GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רונן הופמן: הוא לא קל מבחינת מבנית, מבחינה ארגונית, אבל אני חושב שזו משימה גדולה מאד שכולנו צריכים לתת כתף כדי שהיא תצליח.
רונן הופמן: גם במובן זה אני מאד מברך אתכם שיזמתם את הדיון הזה.
רונן הופמן: אני מבקש שנירתם כולנו למען המטרה שבעיניי היא אחת המטרות החשובות באמת שעומדות לפתחנו בעת הזאת.
רונן הופמן: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לחבר הכנסת הופמן.
יואל רזבוזוב: אני מזמין את מנכ"ל הסוכנות, אלן הופמן, להציג בפנינו את הדברים.
<אלן הופמן: זה סיפור הופמנים ולא "סיפורי הופמן".
<אלן הופמן: יושב-הראש, חברי הכנסת שנמצאים פה, אני חושב שיש לנו פה הזדמנות אולי ביחד לברך שהחיינו שבמעמד של הוועדה לעלייה וקליטה של כנסת ישראל מתקיים פה דיון בנושא הישראלים בחו"ל.
<אלן הופמן: אני חושב שזה באמת מסמל איזה שהוא תהליך היסטורי שקורה במדינת ישראל של סוג של התבגרות של הציבוריות במדינת ישראל שאנחנו להתכנס ביחד במשכן הזה כדי לעסוק בבשר מבשרנו שזה בני הישראלים, הישראלים שחיים בחו"ל, הדור השני והדור השלישי.
<אלן הופמן: אני רוצה להגיד לחברי-הכנסת שנמצאים פה שהמפגש הזה הוא בעצם סיום של תהליך של שנה של צוות משימה שהסוכנות גאה להיות השושבין של התהליך הזה, אבל יש פה המון שותפים – שותפים רעיוניים שעזרו לנו בחשיבה כמו מכון "רעות" וה-JPPI (המכון למדיניות העם היהודי), והרבה מאד ארגונים, שנמצאים בתוך החדר הזה ומיוצגים בתוך החדר הזה, של ישראלים בחוץ-לארץ.
<אלן הופמן: אני רוצה לברך את כולם.
<אלן הופמן: אני לא רוצה להצביע על כולם אחד-אחד.
<אלן הופמן: אני בטוח שאנשים ישתתפו בדיון.
<אלן הופמן: איך זה משתלב עם האג'נדה של הסוכנות היהודית?
<אלן הופמן: נתן שרנסקי היה בוועדה הזאת לא פעם, ומאז שנתן הוא יושב-ראש הסוכנות, הסוכנות מתמקדת בשני דברים מרכזיים: (1) חיבור צעירי העם היהודי אל ישראל כמרכיב של זהותם; (2) וחיבור צעירי ישראל אל העם היהודי.
<אלן הופמן: מהראשון תצמח העלייה העתידית, וזו הסיבה שאנחנו נמצאים בתוך הוועדה הזאת.
<אלן הופמן: אבל, הישראלים בחוץ-לארץ וילדיהם הם בעצם המפגש של שני המעגלים האסטרטגיים האלו.
<אלן הופמן: זו הסיבה לכך שהסוכנות בשנים האחרונות באמת מכירה ביעד הזה, באתגר הזה, לשימור הזהות היהודית והחיבור לישראל של הדור השני והדור השלישי של צעירים שחיים מחוץ לגבולות המדינה.
<אלן הופמן: זה לא דבר שהוא מובן מאליו, ולא בטוח שהמסגרות הקהילתיות בעולם יודעות איך לקלוט את הצעירים הישראלים.
<אלן הופמן: חלק מהמשימה המשותפת שלנו יחד עם כל הארגונים שמיוצגים פה זה לחשוב איך ליצור את נקודות החיבור בין אלה זה פעולות כמו גרעין "צבר" ובין אם אלה פעולות כמו ליצור מסגרות בארץ מתוך המסגרות הקיימות כמו "מסע" שמאפשרות לצעיר ישראלי להגיע לישראל להגיע לישראל ובכל זאת לחזור ללימודיו ולהמשיך להיות מחובר למדינת ישראל כמרכיב מרכזי בתוך הזהות היהודית שלו.
<אלן הופמן: אני חושב שהעשייה שלנו במשך השנה הניבה פירות.
<אלן הופמן: חשוב שהוועדה הזאת תדע שמצד אחד יש לנו פה נציג מאוסטרליה – במקום רחוק כמו אוסטרליה התקיימה השנה התכנסות, כנס, של ישראלים ובני ישראלים שחיים בתוך הקהילה היהודית באוסטרליה.
<אלן הופמן: הדבר הגדול ואולי המשמעותי שקרה התרחש לפני שלושה שבועות בטנפליי בניו-ג'רסי, וזה מפגש שהתקיים כאשר הסוכנות היהודית והמשרד לעלייה וקליטה.
<אלן הופמן: אני לא רואה פה את עמיתי מנכ"ל המשרד העלייה והקליטה, --
<שרון בואנוס: יש נציגות.
<אלן הופמן: --ונציגותיו נמצאות פה, אבל עודד פורר, מנכ"ל משרד העלייה וקליטה, היה נוכח שם במשך היומיים האלו.
<אלן הופמן: אני רואה פה גם נציגים מהמשרד לתפוצות.
