GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יואל רזבוזוב: אני יכול להגיד שמתחילת המושב אנחנו עשינו לא מעט ועדות בנושא של האינטגרציה של בני העדה ואם אנחנו, כמדינה, כממשלה, כרשויות מקומיות, לא ניתן לזה יד ונחסום ולא נעמוד בחוק הנכון הזה ולא כל-כך מסובך, אז אנחנו יכולים לעשות עוד הרבה הרבה הרבה ועדות ולא יהיה שום תוצאות.
יואל רזבוזוב: כי אם אנחנו לא, לא נותנים ולא נהיה חלק מזה, אז באמת האינטגרציה תהיה הרבה יותר קשה והתוצאות יהיו פחות טובות.
יואל רזבוזוב: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לסגן השר, אופיר אקוניס.
אופיר אקוניס: קודם כל, אני מבקש להודות לך באופן אישי ולצוות הוועדה על המהירות שבה נקבעה הישיבה הזאת.
אופיר אקוניס: קודם כל, החוק מחייב את קיומה, אבל אפשר לומר שלתקשורת החופשית שאני מאוד מעריך את תרומתה לדמוקרטיה הישראלית, אם כי לפעמים אני לא שבע רצון מכל מה שאני קורא שם, אני חושב שהפרסום, אם אינני טועה, בידיעות אחרונות, שבו גילינו את חלק מן הדברים שאתה התחלת לדבר בהם בתחילת הישיבה, הוא חשוב מאוד, גם לעצם העלאת הנושא, החזרת הנושא לסדר היום וגם הגילויים החמורים בו ולזה אני אתייחס ממש עוד מעט.
אופיר אקוניס: אני רוצה כמובן להודיע שאני לא נמצא כאן, וזה דבר חשוב, אני לא נמצא כאן כמייצג את הממשלה.
אופיר אקוניס: על אף שאני עכשיו חלק מן הרשות המבצעת, אני באתי לכאן כחבר כנסת, זאת אומרת, אני גם, אמנם אני סגן שר אבל בראש ובראשונה אני חבר כנסת, גם בכנסת ה- 19 ובכנסת ה- 18 בכלל הייתי בעל עניין מאוד מיוחד בחוק הזה.
אופיר אקוניס: הוועדה הזאת, אדוני היושב-ראש, עסקה ואני באמת אומר את זה בצורה המקצועית ביותר, המהירה והיעילה ביותר, חוקקנו את החוק, חבריי ציון פיניאן, יעקב אדרי, ששניהם לדאבון הלב אינם נמצאים בבית הזה, בכנסת ה- 19, ואני, במושב אחד.
אופיר אקוניס: מושב אחד התחלנו מהקריאה הטרומית ועד הקריאה השלישית.
אופיר אקוניס: זה דבר שהוא מאוד נדיר, למי שמכיר את עבודת הכנסת, בעיקר בהצעות חוק פרטיות, שאתה במושב אחד מתחיל את החוק, מניח אותו ונדמה לי שביקשנו פטור מחובת הנחה, כדי לקדם אותו וסיימנו את חקיקתו ביום האחרון של מושב החורף, במרץ 2011.
אופיר אקוניס: העובדה שגם הוועדה הזאת בעצם סייעה לנו לקדם, בעצם שדרה לכולם – החוק הזה הוא מהותי, הוא חשוב, הוא הכרחי.
אופיר אקוניס: אני אגב באופן אישי, אני רוצה להגיד לכם, אני באופן בסיסי מעדיף כמה שפחות חוקי העדפות מתקנות.
אופיר אקוניס: אני חושב שנשים הן מצוינות בזכות עצמן, אתיופים הם מעולים בזכות עצמם, וקבוצות אחרות באוכלוסייה, כולם בזכות עצמם בראש ובראשונה.
אופיר אקוניס: אבל כאשר אנחנו מזהים, כמנהיגים או כאנשי ציבור, מצב שבו קבוצה מסוימת איננה פורצת את תקרת הזכוכית של החברה הישראלית, המקום הוא להתערב.
