GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון סולומון: יוצאי אתיופיה בנתניה הם חזקים.
שמעון סולומון: בתקופת הקמפיין נפגשתי, אני גם איש חינוך, מן הסתם, ובמקום הזה אני מבלה פה מ-94', בגלל אותם סיפורים, ההבדל הוא שעכשיו רואים שינויים ולכן יש פה יוצאי אתיופיה חזקים מאוד, שאם אפשר לשתף איתם פעולה אפשר להצליח.
שמעון סולומון: אני אומר לכם את זה באחריות, כל העבודות שלי עד היום ברמה החינוכית היו ברמה הארצית, מן הסתם אני גם פוגש בנתניה, יש צעירים אקדמאים חזקים, ישראליים לכל דבר, שיש להם את הראייה המשותפת.
שמעון סולומון: המשותף לכל הארגונים, ופה באמת באמת אני רוצה להגיד לכם, יש ארגונים, יש עמותות, יש רשות, יש מחלקות שונות, המשותף לכולם זה האכפתיות להצליח.
שמעון סולומון: אני רוצה שהמתח של מלחמה ושל אווירה של שנאה אחד לשני, אני רוצה שזה יירד, כי האנרגיה הזו מבוזבזת, חשוב מאוד לנתב אותה לעשייה.
שמעון סולומון: האמונה בהצלחה היא חשובה מאוד, אני אישית לוקח מה שאמנון רובינשטיין, מורי ורבי, הייתה לי הזכות להיות היורש שלו, הוא לימד אותי דבר אחד ויישמתי את זה לאורך כל הדרך בכל עשייתי, לטפל בצורת מגל, גם בחזקים, גם בחלשים, לפעמים קל מאוד לטפל רק בחלשים, כי זה פופולרי, אבל לפעמים שוכחים את החזקים, שצריך להצמיח אותם, לדחוף אותם למעלה, כי אנחנו חייבים להתפלג באופן נורמלי בכל רובדי החברה.
שמעון סולומון: לכן כמו שמטפלים במצטיינים צריך לטפל גם בחלשים ולא להזניח אף אחד מהם.
שמעון סולומון: חוץ מזה, יישר כוח ואני עומד לרשותכם, תודה רבה.
<רפאל אלמו: שלום.
<רפאל אלמו: תודה רבה לחבר הכנסת שמעון.
<רפאל אלמו: אני אמשיך בקו של עורך דין זאב קאסו.
<רפאל אלמו: קודם כל באמת ברכות.
<רפאל אלמו: כשותף מתחילת הדרך של התכנית אני באמת הכרתי את האנשים שפעלו ועשו יומם ולילה, לא הלכו לישון בלילות, על מנת שבאמת התכנית הזאת תיתן בצורה הכי אופטימלית והכי טובה שיכולה להיות.
<רפאל אלמו: אז ככה שבאמת בנתניה אני יכול להגיד, יש פה אנשים שנותנים מכל הלב ורוצים באמת את השינוי.
<רפאל אלמו: בדבר הזה אין לי ספק.
<רפאל אלמו: עם זאת הנושא שלנו זה הנושא של חינוך.
<רפאל אלמו: אני חושב שהקהילה האתיופית מאתגרת את משרד החינוך בנושא מאוד מאוד מהותי, בשאלה הכי מהותית כשבאים ונוגעים בנושא של חינוך.
<רפאל אלמו: בעצם השאלה היא מה זה חינוך, האם חינוך משמעותו ציונים, מדדים והשורה התחתונה בסוף, או שבעצם חינוך משמעותו, כמו שדובר גם על ידי חבר הכנסת שמעון וגם בבית ספר שפירא, זה הנקודה של למצוא משמעות, יצירת ערכים, מוטיבציה ורצון להצליח.
<רפאל אלמו: אם משמעותו של חינוך זה יצירת מוטיבציה, רצון, שייכות, אז אפשר לעבוד עם הקהילה והקהילה נמצאת במקום הזה.
<רפאל אלמו: אם המשמעות היא מדדים ותוצאות, אפשר להצליח, אפשר להביא את התוצאות כמו שראינו היום, אבל עם אחוז מאוד ניכר של הקהילה יהיה נורא קשה, כי הקהילה היא קהילה טבעית, קהילה חזקה, קהילה שטוב לעבוד איתה אבל במשמעות הטבעית שלה.
<רפאל אלמו: וזו נקודה שמעגנת את כולנו, את כל אנשי החינוך, את כל האנשים שעובדים בעניין הזה.
<רפאל אלמו: בנושא של בית ספר רמב"ם, אני נמצא בתוך השכונה.
<רפאל אלמו: 'בתוך עמי אנוכי יושבת', אני מרגיש את הקושי, אני חווה את הקשיים באמת שמתחילים מהתחלה.
<רפאל אלמו: בית ספר רמב"ם הוא רק קצה, הוא מתחיל באמת מהבסיס, מהגיל הרך, מגנים, ובית הספר הוא תוצאה של הרבה מאוד שנים, זו לא נקודה שאפשר לפתור אותה בשנה אחת.
<רפאל אלמו: אני חווה את זה, אנחנו הגרעין שלנו שחזר לתוך השכונה, גם בתוך השכונה, רואה את הבעיות, רואה את הקשיים, רואה את הדילמות ואלה לא דילמות פשוטות, יש כאן קושי, אבל אני מאמין שעם אנשי המקצוע שנמצאים פה ורוצים להירתם לתהליך הזה, עם החלטות אמיצות אפשר לקדם תהליכים, תהליכים שהם לא פשוטים אבל עם זאת מתבקשים מתוך השטח.
