GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אתי גלוין: בכללית יש עלייה של צעירים.
יואל רזבוזוב: אבל תמיד יש כאלה שמתמכרים ויש כאלה שיוצאים מזה, אז תמיד זה - - -
<יואב בן ארצי: אני יכול להגיד שברמה העירונית יש - - -
<אורנה לשם: יש ירידה בגיל, הגיל הולך ויורד.
<אורנה לשם: יש לנו ילדים בני 9 מכורים לאלכוהול.
יואל רזבוזוב: זה שיש ירידה בגיל, זה גם יעלה בסופו של דבר, אבל אנחנו מדברים, משר האוצר, הכול עולה כסף, כי - - -
<אורנה לשם: זה ייקח שנים.
יואל רזבוזוב: אבל מצד שני זה לא יותר קל להוציא אותם כשהם צעירים?
<אורנה לשם: לא בהכרח, ממש לא.
<אורנה לשם: להיפך.
<אורנה לשם: מה גם שעם הכניסה של סמי הפיצוציות, זה כבר כמה שנים, אבל זה הולך ומתגבר, התופעה הזאת, אל"ף, בגלל שזה היה חוקי אז הם מרגישים שזה ממש בסדר, אין שום בעיה עם זה וזה משאיר אותם להשתמש, ובי"ת, יש חומרים מאוד מאוד קשים שמכניסים לתוך הסמים האלה, שאף אחד לא יודע מה בדיוק, אבל הם עושים תופעות מאוד מאוד קשות, כולל התמכרות הרבה יותר קשה שהרבה יותר קשה לצאת ממנה.
<אורנה לשם: להתרשמותי, התפרצות של פסיכוזות, גם מוות, אבל אלה שנשארים בחיים אז היציאה משם היא הרבה יותר קשה.
יואל רזבוזוב: היום, המצב של סמי הפיצוציות, אחרי החקיקה האחרונה, איפה זה עומד?
<יואב בן ארצי: זה יותר טוב ברמה של נקודות מכירה, כבר אין את זה.
<אורנה לשם: זה אותו דבר, אין שינוי, לדעתי.
<אתי גלוין: מי שרוצה זה לא בעיר.
<אתי גלוין: יש להם שיטות להגיע.
<יואב בן ארצי: יש שליח עד הבית.
<אורנה לשם: יש קטנוענים שמגיעים עד הבית, אתה רק מצלצל ו - - -
<אתי גלוין: זה כמו פיצה.
<יואב בן ארצי: באלנבי בשבוע שעבר, סיפר שוטר את הסיפור הזה, והוא אמר 'מיגרנו'.
<יואב בן ארצי: לא מיגרנו, מה זה מיגרנו?
<יואב בן ארצי: הוא אומר, הגעתי לשם וראיתי מישהו משאיר למישהו, השאיר לו את השקית, הוא הלך, בא, לקח, שילם.
<יואב בן ארצי: תשמע, זה באמת - - - אבל זה שזה לא נראה, זה כבר חצי נחמה.
<גאולה עמרם: זה הרבה יותר טוב.
<גאולה עמרם: עצם העובדה שאי אפשר להשיג את זה בקלות, זה כבר צעד אחד חשוב.
<גאולה עמרם: כל עוד זה פרוץ וזה נמצא בקיוסק לידך, ככל שזה יותר נגיש - - -
יואל רזבוזוב: בתוך כמה שנים אף אחד לא יראה תופעות כאלה.
<גאולה עמרם: כן, זה ייקח קצת זמן.
יואל רזבוזוב: הרעיון של החקיקה הזאת, שלא ינצלו.
יואל רזבוזוב: הרי מה היו עושים?
יואל רזבוזוב: היו מחליפים את החומר, הייתה רשימה, היו מחליפים.
יואל רזבוזוב: הרעיון היה שאי אפשר שום חומר.
<אורנה לשם: היום אתה רואה יותר את הנושא של רוקחים בבית, עושים כל מיני דברים חדשים.
<אורנה לשם: מעבדות ביתיות.
<אורנה לשם: זה יותר גרוע, כי הם לא יודעים בדיוק איך לרקוח והמינונים לא נכונים והתוצאות יותר הרסניות.
יואל רזבוזוב: זו תופעה עולמית, זה לא משהו שקורה רק בישראל.
<גאולה עמרם: אבל יש מה לעשות.
יואל רזבוזוב: השאלה, ביקשתי לפני כן, לפחות אני מהזווית שלי, וחבר הכנסת יוגב, נוכל להשפיע ולעזור, אנחנו צריכים לדעת בדיוק במה להתמקד, איפה אנחנו הולכים ומשקיעים את הכסף ובאיזה שהיא התייעלות מבחינתכם, כי אתם האנשים שעובדים בשטח ותוכלו לשפר את זה, ואנחנו כבר נדאג לראות איך אנחנו עושים את זה מול המשרדים.
יואל רזבוזוב: אבל חשוב לי לכם מכם את הפידבקים, לקבל ממש דף מפורט על הנושא, שהיום עושים את זה ככה וככה, אם היו עושים את זה אחרת - - - יכול להיות שיש דברים שהם תקציביים, אבל יש דברים לדעתי שהם גם לא תקציביים, פשוט התייעלות.
יואל רזבוזוב: את זה כן הייתי רוצה לקבל.
יואל רזבוזוב: אנחנו נשמח לעזור.
יואל רזבוזוב: נשאיר לכם את הפרטים.