<אלן הופמן: אני חושב שהיוזמה הזאת היא יוזמה משותפת של הסוכנות ומשרדי הממשלה יחד עם הארגונים הישראליים בצפון-אמריקה.
<אלן הופמן: אני רואה את זה כדבר מאד-מאד מבורך.
<אלן הופמן: אני חושב שתפקיד הסוכנות הוא שניים: להמשיך להיות שושבין, לעזור לקבוצות חזקות ומשמעותיות שמיוצגות פה באמת לפרוש כנפיים, להתרחב למקומות חדשים.
<אלן הופמן: התפקיד של הסוכנות הוא גם ברמות התוכן, התחומים שאתה הזכרת, כמו הקמפוסים, המקומות שבהם צעירים בני ישראלים מגיעים ונמצאים במקום והם מאד חשופים – דווקא לעזור ולחזק שם.
<אלן הופמן: אני חושב שהשותפויות שנוצרו במשך השנה הזאת והעשייה המשותפת ימשיכו להניב פרי.
<אלן הופמן: אנחנו פה מסיימים פרק של תהליך, אבל משיקים גם את התהליך הבא.
<אלן הופמן: אני רק רוצה להזכיר אדם אחד וזה תת-אלוף עזריאל נבו, שקיבל על עצמו להיות היושב-ראש של צוות המשימה הזה.
<אלן הופמן: עזריאל, בשם כולם פה, אני רוצה להודות לך.
<אלן הופמן: אתה הובלת אותנו בשנה האחרונה.
<אלן הופמן: אני חושב שזה הדיווח של הסוכנות היהודית על התהליך הזה.
<אלן הופמן: תודה.
יואל רזבוזוב: תודה רבה למנכ"ל הסוכנות, אלן הופמן.
יואל רזבוזוב: אנחנו עכשיו נשמע כמה דוברים.
יואל רזבוזוב: אני מבקש שכל מי שמדבר יציג את עצמו לפרוטוקול.
יואל רזבוזוב: נשמע את תת-אלוף (במיל') עזריאל נבו.
<עזריאל נבו: אלן אמר שצריך לומר "שהחיינו", ואכן אני אומר "שהחיינו והגיענו לזמן הזה".
<עזריאל נבו: את הנושא הזה אני דוחף אותו ומנסה לדחוף אותו במשך למעלה מעשר שנים ודופק על כל הדלתות, ו"שהחיינו" זה שבאמת הגענו למצב שבו יושבים כולנו בחדר הזה, כל מי שיש לו יד ורגל בעשייה הזאת.
<עזריאל נבו: המטרה העיקרית, שעמדה לנגד עיניי, כשהתחלתי לטפל בנושא הזה: פתאום זיהיתי קהילה יהודית ענקית שבעצם נפלה בין הכיסאות ולא היה מי שיטפל בה.
<ענת קורן: קהילה ישראלית.
<עזריאל נבו: קהילה יהודית.
<קריאה: יהודית.
<עזריאל נבו: באותה קהילה יהודית ענקית הייתה קהילת הישראלים שחיים בחו"ל, והיא נפלה בין הכיסאות.
<עזריאל נבו: אלה אמרו "אנחנו לא מטפלים בזה" ואלה אמרו "אנחנו לא מטפלים בזה", ואנחנו בין הכיסאות.
יואל רזבוזוב: אפשר להגדיר את הקהילה הישראלית כאילו הגדרה: שחיה בחו"ל?
יואל רזבוזוב: כאילו הגדרה לְמה אנחנו מתכוונים, למי אנחנו מתכוונים?
<ענת קורן: ישראלית.
<עזריאל נבו: הבעיה היא לא בעיה של הגדרות.
<עזריאל נבו: הבעיה היא של מציאות.
<עזריאל נבו: אני לא איש מחקרים ולא איש ניירות, וקראתי את כל המחקרים ואת כל הניירות.
<עזריאל נבו: אני חושב שבמקרה הזה מי שיש לו תעודת זהות ישראלית, מי שגדל בארץ ובניו אנחנו קוראים לו: ישראלי.
<עזריאל נבו: התחלתי בנושא הזה.
<עזריאל נבו: אגלה לכם סוד גלוי?
<עזריאל נבו: יש לי אחות שחיה למעלה משלושים שנה בארצות-הברית, ויש לי חברים שחיים בחו"ל.
<עזריאל נבו: כשהסתכלתי על הדור השני, הסתכלתי פתאום כיהודי, כבן לעם היהודי הקטן הזה, הקטנטן הזה, שמסתכל ורואה איך העם הזה הולך ומתכווץ.
<עזריאל נבו: החשש שלי היותר גדול היה שאותה קהילה יהודית ישראלית, שהייתה קהילה מנוכרת כי אף אחד לא טיפל בה בעצם, חלקם יהפכו אפילו מתנכרים.
<עזריאל נבו: זה החשש הכי גדול.
<עזריאל נבו: אנחנו מכירים כמה דוגמאות כאלה אבל לא רבות.
<עזריאל נבו: כמו שנאמר פה, הדגש היה באמת על הדור השני והדור השלישי.
<עזריאל נבו: זיהיתי כבר מזמן שיש פה רצון גדול מאד להיות מחובקים ולחבק אחד את השני.
<עזריאל נבו: ניהלתי דיאלוג בזמנו עם כל יושבי-ראש הסוכנות לדורותיהם בעשר השנים האחרונות, ושמחתי מאד שנתן שרנסקי לקח את היוזמה הזאת.
