסוכנות ומעריך אותה שהצליחה לשמור על תפקיד שכזה.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרת, לכל אחד יש את הצרכים שלו.
יואל רזבוזוב: גם שמעתי פה על ספרי הילדים ואמרתי שזה מדהים, ופתאום שמעתי על האוניברסיטאות.
יואל רזבוזוב: זאת אומרת, הכל יפה ולכל אוכלוסייה יש את הצורך שלה.
יואל רזבוזוב: חשוב לאגד ולאסוף את כולם.
יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד שאנחנו באמת כאן מהוועדה, מהכנסת, שהרבה חברי-כנסת – פשוט כולם מפוזרים בוועדות עכשיו – מוכנים להירתם ולתת כל עזרה אפשרית.
יואל רזבוזוב: גם אני בעצמי, ואני אומר את זה עוד פעם, המלה "תפוצות" היתה בשבילי סתם מילה, ואפילו לא הבנתי מה ההגדרה שלה לפני שנהייתי חבר-כנסת.
יואל רזבוזוב: מאז נהייתי חבר-כנסת ויושב-ראש הוועדה ואז נסעתי עם הסוכנות לארצות-הברית וחזרתי, פתאום הבנתי מה זה תפוצות ומה זה יהודים בתפוצות.
יואל רזבוזוב: יש את חלום הציונות, ואנחנו מבינים שאנחנו רוצים שכמה שיותר יהודים יעלו לארץ ויהיו כאן, אבל אני חושב שלא פחות חשוב לחזק את היהודים שחיים שם שלא רוצים או שלא יכולים – לא משנה מה הסיבה – ומחליטים להישאר שם, ואנחנו צריכים אותם.
יואל רזבוזוב: אני חושב שזה הקיום של המדינה.
יואל רזבוזוב: המדינה שלנו מבוססת.
יואל רזבוזוב: אמרתי: יש לנו צבא חזק, יש לנו מערכת ביטחון מהטובות בעולם, יש לנו כלכלה איתנה, ויש לנו את התפוצות.
יואל רזבוזוב: תפוצות זה חלק מההישרדות שלנו, ואנחנו צריכים אותם ואנחנו צריכים לחזק את כל מי שנמצא שם ולעזור להם כמה שיותר.
יואל רזבוזוב: באמת מבחינת הוועדה אנחנו ניתן פה את כל הפלטפורמה האפשרית.
יואל רזבוזוב: אנחנו נמשיך עם הדוברים.
יואל רזבוזוב: אם אפשר, בבקשה לקצר כי אין לנו הרבה זמן ויש המון דוברים.
יואל רזבוזוב: איתן דרורי, בבקשה.
<איתן דרורי: שלום לכולם.
<איתן דרורי: הגעתי מאוסטרליה הרחוקה, ואני רוצה להודות לאלן הופמן, למוניקה, לעזריאל וכמובן לשי פלבר שאינו אתנו שלקח את היוזמה וקרא לגוף צעיר ורענן ממש בניצניו שנקרא ארגון הישראלים באוסטרליה.
<איתן דרורי: ב-2011 הקמנו ארגון.
<איתן דרורי: רציתי רק להכניס אנקדוטה חשובה אחת.
<איתן דרורי: אנחנו נכנסנו לתוך יוזמה דרך עבודת דוקטורט שעשה בחור צעיר בשם רן פורת באוניברסיטת מונש במלבורן.
<איתן דרורי: אנחנו יודעים על עבודות שנעשו בעבר ועבודות מעניינות שנעשו בארצות-הברית, ופעם ראשונה הבנו שקיים פה איזה תהליך אחר, משהו שונה – משהו שהוא לא התהליך שאני שומע מה-big apple פה, מהחברים הנהדרים מארצות-הברית, שבאתי ללמוד מהם, אלא איזה מין זרימה חדשה של ישראלים בתוך העולם הגלובאלי הזה.
<איתן דרורי: במושגים של הישראלים באוסטרליה, אנחנו רואים פה סדרי-גודל של בערך 50% מכלל הקהילה הישראלית באוסטרליה, שמונה בסביבות 25,000; 10,000 הגיעו משנת 2000 עד היום.