<יואב בן ארצי: אני ארכז.
<יואב בן ארצי: מי שיש לו מוכן שיגיש אליי.
<יואב בן ארצי: אבל מילת המפתח פה היא פעילות משולבת של אכיפה, משטרה ו - - - יחד.
<יואב בן ארצי: אם זה לא עובד בצורה כזאת, זה לא יקרה.
<מאיר שרעבי: בקשר לעמותה לשיקום האסיר, אני חבר בעמותה הזאת בתל אביב, יש 600 אסירים בכל תל אביב בערך בשנה, 300 הם מיפו.
<מאיר שרעבי: 50% מיפו.
יואל רזבוזוב: אנחנו רוצים לשמוע - - -
<יואב בן ארצי: על נתוני האוכלוסייה.
<אינה: אז אנחנו, כמו שגאולה אמרה, באחוזים מתוך האוכלוסייה שמגיעה אלינו, זה בדרך כלל אנשים שעלו בשנות ה-90 ויש צעירים ויש אנשים יותר מבוגרים, רובם בודדים, בלי משפחות, וזה משהו שמאוד מאוד מכשיל אותם, גם בשיקום, כי אין מערכת תמיכה משפחתית.
<אינה: בן אדם שמחליט שהוא בא ממש מרחוק והוא רוצה להיגמל והוא רוצה להשתקם, אין לו איזה אח או דוד שאפשר לגור שם, וזה מתחיל מבעיות דיור בסיסיות.
<אינה: בדרך כלל אלה אנשים שיש להם הרגלי עבודה והם יודעים לשרוד ברמה כזאת, הם לא צריכים ללמוד הרגלים, כמו שאמרת, לקום בבוקר, אבל עדיין קשה להם למצוא עבודה.
<אינה: יש אנשים שעדיין, למרות שהם עם ותק מאוד גבוה בארץ, העברית שלהם לא ממש טובה.
<אינה: המון אנשים שלמדו בכל מיני מסגרות, כמו כלא והוסטלים ומרכזי גמילה, לדבר עברית, לא יודעים לקרוא ולכתוב, זה מאוד מכשיל אותם במציאת עבודה ובכלל בחיים כאן.
<אינה: אנשים שגם שפת הדיבור שלהם, העברית שלהם, היא יחסית טובה והם מסתגלים ומסתדרים בקבוצות טיפוליות, עדיין אנחנו שומעים פה רצון לעשות טיפול מעמיק יותר ברוסית ואני חושבת שיש חשיבות מאוד גדולה שבמרכזים כאלה יהיו עובדים סוציאליים דוברי רוסית וזה לא רק למקרים של התמצאות, תרגום וכאלה, אלא באמת כדי שבן אדם יוכל לספר את סיפור החיים שלו בשפה שלו.
יואל רזבוזוב: סליחה שאני קוטע אותך.
יואל רזבוזוב: פחות מחמישה עובדים שדוברים באותה שפה, האם היום יש - - -
<אינה: כאן יש, אבל לא בכל מקום.
<אתי גלוין: לא בכל מקום, אבל עכשיו יש יותר ויותר.
<אתי גלוין: עכשיו יש מגמה בהחלט של יותר דוברי רוסית, אבל יש בהרבה מאוד מקומות.
יואל רזבוזוב: בשלב ראשון אנחנו מדברים כאן, למי אני אמור לפנות, לרווחה?
יואל רזבוזוב: מי הגוף המממן?
<יואב בן ארצי: גם הרשות המקומית וגם רווחה.
<יואב בן ארצי: אני מחבר אותך למה שאמר הרכז בתל אביב, שהיה מרכז יום כאן ביפו לדוברי רוסית והוא נסגר.
<יואב בן ארצי: הוא היה מצוין.
יואל רזבוזוב: דנה, את רושמת?
<אינה: זה משהו שנראה לי מאוד מאוד חשוב.
<אינה: אנשים בעצמם באים ומבקשים, למרות שהם באמת - - - פעם זה היה מדד של באמת שאנשים היו פונים, אני זוכרת, לפני שבע שנים היו באים מטופלים בפתח תקוה שפשוט לא דיברו, הם לא הצליחו לתקשר עם המדריכים, לא הצליחו להירשם.
<אינה: היום אין כמעט את הדברים האלה, אנשים מדברים את השפה, אבל הם מתקשים לעשות טיפול.
<אינה: אנשים גם לא מכירים מה זה טיפול, הם באים מעולם שאין את המושג הזה בכלל של טיפול בדיבור וזה פורמט חדש לגמרי, וזה מאוד חשוב.
<אינה: צריך גם לעשות איזה שהיא אדפטציה עד שבן אדם באמת מצליח להיעזר.
<אינה: בהתחלה אנשים רואים מקום של שירות סוציאלי ויש איזה ציפייה לקבל דיור, קצבאות, איזה שהם מכתבים לכל מיני מוסדות והם בעצם לא מבינים מה אפשר לעשות מעבר ואיך זה יכול לעזור לו להישאר נקי מסמים.
<אינה: אז הגשר הזה וההקשר הוא גם כן משהו שהוא לא ברור מאליו וזה גם מצריך איזה שהיא עבודה טיפולית.
<אינה: חשוב מאוד לקחת את זה בחשבון כשעובדים עם עולים מחבר העמים.
<אינה: ועוד משהו שרציתי להגיד.