<רפאל אלמו: מתוך מה שאני רואה במהלך היום, ראיתי נקודה אחת מרכזית, שגם בבית ספר רש"י וגם בבית ספר שפירא, ראיתי לנגד עיניה.
<רפאל אלמו: הנקודה המרכזית, כמה שקשה להגיד את זה, זה הנושא של מנהיגות.
<רפאל אלמו: ראית מנהל, ראית מנהלת חדורת מוטיבציה, מאמינה בילדים, בסופו של דבר גם התוצאות מגיעות וגם השייכות מגיעה.
<רפאל אלמו: אני חושב שאם אנחנו מתייחסים להרבה רבדים של תהליכים שאנחנו רוצים לעשות שינויים, אפשר לדבר בכנסת, אפשר למעלה להחליט החלטות, אבל אם בשטח אין את המנהיגים שיובילו את התהליכים האמיתיים, בסופו של דבר ההמלצות יהיו המלצות טובות, אבל היישום שלהם יהיה קצת לוקה בחסר.
<רפאל אלמו: לכן באמת ההדגשה שצריך לתת עליה בעיקר זה המנהלים, אנשי החינוך, את המובילים בתוך המקומות האלה בסופו של דבר כדי שהתהליך הזה יתבצע.
מרדכי יוגב: אני אומר דבר קצרים.
מרדכי יוגב: ראשית אני באמת רוצה להגיד מילה אחת, תודה, ובשתי מילים זה תודה רבה.
מרדכי יוגב: אני חושב שזה היה יום מלמד ומרגש ולימדתם אותנו תהליך.
מרדכי יוגב: אני כן קצת מכיר את הדברים, אני לא אאריך כרגע במה זכיתי אני לעשות, אם בצה"ל, אם בתנועת בני עקיבא, סניפים דורה, אזורים חפציבה וחלד ופולג ומרכז לא זרים לי, ועוד כמה.
מרדכי יוגב: אני אגיד שלוש-ארבע נקודות קצרות מאוד.
מרדכי יוגב: אחת, אני חושב שכולנו צריכים ללמוד ובהרבה אהבה, ועלייה זה לא הכול, קליטה זה הרבה.
מרדכי יוגב: איך אומרים?
מרדכי יוגב: קל לעשות צעד אחד, ויש פה שותפים למבצעים גדולים של שלמה ומשה, אבל אחרי זה הקליטה היא מאמץ רב שנים, בכל העדות, ועדה שהייתה מנותקת מאיתנו לא אלפיים שנה, אלא 2,500 או לקראת ה-3,000 שנה, אז זה כנראה תהליך יותר קשה ועושים אותו פה יפה מאוד.
מרדכי יוגב: שתי החלטות אסטרטגיות שקיבלו פה, ואני מתרגש, זה בהחלט מודל לחיקוי.
מרדכי יוגב: אחת זה החינוך מגיל אפס.
מרדכי יוגב: סיוונה וטובה ואביטל, כפי שלמדנו, ואיזי שמנצח על הדברים, אני גם מאוד מאמין בו.
מרדכי יוגב: אני אתגרתי את יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד ואני מאתגר גם אותך, עמרם, באמת תודה ליושב ראש ועדת החינוך וליושב ראש ועדת הקליטה, אני חבר בוועדת הקליטה, אבל ליבי גם בחינוך, ואי אפשר להיות בכל המקומות, גם בחוץ וביטחון, להביא לשיקול ולדיון במהלך הכנסת הזאת את המשמעות של חינוך מגיל אפס במשרד החינוך ולא בהכרח במשרד התמ"ת, בשביל שהילד יאופסן ואמא תצא לעבודה.
מרדכי יוגב: משפט אחד על הדבר הזה, ציטטתי קודם וציטטו את הרב קוק מדבר הרבה על כך שבאומות בעולם רוצים לראות את הילד בעיקר יוצא להיותו יכול לפרנס את עצמו ואת משפחתו, למדע, למסחר, לחיים שמפרנסים אותו, ואומר הרב קוק שהילדות היא החינוך הבסיסי למידות שלו, להתחשבות בזולת, לענווה, להתגבר על כעסים, ליכולת לתת מאחד לשני, כל זה יסודות הילדות וזה שפה בנתניה לוקחים את הכול כמקשה אחת, מגיל אפס, אני חושב שזה צריך להיות מודל לכל הארץ ובטח לדיון פוליטי, צריך להעביר את זה מבנט לפירון, אבל זה בשורה התחתונה שנשפיע, מעשית זה עמוק יותר.
מרדכי יוגב: ובתוך שרשרת החינוך הזאת, שיתוף הפעולה שראינו פה והאינטגרציה והאמון, דיברו פה על אמון, אהבה ואכפתיות, אני אסתפק בזה.
מרדכי יוגב: וההתרגשות הכי גדולה זה לראות בכל מקום את הילדים מחייכים, או את הנערים מחייכים, בכל מגוון הגילאים, אני חושב שזו התודה יותר גדולה, גם לכם, וסיפוק, וגם לנו, תודה רבה.
אברהם מיכאלי: רבותיי, אני מודה לוועדה שהפכה היום למשותפת, חינוך וקליטה, שביקרה בנתניה.
