GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<גלי אמיר: יש מספר חברות ממשלתיות שבהן מבירורים ושיחות שעשינו, אנחנו יודעים שיש צורת עבודה מסודרת בכל הנוגע לקליטת יוצאי העדה, אם זה דרך פנייה לעמותות, אם זה, בחברה מסוימת נדמה לי שגם אמרה לנו שהם עושים איזה קורס ייעודי.
<גלי אמיר: יש חברות שבהן התהליך הוא כבר יותר מובנה ויותר מסודר, אבל זה עדיין לא בכולן.
<גלי אמיר: מעבר לזה, עשינו עוד ב- 2011, יש לנו פורום של סמנכ"לי משאבי אנוש בחברות הגדולות.
<גלי אמיר: היתה הרצאה של נציבות שוויון הזדמנויות בהיבט הרחב של מה עושה נציבות שוויון הזדמנויות ושוויון הזדמנויות, אבל בין היתר גם היתה התייחסות לקליטת יוצאי העדה האתיופית.
<גלי אמיר: מעבר לזה, ערכנו השנה כינוס של פורום סמנכ"לי או מנהלי משאבי אנוש בחברות קטנות ובינוניות וגם שם היתה הרצאה של הנציבות, גם עם התייחסות לחוק ולפעולות שהחברה יכולה לנקוט, בשביל להגיע לייצוג הולם.
<גלי אמיר: מעבר לזה, אני רוצה להתייחס לנקודה שהועלתה פה.
<גלי אמיר: אני רוצה לבהיר שכל הנתונים שכאן, לא מתייחסים לעובדי החברה פלוס חברות כוח אדם, אלא רק לעובדים שהנם עובדי החברה.
<גלי אמיר: לכן גם לא רואים פה אף חברה ממשלתית שהיא מאוד גדולה עם 5%, שאמרת 5% היה באמת נשמע לי מאוד מוזר, כי אני יודעת שאין נתון כזה.
אופיר אקוניס: סליחה, מה שמטריד בטבלה, שיש חברות שיש בהן עלייה מזערית ויש חברות שבאופן מדהים, יש בהן ירידה.
אופיר אקוניס: למשל, רכבת ישראל יורדת מ- 1.12% ל- 0.95%, אם הטבלה נכונה.
אופיר אקוניס: בשנה אחת, יש ירידה.
אופיר אקוניס: זה ברכבת ישראל.
יואל רזבוזוב: מ- 27 ל- 23 עובדים.
אופיר אקוניס: עשות אשקלון, ירידה מ- 1.71% ל- 1.40%.
אופיר אקוניס: עמידר, עמידר, שרוב הדיירים בעמידר, ואני הייתי בכמה דירות כאלה, במסגרת מחשב לכל ילד, לפני שבועיים חילקנו מחשבים למשפחות בנתניה, בשכונה לא פשוטה, הייתי בדירות פשוט חילקנו את המחשב, דירות עמידר, משפחות שעלו מאתיופיה, ובחברת עמידר יש ירידה ששם צריך להיות ייצוג יתר לעולי אתיופיה וכדומה וכדומה.
אופיר אקוניס: אז איך אתם מסבירים את הירידה?
אופיר אקוניס: אנחנו כמובן מברכים על כל עלייה.
<גלי אמיר: חברת עמידר היא בין החברות שאנחנו חשבנו להתמקד בהן בדיוק בשל הסיבה שציינת, אנחנו גם רואים את אותה סיבה ואת אותה חשיבות.
אופיר אקוניס: אוקיי.
שמעון סולומון: גם בביטוח הלאומי.
<גלי אמיר: יש עוד נקודה שאני רוצה לנסות ולהתייחס.
<גלי אמיר: עובדים שנקלטים לחברות הממשלתיות הגדולות, נקלטים בהסכמים הקיבוציים ואז הקידום בשכר ובדרגות הוא למעשה אוטומאטי.
<גלי אמיר: עובר פרק זמן מסוים והעובד מתקדם בדרגה.
<גלי אמיר: אני מנסה לחשוב מה גורם לנתון של קיפאון בשכר וההסבר הוא טיפה מורכב.
<גלי אמיר: בחברות הגדולות שבהן יש הסכמים קיבוציים, מבנה השכר הוא כזה שהשכר המשולב הוא הרבה פעמים נמוך משכר המינימום ואז כשהעובד עולה בדרגה, הוא למעשה לכאורה לא מרגיש אותה, כי מה שקטן, השכר המשולב שלו עולה וההשלמה למינימום יורדת.
<גלי אמיר: רק לאחר מספר דרגות, הוא בעצם מרגיש את ההתקדמות בשכרו.
<גלי אמיר: גם עובדים שנקלטים בכלל, לא משנה, יוצאי העדה האתיופית, יוצאי כל עדה אחרת, כשנקלטים, בדרך-כלל זה לתקופה של ארעיות ועם המעבר לקביעות, נוספות לעובדים זכויות אחרות.
פנינה תמנו: בואי נעבור משכר.
שמעון סולומון: אני רוצה לתת לך דוגמה.
שמעון סולומון: אם תיקחי למשל את מקורות ותיקחי את חברת החשמל.
שמעון סולומון: תאמיני לי, אפילו לא היום, לצערנו, גם לחברות ממשלתיות, יש חברות כוח אדם.
<גלי אמיר: הנתונים שלי מתייחסים לעובדי חברה בלבד.
פנינה תמנו: כל הנתונים האלה זה רק עובדי חברה?
<גלי אמיר: רק עובדי חברה.