<אינה: למשל אנשים שבאמת לא מצליחים להיגמל ומחזיקים מעט מאוד זמן נקיים ושוב נופלים לסמים ואנחנו בהמלצה המקצועית שלנו מפנים אותם למסגרות שהן פחות אמבולטוריות, או שיש החזקה יותר רחבה, כמו מרכזי יום.
<אינה: אנשים שבגלל שאין להם אפשרות, אין להם על מה להישען ואיך לחיות בתקופה הזאת, אז הם הרבה פעמים מסרבים ללכת למרכזי יום ובטח לקהילות, מהסיבות הכלכליות, כי אין להם איך להתקיים בתקופה הזאת, או לילדים שלהם.
יואל רזבוזוב: אני לא מצליח להבין, זה פרטי, או שזה חינם, או שהם צריכים לשלם איזה שהוא סכום סמלי?
<גאולה עמרם: לוקחים את הקצבה שלהם בדרך כלל לתוך הקהילה, אם הם נמצאים בקהילה.
<גאולה עמרם: אבל אם יש להם משפחה בחוץ, הם צריכים להמשיך לפרנס אותם.
<גאולה עמרם: הם ראשי משפחה, זה בדרך כלל גברים, יש בעיה, הם לא יכולים לקהילה כדי לטפל בעצמם, כי אין אף אחד שידאג למשפחה.
<אינה: זאת בעיה שהיא אוניברסאלית, היא לא רק לחבר העמים.
<אינה: אני פשוט אומרת את זה, שאנחנו מבינים ומתחשבים בזה אצל מטופלים של חבר העמים, כי בדרך כלל אין להם משפחות יותר רחבות שיכולות להוות תמיכה הזאת למשפחה בזמן שהאבא, ראש המשפחה, נמצא בטיפול בגמילה במקום אחר.
<אינה: אז שם זה בולט יותר.
יואל רזבוזוב: שמענו פה שאין מספיק כסף, אני רק רוצה להבין, כי אם המדינה משקיעה בזה, אז פשוט יושבים על הרווחה ואת הקצבה שלהם לוקחים ואז לא נשארת פרנסה.
<אינה: כן.
<אינה: נותנים להם דמי אשפוז.
יואל רזבוזוב: השאלה אם בכסף שישאירו להם הם לא יילכו לקנות - - -
<אתי גלוין: המכסה ממומנת באופן מלא בקהילה על ידי המדינה.
<מאיר שרעבי: לוקחים את הקצבה, את כל הקצבה הקהילה לוקחת, המשפחה נשארת בלי כלום.
<אתי גלוין: כי הבן אדם חי במקום.
<מאיר שרעבי: אבל יש לו ילדה קטנה בבית ויש לו אישה.
<אתי גלוין: יש מצבים שהרווחה מתערבת.
<מאיר שרעבי: הוא רוצה לדעת איפה חסר.
<מאיר שרעבי: אנחנו לא נגיד הכול בסדר.
<מאיר שרעבי: אז הוא יכול לפנות לביטוח לאומי ולהגיד שבן אדם בקהילה ויש לו אישה וילדה, בגלל זה הוא בורח מהקהילה כדי להביא לה פרנסה והוא לא גומר את הטיפול.
<מאיר שרעבי: פה יש נקודה ש - - -
יואל רזבוזוב: כמה זמן זה הקהילה?
<מאיר שרעבי: שנה.
<אתי גלוין: זו נקודה מאוד חשובה.
יואל רזבוזוב: על מה אנחנו מדברים, כמה אנשים בקהילה?
יואל רזבוזוב: נגיד אם זה תקנה תקציבית של - - -
<מאיר שרעבי: יש בכל הארץ 500-600 מקומות.
<אתי גלוין: 1,500 לקצבה.
יואל רזבוזוב: אם זה 1,400, 500-600 האנשים האלה.
יואל רזבוזוב: תעשה את החישוב.
<מאיר שרעבי: אני אתן לך דוגמה, ביום שישי נותנים להם להתקשר הביתה, אשתו בוכה, אומרת לו 'מה עזבת אותי ככה?
<מאיר שרעבי: אין לי מה לאכול', הוא ישר בורח מהקהילה.
<מאיר שרעבי: 'אין לי למכולת, אין לי לטיטולים, אין לי לזה'.
יואל רזבוזוב: השאלה באמת, הקצבה הזאת, נגיד משאירים לו את הקצבה ונותנים לו את המקום הזה בחינם, זה יעלה ל-500-600 אנשים 10 מיליון שקלים.
יואל רזבוזוב: הרי בסוף זה חוזר אלינו, כי אם הם חוזרים לרחוב - - -
<מאיר שרעבי: גם המרמור העצמי שלו, גם ככה הוא בא עם הרגשה שהוא פגע במשפחה שלו והוא שם חי ואוכל והמשפחה שלו - - -
יואל רזבוזוב: השאלה מה הוא יעשה עם הכסף הזה, זאת השאלה.
יואל רזבוזוב: המשפחה תקבל את הכסף?
<מאיר שרעבי: כן.
יואל רזבוזוב: אבל הוא שולט על המשפחה.
<קריאה: אפשר לעשות את זה שהאישה תקבל.
<מאיר שרעבי: שהאישה תקבל מביטוח לאומי.
יואל רזבוזוב: אפשר לעשות תלושי מזון, כמו כרטיס אשראי לאנשים מבוגרים.
<מאיר שרעבי: הרבה בורחים מהקהילה וחבל, הם חוזרים לסם.