אברהם מיכאלי: אני המון ביקרתי פה בנתניה, בוועדת העלייה והקליטה, כבר פעם שלישית או רביעית, וכל פעם שאני מגיע הנה אין ספק שאני רואה גם התקדמות וגם הישגים חדשים, שהעיר נותנת פתרון לבעיות החינוך ובעיות הקליטה.
אברהם מיכאלי: לכן הביקור הזה המשותף היום נותן שוב אפשרות ללמוד מודלים שהעיר נתניה פיתחה, וראיתי את זה גם בביקורים קודמים ואין ספק שיש פה הישגים וצריך לשבח על זה את העיר ואת המובילים.
אברהם מיכאלי: אני חושב שעדיין אנחנו לא השתחררנו מאותה תחושה של עליונות, אם תרצו, על יהודי אתיופיה, ואנחנו עדיין לא מצליחים לקלוט, אנחנו לא מדברים פה באותה שפה שדיברנו בעליות הקודמות.
אברהם מיכאלי: אני באתי מברית המועצות לשעבר, יהודי מצרפת, יהודי מארצות הברית, חברים, בואו לא נבנה מודלים אחידים לכולם.
אברהם מיכאלי: אני אומר את זה גם לחבריי בכנסת וגם לממשלה, שהרבה מאוד פעמים שמים להם יעדים לא לפי הסטנדרטים שיהודי אתיופיה שותפים להם.
אברהם מיכאלי: כל הזמן מלמדים אותם.
אברהם מיכאלי: אני לא יודע כמה המודל הזה שהצלחתם בנתניה, ושמעתי את זה בבית ספר רש"י שההורים יושבים, ובבתי ספר אחרים זה קיים, אני אומר לכם, אני חי גם בעיר שלי ויש שם קהילה נכבדה, שהנתק בין ההורים לילדים הגיע לרמה כזאת שההורים כבר לא מצליחים לדבר עם הילדים.
אברהם מיכאלי: אני לא מדבר על מנטליות, אני מדבר על שפה כבר, הילדים כבר לא מדברים אמהרית וההורים לא מדברים עברית, אז שלום, אז איך ההורה הזה ישתף פעולה?
אברהם מיכאלי: ולכן חברים, עד שלא הייתי בגונדר לפני שלוש שנים, לפני העלאת הפלשמורה, קשה לקלוט את הדברים, עד שלא רואים בשטח מאיפה היהודים האלה באו.
אברהם מיכאלי: נכון, אני אומר דברים שלפעמים לא נעים לשמוע, מה לעשות, לא רצו אותם בארץ.
אברהם מיכאלי: הבאנו אותם על אפם ועל חמתם של הרבה מאוד אנשים שלא רצו אותם בארץ, כולל העלאת יהודי פלשמורה שברוך ה' בשנה הזאת אנחנו נסיים את ההעלאה שלהם.
אברהם מיכאלי: אבל אמר חבר הכנסת מוטי יוגב נכון, שהבעיה הגדולה באמת זה בקליטה.
אברהם מיכאלי: אנחנו הבאנו אותם ואנחנו ניתקל בעוד בעיות של העלאה, אבל אני מקווה שאת הקבוצה הגדולה נעלה לארץ, נצטרך להתמודד עם הקליטה גם במערכת החינוך, גם במערכת החברתית.
אברהם מיכאלי: חברים, אנחנו פה לא דנים בזה היום, אבל מי שלא רואה את הכיכרות בערים גדולות של מבוגרים שאין להם מה לעשות, יושבים בכיכר שם, כאילו זה הבילוי שלהם, זה אחר כך גם משדר לילדים.
אברהם מיכאלי: לכן אין ספק שאנחנו צריכים לשנות איזה פאזה בעניין של קליטת יהודי אתיופיה, להתייחס אליהם כשווים וכפוטנציאל, לא רק של דור העתיד שברוך ה' גדל ומצליח, אלא גם דור הביניים, שנופל בין הכיסאות.
אברהם מיכאלי: ולכן אני מקווה ומאמין שהביקורים האלה בשטח ימחישו לנו את הדברים שמצליחים יותר ומצליחים פחות, אין לי ספק שיש עוד ערים שאם נבקר שם נגלה בעיות יותר גדולות, אני בטוח שהיום לא ראינו את השלישי שיש פה גם בעיר, אבל חברים, צריך להסתכל גם בחיובי, לא רק להסתכל על השלילי.
אברהם מיכאלי: אני מאחל באמת שאת הדברים הטובים שראינו פה היום גם נעתיק לערים אחרות, זו לא בושה.
אברהם מיכאלי: עמרם, אתה ראש עיר ותיק ואתה יודע שללמוד מאחרים זו לא בושה.
אברהם מיכאלי: אם פה בנתניה הצליחו בכמה פרויקטים, בואו נעתיק את זה הלאה.
אברהם מיכאלי: אני כן מצפה, כפי שמוטי אמר, שנעמיק בכנסת, לא למכור סיסמאות ולא להגיד כך ו - - - חברים, לא כל דבר שאנחנו יכולים להעתיק מקבוצה א' להעתיק, כמו שהקליטה של יהודי ברית המועצות שונה מאשר הקליטה של יהודי אתיופיה וזה לא כסף, כי הכסף, בסוף גילינו שאנחנו תקצבנו במשך שנים תקצובים לא משולשים, פי שישה ופי שבעה, ולפעמים הכסף הלך לאיבוד.