פנינה תמנו: לא עובדים ארעיים?
<גלי אמיר: אני רוצה לחדד.
פנינה תמנו: זה לא מיקור חוץ, אבל זה יכול להיות עובדים ארעיים.
<גלי אמיר: מה זה עובדים ארעיים?
<גלי אמיר: אני רוצה להסביר.
<גלי אמיר: בהסכמים הקיבוציים של כל החברות הממשלתיות - - -
פנינה תמנו: חוזה שמאריכים נגיד אחת לחמש שנים.
פנינה תמנו: יש לי למשל - - -
<גלי אמיר: לא, לא, לא.
<גלי אמיר: אני רוצה להסביר, בבקשה.
<גלי אמיר: ההסכמים הקיבוציים קובעים פרק זמן עד למתן הקביעות.
<גלי אמיר: כל ההסכמים הקיבוציים, וזה משתנה מחברה לחברה.
<גלי אמיר: אם פרק הזמן עד הקביעות הוא שנתיים, שלוש או חמש, זה תלוי בחברה.
<גלי אמיר: זה משהו שמוגדר בהסכם הקיבוצי וכל עובד שנקלט לאותה חברה, נקלט במעמד עובד בהסכם קיבוצי במעמד ארעי.
<גלי אמיר: עם חלוף פרק הזמן של הארעיות, הוא יכול לקבל קביעות.
פנינה תמנו: למרות שתתקני אותי, גם הגיעו אלי מקרים של אנשים שעובדים 20 שנה בחברת החשמל או בחברה אחרת, כזאת או אחרת, ואני אומרת לך שבסוף הם לא נקלטו ואפילו פוטרו.
פנינה תמנו: אבל לא משנה.
פנינה תמנו: אני לא רוצה שתתייחסי לשכר.
שמעון סולומון: זה משנה, זה חשוב מאוד שתדעי.
שמעון סולומון: צריך להיות מחוברים לשטח.
פנינה תמנו: חשוב לי שתתייחסי לא לשכר, תתייחסי רגע, בגלל שהטבלה הזאת לא מייצגת בפניי את החתך של המקצועות או איזה דרגה הם נמצאים, האם עובדים מנהליים, הרי שזה כולל גם הרבה פעמים עובדי ניקיון ושמירה, כמו שפתחתי בדבריי קודם ואני חושבת שזה אחד הדברים שאם אתם לא עשיתם את הניתוח, ראוי שתעשו את הניתוח הזה בטבלה.
פנינה תמנו: כי אחרי הכל, זה לא רק הכמות, כמו שאמרנו, זה הרבה פעמים איפה שמים ואיפה מציבים כאמירה, כאמירה וכמדיניות, את יוצאי אתיופיה.
<גלי אמיר: אני מבקשת להתייחס.
יואל רזבוזוב: אני מבקש שתעני גם לשאלה ששאלתי על הפעולות האקטיביות.
יואל רזבוזוב: כי רק לפני חודשיים אנחנו נלחמנו פה על מינהל הסטודנטים והצלחנו להשיג תקציב וראינו שם כ- 2,000 – 2,500 אקדמאים, תואר ראשון, תואר שני.
יואל רזבוזוב: איפה הם משתלבים?
יואל רזבוזוב: מה הפעולות האקטיביות שנעשות על-מנת להכניס אותם ולהעלות אותם בדרגה?
<גלי אמיר: החברות הממשלתיות אמורות לעשות ביצוע של חיפוש אקטיבי.
יואל רזבוזוב: אמורות, השאלה אם הן גם עושות.
<גלי אמיר: זאת אומרת, בין היתר, באמצעות פנייה לעמותות.
<גלי אמיר: אני יודעת שבחלק מהחברות, כמו שאמרתי קודם, זה כבר ממוסד וכשהם מפרסמים מודעות דרושים, אז הם לא מסתפקים בפרסום בעיתונות הכללית ובאמירה – טוב, לא ניגשו יוצאי העדה האתיופית אז זה בסדר, אלא גם פונים לעמותות השונות.
<דן מרזוק: סליחה, האם יועדו משרות לבני העדה האתיופית?
<דן מרזוק: האם משרות מסוימות הן במיוחד רק לעדה האתיופית?
<גלי אמיר: ייעוד משרות ממה שראינו, מהנתונים שהביאו החברות, היה ממש במקצת מהחברות.
<גלי אמיר: לא ראינו שרוב החברות בחרו בדרך של ייעוד משרות.
<גלי אמיר: אני רוצה לחזור בבקשה לשאלה שלך, חברת הכנסת פנינה תמנו שטה, בנושא אופן הקליטה.
<גלי אמיר: לאחר שהגשנו את הדו"ח הראשון, התייעצנו.
פנינה תמנו: לא אופן הקליטה.
<גלי אמיר: סליחה, לשאלה שלך.
<גלי אמיר: על המיקור והתפקידים.
פנינה תמנו: החתך של זה.
<גלי אמיר: כן.
<גלי אמיר: לאחר שהגשנו את הדו"ח הראשון התייעצנו עם נציבות שוויון והגענו למסקנה שהואיל והשונות בחברות הממשלתיות היא כל-כך גדולה, קשה לנו לייצר איזה שהוא סולם אחיד.
<גלי אמיר: אין שם דירוג מנהלי, דירוג אחיד, דירוג המח"ר כמו שיש במדינה.
פנינה תמנו: אני לא הצלחתי להבין את המשפט האחרון.
<גלי אמיר: אני אסביר לך, אני אסביר לך.