יואל רזבוזוב: אם אנחנו נקבל נתונים.
<מאיר שרעבי: כמה יש בקהילות?
יואל רזבוזוב: כמה אנשים בורחים, כי הוא השאיר בבית משפחה ואז הם חוזרים עוד פעם לאותו מעגל, אז אנחנו יכולים להראות את ה - - -
<מאיר שרעבי: קשה.
<מאיר שרעבי: אבל כמה נשואים, אולי יש 2,000 נשואים בין כל הקהילות שיש בארץ.
<מאיר שרעבי: אז אלה, לעזור להם.
יואל רזבוזוב: אלה שיש להם משפחות.
<מאיר שרעבי: כן, אלה.
יואל רזבוזוב: זה לא הרבה כסף.
יואל רזבוזוב: וה-200 האלה שיש להם משפחות והם רוצים להיות בקהילה ואין להם את הדרך, אין להם את האפשרות הכלכלית, הם בסופו של דבר, בגלל שאין להם אפשרות, הם חוזרים להתפרנס ועוד פעם נגררים.
<מאיר שרעבי: בהחלט, כי הם לא בנו את עצמם מספיק.
יואל רזבוזוב: זה נתון חשוב.
<אתי גלוין: אנחנו נביא את הנתונים.
<אינה: הרבה פעמים אצל עולים מחבר העמים רואים את השילוב של בן אדם עובד במקום עבודה, אולי באמת לא באופן פורמלי, בשחור מה שנקרא, ובמקביל משתמש בסמים.
<אינה: זה גם משהו שרואים, שפחות רואים באוכלוסייה אחרת.
<אינה: ועוד משהו שרציתי להגיד, שיש אנשים שמגיעים לכאן שהם התחילו להשתמש בסמים בארץ, אחרי העלייה, יש כאלה שהביאו את ההתמכרות איתם.
<אינה: אני כן חושבת שיש אנשים שפשוט חלק מהבעיה, או חלק ממה שיצר את הסימפטום של ההתמכרות, זה באמת איזה שהוא משבר של עלייה, שהוא לא קיבל עיבוד ולא עבר - - -
יואל רזבוזוב: אני חושב שרוב האנשים שבאו לא הביאו את ההתמכרות, אלא רכשו את זה פה בגלל ה - - -
<אינה: המצוקה.
<גאולה עמרם: אני לא יודעת אם זה נכון להגיד רוב.
יואל רזבוזוב: יש חלק שהביאו את ההתמכרות איתם?
<גאולה עמרם: כן.
<אינה: ואני חושבת שגם יש אנשים שבגלל שהם ממש בשלבים הראשונים התחילו להתמכר לסמים וההידרדרות הייתה מאוד מהירה, הם בכלל לא מכירים מה יש כאן, איפה הם חיים וכשהם מתחילים לצאת מהסמים הם באמת מכירים הרבה מסגרות.
<אינה: ישראל נראית בעיניהם כמו בתי כלא והוסטלים וכל מיני מסגרות והם לא מכירים והם לא יודעים מה יש פה מעבר, וכן חשוב שיהיה איזה שהוא פרויקט שכן מקשר אותם, כן קצת עוזר להם לראות מה יש בארץ.
<אינה: יש כאלה שאפילו מבחינה גיאוגרפית לא יצאו מאיזה שהוא תחום מאוד מצומצם ולא יודעים בכלל, הם לא נחשפו מספיק מה יש למדינה להציע וזה כמובן משפיע על תחושת השתייכות ורצון להיות בריא.
<יפה וולמן: אני רוצה להעלות איזה שהיא סוגיה שחשוב להעלות אותה.
<יפה וולמן: אני יודעת שכאן יש דוברי שפה, במרכז הזה, אבל אם במידה שאין במרכזים האחרים דוברי שפה, זה דבר שמונע ממכורים להגיע.
<יפה וולמן: כשאין נגישות ואין דוברי שפה הם לא מגיעים למרכזים, הם לא מגיעים ליחידות, ומאוד חשוב להגיד את זה.
יואל רזבוזוב: אמרתי, זה צריך להיות ביחס לפרופורציה שלהם באותו מקום.
יואל רזבוזוב: אם יש מקום שיש שם 30% אז צריך להיות שליש עובדים, התקינה צריכה להיות בהתאם.
<יואב בן ארצי: אני גם חייב לציין שיש לנו משאב של עובדים בתחום הזה, היה לנו מקרה לפני חודש, של מטופל מצפון העיר, ששם אין לנו עובדת דוברת רוסית, הם עשו הסכם שהוא יתקבל פה בגלל נגישות - - -
מרדכי יוגב: מבחינת נוער, ביפו יש גם מרכז?
<יואב בן ארצי: לא.
<יואב בן ארצי: לא מרכז.
<יואב בן ארצי: המחלקה לטיפול נוער נותנת כאן מענה מניעתי ומעט טיפולי.
<יואב בן ארצי: הייתה בעבר שלוחה של עמותת אל-סם ביפו, שנתנה כאן מענה.
<יואב בן ארצי: לצערי היא נסגרה כי לא היה מקום.
<יואב בן ארצי: בכל העיר הגדולה הזאת, בכל האזור הגדול הזה, לא מצאו מקום.
<לודמילה: אני אגיד ממש כמה מילים.
<מאיר שרעבי: אני אוסיף שכשהם משתחררים הם באים אלייך.