<עזריאל נבו: אני באמת מברך על כך שהסוכנות נכנסה לנושא הזה באמת בכוח.
<עזריאל נבו: אני מברך מאד את מי שעסקה בכל התקופה הזאת, את מוניקה, שיושבת כאן לצדי, שדחפה ועבדה באמת כ-one show man.
<עזריאל נבו: כמו שנאמר פה, היו לנו כנסים באוסטרליה, בקנדה, וכרגע היה לנו בארצות-הברית.
<עזריאל נבו: אנחנו חייבים ללכת ולהתרחב גם לכיוון אירופה, ולא להזניח כל מיני קהילות של ישראלים שצומחות שם.
<עזריאל נבו: נוצר קשר נהדר עם ההתארגנויות הישראליות שהתחלנו למפות אותן ולזהות שישנן כאלה.
<עזריאל נבו: אף אחד לא חיכה באיזה שהוא מקום שיבוא מישהו ויחפש אותם.
<עזריאל נבו: אבל, אנחנו רואים שאחד רוצה את העזרה של השני.
<עזריאל נבו: אלה התארגנויות נהדרות.
<עזריאל נבו: אני חושב שכמו במסע אלונקות שהולכים בעלייה, אסור לעצור בעלייה הזאת.
<עזריאל נבו: חייבים להמשיך ולדחוף את הנושא הזה, וחייבים כל משרדי הממשלה – שזה משרד הקליטה והעליה, משרד התפוצות, משרד החוץ, משרד הפנים, משרד הביטחון וצה"ל – לשבת ביחד ולעשות מעשה.
<עזריאל נבו: תודה רבה.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לתת-אלוף (במיל') עזריאל נבו.
יואל רזבוזוב: שאלה קטנטונת – נניח שאתם מאתרים את אותן הקהילות.
יואל רזבוזוב: מהי המדיניות?
יואל רזבוזוב: מה עושים?
יואל רזבוזוב: יש איזו שהיא תכנית?
יואל רזבוזוב: אני מכיר הרבה חברים שלי שעזבו, ואני פוגש אותם מדי פעם, והם אומרים: אנחנו מנותקים, לנו אין כוח.
יואל רזבוזוב: אני רואה לאט-לאט גם את התהליך של ההתבוללות ואת ההתרחקות שלכם.
<עזריאל נבו: ככל שתהיינה יותר התארגנויות, ואנחנו מכאן, מהארץ, לא צריכים לממן את כל העשייה הזאת שנעשית בחו"ל, אבל אנחנו צריכים להיות ספקי התכנים.
יואל רזבוזוב: מה הם התכנים?
יואל רזבוזוב: אני רוצה לשמוע קצת ושירחיבו.
<עזריאל נבו: הספקים של נושא לימוד העברית, לימוד התרבות, לימוד היהדות.
<עזריאל נבו: יש כאלה שלא שולחים את ילדיהם לבתי-ספר יהודיים כי כולם יודעים שזה דבר יקר.
<עזריאל נבו: אנחנו צריכים לעשות חלק מהדברים האלה: לשלוח תרבות ישראלית, לבקר, לדבר, ובסופו של דבר, כמו אמרו פה אחרים, להשתמש באותם החברים, שחלקם גם יושבים פה, כשגרירים שלנו, של מדינת ישראל.
יואל רזבוזוב: נכון, אבל עדיין הייתי רוצה לשמוע איך זה נעשה פיזית.
יואל רזבוזוב: נניח שאיתרתם קהילה בלוס-אנג'לס.
יואל רזבוזוב: מישהו יכול לספר לי על זה?
יואל רזבוזוב: תתחילי אז.
<אלה סבן: שמי אלה סבן, ואני סגנית מנהלת האגף לעידוד עלייה ותושבים חוזרים במשרד לקליטת העלייה.
<אלה סבן: הרוב פה מכירים אותי מהכנס.
<אלה סבן: לנו במשרד יש בערך משנת 1991 בתים ישראלים שפזורים היום ב-15 מקומות בעולם, ובעצם הבתים הישראלים אחראים על הקשר של מדינת ישראל עם האזרחים של מדינת ישראל.
<אלה סבן: אנחנו כן עושים פעילויות – גם פעילויות חברה וגם פעילויות תרבות – ובין היתר הרכז, ותכף אתן לשרון שהיא רכזת הבית הישראלי בלונדון לדבר, הוא גם איש הקשר מול כל התהליך של החזרה במידה ומישהו רוצה לעלות זאת אומרת לחזור.
<אלה סבן: זאת אומרת, יש לנו גם את הפן השירותי שזה נתינת שירות ומידע לגבי החזרה, וגם את הפן התרבותי-חברתי והשמירה על קשר עם מדינת ישראל, היהדות והישראליות.
<אלה סבן: יש לנו רשימת תפוצה מאד-מאד גדולה.
<אלה סבן: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה כמעט עם כל הארגונים שנמצאים כאן.
<אלה סבן: אנחנו עושים ביחד אירועים משותפים – פעם ביוזמה שלנו ופעם ביוזמה שלהם – ואנחנו בהחלט מגיעים לקהל מאד רחב של ישראלים.
<אלה סבן: אנחנו שולחים להם newsletter אחת לשבוע או אחת לחודש, וזה תלוי באיזה עיר.