אברהם מיכאלי: לכן אני מבחינתי מודה לכם שוב על הביקור, ושוב אני מקווה שבפעם הבאה שנבוא לפה נראה דברים עוד יותר חדשים.
פנינה תמנו: צועקים לי פה מתנ"סים, ברור שתודה רבה למתנ"סים.
<קריאה: אריה דורון עושה פה עבודת קודש.
פנינה תמנו: נכון, החינוך הבלתי פורמלי הוא דבר חשוב.
פנינה תמנו: טוב, הבוקר אני התעוררתי ואמי שומרת לי על הילד אורי, שהוא עדיין לא בן שנה, וככה היא אמרה לי שהיא חולה ואמרתי שאין סיכוי שאני מפספסת את הסיור הזה עם מצנע, במיוחד אחרי שדיברנו עליו כל כך הרבה, ודווקא בסיור חינוכי אני חושבת שאפשר לשלב הכי יפה תינוק, לכן הגעתי ואני שמחה שהגעתי.
פנינה תמנו: על כל פנים אני מאוד שמחה שהשתתפתי בסיור הזה, כי בסופו של דבר אני יוצאת יותר אופטימית.
עמרם מצנע: זה הישג גדול, פנינה.
פנינה תמנו: מאוד.
פנינה תמנו: תראו, לפני כשבועיים, אני חושבת שכולנו שמענו, היו הרבה כותרות לגבי מה שקורה בנתניה, ולהיות מבחוץ ולשמוע את הכותרות זה לפעמים חוטא גם לאמת ולמציאות.
פנינה תמנו: עם זאת חשוב לי לומר שאם ישנם קולות שנשמעים, קולות שהם מנגד, שהם קצת קולות שונים, אני אומרת אל תסגרו אוזניים, אל תעצמו עיניים, כי דווקא במקום הזה אני חושבת שלדעת כן להיות פתוחים לשמוע איפה הבעיה, במיוחד כשהקולות האלה מגיעים מבני הקהילה, מארגונים שאי אפשר לזלזל בעשייתם.
פנינה תמנו: אפשר לבוא ולומר על ארגון כזה או אחר שהוא מיליטנטי מדי, אבל אם אנחנו מסתכלים על המגזר השלישי, ללא ספק יש לו את התרומה שלו בקליטה של קהילת יוצאי אתיופיה, כולל בתפיסות שגובשו גם במערכת החינוך וירדו למטה.
פנינה תמנו: אפרופו, אם אנחנו מדברים על מדיניות של אינטגרציה וסגרגציה, ברור שמי שהוביל את זה ברמת המקרו זה בסופו של דבר היו הארגונים.
פנינה תמנו: לכן חשוב לא לעצום עיניים ולא אוזניים ואם אתם צריכים את המעורבות שלי או של חבר הכנסת שמעון סלומון ועמרם מצנע, למרות שאתם יודעים שמה ייחודי אצלי ואצל שמעון, בסופו של דבר כשאני באה לסיור כזה אני מסתכלת על הילדים שלי, אני רואה את זה כאילו אני דנה באופן אישי על הילדים שלי וככה אני מקווה מי שלא בן הקהילה.
פנינה תמנו: מעבר לכך, לא שאני פסימית, כן חשוב לי לזרוק זרקור על זה, אתם יודעים מה אומרים על פוליטיקאים.
פנינה תמנו: אצל כל פוליטיקאי יש סוג של פנס, אמר לי את זה שר הרווחה מאיר כהן, והוא מאיר במקומות חשוכים, סוג של משל, אז אני רוצה להאיר לכם נקודה חשובה, שאני יודעת שהבעיה היא בדרך כלל ארצית, אבל עדיין אני לא רואה פה דרג הנהלה.
פנינה תמנו: אני יודעת שיש לכם מתכללת של תקציבים ומשאבים, שלזה אני אגיע עוד דקה, אבל אני חושבת שלאורך הסיור ולקראת הסוף כל מי שדיבר היה לא בן הקהילה.
פנינה תמנו: ואני רוצה באמת שבסיור הבא שאנחנו מגיעים ומדברים על קהילת יוצאי אתיופיה, ראוי שמי שידבר יהיו גם בני הקהילה ולא הפעילים, אלא נושאי משרה בכירים.
פנינה תמנו: אפשר לבוא ולהגיד שאני חושבת שכבר יש, תנסו לשלב בדרגים הבכירים שלכם, הן כמנהלי אגפים והן כאנשים שמובילים את התכניות, זה חשוב מאוד.
פנינה תמנו: הדבר השלישי, עניין תכנית חומש.
פנינה תמנו: יש ביקורת מאוד חריפה של מבקר המדינה בדוח האחרון, על כפל תקציבים.
פנינה תמנו: למי שלא יודע, יש שם כפל תקציבים וחוסר איגום משאבים.
פנינה תמנו: אמרתם שיש כאן מתכללת, היא בטח עשתה מיפוי של כל התכניות, אם זה פאקט ואם זה תכנית חומש וכל השאר.
פנינה תמנו: אני חושבת שאם אפשר ללמוד, ובאמת הצלחתם לסיים את התהליך ומה שקיים בעיר, צריך להניף את זה לעוד כמה מקומות ואפילו להפנות את זה למשרד המבקר, יכול להיות שהוא יכול להוציא סביב זה הנחיה לחוזרי מנכ"ל.