אופיר אקוניס: זה המקום להתערבות.
אופיר אקוניס: כאשר הכל בסדר, אין מקום להתערבות, אין מקום לחקיקה, זה, אז הכל בסדר.
אופיר אקוניס: כאשר לא בסדר, צריך להתערב וכאשר זיהינו שעולי אתיופיה מתקשים, לא הייתי אומר באופן טוטאלי, ברוך השם יש פה שני חברי כנסת והיו גם ויש חברים במועצות המקומיות וברשויות, שהם חברי מועצות, בראשון לציון היא כבר סגנית או שהיא תהיה סגנית?
אופיר אקוניס: גם אישה וגם בת עולי אתיופיה וגם מתקרבת להיות סגנית.
אופיר אקוניס: זה בראשון לציון ובמקומות אחרים.
פנינה תמנו: אבל יש לנו בקריית גת סגנית ראש עיר.
אופיר אקוניס: בקריית גת, נכון.
אופיר אקוניס: ובכל זאת, זה לא מספיק.
אופיר אקוניס: ולכן הגיע החוק הזה לאוויר העולם.
אופיר אקוניס: כפי שאמרתי, העובדה שהוא חוקק במושב אחד, בשלוש קריאות, בוועדה הזאת, בחדר הזה, אגב, רוב האנשים היו, נדמה לי, רבים מהפרצופים כאן מוכרים לי גם מהליך חקיקת החוק לפני פחות או יותר שנה וחצי או שנתיים.
אופיר אקוניס: מה הבעיה?
אופיר אקוניס: אנחנו מזהים שהחוק לא מיושם.
אופיר אקוניס: הוא לא מיושם כפי שרצינו שהוא ייושם.
אופיר אקוניס: וזה בעצם לתת ייצוג הולם לבני העדה האתיופית בחברות, כי אתה ציינת, בחברות הממשלתיות, בתאגידים הסטטוטוריים, ברשויות המקומיות, בעיריות, ובמצב אגב שבו בן העדה האתיופית הוא באותם תנאי, בכישורים דומים, ניסחנו את זה כך, בכישורים דומים למועמדים אחרים, צריך לתת לו עדיפות.
אופיר אקוניס: והדבר הזה לא מתקיים.
אופיר אקוניס: ואתה ציינת איפה הוא לא מתקיים ואני ארצה לשמוע דיווח, כולנו בוודאי נרצה לשמוע דיווח מה בדיוק קרה מאז חקיקת החוק.
אופיר אקוניס: כי אני חושב שהמצב שבו חוק הופך לאות מתה בספר החוקים של מדינת ישראל הוא רע.
אופיר אקוניס: הוא רע לרשות המחוקקת, הוא רע לרשות המבצעת, הוא רע למדינה, ופה החוק הזה בראש ובראשונה, קובע שהמדינה צריכה, המדינה והרשויות המקומיות, צריכות לאכוף אותו ולקיים אותו וזה דבר בלתי מתקבל על הדעת.
אופיר אקוניס: גם לגבי החוק הספציפי הזה וגם באופן כללי ולכן אנחנו צריכים לראות מה נעשה, להגביר את הפיקוח או להדק אותו, אדוני היושב-ראש, זו מטרתה של הוועדה הזאת, של הישיבה הזאת והוועדה הזאת בכלל, ואני אומר לכם, עכשיו אני, כיוון שאינני יכול לחוקק על-פי תקנון עבודת הממשלה חקיקה פרטית, אני חושב שאם יימצא המצב שבו יש, יש אפשרות להטיל סנקציות ולהכניס תיקונים, אם זה נדרש, אני לא אומר את זה, אני לא קובע את זה בתחילת הישיבה, אני לא קובע בתחילת הישיבה, אם נסיק את המסקנה הזאת, אז בעניין הזה, ויש פה חברי כנסת חרוצים מכל סיעות הבית שאני חושב שיצטרכו לעשות את זה, אם יש צורך, להתקין תיקון לחוק, כדי ליישם אותו.