<גלי אמיר: יש חברות שבהן העובדים מועסקים בדירוגים שהם, יש להם סולמות דירוג שהם מפעליים, פנימיים לכל חברה וקבועים בהסכם הקיבוצי שלה, אם זו חברה עם הסכם קיבוצי או יש חברות שאין בהן הסכמים קיבוציים, יש בהם חוזים אישיים ואז נקבע לכל תפקיד טווח שכר, מ- X עד Y. לכן, קשה לעשות השוואה, זה לא שירות המדינה, זה עולם אחר, יש שוני מאוד גדול.
פנינה תמנו: סליחה, ההשוואה, לא לא, זה לבוא - - -
<גלי אמיר: תני לי בבקשה להשלים את תשובתי.
<גלי אמיר: אני מבקשת שתתני לי לסיים את דבריי.
<גלי אמיר: לכן, לא יכולנו, אנחנו, אין פה נציבות של החברות הממשלתיות ואין סולם שכר או דירוג שהוא משותף לכלל החברות הממשלתיות.
<גלי אמיר: לכן, מה שלקחנו, זה נתונים אודות עובדים וזה גם כתוב בדו"ח ויש בסוף גם טבלה, תוכלו לראות אותה, על התפלגות של יוצאי העדה האתיופית לפי מגדר ולפי השכלה אקדמאית.
<גלי אמיר: כי אמרנו שאולי אקדמאים - - -
פנינה תמנו: סליחה, אבל יכול להיות, באמת, חשוב להבין.
פנינה תמנו: מה זה לפי השכלה אקדמאית?
פנינה תמנו: יכול להיות שאת לוקחת אקדמאי ונותנת לו במשרה שהיא לא אקדמאית.
פנינה תמנו: עכשיו אני רוצה לומר לך, להיתלות על כך שיש דרגים שונים והסכמים קיבוציים, זה באמת לברוח - - -
<גלי אמיר: זה לא יכול לקרות.
פנינה תמנו: זה לברוח לפינה הנוחה.
פנינה תמנו: עם כל הכבוד.
פנינה תמנו: אני רוצה להגיד לך משהו – אנחנו נעדיף שיהיו בסופו של דבר 100 עובדים באמת במקצועות אקדמאיים, מאשר 200 עובדי ניקיון, הרי זה ברור לכולנו.
פנינה תמנו: השכל הישר וההיגיון הבריא אומר את זה.
פנינה תמנו: אם אנחנו רואים נתונים כאלה ואין לנו יכולת לפענח האם זה נכון ואת יודעת מה?
פנינה תמנו: אנחנו עוד פעם חוזרים.
פנינה תמנו: ברור לנו שאם אנחנו נקבל את הניתוח האמיתי על-פי חלוקה מקצועית, ברור שהמצב, היום כולנו נהיה עם פנים נפולות.
פנינה תמנו: ברור לי.
<גלי אמיר: שוב אני חוזרת.
<גלי אמיר: ברגע שאנחנו מגדירים לחברה שהעובדים מועסקים בטווחי שכר, אני יודעת שהעובדים ככלל, עובדים שהם מוגדרים כאקדמאים, אכן מועסקים כאקדמאים כי בדרך-כלל גם קיבלנו על זה איזה שהן הבהרות, אם זה מהנדס – קלטנו כך וכך מהנדסים, זה כלכלן, רואה-חשבון וכן הלאה.
<גלי אמיר: בהסכמים הקיבוציים גם יהיה קושי לקלוט עובד כזה, אני לא רואה איך זה מתיישב עם ההסכם הקיבוצי לקלוט אקדמאי לדירוג טכנאים או לדירוג שהוא סוג של דומה לדירוג המנהלי.
<גלי אמיר: לגבי דירוגים, יש לנו בעיה אמיתית למצוא קו אחד משווה, כי זה לא קיים.
<גלי אמיר: לכן הקירוב הכי טוב שחשבנו עלו זה אקדמאים.
<גלי אמיר: אם יש לכם הצעה קונקרטית שאני אוכל אמיתית לאסוף את הנתונים, אנחנו פתוחים להצעות ואנחנו נשמח מאוד.
יואל רזבוזוב: אני חושב שההצעה שלנו, אנחנו צריכים פשוט לעשות את זה בעצמנו, לפרק את זה לחלקים, לפנות לכל חברה לראות מה היא עושה, מה הפעולות שהיא נוקטת ולקבל תשובות.
פנינה תמנו: אדוני יושב הראש, רק באמת הצעת ייעול.
פנינה תמנו: אם היא באה עם רצון ופתיחות.
יואל רזבוזוב: חברת הכנסת תמנו-שטה, שנייה אחת.
יואל רזבוזוב: אני רוצה להעביר כאן, אין פה שום דבר אישי נגד נציגי הארגונים, פשוט מה שקורה, שיש כאן חוק של מדינת ישראל ואם אנחנו לא אוכפים את החוק הזה, אז אנחנו מבזים את בית המחוקקים הזה.
יואל רזבוזוב: זו הסיבה שאנחנו מאוד תוקפניים וביקורתיים, כי יש חוק וצריך ליישם אותו ואנחנו צריכים לקבל תשובות ולפעמים אנחנו מרגישים שקשה לקבל תשובות כי יש הרבה ארגונים ולכל ארגון יש את המדיניות משלו, אז אנחנו צריכים למצוא פתרונות אחרים.
יואל רזבוזוב: יש לי שאלה, אם יש כאן נציג מהנמלים, נמל חיפה, נמל אשדוד.
יואל רזבוזוב: מה קורה שם?
יואל רזבוזוב: איפה העובדים?