<איתן דרורי: זאת אומרת, מדובר פה על סדרי-גודל של חבר'ה שיצאו לעבוד בבתי-חולים או לעשות מחקר, אנשי איכות נפלאים שהגיעו.
<איתן דרורי: אנחנו ישבנו עם רן והבנו שחייבים לקרוא להם ולהביא אותם תחת קורת גג אחת.
<איתן דרורי: קודם כל אני רוצה להודות באמת לסוכנות היהודית שפנו אלינו ושמעו שהוקם גוף כזה שנקרא אי"א (AIA), כדי להביא את אותם ישראלים חדשים יחד עם אותם ישראלים קיימים ולשבת ולדבר ולעשות מן think time כזה.
<איתן דרורי: אני חושב שאחד הדברים החשובים שאתו יצאנו מהכנס הזה היה שאנחנו יכולים לתרום כל כך הרבה לקהילה היהודית המקומית, שלא לדבר על הדבר החשוב ביותר והוא, כמו שאמר לנו השגריר שלנו היוצא באוסטרליה, יובל רותם, שאנחנו הרוח הגבית של מדינת ישראל באוסטרליה, מדינה קטנה של בסך-הכל 22 מיליון תושבים.
<איתן דרורי: אנחנו יושבים ורואים מהצד שבאירוע ה-crisis הכי מינימאלי בישראל מגיע ראש הקהילה היהודית לדבר בשם מדינת ישראל, מעבר למה שעושה ההסברה שלנו דרך השגרירות, שיש פה אנשים שבאמת יכולים לבטא בצורה מצוינת את העמדה שלנו.
<איתן דרורי: מה שלי מאד חשוב במעט הדקות שיש לי זה לבקש לקחת את הישראלי שמעבר לארצות-הברית ולנסות ולחפש את המינוח מה ההבדל בין הפדרציה המקומית בארצות-הברית לבין הפדרציה הציונית במקום שאנחנו חיים, ואיך באמת מערכת היחסים מתנהלת בין אותם ישראלים שלקחו את היוזמה הזאת, כל אחד באמת באופן אישי כמו שאומר אורן, ואיך אנחנו באמת עובדים בשיתוף פעולה עם המוסדות בארץ כדי לקרב את הקשר הזה ולהביא אותו באמת לידי ביטוי.
<איתן דרורי: כמו שאני אומר, באוסטרליה אנחנו ממש בניצנינו.
<איתן דרורי: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: איתן, תודה רבה.
יואל רזבוזוב: מבחינת המוסדות בארץ ושיתוף פעולה, כמו שאמרתי, דרך הוועדה הזאת ניתן לכם שיתוף פעולה מלא.
יואל רזבוזוב: לא סתם נעניתי לבקשת הסוכנות לקיים את הדיון הזה.
יואל רזבוזוב: זה נורא חשוב.
יואל רזבוזוב: באמת תקבלו את הפלטפורמה הזאת של הוועדה ומה שתרצו בנושא של המוסדות.
יואל רזבוזוב: הייתי רוצה לשמוע את נציג הצבא, סגן-אלוף אמיר חי, סגן מפקד מנהל גיוס.
<סא"ל אמיר חי: סגן מפקד מיט"ב לגיוס.
<סא"ל אמיר חי: זה השתנה קצת.
<סא"ל אמיר חי: אתה דיברת על הרמוניה, אז אוסיף כאן אולי לעניין הזה.
<סא"ל אמיר חי: דיברו פה על חוויית הישראליות והשירות הצבאי, ואני חושב שאין חולק שהוא חלק מהעניין הזה גם בהיבט של ההיכרות וגם בהיבט של ביצועו הלכה למעשה.
<סא"ל אמיר חי: כבר היום אנחנו גם בשיתוף פעולה, ויש פה הרבה נציגי ארגונים שצה"ל משתף אתם פעולה.
<סא"ל אמיר חי: זה מתחיל עוד משלב האיתור והליווי במדינות המקור, הגעה לארץ כמובן לשלבים של הכנה לפני השירות הצבאי, ליווי בשירות הצבאי וגם לקראת סיומו.