פנינה תמנו: זה מאוד חשוב.
פנינה תמנו: דיברתם על בזבוז כספים במיליוני שקלים, כולם יודעים שיוצאי אתיופיה הם מכרה זהב, לטוב ולרע.
פנינה תמנו: מעבר לכך אני באמת יוצאת אופטימית.
פנינה תמנו: אני חושבת שיש פה הרבה מאוד אנשים, כולל בני הקהילה, יש לך פה את זאב קאסו, את הרב רפאל אלמו, יש לך את אליאס מהרי, אנשים שכל אחד בחזית אחרת, ועוד ועוד ועוד אנשים - - -
<יצחק איזי ענבר: יש פה את - - - יש לנו הרבה.
פנינה תמנו: אני, כמי שבאה מפתח תקווה ולא אחת הם עלינו לכותרות על הנושא הזה, יכולה לומר לך שאתה מוקף בהרבה מאוד אנשים ולא עסקנים, אנשים שבאים לעשות עבודה.
פנינה תמנו: תנצלו את זה, תשתפו איתם פעולה וזה מאוד חשוב.
<אורנה רג'יאנו: אבל זה לא סתם שהוא מוקף אנשים שהם לא עסקנים.
פנינה תמנו: ברור.
פנינה תמנו: אני עוד פעם אומרת, אני יוצאת אופטימית, אני חושבת שגם העירייה, ובשבועיים, כמה זמן נתת להם התראה על הסיור הזה?
פנינה תמנו: שבועיים, שלושה?
פנינה תמנו: אי אפשר להמציא את הגלגל בשבועיים-שלושה, אי אפשר להקים כאלה מתנ"סים, אי אפשר להקים צוות חינוכי, לכן עבודתכם אינה מבוטלת, עבודתכם נראית על פני השטח ואני יכולה לומר לך, עם יד על הלב, למרות שאני תושבת פתח תקווה, אני לא בוגדת, אבל לא הייתי בכזה סיור.
פנינה תמנו: אז כל הכבוד לכם, יש מה לשפר, אבל אתם עושים עבודה מצוינת, יישר כוח.
<יצחק איזי ענבר: תודה רבה.
<יוסף תמרת: (אמהרית).
<זאב קאסו: (מתרגם): ברוכים הבאים, אנחנו שמחים לראות אתכם ושמחים שאתם כאן.
<זאב קאסו: אנחנו מאוד מעריכים את המנכ"ל.
<זאב קאסו: בזכותו קיבלנו מועדון, עוד מעט מסתיימת השלמת בנייתו, אבל אנחנו ממשיכים לעשות אירועים שם.
<זאב קאסו: אנחנו רוצים שהילדים שלנו יהיו ביחד, המטרה שלנו גם שהילדים האלה ילמדו אמהרית, הייתי רוצה לראות כתוביות כאן באמהרית, שלטים באמהרית, שילמדו אמהרית.
<זאב קאסו: כולנו ביחד.
<זאב קאסו: אנחנו רוצים שגם ילמדו, כולנו יהודים.
<זאב קאסו: בנוסף קיבלנו מרכז למורשת יהדות אתיופיה, בסיוע של תורם, יחד עם העירייה נבנה המבנה.
<זאב קאסו: המטרה שלנו באמת שגם ילמדו עברית וגם ילמדו אמהרית.
<זאב קאסו: המטרה שלנו שבאמת ניקח עובדים שבאמת ילמדו אמהרית, לא רק עברית.
<זאב קאסו: ברוכים לשלום.
עמרם מצנע: רצית להגיד משהו?
עמרם מצנע: בואי.
<ילדה מהמתנ"ס: רק רציתי לדבר על מה שהוא אמר, על השפה.
<ילדה מהמתנ"ס: בבית הספר מלמדים אותנו לשון, עברית והכול, אבל מה עם האמהרית?
<ילדה מהמתנ"ס: המורשת שלנו, אני לא יודעת עליה כלום כמעט.
<קריאה: היא מדברת על המנטליות, על השפה, על המורשת שלנו, מאיפה באנו, עליה, על ההורים שלה.
עמרם מצנע: כן, אני בטוח שההערה הזו נרשמה.
עמרם מצנע: ברשות עמיתיי חברי הכנסת אני רוצה לומר כמה מילות סיכום.
עמרם מצנע: אנחנו באנו לנתניה כדי להתרשם מהמודל של נתניה.
עמרם מצנע: אני שמעתי על זה לא מעט ואתם יודעים שקליטת עולי אתיופיה לאורך כל השנים עברה הרבה מאוד בעיות, הרבה ביקורת, הרבה התלבטויות וחשוב היה לנו, גם לוועדת החינוך וגם לוועדת הקליטה, לבוא ולהתרשם ממודל מצליח.
עמרם מצנע: אני רוצה לומר לכם, בשורה התחתונה אני מאוד מאוד התרשמתי.
עמרם מצנע: התרשמתי קודם כל ובראש ובראשונה מכך שאתם עובדים לטווח ארוך.
עמרם מצנע: הדבר השני, מכל מי שדיבר איתנו וכל מי שנפגשנו, מאנשים שעוסקים במלאכה, אתה רואה את המחויבות הרגשית, אתה מרגיש את האהבה לנושא הזה שנקרא חינוך וקליטת עולי אתיופיה, אתה רואה את ההבנה המקצועית ואתה רואה רוח צוות של שיתוף פעולה עם ארגונים רבים שלא תמיד מדברים אחד עם השני, ממשלתיים, מוניציפאליים וארגונים שאינם ממשלתיים, וזה בעצם מתכונת מנצחת.