<אפרת קסלר: אני מחברת נמל אשדוד.
<אפרת קסלר: כיום מועסקים בחברת הנמל שלושה עובדים מתוך כ- 1,300, האחוז הוא נמוך 0.23%.
אופיר אקוניס: שלושה?
יואל רזבוזוב: מתוך 1,300.
יחיאל חיליק בר: זה אחוז וחצי, אתה לא יודע לעשות חשבון?
<אפרת קסלר: עובד אחד הוא מהנדס בינוי, עובד שני הוא חשמלאי ועובד נוסף הוא בקר נזקים.
פנינה תמנו: פשוט, תודה על הפירוט, זה יפה.
יואל רזבוזוב: זה פשוט, לפחות קיבלנו.
אופיר אקוניס: כי אין הרבה.
פנינה תמנו: כי אין הרבה, זה מה שאני אומרת, שיכתבו לי כל אחד מה הוא עושה, אין כל-כך הרבה.
יואל רזבוזוב: אנחנו צוחקים, אבל זה לא מצחיק.
יואל רזבוזוב: מה אתם מתכוונים לעשות או מה אתם עושים?
<אפרת קסלר: אני רוצה קודם להקדים ולספר.
יואל רזבוזוב: אבל ממש בקצרה, כי אין לנו זמן, יש המון דוברים.
<אפרת קסלר: תהליך הגיוס לנמל הוא תהליך מכרזי, פומבי, תחרותי ושוויוני.
<אפרת קסלר: גם בני העדה מתבקשים להשתתף באותו תהליך מכרזי, אין דרך אחרת לקלוט אותם.
יואל רזבוזוב: אבל יש לנו כאן חוק, אם במכרז אם יש את אותם הקריטריונים, ויש עדיפות, העדפה.
יואל רזבוזוב: אז איפה זה מתבצע?
<אפרת קסלר: לעניין מתן העדיפות- - -
אלעזר שטרן: זה ככה באמת בנמל אשדוד?
אלעזר שטרן: סליחה על השאלה.
אלעזר שטרן: יכול להיות שהבעיה שלהם שאין אתיופים בהנהלה, כאילו, או בוועד?
יואל רזבוזוב: יכול להיות שאין אתיופים באשדוד?
יחיאל חיליק בר: אני מציע שאחד העובדים האתיופים יחליף את אלון חסן ואז יהיו שם הרבה יותר עובדים אתיופים.
יחיאל חיליק בר: אי גם רוצה לדעת מה אחוז האתיופים שאלון חסן פקד למפלגת העבודה.
שמעון סולומון: דווקא באשדוד יש איזה 14,000, היא מקום שני אחרי נתניה.
<אפרת קסלר: יש אשדוד ויש את קריית מלאכי, ובגלל זה מאוד חשוב לי לספר על תהליך הגיוס.
פנינה תמנו: חברים, בואו נקשיב.
<אפרת קסלר: ברגע שאנחנו מפרסמים מודעת דרושים, כל המועמדים שעומדים בתנאי הסף בשלב הראשון מופנים למבדק התאמה במכון אבחון.
<אפרת קסלר: מי שעובר מעל ציון מסוים, מגיע לנמל.
אופיר אקוניס: יש לי שאלה.
אופיר אקוניס: האם אי-פעם פרסמה חברת נמל אשדוד מכרז באמהרית?
<אפרת קסלר: לא.
אופיר אקוניס: אז כבר את נתת להם, בלמת אותם.
אופיר אקוניס: לא בכוונה.
אברהם נגוסה: סליחה, לא צריך שפה אמהרית.
אברהם נגוסה: לא צריך שפה אמהרית.
אופיר אקוניס: רק רגע, היא אמרה צריך.
אופיר אקוניס: תאמין לי שזה היה מביא עוד אנשים לגשת למכרז.
אופיר אקוניס: אז כשהיו ניגשים למכרז, היו מקבלים עדיפות.
אברהם נגוסה: אנחנו מדברים על אקדמאים.
אברהם נגוסה: הם לא פרסמו בעברית.
אברהם נגוסה: זה לא הכי חשוב.
יואל רזבוזוב: תודה לנציגה.
<אפרת קסלר: לגשת לעמותות כדי להנגיש להם את המכרזים לבני העדה וגם להנחות אותם איך להגיש מועמדות במכרזים.
<אפרת קסלר: אנחנו עושים עוד כל מיני דברים, אבל ביקשת לקצר.
פנינה תמנו: לא, זו נקודה חשובה.
פנינה תמנו: עם איזה עמותות?
אלעזר שטרן: באמת, באמת, עם 0.23%, לא היית צריכה להגיד לנו אפילו את הנהלים האלה.
אלעזר שטרן: להתבייש ולהגיד מה עושים.
אלעזר שטרן: מה זה הבושה הזאת?
אלעזר שטרן: מה עכשיו הנהלים והקבלות והמכרזים?
אלעזר שטרן: אני אומר לך, זה מבייש אותך.
אלעזר שטרן: אני לא מכיר אותך.
אלעזר שטרן: אולי שלחו אותך, יש נסיבות שצריך להגיד - - -
יחיאל חיליק בר: אלעזר, אבל זה לא יהיה בעיה, למה אנחנו מפנים אליהם את הבעיה ופוטרים את הממשלה ואת הכנסת מזה, בכל הכבוד?
יואל רזבוזוב: רגע, סליחה, חברים.
יואל רזבוזוב: קודם כל, הצטרפו אלינו שני חברי כנסת, תודה שבאתם, חבר הכנסת שטרן, חבר הכנסת בר, הדיון הזה חשוב להם.