<סא"ל אמיר חי: אנחנו גם חיזקנו את המענה, שאנחנו יודעים לתת, בין אם זה חיזוק הנציגות בניו-יורק לפני כשנה וחצי או שנתיים, מדורים יהודיים, מדור "צבר" ומדור שאחראי על הטיפול באוכלוסייה שבאה מחו"ל ורוצה להסדיר את מעמדה או לבצע שירות.
<סא"ל אמיר חי: אם אני מסתכל רגע קדימה, אנחנו נפגשנו לאחרונה עם מנכ"ל משרד העלייה והקליטה במטרה ליצור איזו שהיא תכנית ליווי יהודית או מכינה ספציפית.
יואל רזבוזוב: לדעתי, יש לנו דיון בוועדה בנושא הזה בשבוע הבא.
<דנה גורדון-שושני: בשבוע הבא.
<סא"ל אמיר חי: בימים אלה אנחנו מגבשים את הרעיון המרכזי איך ליצור את הדבר הזה.
<סא"ל אמיר חי: צריך להגיד שהתכניות שלנו כוללות, כמו שנאמר פה, גם בני יהודים וגם בני ישראלים, זאת אומרת מהכל.
<סא"ל אמיר חי: אז אנחנו כבר שם.
<סא"ל אמיר חי: אנחנו, כמובן, נהיה שותפים לכל דבר או לכל יוזמה וכל פעילות שתהיה.
<סא"ל אמיר חי: אני מבין שצריך פה להגדיר את הכיוונים על הפעילות בקהילות, ובוודאי אם זו פעילות שחלק ממנה זה חיזוק הישראליות דרך החוויה – השירות הצבאי צריך להיות בתוך הדבר הזה.
יואל רזבוזוב: טוב מאד.
נסים זאב: הייתי רב בקהילה בניו-יורק תקופה של כמעט שנתיים, ולפני מספר שנים עזרתי לאחי להקים קהילה בסטייטן-איילנד של ישראלים דווקא, ולכן אני קצת מעורה.
נסים זאב: מה הישראלים באמת צריכים ובמה הסוכנות באמת יכולה לעזור להם?
נסים זאב: אמרתי את זה באחת הוועדות הקודמות.
נסים זאב: הבעיה שלנו היא שכאשר ישראלים עוזבים את מדינת ישראל, הם לפעמים קצת שוכחים מהציונות.
נסים זאב: מה שמחזק אותם להישאר זה רק היהדות כישראלים וכיהודים.
נסים זאב: זאת אומרת, אם הם בורחים מהערכים היהודיים, בעצם הם עלולים להיטמע ולהתבולל, ולצערנו הרב אני מכיר בחורים שהכרתי אותם לפני שלושים שנה שנישאו אפילו לגויות.
נסים זאב: לכן, אחת הבעיות שלנו היא בתי-הספר של היהודים.
נסים זאב: זו בעיה חמורה.
נסים זאב: אני לא חושב שיש בעיה להקים קהילה לישראלים.
נסים זאב: אגב, יכולים לאחד את הישראלים.
נסים זאב: עד כמה שאני מכיר אותם בקהילות שונות, הם מעורים מאד אחד עם השני, כי הם אולי נטע זר כלפי האוכלוסייה האזרחית שם בכל מקום אבל בתוך עצמם הם שמחים להקים קהילה לעצמם.
נסים זאב: אני יכול לומר לך שאני אפילו מצאתי את התורם שיבנה את בית-הכנסת במקום, בסטייטן-איילנד.
נסים זאב: ברוך השם, זו קהילה לתפארת.
נסים זאב: למרות שהמקום מכיל אולי 600 איש בקושי, אתה רואה שבחגים מגיעים 800 ו-900 איש, ומוצאים איזו שהיא סככה בחוץ, וכמעט כולם ישראלים.
נסים זאב: זה לא יאומן.
נסים זאב: אתה לא רואה אותם כמעט בשבתות, אלא אולי בודדים או כמה עשרות.
נסים זאב: אבל, בחגים, בראש-השנה, בכיפור וגם בסוכות אתה רואה אותם במאות, והם מתכווצים כולם כאחד לאותה הקהילה.
נסים זאב: חשוב גם שהרב הוא דובר עברית טוב ונותן דרשות בעברית.