עמרם מצנע: אתם גם מוכיחים שאפשר אחרת.
עמרם מצנע: יש כל כך הרבה בעיות בחברה הישראלית, חברה די שסועה, חברה עם מכנה משותף נמוך מאוד, ואתה רואה כאן שכאשר רשות מקומית לוקחת על עצמה את ההובלה ואת המנהיגות ולא מתחילה לקטר על כל העולם ובני זוגו, מה כל אחד היה צריך לעשות ולא עשה, אתה רואה בהחלט הישגים ותוצאה.
עמרם מצנע: מי שהדרך קצרה לו ורוצה לראות תוצאות מחר בבוקר, שלא יתקרב לדברים האלה.
עמרם מצנע: עוסקים פה באנשים, עוסקים פה בשיתוף פעולה, אני מאוד התרשמתי מהשיתוף המלא עם יוצאי הקהילה האתיופית, גם הילדים, גם הצוות, גם המתנדבים, ואני חושב שעשיתם פה עבודה חשובה בתחום רגיש, חומר נפץ מסובך ומיוחד.
עמרם מצנע: חשוב היה לבוא ולהתרשם, כי גם אני, כמו חברי כנסת אחרים, מוצף בהרבה מאוד פניות, בהרבה מאוד ביקורת של כל מיני ארגונים חיצוניים, כל מיני פוליטיקאים, ולכן היה חשוב להתרשם כאן בשטח.
עמרם מצנע: מה שאתם עושים ומה שאם תעשו זה מה שיקבע בסופו של דבר את התוצאה, ופוליטיקאים, יש להם טבע, הם רואים איזה סדק אז הם נכנסים לתוכו ומרחיבים אותו.
עמרם מצנע: לכן טוב שאתם שמתם לעצמכם דרך, הצבתם מטרה ואני מתרשם שאתם הולכים בדרך הנכונה.
עמרם מצנע: אנחנו בכנסת נמשיך לעקוב, ננסה לבחון איך את המודל הזה, עם שיתוף הפעולה של משרד החינוך, ואני באמת מתרשם שמשרד החינוך ביד רחבה ובנכונות להוריד סמכויות ולאפשר כל מיני דברים שלפעמים הם אולי מחוץ לסדר היום ולתקנים, הלך פה איתכם כל הדרך.
עמרם מצנע: הבעיה של אינטגרציה והצורך באמת למנוע הקמת גטאות, בין אם זה שכונתיים ובין אם בית ספריים, זה סיפור לא פשוט, הוא לא קל ואני חושב שאתם הולכים בדרך הנכונה.
עמרם מצנע: זה לא סגירה אוטומטית, אלא זה לימוד והבחנה וניסיון בתהליכיות לשנות את פני המציאות.
עמרם מצנע: בסופו של דבר גן ילדים, בית ספר, ככל שהוא יהיה חזק יותר וככל שהוא יהיה איכותי יותר תתקיים שם אינטגרציה.
עמרם מצנע: אבל מצד שני, ילדים מהעליות השונות, כולל העלייה האתיופית, שיגיעו אל תוך האינטגרציה לא מספיק מוכנים, האינטגרציה תיכשל ואת זה ראינו באינטגרציה הכוללת של המעבר לחטיבות ביניים.
עמרם מצנע: היא תיכשל.
עמרם מצנע: לכן השילוב הזה של טיפול פרסונלי בילדים כדי להביא אותם ולקדם אותם ולסגור פערים ולאחר מכן להכניס אותם באמת לקבוצות חזקות הוא בעצם יכול לנצח וזה סיפור לא פשוט, ואני ראיתי את הדברים שאתם עושים, את הרעיונות, את הקשר עם הגרעינים התורניים, שזו באמת תופעה חיובית שקורית כאן, אני נפגשתי בה גם בירוחם, בלוד ובמקומות רבים אחרים.
עמרם מצנע: אני מקווה, דרך אגב, שגם הגרעינים הלא דתיים, כפי שהם למדו מהגרעינים הדתיים את נושא המכינות הקדם צבאיות, ילמדו גם מהעניין הזה ויש פה כר נרחב לאוכלוסיות רחבות בחברה הישראלית למצוא נושאים, דגלים, חזיתות חברתיות שאפשר בהן לעשות ולהשפיע.
עמרם מצנע: יש פה ושם, אני יודע שבתנועת הנוער העובד והלומד יש כמה גרעינים כאלה, יש אחד כזה בהדר בחיפה, וזה בהחלט דבר שכולם בסוף מנצחים בו, גם האוכלוסיות היותר מוחלשות וגם האוכלוסיות החזקות שבעצם יש להם כר נרחב לפעילות, למעורבות חברתית ולעשייה.
עמרם מצנע: את איזי אני מכיר הרבה שנים וכמובן שאחת הסיבות שבאתי לפה היא כי אני מכיר אותו.
עמרם מצנע: עד שהוא הגיע אליכם הוא עבר סטאז' ארוך בעיריית חיפה, בנהריה, בחדרה, ואני יודע שכאן באמת, גם תחת המטרייה של מרים וגם באמצעות הצוות הנפלא הזה שפגשנו לאורך היום, באמת אפילו השמים הם לא הגבול.