יואל רזבוזוב: חבר הכנסת בר הוא חבר הוועדה, רצית להגיב.
יחיאל חיליק בר: כן.
יחיאל חיליק בר: קודם כל, אומרת פה, אני לא מאשים אותך, אומרת פה – הבעיה היא לא במודעה באמהרית, אופיר, הבעיה היא במבחנים.
יחיאל חיליק בר: זאת אומרת, יש פה כאילו איזה הנחה שבני יוצאי אתיופיה לא מספיק עומדים במבחנים ואז השאלה היא גם ואמר אותה אופיר נכון, כמה מהם יודעים על זה, כמה מהם נחשפים לזה וכמה מהם מגיעים.
יחיאל חיליק בר: אבל אני בכלל לא רוצה על זה לדבר.
יחיאל חיליק בר: אני רוצה לשאול דבר אחר.
יחיאל חיליק בר: אני ניסיתי לרמוז שזה לא הטיעון.
יחיאל חיליק בר: אבל אני חושב שאנחנו עושים לעצמנו עבודה קלה מדי בכדרור הזה אל הנציגות כוח-אדם, אל הנציגות בנמל וכו', והן באמת לא, הן לא מדינת ישראל, הן לא בית המחוקקים והן לא הממשלה ואני, אופיר, מלבד לברך אותך על היוזמה הזאת, זאת יוזמה ענקית וציונית וחשובה, אני גם רוצה לשאול אותנו, אותך לצורך העניין, כנציג ממשלה.
אופיר אקוניס: לא, אני הודעתי שאני נמצא כאן לא כנציג הממשלה, נהפוך הוא, כמפקח על הממשלה.
אופיר אקוניס: בשביל זה יש את רשות החברות ואת נציבות שירות המדינה.
יחיאל חיליק בר: נכון.
אופיר אקוניס: שהם על-פי החוק צריכים לעשות את זה.
יחיאל חיליק בר: אני רוצה שנשאל את עצמנו ובלי קשר לעדה האתיופית שהיא מאוד יקרה לכולנו, אם חוק שעובר בכנסת, הוא המלצה.
אופיר אקוניס: דיברנו על זה.
יחיאל חיליק בר: ומה אנחנו עושים עכשיו כממשלה, יוצאים מפה עם איזו מסקנה, כדי לייצר מנגנון אכיפה שיחייב את החוק הזה להוציא לפועל לפחות את אותם אחד וחצי אחוזים בכל גוף ששייך לממשלתי.
יחיאל חיליק בר: אם לא נצא מפה עם המלצה או תביעה, בין אם זה בחקיקה ובין אם זה תקנה ממשלתית שתחייב אכיפה, מחר נוכל לבוא עד מחר לתלונות לוועד ולשאול אותם למה, עכשיו יגידו – מה אתה רוצה?
יחיאל חיליק בר: מגישים ל- X אנשים, לא מגישים אתיופים, אף אחד לא בא, מה אתם רוצים ממני?
אופיר אקוניס: בהמשך אולי למה שאתה אומר, אדוני היושב-ראש, בהמשך למה שאמר חבר הכנסת בר, הממשלה הקודמת החליטה, בהחלטת ממשלה, זה גם כן דבר, 30 תקנים בשירות המדינה בעשרה תפקידים.
פנינה תמנו: כמה יושמו?
אופיר אקוניס: היו כבר אמורים להתקיים עד סוף השנה הזאת, שהיא מתקרבת כבר אנחנו בחצייה השני.
אופיר אקוניס: אולי הנציבות תוכל לעדכן אותנו בהתקדמות ביצוע ההחלטה הזו.
יחיאל חיליק בר: אבל אם הממשלה לא מיישמת את החוק של הכנסת, מה אתה רוצה מנציגי נמל אשדוד?
אופיר אקוניס: לא לא לא, הנציבות זה המקום הראשון שהיה צריך להיות קיום של החלטת הממשלה.
אופיר אקוניס: האם זה קיים?
יואל רזבוזוב: בואו נשמע את הנציבות.
פנינה תמנו: מישהו יוכל לפנות לו מקום כדי שיוכל לשבת מול מיקרופון, בבקשה?
<נאדר אל-קאסם: בעניין החלטת הממשלה שאנחנו גם תמכנו בה וזה גם ביוזמתנו, אבל צריך להבין שאין תקציב מדינה.
<נאדר אל-קאסם: דיברתי אתמול עם חברת הכנסת פנינה תמנו-שטה, שאנחנו מחכים שיהיה תקציב מדינה כדי שנדע לתקצב את המשרות.
<נאדר אל-קאסם: כי אחרת, כל עוד אין תקציב מדינה, אני יכול לתת את המשרות למשרדים, שיש פה הרבה נציגים, ואין להם תקציב לאייש את המשרות.
פנינה תמנו: מה היה בשנה שעברה?
<נאדר אל-קאסם: ההחלטה דיברה על 2013, אבל התקציב לא קיים.
יואל רזבוזוב: אבל אני לא מסכים.
יואל רזבוזוב: סליחה, חברים, בחברות יש 10,000 עובדים.
<נאדר אל-קאסם: אני מדבר על משרדי ממשלה.
יואל רזבוזוב: אבל גם שם עוזבים אנשים, באים אנשים, יש תחלופה.
<נאדר אל-קאסם: אנחנו מדברים על החלטה ספציפית.
<נאדר אל-קאסם: ההחלטה הזאת, אי-אפשר ליישם אותה עד שלא יהיה תקציב.