<אלה סבן: אנחנו רואים הרבה אנשים חדשים באירועים שלנו וגם אנשים שמתמידים ובאים.
<אלה סבן: אני באמת אתן לשרון מלונדון לומר כמה מלים ולהגיד קצת יותר על הפעילות שלנו.
<שרון בואנוס: אני שרון בואנוס מהבית הישראלי בלונדון.
<שרון בואנוס: אלה, את כבר די סיכמת את הכל, אבל זה נכון.
<שרון בואנוס: קודם כל, לעניין הקהילה הישראלית, אני חושבת שצריך לדייק ולהגיד שמדובר באוכלוסייה ישראלית ברוב המקומות, ואין ממש התארגנויות כקהילה.
<שרון בואנוס: אין לישראלים קהילה.
<שרון בואנוס: אם מסתכלים על קהילות ברחבי אירופה, ארצות-הברית ואוסטרליה, הקהילה היא סביב בית-כנסת או סביב איזה שהוא מוקד, ולישראלים אין את זה.
<שרון בואנוס: אנחנו כן רואים את הרצון של הישראלים יותר ויותר לקחת חלק במה שקורה גם בארץ, גם בפעילויות חברתיות וגם באמת, כמו שאתה אמרת, בתכנים בכל מיני נושאים כאלה ואחרים.
<שרון בואנוס: אני יכולה להגיד שבבריטניה יש לנו שיתוף פעולה מדהים עם הסוכנות ועם גרעין "צבר", --
<קריאה: ועם ההסתדרות הציונית.
<שרון בואנוס: -- ועם ההסתדרות הציונית העולמית שהיא ספקית התכנים שלנו.
<שרון בואנוס: חשוב באמת להזכיר ולחדד את העניין שהבתים הישראלים, שפועלים היום ב-15 ערים בעולם, נותנים מענה לעשרות אלפי ישראלים.
<שרון בואנוס: כדי שכולנו נתעצם ונצליח יותר, אני חושבת שזה נכון לכלול אותנו בכל תכנית ולעשות דברים יחד, כי רק ככה נצליח.
יואל רזבוזוב: שון אבן-חיים, בבקשה.
<שרון אבן-חיים: קודם כל, אני רוצה להודות לסוכנות.
יואל רזבוזוב: תגדיר את תפקידך, וכך גם כל מי שאני קורא בשמו.
<שרון אבן-חיים: אני יושב-ראש ארגון הקהילה הישראלית האמריקאית.
<שרון אבן-חיים: אנחנו ממוקמים בלוס-אנג'לס, אבל תכף אסביר מה אנחנו עושים בכל ארצות-הברית.
<שרון אבן-חיים: זה נקרא: IAC.
<שרון אבן-חיים: אני רוצה קודם כל להודות לסוכנות על זה שהם הרימו את הכפפה, והשנה וחצי האחרונות היו מאד מעניינות, ולא היינו מגיעים לפה בלי העזרה של כל הצוות.
<שרון אבן-חיים: תודה רבה לכם.
<שרון אבן-חיים: יש פה אנשים שגם התחילו את התהליך הזה שמגיע להם הרבה קרדיט: הגברת רעיה שטראוס, ששנים אנחנו כבר מדברים, והיא דחפה את זה.
<שרון אבן-חיים: תודה לךְ על כל מה שאת עשית.
<שרון אבן-חיים: אסביר קצת מה אנחנו עושים.
<שרון אבן-חיים: שרון, אני אשמח לעדכן אותך שדברים באמריקה, בארצות-הברית, שונים לגמרי ממה שקורה באירופה.
<שרון אבן-חיים: החזון של ארגון ה-IAC הוא בניית קהילה ישראלית אמריקאית, כשאנחנו בעצם עושים את זה בשלושה pillars:
<שרון אבן-חיים: האחד הוא חיזוק מדינת ישראל בכל דרך אפשרית; השני זה שימור הצביון הישראלי והיהודי של הדור הבא.
<שרון אבן-חיים: לפי דעתי, יש לנו בעיה אדירה היום בכל העולם.
<שרון אבן-חיים: אני אומר כל הזמן שאני חושב לא רק על הילדים, אלא אני חושב האם הנכדים שלי יישארו יהודים ומחוברים לישראל, ואם אני לא בטוח בזה יש לי עוד עבודה עצומה לעשות; הדבר השלישי זה לבנות קשר לקהילה היהודית האמריקאית, כי חשוב מאד ששתי הקהילות האלה באיזה שהוא שלב יעבדו ביחד.
<שרון אבן-חיים: יש מודלים שהם הצליחו כבר לעבוד ביחד ויש מודלים שלא.
<שרון אבן-חיים: חשוב להמשיך לעשות את זה.
<שרון אבן-חיים: כישראלים, אנחנו לא יודעים לחיות בגולה.
<שרון אבן-חיים: לא התנסינו בזה אף פעם.
<שרון אבן-חיים: הגענו לגולה, ורוב הישראלים שהגיעו לפחות לארצות-הברית הגיעו במטרה לעשות לביתם, ואחרי כמה שנים הם מבינים שהם נשארים שם ואז הם מקבלים החלטה.
<שרון אבן-חיים: עשינו עכשיו סקר מאד מעניין שהראה שבאמת אחרי עשר שנים יש shift לגמרי בתפיסה של הישראלים האמריקאים.