עמרם מצנע: אז המון תודה לכם, אני בטוח שנישאר בקשר ולכו קדימה.
עמרם מצנע: יהיו ביקורות, יהיו אמירות, צריך להחליט החלטות שלנו המבוגרים זה לא בין שחור-לבן, זה לא בין 1 ל-0, אלה החלטות בנושאים רגישים שתמיד כשאתה מקבל החלטה על דרך אחת יטענו כלפיך אלה שלא בחרת בדרך שלהם, אבל בסוף מנהיגות זה להחליט, לשים מטרה, להחליט ולהוביל אליה.
עמרם מצנע: תודה רבה.
<יצחק איזי ענבר: מצנע, אני רוצה להודות לך ובאמת לחברי הכנסת.
<יצחק איזי ענבר: זה דבר די מדהים שכל כך הרבה חברי כנסת מגיעים לעיר לביקור ונמצאים לכל אורך הביקור.
<יצחק איזי ענבר: יש פה הרבה מאוד אנשים ממשרדי ממשלה, משרד הקליטה ומשרד החינוך שבאמת מלווים אותנו ואחרים ובני הקהילה והילדים, המתנ"סים.
<יצחק איזי ענבר: הראיתי לכם את מעגל החיים, כשדיברתי, עכשיו אתם מבינים מה זה מעגל החיים.
<יצחק איזי ענבר: אני רוצה להודות באמת לצוות של נתניה, מראש העיר, דרך אביטל ודרך כולנו ביחד.
<יצחק איזי ענבר: אני שומע כל הזמן 'אנחנו, אנחנו ואנחנו', ובאמת זה אנחנו.
<יצחק איזי ענבר: תמיד להצלחה יש הרבה אבות והכישלונות, אבל אנחנו הולכים כדי להצליח, אנחנו נצליח, כי יש לנו ברק בעיניים ואנחנו יודעים מה אנחנו רוצים.
<יצחק איזי ענבר: ותודה רבה לכם שאתם גם מגבים אותנו בתהליך הזה.
<יצחק איזי ענבר: זה לא דבר מובן מאליו.
יואל רזבוזוב: אנחנו מקיימים הבוקר ישיבה לציון יום הנוער והצעירים בכנסת.
יואל רזבוזוב: זה יום חשוב.
יואל רזבוזוב: הגענו אני וחברת הכנסת רינה פרנקל מהשדולה לקידום הצעירים.
יואל רזבוזוב: הדיון שלנו הוא לגבי בני נוער עולים שמטופלים ברשות חסות הנוער במשרד הרווחה והשירותים החברתיים.
יואל רזבוזוב: תמיד אני מתחיל במשהו שמחבר אותי לכל הנושאים שדנים בוועדה.
יואל רזבוזוב: מכיוון שאני עולה לשעבר, הנושא הספציפי הזה קרוב לליבי.
יואל רזבוזוב: הוא קרוב לליבי בגלל שבהיותי חבר מועצת נתניה טיפלתי בנושאים האלה ובגלל שכשעליתי לארץ ב-1991 הגענו לקריית ים עם המשפחה ובפרק הזמן שבין 91 ל-94, שזה מגיל 11 לגיל 14, מחוסר תעסוקה הסתובבתי עם חבריי בני הנוער העולים ועשינו הרבה הרבה שטויות.
יואל רזבוזוב: למזלי – אני צחקתי על זה, לפני זה אמרתי בטעות - הגעתי לפנימיית מחוננים באקדמיה למצוינות בווינגיט.
יואל רזבוזוב: זה לקח אותי בחיים למקום אחר.
יואל רזבוזוב: פשוט שיניתי כיוון.
יואל רזבוזוב: הלכתי לכיוון של מצוינות.
יואל רזבוזוב: ראיתי הרבה מחבריי מסתבכים.
יואל רזבוזוב: אפשר להגיד שאלו היו הסתבכויות עם הרשויות בגיל מאוד מאוד צעיר.
יואל רזבוזוב: הם איבדו את הכיוון בחיים.
יואל רזבוזוב: בדיון הזה הייתי רוצה לשמוע.
יואל רזבוזוב: קיבלתי נתונים לשנים 2009 ו-2010.
יואל רזבוזוב: הנתונים קצת מדאיגים ביחס לבני נוער עולים ובני נוער להורים שעלו בשנות ה-90.
יואל רזבוזוב: זה לא משנה, זה אותו דבר.
<אלי זרחין: אפשר לשמוע את הנתונים האלה?
יואל רזבוזוב: אני חושב שיש לכם את זה.
יואל רזבוזוב: אנחנו ניתן סקירה לגבי הנתונים.
יואל רזבוזוב: אנחנו נשמע את כל הרשויות המעורבות בזה.
רינה פרנקל: אני אתייחס קצת לנושא.
רינה פרנקל: אני רוצה לומר שגם אני באתי בעלייה של שנות ה-90.
רינה פרנקל: הגעתי ארצה עם ילד בן 11.
רינה פרנקל: הוא היה כאן בין נערים שהתחילו חיים חדשים בארץ חדשה.
רינה פרנקל: אני יודעת עד כמה זה לא פשוט, כי ההורים עסוקים בלפרנס, ההורים עסוקים בלתת חיים בכבוד לילד.
רינה פרנקל: ברוב המקרים הילד לבד.
רינה פרנקל: הוא נמצא בחברה שהכי קל לו להגיע אליה.