<לודמילה: התפקיד שלי הוא עובדת סוציאלית, רכזת שיקום מעשי, ואצלי משהו כמו שליש מטופלים דוברי רוסית.
<לודמילה: במקרה אני דיברתי עם המנהל של הרשות לשיקום האסיר, בדקתי מבחינת הנתונים, אז מתוך 8,600 אסירים פליליים משהו כמו 1,000, 1,500 דוברי רוסית.
<לודמילה: במקרה שני מטופלים שלי הם דוברי רוסית.
<לודמילה: מה שאנחנו אמרנו, איך לגשר ואיך להכניס גם להרגשת השייכות, להכיר מנטליות ולהכיר דברים נוספים חוץ מהדברים שהם הצליחו למצוא בעצמם.
<לודמילה: ברגע שבן אדם עובר משבר עלייה ומשבר קליטה ומצליח לרכוש סמים ואלכוהול וחלק מהאנשים הגיעו עם השכלה והשכלה גבוהה ובעלי מקצועות, אחרי כמה שנים בכלא או כמה שנים בהתמכרות הם מאבדים את זה והם גם לא כל כך מבינים איך המקצוע שלהם, שהיה מבוקש שם, איך אפשר לעבוד פה בארץ.
<לודמילה: הם גם לא מצליחים למצוא עבודה שיכולה לפרנס אותם ולתת להם אפשרות גם לשלם שכר דירה.
<לודמילה: חשוב לציין שאנשים שמשחררים מהכלא, יוצאים לרחוב בלי כלום.
<לודמילה: יואב יודע טוב מאוד שחלק מהאנשים באים בלי תעודת זהות, בלי שום מסמך, בלי מקום מגורים, בלי קורת גג, בלי משפחה תומכת, בלי חברים, בלי אגורה, ואז הם באים ישר לפה.
<לודמילה: חלקם באים לפיקוח, פיקוח שיקום האסיר, פיקוח של הרשות לשיקום האסיר, חלקם באים וולונטרית והם כן רוצים טיפול.
<לודמילה: זה שהם חוו אולי חוויה שלילית במרכזי הגמילה, בגלל הבעיות והשוני במנטליות, או חוסר הבנה במה זה טיפול, או חוסר התייחסות לשוני שלהם, כי הם באמת צריכים יחס אחר, ולכן דיברנו על לעשות קבוצה לדוברי רוסית, כי הם באמת גם מדברים אחרת ולא מדברים על שפה, מדברים על מנטליות, הבנה, מושגים.
יואל רזבוזוב: בפרויקטים האלה, אם יש כאן פרויקט מוכן, לפחות על הנייר, ויש ביקוש אליו, אז אנחנו נוכל לעזור לכם מול משרד הרווחה, מול המנכ"ל והשר.
<לודמילה: אנחנו רשמנו את זה.
יואל רזבוזוב: שברגע שתלכו לשם זה כבר יהיה על השולחן שלהם, אז אני אתערב.
יואל רזבוזוב: אנחנו נשלח מכתב.
<יואב בן ארצי: לא, היוזמה הייתה של משרד הרווחה.
יואל רזבוזוב: משרד הרווחה כבר אישר את התכנית.
יואל רזבוזוב: אם אתם רואים שזה נתקע מבחינת במשרד, אז אנחנו נתערב.
<לודמילה: משהו חשוב להוסיף, במקרה הזה ספציפית, שאנשים יוצאים עם המון בעיות בריאות ואז אנחנו מתחילים תכנית טיפולית מול רופאים, מול מומחים, ואז השאלה איפה בן אדם יגור, על מה הוא יחיה.
<לודמילה: מבחינת תעסוקה היום, במקרה של איגור, דיברתי עם רכז התעסוקה ששלחו אותו מביטוח לאומי, והוא אמר 'בן אדם חייב לעבוד ולא מעניין אותי האם הוא השתחרר מהכלא, האם יש לו בעיות בריאות, זה נקרא לסרב'.
<לודמילה: הוא לא מסרב, הוא מאוד רוצה לעבוד, הוא מאוד רוצה לקבל קורס מקצועי.
יואל רזבוזוב: על התעסוקה דיברנו.
<לודמילה: ומה שחשוב ממש להדגיש, שפה מדברים על אנשים שאין להם משפחה תומכת, חלקם רווקים, חלקם גרושים מלפני הכניסה לכלא או לפני הכניסה להתמכרות מסיבית וחלקם מתגרשים תוך כדי ובסופו של דבר אחרי השחרור ומאז שהם מגיעים לפה לטיפול הם בודדים ואין אף אחד שיכול לתמוך בהם.
<לודמילה: איגור ואנטולי.
יואל רזבוזוב: נעים מאוד.
<לודמילה: מה רוצים לשמוע?
<יואב בן ארצי: בעיקר חוויה שחוויתם פה בטיפול.
<איגור: אני עכשיו סיימתי טיפול, אני השתמשתי לא הרבה זמן, אבל השתמשתי, שתיתי.
<איגור: קיבלתי טיפול עכשיו שנה.
<איגור: קיבלתי עברית.
<איגור: סיימתי טיפול בראשון באוקטובר, הגיע ביטוח לאומי, ביקשתי הפנייה ללשכת עבודה, לא נתנו.
<איגור: לך לרופא, תביא אישור מרופא.
<איגור: אני לקחתי אישור, הגעתי לביטוח לאומי, אחרי זמן זה ככה, צריך אישורים מכאן, מככה וככה.