<שרון אבן-חיים: ואז, הם מתחילים לחשוב: מה קורה אתי בתור קהילה?
<שרון אבן-חיים: אתה הזכרת את הנושא של שגרירים.
<שרון אבן-חיים: אני חושב שכישראלים שחיים בכל מקום בעולם אנחנו יכולים להיות שגרירים.
<שרון אבן-חיים: אנחנו שגרירים של מדינת ישראל, גם אם אנחנו רוצים וגם אם אנחנו לא רוצים, גם אם אנחנו יודעים וגם אם אנחנו לא יודעים.
<שרון אבן-חיים: אנחנו מייצגים משהו בזה שאנחנו נפגשים שם עם קהילות אחרות – גם עם הקהילות היהודיות.
<שרון אבן-חיים: מה שאנחנו אומרים כל הזמן זה: תשתמשו בנו.
<שרון אבן-חיים: איך אנחנו עושים את זה?
<שרון אבן-חיים: אתה שאלת על תכנים.
<שרון אבן-חיים: המודל, שהתחלנו, זה באמת בניית דברים שלא היו קיימים בקהילה.
<שרון אבן-חיים: היום, אנחנו מגיעים לעשרות אלפי אנשים.
<שרון אבן-חיים: בשנה שעברה הגענו כבר ל-50,000 איש, והשנה אנחנו נגיע להרבה-הרבה יותר.
<שרון אבן-חיים: הסיבה לכך שנגיע להרבה יותר היא שאנחנו בתהליך התפתחות.
<שרון אבן-חיים: בחמש השנים הבאות אנחנו נפתח שמונה סניפים בכל רחבי ארצות-הברית; אנחנו עבר עובדים עם מיאמי ובוסטון, ומתחילים לדבר עם ניו-ג'רסי ועם לאס-וגאס.
<שרון אבן-חיים: בעצם, אנחנו נבנה את הקהילה הזאת שכולם חלמו עליה כל כך הרבה שנים, והיו ניסיונות לעשות דברים נהדרים על-ידי אנשים נהדרים אבל אף פעם לא לקחו את זה ל-level הזה של ממש לקחת את זה לכל רחבי ארצות-הברית.
<שרון אבן-חיים: שוב, איך עושים את זה?
<שרון אבן-חיים: אנחנו לוקחים ארגונים קיימים, ועובדים בשיתוף פעולה עם הסוכנות שהם היום שותפים שלנו לגמרי, עם "הצופים" ועם כל מיני ארגונים אחרים, ומעצימים אותם גם בעזרה כספית וגם בעזרה ניהולית.
<שרון אבן-חיים: אם אנחנו מוצאים שיש דברים שלא קיימים – בלוס-אנג'לס הקמנו המון דברים ואני יכול לתת דוגמא.
<שרון אבן-חיים: למשל יש את הפרויקט שלנו "בינה", שלוקח בחורים צעירים, young professionals, ישראלים אמריקאים ויהודים, ומחבר אותם ביחד פעם בחודש לאירועים, ואז נוצר שם network מדהים.
<שרון אבן-חיים: יש את IAC-Care בו אנחנו מלמדים את הישראלים האמריקאים להתנדב ולתרום לקהילה.
<שרון אבן-חיים: עוד פעם, דרך זה זה לא רק ההתנדבות – זה גם החיבור שלהם ויצירת קהילה עם היהודים האמריקאים.
<שרון אבן-חיים: יש המון-המון דברים שאנחנו עושים.
<שרון אבן-חיים: אנחנו תומכים בארגונים שמלמדים עברית אחר-הצהריים.
<שרון אבן-חיים: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה, ונמצאים פה "משלנו", שאנחנו לוקחים את זה עכשיו לגמרי לכל ארצות-הברית, לקמפוסים.
<שרון אבן-חיים: אנחנו משתמשים בישראלים האמריקאים בקמפוסים כדי להגן על ישראל.
<שרון אבן-חיים: יש המון-המון דברים שאנחנו עושים, וזה דברים שאנחנו נמשיך לעבוד עם הסוכנות כי הסוכנות היא גוף נהדר כשותף גם לייצור תכנים וגם ליצירת הקשר.
<שרון אבן-חיים: אני חושב שאחד הדברים שנוצרו בשנה וחצי האחרונות – וראינו את זה בטנפליי לפני שבוע – זה שאנשים ראו שהם לא לבד, שיש את זה בכל מקום ושאם נתחבר ונעשה דברים ביחד, נהיה הרבה יותר חזקים ונחלוק את האינפורמציה.
<שרון אבן-חיים: אם הקימו משהו בלונדון שהוא נהדר, אם יש תוכן שנוצר שם בקהילה ואפשר להשתמש בו בלוס-אנג'לס או בבוסטון, נעשה את זה.
<שרון אבן-חיים: עוד פעם, תודה רבה על היוזמה.
רונן הופמן: שון, מי מממן את הפעילות שלכם?
<שרון אבן-חיים: הצורה שהארגון שלנו הוקם:
<שרון אבן-חיים: אנחנו התחלנו לפני שש שנים, והארגון מומן בהתחלה על-ידי חברי ה-board.
<שרון אבן-חיים: היום, בלוס-אנג'לס כל הארגון – 90% ממומן על-ידי תרומות של ישראלים ו-budget של מיליוני דולרים.
<שרון אבן-חיים: ההתפתחות עצמה היום: שלדון ומרים אדלסון שמעו על הארגון וראו מה קורה.