רינה פרנקל: לא תמיד זאת חברה תומכת וחברה טובה.
רינה פרנקל: הנושא של נוער הוא הנושא הכי חשוב שיכול להיות, כי זה העתיד של המדינה שלנו.
רינה פרנקל: האנשים הגיעו לכאן כדי שלילדים שלהם יהיה עתיד טוב יותר.
רינה פרנקל: לפי הנתונים שאני רואה זה לא תמיד כך.
רינה פרנקל: זה מצער מאוד.
רינה פרנקל: אני חושבת שהחברה צריכה להעלות את המודעות לבעיה שקיימת.
רינה פרנקל: צריך קצת להעיר את תשומת ליבנו לנוער העולה שהגיע לארץ ונמצא במסגרת של פנימיות, נמצא בחברה חופשית.
רינה פרנקל: אני חושבת שאנחנו צריכים לתת תשומת לב כמו ברווחה ששייכת לרשות מקומית, לכל מיני מוסדות ששייכים לעניין.
רינה פרנקל: אני מברכת על היוזמה של יואל רזבוזוב ושל הוועדה ביום החשוב הזה.
רינה פרנקל: אני מקווה שכולנו פה נביע את דעתנו ונגיע למסקנה איך אפשר לשפר את החיים של הנוער כאן אצלנו במדינת ישראל, על מנת שהנוער יהיה נוער מצטיין ולא נוער שיתדרדר לעבריינות.
יואל רזבוזוב: אני באמת מסכים איתך.
יואל רזבוזוב: אנחנו עומדים בפני החופש הגדול.
יואל רזבוזוב: אנחנו יודעים שהמון תלמידים יוצאים.
יואל רזבוזוב: אני נותן דגש למשפחות העולים שבהן ההורים עובדים מהיום עד הלילה ואין להם זמן וכסף לחוגים או לפעילויות אקסטרה.
יואל רזבוזוב: מאוד חשוב שגם בדיון הזה ייגעו בנושא הזה.
יואל רזבוזוב: אם אני אראה שלא נגעו בזה מספיק, אולי אני אעשה דיון נוסף ונזמין את כל הגופים הרלוונטיים כדי לראות מה אנחנו כמדינה מציעים לאותם בני נוער.
יואל רזבוזוב: הייתי רוצה לשמוע את הגברת טלי יוגב, מנהלת רשות חסות הנוער במשרד הרווחה והשירותים החברתיים.
<טלי יוגב: בוקר טוב לכולם.
<טלי יוגב: אני רוצה קצת למקד את הדיון, כי דיברתם על נוער באופן כללי ועל נוער שנמצא ברשויות המקומיות.
<טלי יוגב: אני רוצה לחדד ולהבהיר שחסות הנוער עוסקת רק בטיפול חוץ ביתי.
<טלי יוגב: מרבית בני הנוער, שזה למעלה מ-95%, מופנים על פי שני חוקי נוער: חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) במידה ובוצעה עבירה, וחוק הנוער (טיפול והשגחה) במידה ומדובר בקטין שהמצב שלו מאוד התדרדר והמדינה נדרשת להוציא אותו מביתו ולהגן עליו או על סביבתו.
<טלי יוגב: החסות מפעילה רצף של 57 מסגרות חוץ ביתיות בכל הארץ - ממעונות נעולים, דרך פנימיות, דרך מסגרות משולבות בקהילה של הוסטלים.
<טלי יוגב: בתוך המסגרות הפנימייתיות אנחנו נותנים לבני הנוער את כל מה שהם צריכים.
<טלי יוגב: כל היום שלהם מתקיים בתוך הפנימיות, הם לא נסמכים כמעט בכלל על משאבי הקהילה.
<טלי יוגב: לגבי הנושא של עולים.
<טלי יוגב: אנחנו לא רואים אחידות בדברים.
<טלי יוגב: אנחנו רואים שקיימת איזו שהיא ירידה הדרגתית משנת 2006 עד היום במספר הנערים העולים שנמצאים - - -
יואל רזבוזוב: מה ההגדרה שלכם לעולים?
<טלי יוגב: נער שלא נולד בארץ.
<טלי יוגב: אנחנו לא סופרים אחורה את השנים.
<טלי יוגב: צריך לקחת בחשבון שאין אצלנו מבוגרים.
<טלי יוגב: יש אצלנו גילאי 12 – 18.
יואל רזבוזוב: את אומרת שמדובר בנער שלא נולד בארץ.
יואל רזבוזוב: רוב העלייה הייתה בשנות ה-90, לכן סביר להניח שהנערים הם בנים של אותם עולים שעלו בשנות ה-90.
יואל רזבוזוב: אני מבחינתי מחשיב אותם כעולים.
יואל רזבוזוב: יש להם את אותן בעיות, כי הם חיים באיזו שהיא מסגרת משלהם.
יואל רזבוזוב: אנחנו צריכים להתייחס לנתונים האלה.
<טלי יוגב: אפשר להתייחס לנתונים האלה.
<טלי יוגב: יש שנים שאנחנו מוציאים פילוחים ובודקים את אלה שהם ילידי ישראל להורים שהגיעו מחו"ל, אבל ככלל אנחנו מתייחסים לאלה שנולדו בחו"ל.
יואל רזבוזוב: מה האחוז שלהם?
<טלי יוגב: אם ב-2006 התחלנו ב-33.6%, היום אנחנו מדברים על 19.8%.