אופיר אקוניס: אני מעדיף שזה יהיה בלי זה, אבל אם יהיה צורך, בהחלט לעשות את זה ואני אשמח.
פנינה תמנו: אתה גם תדחף בוועדת השרים לענייני חקיקה, שזה יעבור.
אופיר אקוניס: בהחלט, בהחלט.
אופיר אקוניס: ואני ארצה לראות.
יואל רזבוזוב: יש לנו כאן את כל הכלים.
אופיר אקוניס: בדיוק ככה.
אופיר אקוניס: ואני רוצה באמת שנשמע את הסקירה אחד לאחד מה קרה ואם לא קרה – למה זה לא קרה, ואיך זה כן יקרה.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לסגן השר אקוניס.
יואל רזבוזוב: חבר הכנסת שמעון סולומון, בבקשה.
שמעון סולומון: בוקר טוב לכולם.
שמעון סולומון: אני באמת חושב שזה נושא באמת חשוב ואני מאוד אוהב להתחיל דווקא מהסוף למה עושים את זה, בכדי להקל על הביצוע גם.
שמעון סולומון: כי כשלא יודעים למה עושים ואנחנו נפגשנו כמה פעמים בשטח, עד היום לפחות, בארבעה חודשים, אני אישית, כמו חבריי האחרים, אני יודע, שכמעט ראשון – חמישי יורדים לשטח, נפגשים, כי זו המתכונת להיות מחובר למטה, כדי לדעת על מה מדובר ולא רק מהאזנה של מכתבים ואי-מיילים.
שמעון סולומון: ומהמפגשים לפעמים אתה מבין מהחברות, שכביכול עושים את זה כי צריך לעשות את זה, לכן הם לא מבינים בכלל למה חשוב, לכן רמת הביצוע, כשאתה רואה בין ביצוע להחלטה, הוא פער ענק ואני חושב, הדבר הזה של ייצוג הולם, ברור לכולם, שזה לא משהו שאפשר להתגאות בו.
שמעון סולומון: זה אילוץ, זה לא משהו שעושים אותו כי רוצים לעשות אותו.
שמעון סולומון: יש מצב עגום שמצד אחד יש קהילה שרוצה להשתלב באופן מוצלח בכל מקום, יש לה יכולות, יש לה שאיפות, חלמה להגיע לפה, לא להיות בתחתית החברה אלא כמו כולם, ככה אנחנו חלמנו להיות פה.
שמעון סולומון: מצד שני, יש חסמים אובייקטיביים שהם בכלל לא משקפים את היכולת האישית שמדכאים ומקרקעים אותך למטה, את כל השאיפות שלך בעצם גורמים לך להיות למטה.
שמעון סולומון: למה?
שמעון סולומון: כי יש הרבה סיבות ולא צריך להתבייש לדבר על הסיבות.
שמעון סולומון: חלק מזה, זה סטיגמות, זה חוסר אמון ביכולת, זה כל מיני אנשים חשוכים שיש להם דעות שהן לא נכונות, שהם לא מסוגלים, הם לא יכולים ולכן גם אנחנו יודעים שהיום הקשרים הם לא פחות חשובים גם.
שמעון סולומון: אנחנו יודעים היום, קשרים זה חלק בלתי פרד מההתפתחות המקצועית שמצד אחד אפשר, מבחינה פסיכולוגית, אפשר להבין את זה לפעמים, נגיד להביא מישהו שאתה מכיר שיש לו, מאשר אדם שאתה לא מכיר, להפך, אתה חושש ממנו כי אתה לא יודע מי הוא בכלל.
שמעון סולומון: יש לנו מחקרים שמראים ש- 50% מאוכלוסיות מסוימות שבכלל אין להם מגע עם יוצאי אתיופיה, הם בכלל לא מכירים.
שמעון סולומון: מדינה כזאת קטנה, שהם בכלל לא מכירים ולא יודעים, הם לא נחשפים.