נסים זאב: אני אומר לכם שאחת הבעיות המרכזיות שלנו היא בתי-הספר של היהודים שקיימים שה-tuition שם עולה כל כך הרבה כסף ואז הולכים לבתי-ספר של גויים בלית ברירה.
נסים זאב: בסופו של דבר, זה עושה את שלו.
נסים זאב: זאת אומרת, הם נטמעים.
נסים זאב: מספיק שבחור מגיע לגיל 18-19 ומתאהב באיזו שהיא נערה והוא כבר פחות או יותר: בסדר, יש מסורת יהודית, אנחנו היינו פעם ציונים.
נסים זאב: אבל מה זה אומר לו עכשיו מול האהבה הבוערת שיש לו עם אותה אחת שהוא נמצא אתה שנים בבתי-הספר?
נסים זאב: אין שליטה על זה.
נסים זאב: אם מישהו חושב שאפשר להוציא נער ונערה: אני עסקתי בזה בעניין ההתבוללות ואני אומר לכם שהצלחתי, אבל צריך להשקיע פה שעות רבות על מקרה אחד.
נסים זאב: אני אומר שקודם כל הסוכנות צריכה לדאוג שיהיו בתי-ספר לישראלים.
נסים זאב: במקומות מסוימים כמו בלוס-אנג'לס, בניו-יורק ובמקומות כאלה להקים בית-ספר ישראלים ושיהיו שם גם אמריקאים ואפשר לגבות גם tuition אבל במחיר סביר.
<דובר: זה יקר - - -
נסים זאב: אני אומר גם כמה.
נסים זאב: כשמדובר במינימום שבמינימום, כמעט 16,000-24,000 דולר לשנה, ואותו אחד מרוויח בקושי 2,000 או 3,000 דולר בחודש, הוא אומר בעצם: "אם יש לי שניים או שלושה ילדים, אני צריך למכור את עצמי ואת נשמתי רק כדי לשלם את ה-tuition.
נסים זאב: אז, אין לי יכולות".
נסים זאב: אז הכי קל זה בית-ספר של גויים.
נסים זאב: ואז, מה?
נסים זאב: חסר הפן של אחר-הצהריים שבזה הייתי עוסק במיוחד.
נסים זאב: הייתי מקבץ דווקא את הנוער שלומד בבתי-ספר של גויים ועושה להם שיעורים ביהדות וקצת בטעמי המקרא ומשאיר אותם במסורת.
נסים זאב: חרדים הם לא יהיו, אבל לפחות יזכרו את השורשים שלהם.
<קריאה: תודה.
נסים זאב: לא, חס ושלום – שרק לא יחשבו שאני רוצה לעשות אותם חרדים.
נסים זאב: הם לא יהיו חרדים, אבל הם לפחות יזכרו את השורשים שלהם מאין הם באו.
נסים זאב: אני אומר לכם שזה שומר.
נסים זאב: זו גחלת שבסופו של דבר שומרת על אותם ערכים יהודיים.
נסים זאב: תאמינו לי שהישראלים זקוקים, ואם אנחנו נעסוק בהבאתם ארצה – אני לא יודע עד כמה ניתן לשכנע את הישראלים.
נסים זאב: הרי כל חייל מחכה לגמור את הצבא ואז הוא אומר: אני כבר אחראי למעשיי, ואני עכשיו הולך לחפש את החיים שלי קודם כל בהודו או בכל מיני מקומות.
נסים זאב: לצערנו הרב, רק בהודו יש עשרות אלפים שנטמעים שם ויורדים לסמים.
נסים זאב: אני לא רוצה לדבר על נערי ישראל, אבל אלה הן העובדות.
נסים זאב: הלוא גם קיימנו דיון מאד רציני ומעמיק בנושא הזה של צעירים שהולכים אחרי הצבא להודו.
נסים זאב: יש לי בן-דודה שמת מסמים בהודו, אז אני יודע את המשמעות ואת האסון הגדול שיש שם.
נסים זאב: לכן, אני אומר שאנחנו צריכים להתמקד בשני תחומים מרכזיים: דבר אחד – כן לגבש את הקהילות להקים בתי כנסיות, ותאמינו לי שאפשר להקים ואפשר למצוא את התורם.