<שרון אבן-חיים: כמו שכולכם יודעים, הם התומכים הגדולים ב-Birth Right, ב"תגלית".
<שרון אבן-חיים: יש לנו את חיים סבן, את בני אלג'ם והרבה אנשים מאד מכובדים ותורמים.
<שרון אבן-חיים: הם לקחו את הכפפה הזאת להפיץ את זה לכל ארצות-הברית, וזה בעצם המימון להתפתחות.
<שרון אבן-חיים: אבל, בלוס-אנג'לס זה ממומן 90% ומשהו על-ידי ישראלים, וזה שינוי דרסטי, כי לא האמינו גם בלוס-אנג'לס ובמקומות אחרים שישראלים יבואו לתמוך בארגון ויתרמו מיליוני דולרים בסך-הכל לקהילה.
יואל רזבוזוב: אתם מגיעים לכולם?
יואל רזבוזוב: יש כאלה שלא יודעים עליכם?
<שרון אבן-חיים: היום, בלוס-אנג'לס כולם יודעים עלינו.
<שרון אבן-חיים: אנחנו עדיין לא מגיעים לכולם.
<שרון אבן-חיים: המטרה שלנו היא להגיע לכמה יותר.
<שרון אבן-חיים: אני לא יודע אם נגיע לכולם, אבל אנחנו נגיע להמון-המון אנשים.
<שרון אבן-חיים: המספרים, וכולם יודעים, הם איפה שהוא בין 500,000 ל-800,000 בסך-הכל בארצות-הברית, והמטרה שלנו היא בסופו של יום להגיע לכולם.
<שרון אבן-חיים: נמצא פה למשל אדם מילשטיין; יש פרויקט אחד שהוא ספריית פיג'מה באמריקה, ואדם הוא המממן העיקרי שלה.
<שרון אבן-חיים: הם גם לקחו על עצמם את הניהול של זה.
<שרון אבן-חיים: אנחנו שולחים כרגע 10,000 ספרים בעברית כל חודש למשפחות בכל רחבי ארצות-הברית, והאמא או האבא יושבים עם הילד ומקריאים לו סיפור בעברית עם values יהודיים.
יואל רזבוזוב: אדם מילשטיין, בבקשה.
<אדם מילשטיין: אני רוצה להוסיף כמה מלים למה שהיושב-ראש שלנו, שון אבן-חיים, אמר.
<אדם מילשטיין: הראייה שלנו של בניית קהילה זו ראייה מרחבית.
<אדם מילשטיין: אנחנו בונים פעילויות לכל גיל וגיל, כלומר יש לנו פעילויות לגיל אפס, לגילאי 2-4, לגילאי 4-8, לתיכון, לבית-ספר יסודי, לאוניברסיטה ואחרי האוניברסיטה וגם לאנשים מבוגרים, ואנחנו גם בונים תכניות לכל הקהילה לאורך ולרוחב לגובה ולמטה.
<אדם מילשטיין: בצורה כזאת אנחנו מממנים ויוצרים כ-60 תכניות שונות שהתחלנו בהן בלוס-אנג'לס, והיום התכניות האלה עוברות לכל ארצות-הברית.
<אדם מילשטיין: אנחנו מעמידים תכניות בכל ארצות-הברית.
<אדם מילשטיין: מבחינת ספריית פיג'מה, למשל, הדוגמא ששון נתן, זה לא רק שאנחנו נותנים ספרים בחנם לישראלים בכל ארצות-הברית לילדים, אלא הספרים האלה משמרים את השפה העברית.
<אדם מילשטיין: הספרים האלה מאפשרים לנו להגיע לכל ישראלי שנמצא בארצות הברית, ואיפה שהוא לא מתחבא אנחנו יכולים להגיע אליו כי הספרים הם בחנם ומגיעים מדי חודש וחודשו והמשפחות שומרות על הספרים.
<אדם מילשטיין: ברגע שאנחנו מגיעים להורים האלה, יש לנו אפשרות למסור להם תכנים, להתכתב אתם, לדבר אתם וגם להביא אותם לתוך הקהילה היהודית, כי אנחנו עושים פעילויות עם הספרים בתוך הקהילה היהודית, ב-Jewish community centers, בבתי-הספר וב-temples.
<אדם מילשטיין: אנחנו מזמינים את הציבור הישראלי לתוך הציבור היהודי עם אירועים של קריאה, שירה, משחקים וציורים.
<אדם מילשטיין: אנחנו מחברים את הציבור שלנו לתוך הציבור היהודי, וכל פעילות ופעילות שאנחנו עושים היא פעילות שמחברת דברים שונים ושמגיעה לקהלים שונים.
<אדם מילשטיין: בסך-הכל, אנחנו מגיעים לכ-50,000 ישראלים בלוס-אנג'לס, ומעל זה לעוד 50,000 בכל ארצות-הברית, וזו רק ההתחלה.
<אדם מילשטיין: רק לפני חודשיים אנחנו הודענו שאנחנו מתפשטים בכל ארצות-הברית, ואין לנו ספק שתוך שנה, שנתיים או שלוש שנים נגיע למאות אלפים.
<אדם מילשטיין: מבחינת מה אנחנו צריכים ממדינת ישראל, כמו ששון אמר, אנחנו לא צריכים כסף.
<אדם מילשטיין: אנחנו שמנו את הכסף שלנו.