שמעון סולומון: רק בצבא, לאלה שהולכים ל"קרבי", לרובם, דווקא שם אנחנו מככבים, שם יש את המגע הראשוני.
שמעון סולומון: לכן, החוק הזה חוקק לא בשמחה, לא בגאווה, הלוואי היה אחרת.
שמעון סולומון: אבל מה שמצער זה שכמו הרבה חוקים במדינת ישראל, שחוקים הפכו להיות - - -
אופיר אקוניס: המלצות.
שמעון סולומון: המלצות.
שמעון סולומון: זה משהו באמת, אני רוצה, אני לא מבין את זה בכלל.
שמעון סולומון: קשה להבין שבחוק, אני באתי ממדינה שבה מכבדים את החוקים.
שמעון סולומון: זאת אומרת, חוק זה חוק.
שמעון סולומון: כי לא מחוקקים סתם חוק.
שמעון סולומון: כי אם מחוקקים חוק, הוא צריך, הוא נחוץ לאזרחים, לכן אוכפים אותו ברוב.
שמעון סולומון: בארץ, אני כחבר כנסת יכול להגיד לכם, לצערי הרב, חוקים הפכו להיות חלק מהעשייה הרגילה, השגרתית, שחוקקתי, שאני צריך להתפאר בזה ואני יודע שעשו את זה מכל הלב.
שמעון סולומון: אני באמת, חבר הכנסת יושב פה, ועוד שניים, הם ראו, זיהו את הבעיה, חוקקו חוק, אבל הם לא יכולים גם לעשות הכל.
שמעון סולומון: והיום יש לכם חיזוק, פנינה ואני, הדבר הזה הוא הכי חשוב לנו.
שמעון סולומון: אין שום דבר אחר.
שמעון סולומון: לא באנו לפה בשביל דברים אחרים, זה בדיוק הדברים האלה, לשבת פה, לכל מי שצריך לשבת "על הוורידים", כדי שהדברים יתיישמו.
שמעון סולומון: אנחנו רואים בדו"חות שביקשנו לא מזמן, עשיתי שאילתא לשר התעשייה והמסחר, הוא אוהב שקוראים לו כלכלה, נכון?
שמעון סולומון: שר הכלכלה?
שמעון סולומון: אז שר הכלכלה, ונתנו לנו דיווחים על הדירקטורים.
שמעון סולומון: גם שם, התמונה עגומה, באמת.
שמעון סולומון: כמעט בודדים.
פנינה תמנו: אם בכלל, אולי יש שתי נשים שהן דירקטוריון.
שמעון סולומון: יש רק בודדים, ממש, אתה יכול לספור אותן על כף יד אחת ובמקביל, אנחנו בודקים מול האוצר, בארבעת החודשים שאנחנו עובדים, שניים כבר בדרך, הם הולכים להיות.
שמעון סולומון: כי אני, באמת, גם כקצין, כאחד שבא מניהול, לפעמים אני לא רוצה לדעת על התהליך.
שמעון סולומון: לפעמים אני אומר – לא מעניין אותי התהליך, מעניין אותי הביצוע, כמה נכנסו.
שמעון סולומון: הוחלט?
שמעון סולומון: עכשיו – כמה נמצאים בפנים.
שמעון סולומון: עכשיו אני רוצה לקלקל את האווירה פה גם.
שמעון סולומון: זה לא רק כמה נכנסו.
שמעון סולומון: גם אם אנחנו יודעים שאחוז אחד נכנסו, אם תבדקו לאן הם נכנסו, זה גם מצב עגום.
יואל רזבוזוב: יש התייחסות בחוק לנושא הדירוגים.
שמעון סולומון: צריך לבדוק את זה, כי זה לא רק המספר, כמה נכנסו.
שמעון סולומון: כשאנחנו בודקים בפנים באיזה, איפה הם משולבים ובאיזה איכות, סתם דוגמה, אני לא רוצה לציין את שם החברה, יש לה 15,000 עובדים, 11 עובדים הם ליבה של החברה, 4,000 הם עובדי קבלנים חיצוניים.