נסים זאב: זה תפקיד הסוכנות למצוא תורם מתוך הקהילה.
נסים זאב: אם אני מצאתי תורם, גם אתם יכולים למצוא תורם.
נסים זאב: דבר שני – נושא תרבות תורנית אחר-הצהריים לאותם ילדים שלומדים בבתי-ספר של גויים זועק לשמיים.
נסים זאב: זה רק מה שיכול לשמור ולשמר.
<דובר: כל יהודי.
<דובר: למה דווקא - - -
נסים זאב: דבר שלישי: אפילו ללכת מטעם מדינת ישראל ולדרוש מארצות-הברית והממשל, ואגב, הנושא הזה תמיד עולה ויורד – לאפשר בתי-ספר ליהודים.
נסים זאב: אם נותנים לחרדים להקים בית-ספר פה במדינת ישראל, תאר לך מה זה, וזה נהפך להיות תלמודי תורה – אז עכשיו יש ויכוח עם זה 30% או 55% או כמה תומכים, אבל יש מצב שתומכים.
נסים זאב: אני מדבר על אותם אזרחים.
נסים זאב: הם הופכים להיות אזרחים.
נסים זאב: הם זכאים לחינוך בארצות-הברית.
נסים זאב: רק בגלל שהם רוצים לשמור על המסורת ועל הערכים היהודיים שלהם לא מאפשרים להם להקים בית-ספר יהודי משלהם, ואז נאלצים ללכת לבתי-ספר של גויים, ואז ההתמודדות היא קשה מאד.
נסים זאב: תבורכו על כך.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לחבר-הכנסת נסים זאב.
יואל רזבוזוב: נשמע את רן מסטרמן.
<רן מסטרמן: שמי רן.
<רן מסטרמן: מכיון שהזמן קצר והמלאכה מרובה, אהיה מאד-מאד קצר.
<רן מסטרמן: אני מתחיל בסוף: קודם כל, תודה רבה לכולכם על העשייה המבורכת.
<רן מסטרמן: אני, מבחינתי, בטורונטו לא צריך שום דבר.
<רן מסטרמן: אני חושב שההצלחה היא בעשייה.
<רן מסטרמן: אנחנו בתור ישראלים יודעים מה אנחנו צריכים לעשות כל זמן שאנחנו יושבים שם, אבל אנחנו צריכים את התמיכה שלכם.
<רן מסטרמן: אני נשוי ואב לשלושה.
<רן מסטרמן: בתי עלתה לפני שנה וחצי, ואני מאד חרד לשני הילדים האחרים שלי.
<רן מסטרמן: אני עדיין חרד – לא כל כך מודאג אבל חרד, ובעיקר חרד לקהילה הישראלית.
<רן מסטרמן: זו הסיבה לכך שאני נמשך לעשייה.
<רן מסטרמן: עברתי לקנדה לפני תשע שנים, ואני מתעסק בעשייה הזאת כבר שמונה שנים.
<רן מסטרמן: אני עומד בראש הקהילה הישראלית, ועושה את הפעילות במסגרת הפדרציה היהודית שזה מודל מאד-מאד ייחודי ושונה בכל צפון-אמריקה ואני חושב שגם בעולם.
<מלכה ליאון: בכל העולם.
<רן מסטרמן: אני חושב שאוסטרליה מאד קרובים אלינו.
<רן מסטרמן: יש גם כמה מדינות בארצות-הברית שעובדות בנושא הזה.
<רן מסטרמן: אבל, אני רוצה לתת לכם מסר אחד חשוב וברור.
<רן מסטרמן: אני הגעתי עם נשיא הפדרציה, מנכ"ל הפדרציה, המתנדבים הכי גדולים של הפדרציה היהודית בטורונטו תורמים עשרות מיליוני דולרים, ולא היתה להם את הזכות לשבת פה בוועדה הזאת.
<רן מסטרמן: אני חושב שזה נכס מאד גדול.
<רן מסטרמן: כל זמן שאתם תראו אותנו בתור נכס – ואני בשבוע הבא הולך ומייצג אתכם מול הפדרציה היהודית בטורונטו ואומר להם: "אנחנו ישבנו עם משרדי הממשלה בארץ, והם רואים בנו כנכס.