<נאדר אל-קאסם: אני הבנתי שבעוד שבועיים אתם - - -
אופיר אקוניס: לא עוד שבועיים, עוד שמונה ימים.
<נאדר אל-קאסם: מתי שאתם תקבלו את ההחלטה, יום אחר – יוצא חוזר לכל המשרדים, תהיה אכיפה של ההחלטה הזאת.
<נאדר אל-קאסם: עד סוף השנה אני לא יודע אם יהיו עובדים, כי יש הליך מכרז, אבל המשרות יפורסמו.
פנינה תמנו: אדוני, נציג הנציבות.
פנינה תמנו: מר נאדר אל-קאסם, גם בשנה שעברה פרסמתם חוזר.
פנינה תמנו: כמה משרות אוישו?
<נאדר אל-קאסם: לא לא, השנה.
פנינה תמנו: שנייה, תוכנית חומש קיימת חמש שנים, סליחה, חמש-שש שנים.
<נאדר אל-קאסם: אבל תוכנית החומש לא קשורה לזה.
פנינה תמנו: אבל כבר מחומש דיברו על תקנים ייעודיים.
<נאדר אל-קאסם: היא לא קשורה לחומש.
פנינה תמנו: חומש, לא חומש, היו תקנים ייעודיים לא רק בשנה האחרונה.
<נאדר אל-קאסם: הם אוישו.
פנינה תמנו: אז אני שואלת שאלה פשוטה – כמה תקנים אוישו אשתקד.
פנינה תמנו: או ב- 2011.
<נאדר אל-קאסם: יש את הדו"ח כאן שפרסמנו את טיוטת הדו"ח.
<נאדר אל-קאסם: אני לא זוכר את הנתונים בעל-פה.
פנינה תמנו: סליחה, אני רוצה בבקשה שהוא יענה לי, תודה רבה.
שמעון סולומון: אבל זה חלק.
שמעון סולומון: תראה, חלק מהעניין הוא שככה זה נראה.
שמעון סולומון: ככה זה נראה.
שמעון סולומון: אתה צריך לבוא, לא לא לא, תשמע.
שמעון סולומון: אתה צריך לבוא עם נתונים.
אופיר אקוניס: אני שאלתי אותך, אמרת שאין, שלא קרה כלום.
אופיר אקוניס: זה מה שאתה אמרת.
יואל רזבוזוב: חברים, אנחנו לא סתם מקיימים את הישיבה הזאת, כי אנחנו רואים בכל מקום שאנחנו פונים, ישנן בעיות.
שמעון סולומון: אני אומר את זה מפני שאני במקומך הייתי בא עם מספרים מדודים, בדוקים, כמה היה, כמה יש.
שמעון סולומון: נכשלנו, לא נכשלנו.
שמעון סולומון: אתה מספר לי סיפור.
<נאדר אל-קאסם: אבל הדיון על הנציבות עוד לא התחיל.
<נאדר אל-קאסם: אתם עדיין מדברים על נמלים ועל רשות החברות.
יחיאל חיליק בר: זה לא נכון.
יחיאל חיליק בר: לא נכון.
יואל רזבוזוב: פנינו אליך.
יואל רזבוזוב: עברנו אליך.
יואל רזבוזוב: לך יש נתונים?
<נאדר אל-קאסם: יש.
<נאדר אל-קאסם: הגשנו את הדו"ח, את הטיוטה של הדו"ח.
יואל רזבוזוב: יש לנו את הדו"ח, נכון.
<נאדר אל-קאסם: שם רשומים כל הנתונים על כל המשרדים, חלק מהמשרדים במצב טוב, חלק מהמשרדים - - -
יואל רזבוזוב: פה אנחנו מסכימים אתך, קיבלנו.
יחיאל חיליק בר: אבל איך אתם יכולים להרשות שחלק יהיו כן וחלק יהיו לא ואני רוצה להוסיף לשאלה של פנינה, רק ברשותך, כדי שתענה לנו.
יחיאל חיליק בר: קודם כל, זאת לא בעיה, זה זלזול באכיפת החוק, גם של הממשלה וגם של הנציבות.
יחיאל חיליק בר: אני זוכר שכשאני הייתי עובד, מר נאדר אל-קאסם, כשאני הייתי עובד מדינה, יועץ שר, ואסור להיות חבר מרכז מפלגה לפי הזה, אני זוכר שהנציבות ובצדק, רדפה אותי כדי שאני אתפטר ממרכז המפלגה, כי אסור לי להיות יועץ שר וחבר מרכז מפלגה.
יחיאל חיליק בר: עשיתם את עבודתכם.
יחיאל חיליק בר: למה?
יחיאל חיליק בר: כי אתם רוצים ליישם את החוק.
יחיאל חיליק בר: ממש רדפתם אותי, הגעתי עד הולנדר.
יחיאל חיליק בר: למה אתם לא רודפים את החברות הממשלתיות ואת אלה שתחתיכם, כדי שיהיה 1.5%?
פנינה תמנו: לא חברות, משרדי הממשלה.
יחיאל חיליק בר: משרדי הממשלה.
<נאדר אל-קאסם: אנחנו, כדי להבדיל, כדי להסביר, אם אפשר להסביר.
<נאדר אל-קאסם: אנחנו, נציבות שירות המדינה, אחראית רק על משרדי הממשלה.
<נאדר אל-קאסם: לחברות הממשלתיות יש את גלי.
יחיאל חיליק בר: אז תענה בהתייחס למשרדי הממשלה.
<נאדר אל-קאסם: משרדי ממשלה.