<אדם מילשטיין: אנחנו פילנתרופים, ואנחנו גם מחנכים את הקהילה הישראלים לפילנתרופיה.
<אדם מילשטיין: יש לנו גם אנשים, כמו שלדון וחיים סבן, שרואים שיש לנו קבלות ונותנים לנו כסף.
<אדם מילשטיין: מה שאנחנו צריכים ממדינת ישראל זה בעצם תכנים.
<אדם מילשטיין: אנחנו צריכים כוח-אדם; השליחים, שהסוכנות מעמידה לרשותנו ועובדת אתנו, זה כוח לא נורמלי.
<אדם מילשטיין: אנחנו עובדים עם השליחים של הסוכנות בכל האוניברסיטאות בארצות-הברית ובכל ה-Jewish community centers, בכל המרכזים הקהילתיים.
<אדם מילשטיין: אנחנו עובדים עם השליחים של "הצופים", ואנחנו עובדים עם שליחים אחרים.
<אדם מילשטיין: זה כוח עצום.
<אדם מילשטיין: אנחנו צריכים חיבוק של הוועדות בכנסת, של מדינת ישראל, שאנחנו בעצם אח ובשר מבשרכם.
<אדם מילשטיין: אנחנו אותו עם, אנחנו נכס אסטרטגי שלא רק שעוזר לישראל היום משם אלא גם יעשה עלייה בעתיד.
<אדם מילשטיין: תודה.
יואל רזבוזוב: פעילות מדהימה.
יואל רזבוזוב: מבחינת התכנים, אמרת שחסרים לכם תכנים.
יואל רזבוזוב: מה הכוונה בתכנים?
רונן הופמן: מי יוצר עד היום את התכנים עבורכם?
<אדם מילשטיין: ספריית פיג'מה באמריקה זו בעצם תכנית ישראלית, והיא בשיתוף משרד החינוך ומרכז הספר.
<אדם מילשטיין: כ-200,000 ישראלים מקבלים את הספרים האלה בחנם דרך הגנים.
<אדם מילשטיין: אנחנו לקחנו את הספרים האלה עם התכנים היהודיים ועם הערכים היהודיים, ואנחנו מפיצים אותם בארצות-הברית.
<אדם מילשטיין: אנחנו עובדים על תכנים יחד עם ה"צופים".
<אדם מילשטיין: חינוך יהודי זה הבסיס הכי מרכזי שלנו.
<אדם מילשטיין: כל האמצעים, שקשורים בחינוך, בהכרת ארץ ישראל, בחיבור לארץ ישאל, הם תכנים שאנחנו רוצים לקבל מכם.
<אדם מילשטיין: אנחנו רוצים ללמד את הציבור שלנו את הקשר שלו למולדת דרך הישראליוּת – לא בהכרח דרך היהדות כי זה נושא קצת יותר פרובלמטי עם ישראלים.
<אדם מילשטיין: אבל, הקשר לישראל, לתרבות, למורשת, הקשר לאדמה, הוא מאד חשוב.
<אדם מילשטיין: אלה התכנים שאנחנו רוצים לקבל מכם.
יואל רזבוזוב: יש מישהו ממשרד החינוך שאחראי על זה?
יואל רזבוזוב: אני חושב שפעם דיברו אתי על זה, וצריך לבדוק את הנושא.
<אלה סבן: כמשרד העלייה והקליטה, אנחנו קיבלנו החלטה בכנס בטנפליי שיכול להיות שאנחנו ניקח על עצמנו את הנושא של ערכות החינוך: ספרים יחד עם עובד.
<אלה סבן: (מחיאות כפיים.
<אלה סבן: )
<קריאה: כל הכבוד.
<אלן הופמן: אני חושב שכן צריך לציין פה את פעילות תנועת "הצופים" שקיבלה החלטה אסטרטגית לפני מספר שנים.
<קריאה: יש פה נציג שלה.
<אלן הופמן: קלי, כמה שבטים יש ל"צופים" היום?
<אלן הופמן: יש פה נציג של "הצופים"?
<גרי ויתקין: נעים מאד.
<גרי ויתקין: שמי גרי, ואני מנכ"ל הפעילות העולמית של "הצופים".
<גרי ויתקין: רונן, בחום ראיתי את הנאום שלך, וזה היה משמח ומלבב.
<גרי ויתקין: חשוב לי להגיד שאני מאד-מאד שמח ומאד-מאד גאה מכמה סיבות:
<גרי ויתקין: אנחנו עובדים עם בני ישראלים בתפוצות, עוד כשהם היו "נפולת של נמושות" ועד ל"בריחת המוחות".
<גרי ויתקין: אנחנו עברנו את כל השלבים, ואנחנו מאד גאים באבולוציה הזאת.
<גרי ויתקין: בסופו של דבר, מה שאנחנו תמיד אמרנו זה: נדרשת פה עבודה שהיא מקבילה; עבודה מבחוץ פנימה, בעצם מישראל לתפוצה, ועבודה של הישראלים עצמם בתוך התפוצות שזה מה-IAC עושים בצורה כל כך נפלאה – דבר שהיה חסר במשך שנים ברחבי העולם, ואני מקווה שזה יתרחב בעולם, כי הם מבינים בסופו של דבר ש"אם אין אני לי מי לי".
<גרי ויתקין: אבל, אנחנו צריכים להוכיח גם שיש גם את העזרה מסביב.