<איגור: אחר כך לודמילה אמרה 'תלך עוד פעם לביטוח לאומי, לקחת הפניה ללשכת עבודה'.
<איגור: הגעתי ללשכת עבודה, אני אמרתי שאני רוצה לעבוד, אבל אני לא יכול הרבה זמן לעבוד, אולי שתיים-שלוש שעות אני יכול לעבוד.
<איגור: הוא אמר שאתה חייב, ככה ככה - - -
יואל רזבוזוב: דווקא לא, זה בסדר, דווקא הבעיות.
יואל רזבוזוב: זה שהם בטיפול, זה שהם בסדר.
יואל רזבוזוב: כל הכבוד באמת, מה שאני ראיתי פה, אתם עושים דבר שהוא מאוד קשה, ומה שאתם נותנים, זה באמת ראוי להערכה, אני באמת לא יודע אם אני אוכל לאכול ארוחת צהריים היום.
יואל רזבוזוב: זה באמת משהו, מה שאתם עוברים פה.
<לודמילה: מה שחשוב לציין פה, מה שאיגור אומר, שיש המון בירוקרטיה שיוצאי חבר העמים לא קולטים למי לפנות, עם מה לפנות, איזה מסמכים להביא ובמקרה של איגור, שהוא עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם, והוא מאוד מסודר, מביא מסמכים בלי סוף - - -
יואל רזבוזוב: בשביל להתקבל לעבודה?
<לודמילה: לדוגמה, או ללימודים, לקורס, או לקורס ש - - -
יואל רזבוזוב: אתם פה במקום הזה לא נותנים מענה לדבר הזה?
<לודמילה: אנחנו עוזרים, אבל תשים לב שברגע שאני מקבלת אותם לטיפול אני מדברת על סגנון פסיכותרפיה, סגנון שיקום פסיכולוגי, שיקום מנטלי, והמון זמן אנחנו מתעסקים עם ניירת.
<לודמילה: לדוגמה איגור אומר לי, 'לודמילה, אני רוצה לדבר, אני רוצה להתעסק בנפש שלי ואני רוצה במפגש על ניירת לשים אותו בצד'.
יואל רזבוזוב: אנחנו לא מדברים פה על עשרות אלפים, אנחנו מדברים על מאות פה, שיש להם את הבעיה הזאת, תעשו איזה שהוא תקן אך ורק לניירת, לאותם שאין להם מקום לבוא ומישהו או מישהי שיעשו את זה מול אותם הגופים ומול אותן הרשויות.
יואל רזבוזוב: תקן או בעירייה או ברשות, ברווחה, אחד המוסדות האלה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שדווקא ברווחה יש לכם אנשים שמתעסקים מול - - -?
<יואב בן ארצי: לא, לא ביחידות.
<איגור: אני לא ידעתי ש - - - עכשיו אני רוצה לדבר לא במילים, אבל ככה, זה קודם כל תודה רבה, עובד סוציאליים ומרכז כזה, זה הרבה קיבלתי פה, שאני לשבת פה, לא נפלתי.
<איגור: הרבה פרובלמז, מיד נפל ופגישה פה, וקבוצות, לקבל פה הרבה.
<איגור: ב-26 בדצמבר אני נקי, לא שותה, לא משתמש.
<לודמילה: זה כמעט שנתיים שאתה נקי.
<איגור: עוד לא שנתיים.
<לודמילה: כמעט.
<איגור: זה קשה מאוד.
<איגור: לפני חודש-חודשיים, לדוגמה, חצי שנה, אני מסכים שזו מחלה שלי, זה מחכה מתי אני אהיה חלש ועוד פעם נפל.
<איגור: זה קשה שאני עוד נקי ככה.
<איגור: אחות שלי קרוב, אין קשר, כלום, זה שבע-שמונה שנים לא היה קשר - - -
יואל רזבוזוב: איפה אתה ישן?
<איגור: ישן אצל חברים.
<לודמילה: אין לו מקום מגורים, אין לו דירה.
<איגור: זה קשה, קשה.
יואל רזבוזוב: מה אתה מקבל מהמדינה?
<איגור: עכשיו כלום.
<לודמילה: עכשיו כרגע אנחנו ממש מבקשים לתת לו הבטחת הכנסה, עד שהוא ימצא עבודה, אחרי שנה של טיפול רפואי מול - - -
יואל רזבוזוב: עכשיו הוא בין הכיסאות?
<לודמילה: בדיוק.
<איגור: זה בושה שאני מדבר עכשיו.
<לודמילה: בסדר גמור.
<לודמילה: אבל דרי רחוב.
<לודמילה: אז שהוא נקי והוא בטיפול והוא - - - במקרה שלו אני הצלחתי.
<יואב בן ארצי: לא, אז אני מקריא את הפרוצדורה, מסיים את שנת - - -
<לודמילה: יואב, במקרה שלו אני הצלחתי, זה לא רובם.
<יואב בן ארצי: יש נוהל 'דפוק', סליחה על הביטוי, שלא מאפשרת ליחידת דרי רחוב לגבי לאסירים משוחררים שנוחתים בלי כלום, משום מקום, בלי שום דבר, לא מאפשרת לנו, לנו זה ל - - -
<גאולה עמרם: לחדד את זה נאמר שהם דרי רחוב בפועל, אבל הם לא יכולים להיות מוכרים כדרי רחוב כי הם אסירים משוחררים, שזה אבסורד.