<נאדר אל-קאסם: קודם כל, מיישמים את החוק, כל המשרדים.
יואל רזבוזוב: המשרד לפיתוח הנגב והגליל, אני רואה, מה קורה שם?
יואל רזבוזוב: בוא, תן לי תשובה.
יואל רזבוזוב: המשרד לפיתוח הנגב והגליל.
<נאדר אל-קאסם: אני אסביר.
<דוד מהרט: במשרדי הממשלה, 236 עובדים, אפס יוצאי אתיופיה.
פנינה תמנו: איפה, בנציבות?
יחיאל חיליק בר: זה פשוט בגלל שלא מצאו אתיופי שיעבור את המבחנים.
יואל רזבוזוב: טוב, חברים, אנחנו בשלב הזה - - -
אופיר אקוניס: רגע, סליחה, רק רגע, בנציבות שירות המדינה, אין אף עולה?
<נאדר אל-קאסם: סליחה, אתם רוצים תשובות או רק להתקיף?
פנינה תמנו: יש רפרנטית אחת?
<נאדר אל-קאסם: אתם רוצים תשובות, נכון?
אופיר אקוניס: כן, בבקשה.
אופיר אקוניס: תנו לו לדבר.
<נאדר אל-קאסם: קודם כל, בנציבות יש עובדת, יש עובדת.
יואל רזבוזוב: חברים, תנו לו לדבר.
אופיר אקוניס: בבקשה.
יואל רזבוזוב: נאדר, בבקשה, בשתי מילים.
<נאדר אל-קאסם: יש עובדת.
<נאדר אל-קאסם: העובדת נמצאת בחל"ת – חופשה ללא תשלום – כי היא בחרה ללמוד לתואר שני, היא בחל"ת.
<נאדר אל-קאסם: זאת אומרת, היא מסיימת עוד שנה את לימודי התואר השני, שאנחנו גם תמכנו בזה.
פנינה תמנו: יש רק אתיופית אחת בישראל?
<נאדר אל-קאסם: זו העובדת שיש לנו.
פנינה תמנו: רפרנטית אחת?
יחיאל חיליק בר: פנינה, הוא גם שכח להגיד שהכלב אכל לה את שיעורי הבית.
יואל רזבוזוב: חברים, אני מבקש שקט.
יואל רזבוזוב: יש לי כאן יועץ משפטי, יש לו כמה שאלות חשובות.
<דן מרזוק: רציתי לשאול את הנציגה של נמל אשדוד.
יואל רזבוזוב: אנחנו עוברים.
<דן מרזוק: החוק מחייב את הדירקטוריון לקבוע יעדים ברורים לקליטת עובדים מהעדה האתיופית.
<דן מרזוק: האם דירקטוריון הנמל קבע יעדים?
<אפרת קסלר: הוא קבע יעדים לקדם העסקת אתיופים, מבחינת מספר משרות – לא, כי אצלנו כתוב ככל הניתן.
<אפרת קסלר: אנחנו, בכוונתנו לייעד משרה אחת.
יואל רזבוזוב: ככל הניתן?
יואל רזבוזוב: למחוק את המילה ככל הניתן.
<דן מרזוק: שאלה נוספת – החוק גם קובע חובה לייעד משרות לבני העדה האתיופית.
<דן מרזוק: האם יועדו משרות לעדה האתיופית בשנת 2012?
<אפרת קסלר: בשנת 2012 לא, אבל לגבי החברות הממשלתיות - - -
שמעון סולומון: לא, תגידי גם למה.
<אפרת קסלר: פעלה ועדת היגוי ייצוג הולם שדנה גם בבני העדה האתיופית בתוך הייצוג הולם והמסקנות שלה נתקבלו לאחרונה.
אופיר אקוניס: אין מסקנות, יש חוק.
אופיר אקוניס: אין מסקנות.
אופיר אקוניס: סליחה, חברת הנמל הקימה את ועדת ההיגוי?
אופיר אקוניס: ועדת ההיגוי, להעדפה מתקנת, הוקמה על-ידי חברת הנמל?
אופיר אקוניס: אגב, זה לא אלון חסן, זה הנהלת הנמל.
אופיר אקוניס: זה מר סיטרמן, אם אינני טועה.
<אפרת קסלר: הוא יושב ראש הדירקטוריון.
אופיר אקוניס: הוא יושב ראש הדירקטוריון, אני לא טועה.
אופיר אקוניס: אז זה לא אלון, לא כל דבר צריך לערב דברים שאינם שייכים.
אופיר אקוניס: במקרה הזה, הנהלת הדירקטוריון של נמל אשדוד הקימה ועדה ולא מצאה לנכון לשלב.
אופיר אקוניס: זה מה שאני מבין מדברייך.
אופיר אקוניס: הקימה ועדה לבחינת ההעדפה המתקנת.
<אפרת קסלר: אני מבקשת להבהיר את דבריי.
אופיר אקוניס: אז תבהירי.
יחיאל חיליק בר: היא מצאה לשלב ככל הניתן.
יואל רזבוזוב: ככל הניתן.
יואל רזבוזוב: המילה ככל הניתן, זה מנקה אותו מאחריות, כי ככל הנטען זה אומר אפשר כן ואפשר לא.
יחיאל חיליק בר: ככל הניתן – זה כלום.
יחיאל חיליק בר: ככל הניתן זה זלזול בחוק.
<אפרת קסלר: ככל הניתן זה בחקיקה.
יחיאל חיליק בר: החקיקה אומרת 1.5%.
פנינה תמנו: זה זלזול באנשים.