שמעון סולומון: מראים לי מצגת יפה, ואומרים לי – תשמע, יש לנו 5% שילוב.
שמעון סולומון: יפה מאוד, במקום אחוז וחצי, חמישה אחוז.
שמעון סולומון: אז אני שואל – אדוני הנכבד, איפה הם מתפלגים?
שמעון סולומון: כמעט כולם נמצאים ב- 4,000 של כוח אדם, שכל יום יכולים להגיד להם – שלום ולהתראות.
שמעון סולומון: לכן אנחנו צריכים להיות כמו חוקרים, כמו אקדמאים שנכנסים קצת לעומד וגם לבדוק איפה הם נכנסים, מה הם עושים.
שמעון סולומון: אני חושב, אדוני היושב ראש, אני רואה כל-כך הרבה ישיבות בנושא יוצאי אתיופיה, אני מאוד שמח שקודם כל מתקיימים הדיונים, כי אני יודע שעל-מנת שהדברים יתקדמו, צריך להציף אותם, צריך לדבר עליהם.
שמעון סולומון: כך אנחנו יודעים את המצב וכך אנחנו גם פועלים בשטח.
שמעון סולומון: הוועדה צריכה לשנות כיוון מוועדות משנים קודמות, בזה שנדרוש יותר ויותר, שורה תחתונה.
שמעון סולומון: שורה תחתונה ואחר-כך איפה.
שמעון סולומון: אני חושב שבזה, אם אנחנו הצלחנו לשנות טיפה, מהתעסקות בתהליך, ממצב שהתהליך הפך להיות מטרה, אנחנו לאט לאט נביא למצב שהביצוע הוא המטרה בסופו של דבר.
שמעון סולומון: אנחנו עשינו את שלנו בקדנציה הזאת.
שמעון סולומון: אני לא יודע כמה שנים הקדנציה הזאת תימשך, אבל בישיבות שיהיו לנו, אם אנחנו נביא למצב שאנחנו בודקים - - -
אופיר אקוניס: בנובמבר נתחיל לספור ארבע שנים.
אופיר אקוניס: לפי החוק.
אופיר אקוניס: לפי חוק הבחירות לכנסת, בנובמבר.
יואל רזבוזוב: אז יש לו עוד זמן, אתה אומר.
שמעון סולומון: יש זמן.
אופיר אקוניס: יש זמן.
יואל רזבוזוב: יכול להסתמך על הידע שלך.
אופיר אקוניס: לפי החוק, ואנחנו אוהבים שחוקים נאכפים.
שמעון סולומון: אז זה אחד, האיכות, איפה הם משולבים זה גם שאלה חשובה.
שמעון סולומון: הנקודה השנייה שצריך לשים לב אליה, היא קידום בתוך הארגונים האלה.
שמעון סולומון: יש אנשים שעובדים בחברות מסוימות, פשוט הם קופאים.
שמעון סולומון: הם קופאים במקום.
שמעון סולומון: לפעמים אפילו יש רגרסיה של פיטורים והכנסה, פיטורים וקליטה.
שמעון סולומון: זאת אומרת, התפתחות בתוך המערכת, היא לא פחות חשובה.
שמעון סולומון: אני יושב מולכם פה, חברים שלי שעבדו אתי מכירים אותי, לא נשארתי בשום מקום עבודה יותר מחמש שנים.
שמעון סולומון: איפה שראיתי תקרת זכוכית – ברחתי ממנה.
שמעון סולומון: היה לי אולי קצת יותר מדי שאיפות בחיים שלי, איפה שראיתי תקרת זכוכית, אני ברחתי ולא כל אחד יכול לעשות את זה.
שמעון סולומון: יש הרבה אנשים שנכנסים בתוך החברות, שיש להם תקרת זכוכית, הם צריכים לפרנס, הם לא יכולים לשנות, הם כמו עבדים נשארים באותו דבר כשכל המחקרים בעולם, המדעי, מראים שצריך תזוזה גם לרוחב, גם לאורך, יש פה כאילו עולם אחר, שהם קופאים במקום.