<גאולה עמרם: תחת הקטגוריה של אסיר משוחרר - - -
<לודמילה: מה שהכי גרוע זה שרווחי בשבילו להיות מלוכלך ולהיות ברחוב ואז הוא מקבל מהמדינה.
<לודמילה: ברגע שהוא נקי ורוצה לעבוד ורוצה להשתקם, אין לו כלום.
<לודמילה: לא מגיע לו.
<גאולה עמרם: יש פה אבסורד.
<יואב בן ארצי: בכל אופן, לודמילה, - - - שיקום האסיר וניתן לו טיפול, אוטומטית הוא לא מוכר מטעם היחידה - - -
<לודמילה: רק שהוא צריך להשיג מאיפה שהוא כסף לשכר דירה, ואז לשכור דירה, ואז - - -
<יואב בן ארצי: אין כזה דבר, זה התפקיד שלהם.
<לודמילה: מילה מאנטולי או שהבנתם?
יואל רזבוזוב: אני חושב שהבנו את הנושא.
<יואב בן ארצי: אולי אנטולי בכל זאת רוצה להגיד מילה?
יואל רזבוזוב: אנטולי, אתה רוצה?
יואל רזבוזוב: (רוסית).
<אנטולי - מטופל: (רוסית).
יואל רזבוזוב: (מתרגם): לא ייצא לו קצר ואין זמן.
<מאיר שרעבי: בהצלחה שיהיה לך.
יואל רזבוזוב: חבר'ה, אני חייב לזוז.
<לודמילה: עוד משפט אחד.
יואל רזבוזוב: אנחנו שמענו פה הרבה דברים.
מרדכי יוגב: מילה אחת.
מרדכי יוגב: אני חושב שמיקד היום את הסיור ואת הדיון היושב ראש של הוועדה, חבר הכנסת יואל רזבוזוב, באמת בעולי ברית המועצות.
מרדכי יוגב: יש אחוז יותר גבוה באוכלוסייה בגלל שיש להם הרבה פחות עוגן, משפחה רחבה שיכולה לתמוך ובאמת יש אחוז גבוה, אבל אותן בעיות מאפיינות גם את המגזרים האחרים, אם זה יפו, אז את עולי אתיופיה, או את הערבים או את היהודים הוותיקים.
מרדכי יוגב: רוצה לומר, הליווי, למי שלא ייפול, מחיקת ר"פ, הסיוע בעבודה, בשכר דירה, איזה שהיא קצבה עד שלב שהעובד הסוציאלי או מי שמחזיק את התיק אומר 'צריך פה עכשיו עוד שנה וחצי-שנתיים'.
מרדכי יוגב: אם זה יינתן, אז נחסוך את הנפילות החוזרות ונשנות ואולי נוכל להעלות את אחוז ההצלחה מ-30% ל-40% או ל-50% וזה יחסוך המון כסף.
מרדכי יוגב: לכן יש פה צורך לתקן איזה שהיא תקנה.
מרדכי יוגב: אם יביאו לפנינו את ה - - -
יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, באמת ראינו פה הרבה בעיות, הרבה מכשולים.
יואל רזבוזוב: אנחנו צריכים לקבל עכשיו את כל המכשולים האלה בדף עמדה, אנחנו נעבור, נשב ביחד, נסכם, ואם צריך בחלק מהדברים תקנות במשרדים שונים, אולי משהו צריך חקיקה, אנחנו נשמח לעשות זאת, כי באמת אני מסתכל על זה שאנחנו כמדינה צריכים להבין שאנחנו פה שופכים הרבה כסף ואנחנו יכולים לחסוך את הכסף הזה, אם נשלם קצת ונשקיע קצת יותר.
יואל רזבוזוב: אני מדבר גם על עוד מקרים.
יואל רזבוזוב: אז, חברים, תודה רבה.
יואל רזבוזוב: יש כתובת, תשלחו, יעבירו אליך, אתה תעביר לוועדה ואנחנו נשב על זה.
יואל רזבוזוב: תודה וכל הכבוד לכם על מה שאתם עושים, כמו שאמרתי, זה באמת נוגע ללב, זה באמת נורא קשה, זה שאתם עוזרים לאנשים וחשוב שנצליח.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לכם.
יואל רזבוזוב: רציתי להגיד בוקר טוב, הסתכלתי על השעון, וזה כבר לא בוקר.
יואל רזבוזוב: אנחנו התכנסנו, לבקשת הסוכנות היהודית, לדיון בנושא: פעילות עם ישראלים בחו"ל.
יואל רזבוזוב: אני חושב שכולנו שמענו לא פעם על הפעילות הענפה של הסוכנות, ואני גם לא רק שמעתי אלא ראיתי.
יואל רזבוזוב: יצא לי להשתתף במשלחת של הסוכנות בארצות-הברית, ויש הבדל בין מה שאתה שומע למה שאתה רואה בפועל, ומאז אני והסוכנות חברים טובים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שגם בכל דיון שאנחנו עושים כאן, בוועדת העליה, הקליטה והתפוצות, לסוכנות יש חלק מרכזי, כי אני מאד מאמין גם בדרך וגם במדיניות ובמה שהסוכנות עושה.
יואל רזבוזוב: ראיתי חבר'ה שליחים בארצות-הברית, וראיתי באמת ישראלים צעירים – שלפחות אני מאד-מאד הייתי גאה לראות חבר'ה כאלו – שבאו עם איזו שהיא אג'נדה ומה הם עשו עבור אותם היהודים שחיים בארצות-הברית.