<גרי ויתקין: חשוב להגיד קצת על הפעילות שלנו.
<גרי ויתקין: אנחנו מתעסקים משנות ה-70 עם בני ישראלים בתפוצות, ובעצם יצרנו עם שותפים, שנמצאים פה מסביב לשולחן, ובאמת בעניין הזה זה משהו שהוא בעיניי מרגש, כי כל אחד ואחד שנמצא פה מסביב לשולחן הוא שותף חזק, ותיק ומשמעותי עם הפעילות שלנו.
<גרי ויתקין: הפעילות היא בסופו של דבר משבטי "צופים" ברחבי העולם לבני ישראלים – ויש כ-70 שבטי "צופים" ברחבי העולם – אני מדגיש: לבני ישראלים.
<גרי ויתקין: יש לנו גם עבודה עם יהודים, אבל היא נוספת.
<גרי ויתקין: בנוסף, אנחנו מדברים על תכניות שקשורות גם לתכניות שיוצרות את הקשר למדינת ישראל לבני ישראלים וגם לתכניות הגשמה.
<גרי ויתקין: למה אנחנו קוראים הגשמה?
<גרי ויתקין: גרעין "צבר" בשיתוף משרד הקליטה, הסוכנות, ההסתדרות הציונית, "מסע" - - -
<קריאה: והצבא.
<גרי ויתקין: ובעיקר הצבא.
<גרי ויתקין: אנחנו עובדים עם הצבא, עם רח"ט תומכ"א ומדור מיט"ב, בצורה מלאה.
<גרי ויתקין: הם הקימו בעצמם מדור "צבר" בצבא כדי שיקים את הציבור הזה.
<גרי ויתקין: היום, 60% מהתכנית הזאת היא בני ישראלים.
<גרי ויתקין: בסופו של דבר, זה נותן פלטפורמה לבני הישראלים להתחבר למדינת ישראל משלב של צעירוּת ועד עכשיו.
<גרי ויתקין: אני רוצה להגיד משהו שהוא משמעותי בעיניי.
<גרי ויתקין: אני נמצא בכנסים ואנחנו רואים את הפעילות.
<גרי ויתקין: בסופו של דבר, אנחנו עובדים בכל רחבי העולם ובעיקר בארצות-הברית – זה מה שנקרא: national.
<גרי ויתקין: אנחנו רואים את כל הקהילות ואת השוני בין הקהילות.
<גרי ויתקין: בסופו של דבר, בעיניי, יש פה משהו שצריך להתמקד בו.
<גרי ויתקין: אני יודע שאני מדבר ושאני אורח בארגון הזה ויום אחד, בטח בעוד זמן לא רב, אעזוב, והדבר הזה יימשך כמו שהוא נמשך משנות ה-70.
<גרי ויתקין: בעיניי, הדבר העיקרי שהוא המשמעותי ביותר, וזה חלון הזדמנויות קצר וקטן, וראינו את הסקר של מינה צמח בכנס של ה-IAC, זה נושא החינוך.
<גרי ויתקין: בסופו של דבר, ילד שלא נוגעים בו, ילד שלא תופסים אותו בזמן המתאים, הוא היום בן של ישראלים ומחר הוא – לא.
<גרי ויתקין: צריך להבין את זה.
<גרי ויתקין: גם בקשר למדינת ישראל, גם בעמדות שלו וגם בסופו של דבר עם מי הוא מתחתן, איפה הוא רואה את חייו ואיך הוא רואה את הקשר שלו עם מדינת ישראל בכל השלבים זה חלון הזדמנויות קצר.
<מלכה ליאון: הוא גם מביא את ההורים שלו.
<גרי ויתקין: הוא מביא את ההורים שלו.
<גרי ויתקין: גם בגרעין "צבר" הוא מביא את ההורים שלו.
<גרי ויתקין: אבל, זה מעבר לזה.
<גרי ויתקין: אנחנו מדברים פה באספקטים רבים.
<גרי ויתקין: בסופו של דבר, זה חלון הזדמנויות מאד-מאד קצר.
<גרי ויתקין: היום אנחנו מדברים על הרבה מאד דברים שקשורים למבוגרים ולבוגרים.
<גרי ויתקין: זה חשוב מאד.
<גרי ויתקין: אני מסתכל על הקהל הזה כקהל שבסופו של דבר מה שצריך לעניין אותו זה הדור הבא, הדור הבא שנמצא שם, ומה עושים עם הדור הבא הזה, כי אנחנו מאבדים אותו; אנחנו רואים את הסקרים, ואנחנו רואים את הדברים האלה.
<גרי ויתקין: מעייניי ומעייני תנועת "הצופים" בעולם הם בסופו של דבר לדאוג לדור הזה.
<גרי ויתקין: אדם ציין בסופו של דבר מה נדרש.
<גרי ויתקין: אני אומר שבסופו של דבר נדרש פה שולחן עגול שיגרום לאנשים להבין שיש קשר לישראלים בחו"ל עם מדינת ישראל בכל הרמות.
<גרי ויתקין: כשאני מדבר על כך שזה בכל הרמות, זה בסופו של דבר: אין מה לעשות.
<גרי ויתקין: איפה שלא נמצא שליח שעושה חינוך, שמגיע לאנשים לבתים, שדואג שהם מגיעים ועושה את זה בקבוצות – זה לא עובד.