פנינה תמנו: זלזול בקהילה שלמה.
יחיאל חיליק בר: אם זה שווה 1%, אז ככל הניתן לא עומד בדרישות החוק.
יחיאל חיליק בר: מה זה ככל הניתן?
<אפרת קסלר: זה ככל הניתן בחקיקה, לא בוועדת נמל אשדוד.
<אפרת קסלר: ככל הניתן בחברות הממשלתיות, זה בחקיקה.
יחיאל חיליק בר: אז מה זה היעד של 1.5%, אדוני היושב-ראש?
יחיאל חיליק בר: המלצה?
יואל רזבוזוב: היועץ המשפטי, מה זאת אומרת ככל הניתן?
<דן מרזוק: ייעוד המשרות, אכן, כפי שאומרת הנציגה של נמל אשדוד, החוק קובע שייעוד המשרות יתבצע ככל האפשר.
<דן מרזוק: אבל צריך לזכור, צריך לזכור, אם את מספרת לוועדה, את מדווחת לוועדה שבשנת 2012, כן היתה קליטה של עובדים, כן ביצעתם הליכי איתור, כן פניתם לחברות חיצוניות, איך אפשר לטעון גם בד בבד, שלא היה אפשר לייעד משרה אחת לבני העדה האתיופית?
<דן מרזוק: את זה אני לא מצליח להבין.
<אפרת קסלר: אנחנו בשנת 2012 קלטנו סך-הכל 23 עובדים בשנה.
<דן מרזוק: האם היה אפשר לייעד משרה אחת לעדה האתיופית?
<אפרת קסלר: חוכמה בדיעבד היא סוג של חוכמה, אבל אני אומרת שעם הפנים קדימה, אנחנו מייעדים משרה בשנה הקרובה.
יואל רזבוזוב: חבר הכנסת שטרן, בבקשה.
אלעזר שטרן: בצד פה נשאלתי ואני דיברתי הרגע עם מנכ"ל הכנסת גם, שאני מציע גם לבדוק את עצמנו טיפה, האם בכנסת, בתפקידים האקדמאיים, יש חבר'ה אתיופים, אני חושב שזה בסדר שאנחנו וצריך להמשיך, זה לא צריך להרפות, אבל תמיד אני אומרת, לשאול את עצמך.
אלעזר שטרן: והדבר השני שאני רוצה לומר פה, אני לא אוהב לדבר פה על הצבא, בכנסת.
אלעזר שטרן: אבל היינו שם כמה שנים ונתקלנו בבעיה, כאילו אותה בעיה.
אלעזר שטרן: ומה שהבנו, אני אגיד במשפט אחד, שמי שחיבר את המבחנים של כל החברות כוח-אדם האלה וכל הנמלים וכל האחרים, זה כאלה חבר'ה שכנראה נולדו בתל-אביב ולמדו באליאנס ועשו, אימא שלהם גם כן שלחה אותם להושעיה, היכן שאני גר, או לא משנה איפה, ואחרי זה נותנים להם לעשות מבחנים שמי שבא בכלל מתרבות אחרת.
פנינה תמנו: כדי שניכשל.
אלעזר שטרן: והמבחנים האלה הם עבורם לא משקפים בהיבט הזה.
אלעזר שטרן: אני את הדברים האלה למדתי כבר לפני 17 שנה, כשהייתי מפקד בה"ד 1.
אלעזר שטרן: אני אגיד לכם רק את המשפט, שבא לי להרחיק צוער ואני שואל אותם למה הוא מורחק?
אלעזר שטרן: אומרים לי – אין לו ביטחון עצמי.
אלעזר שטרן: אמרתי – איך אתה יודע?
אלעזר שטרן: הוא אומר – הוא כבר ארבעה חודשים בקורס, בחיים לא הסתכל לי בעיניים, לא יכול להיות.
אלעזר שטרן: קראתי לצוער – אתיופי.
אלעזר שטרן: אמרתי לו – תגיד, למה לא הסתכלת לו בעיניים?
אלעזר שטרן: ארבעה חודשים.
אלעזר שטרן: הוא אומר לי – לאבא שלי לא הסתכלתי בעיניים 21 שנה.
אלעזר שטרן: זה עניין של כבוד.
אלעזר שטרן: ואנחנו הלכנו ועשינו סוג של סדנה ואני גם יכול להזכיר פה, יחד עם מכון פוירשטיין לצורך העניין הזה, שנגדל רופאים אתיופים, בזכות המבחנים האלה.
אלעזר שטרן: ורופאים מצוינים ואמרנו – חבר'ה, בואו נעשה סוג של שנאי, בין התרבות לבין המבחנים שלנו.
אלעזר שטרן: אנחנו מפסידים, זה לא רק האתיופים מפסידים את האיכויות האלה.
אלעזר שטרן: מה שאני אומר, בגלל זה הכוח, החובה של העמידה ביעדים האלה, איך יסתדרו, אני לא רוצה לדבר על נמל אשדוד כי זה לא חוכמה.
אלעזר שטרן: אבל בכל גוף אחר, גם אנחנו, ואם אנחנו נמשיך לגלגל אותם וסליחה שאני אומר אותם, מול מבחנים שכמו שאמרתי לכם מי כתב אותם, אז הסיכוי שלהם הוא יותר נמוך, למרות שהאיכות היא יותר גבוהה, בחלק גדול מהמקרים.
אלעזר שטרן: ולכן אני חושב שאנחנו צריכים למצוא איזה סוג של אכיפה אמיתית יותר, לא לוותר בהיבט הזה.