יואל רזבוזוב: מבחינת המדיניות של הקמפוסים, זה שהלכו על הקמפוסים; הרבה חבר'ה צעירים גדלים בבית בבועה, בבית-ספר יהודי, בגן יהודי, יש בית-כנסת ליד ויש את הרב של השכונה, ופתאום מגיעים לאוניברסיטה ושם הם נתקלים בפעם הראשונה בתופעות האנטישמיות.
יואל רזבוזוב: הנקודה הזאת פשוט הכי נגעה בי.
יואל רזבוזוב: ראיתי איך החבר'ה עושים ומארגנים פעילויות ואיך הם באמת אוזן קשבת לאותם החבר'ה הצעירים.
יואל רזבוזוב: זה מאד-מאד נגע.
יואל רזבוזוב: בנוסף לכך, אני חושב שיש הרבה שליחי סוכנות, והם עושים עבודה גם בנושא ההסברה.
יואל רזבוזוב: היה כאן דיון בוועדה על נושא ההסברה.
יואל רזבוזוב: יש לנו בארץ יותר מדי גופים שעושים הסברה, ואף אחד לא באמת לוקח אחריות.
יואל רזבוזוב: ואז, כששאלתי "אתם משתפים פעולה?
יואל רזבוזוב: יש לכם את הסוכנות ויש לכם את השליחים שלא עולים כסף.
יואל רזבוזוב: רק תעבירו מסרים.
יואל רזבוזוב: אתם מעבירים?
יואל רזבוזוב: " – נאמר: כן.
יואל רזבוזוב: שאלתי את הסוכנות, ואמרו: לא מעבירים.
יואל רזבוזוב: פה באמת הכשל.
יואל רזבוזוב: אני חושב שלהשתמש באותם השליחים: זו העבודה הכי טובה מעבר לכל מה שאנחנו משתדלים לעשות דרך המדיה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שבשטח זה הדבר הכי נכון, וחבל שזה לא קורה.
יואל רזבוזוב: אנחנו התכנסנו כאן היום בשביל לשמוע מה שעושים – גם את הדברים של ישראלים שחיים בחו"ל.
יואל רזבוזוב: אמנם התפקיד הוא לא רשמי, אבל אני חושב שמבחינתי לפחות, ממה שאני ראיתי, הוא חשוב ביותר.
יואל רזבוזוב: אני אתן רשות הדיבור לחברי, חבר הכנסת רונן הופמן, ולאחר מכן לאלן הופמן.
יואל רזבוזוב: יש לנו פה הופמנים.
רונן הופמן: סיפורי הופמן.
רונן הופמן: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש, ותודה רבה למנכ"ל הסוכנות, לסוכנות ולאורחים.
רונן הופמן: לא אכביר במלים, ותכף נשמע את דבריו של מנכ"ל הסוכנות, אבל אני רוצה בכל זאת לומר מספר דברים.
רונן הופמן: בתפקידי בכנסת אני בין השאר, במסגרת ועדת החוץ והביטחון, יושב-ראש ועדת המשנה למדיניות חוץ והסברה.
רונן הופמן: הוועדה בראשותי בוחנת את מערך הדיפלומטיה הציבורית של ישראל בכל העולם.
רונן הופמן: ראשית, אני רוצה לומר, ואני מניח שכולם כאן סביב השולחן הזה יודעים, שדיפלומטיה ציבורית, הסברה והקשר בכלל של ישראל עם העולם ובפרט עם יהדות התפוצות ועם הישראלים בחו"ל היא סוגיה מאד-מאד מורכבת.
רונן הופמן: קשה מאד לרכז אותה.
רונן הופמן: קשה מאד בעולם המודרני שלנו להכתיב מסרים.
רונן הופמן: קשה מאד ליצור מטה הסברה אפקטיבי שכולם צריכים לעבוד על פיו ולעמוד על פיו וכן הלאה.
רונן הופמן: בהקשר הזה, הרבה שנים אני פעיל בכל מיני גופים וארגונים שקשורים לפעילות ישראלית בחו"ל, ואני רוצה לומר שבעיניי הנכס הגדול ביותר שקיים עבור ישראל בכלל ועבור הישראלים הוא הישראלים שנמצאים בחו"ל במובן באמת של הדיפלומטיה הציבורית.
רונן הופמן: יושב-הראש דיבר על שליחי הסוכנות, וברשות
רונן הופמן: כם אני לא רוצה להתמקד בשליחי הסוכנות אלא מבקש לדבר על ישראלים באשר הם ישראלים.
רונן הופמן: כל ישראלי, בין אם הוא ישראלי שפתח גלריה בסוהו בניו-יורק, בין אם הוא ישראלי שהוא משתתף באיזו שהיא הפקה מוכרת ובין אם זה סתם ישראלי שחי בחו"ל, כאשר הוא מחויב, כאשר הוא חבר, כאשר הוא ישראלי באשר הוא ישראלי, הוא שגריר.
רונן הופמן: לדעתי, אנחנו בתפיסתנו מוכרחים גם להפנים את הדבר הזה וגם להטמיע את הדבר הזה במערכות שלנו, וגם לשתף את הישראלים באשר הם ישראלים בחו"ל בתפיסות שלנו, בשאלות ובדילמות שלנו ובפעילות השוטפת שלנו.
רונן הופמן: הדבר הזה לא קל.