שמעון סולומון: אתה נשאר מתוסכל, העיקר לשרוד וגם לזה אנחנו צריכים לתת את הדעת.
שמעון סולומון: הדבר הנוסף – אל תשכחו, אנחנו מדברים על חברות ממשלתיות.
שמעון סולומון: אנחנו לא מדברים על חברות פרטיות.
שמעון סולומון: איזה תעוזה יש לחברות ממשלתיות לא לקיים חוקים של הממשלה?
שמעון סולומון: זה לא עסק פרטי.
שמעון סולומון: אפילו עסקים פרטיים קולטים ואני צריך להצדיע להם.
שמעון סולומון: אנחנו פה מדברים שלא תטעו, על חברות ממשלתיות שכביכול בעל המאה הוא בעל הדעה.
שמעון סולומון: אז אני חושב שאנחנו צריכים להילחם בזה.
שמעון סולומון: הדבר האחרון, אדוני היושב-ראש, הוא שהוועדה הזו צריכה לדרוש, לפי החוק, אם כל חודשיים, אם כל חצי שנה, לא יודע כמה מצוין בחוק.
יואל רזבוזוב: פעם בשנה, אבל אנחנו נסיק מסקנות לקראת הסוף.
שמעון סולומון: כן.
שמעון סולומון: יכולים לבקש פעם בחצי שנה, יש לנו את האפשרות, יש לנו את הזכות לבקש מדי פעם, אפילו ברמה של דיון, לאלץ אותם לבוא כדי שנוכל לראות תמונת מצב שהחברות יבואו וייתנו דיווח.
שמעון סולומון: תיקון החקיקה, אני חושב, אני מקווה שלא נזדקק לו, אבל הוא יושב איפה שהוא ואם צריך, נעשה אותו.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לך, חבר הכנסת סולומון.
יואל רזבוזוב: חברת הכנסת פנינה תמנו שטה, בבקשה.
פנינה תמנו: אני אדבר בקצרה.
פנינה תמנו: קודם כל, אני מברכת את כל מי שהגיע, הארגונים, משרדי ממשלה, חברות ממשלתיות וכמובן סגן השר, שאתה יזמת את הדיון הזה.
פנינה תמנו: אני חושבת שבסופו של דבר, אנחנו לא נוכל להימנע מלעשות תיקונים בחוק הזה, מהסיבה הפשוטה, שלצערי אני אומר, שגם, שלמי שמופנה החוק ברמת הביצוע בסופו של דבר, כשאתה בא וכותב ייצוג הולם ואנחנו לא כותבים באיזה חתך של מקצועות או דרגים, אז אין בעיה, זה מזכיר לי סיפור שבאוניברסיטת תל-אביב הגיע תורם והוא תרם לאורך השנה והציגו לו מצגת, אמרו לו – הגדלנו, מאז שתרמת, את כמות הסטודנטים של יוצאי אתיופיה ב- 100% מאחד לשניים.
פנינה תמנו: אז בסדר, אז מציגים לנו נתונים יפים, גם בוועדה לביקורת המדינה הציגו לנו נתונים מאוד יפים של אחוזים מאוד גבוהים.
פנינה תמנו: בשנה שנתיים האחרונות, מבחינת הקליטה של יוצאי אתיופיה במגזר הציבורי, אבל מזל שיש לנו את הצבע הנהדר הזה, בשביל לדעת שמספיק שאנחנו נלך לבתי-חולים, כדי לראות שמרבית יוצאי אתיופיה הם עובדי עזר.
פנינה תמנו: או להיכנס לאיזה משרד ולגלות שעוד הפעם, המנקה והשומר, הם יוצאי אתיופיה.
פנינה תמנו: אז במקרה הזה, אין ספק שהצבע הוא יתרון.
פנינה תמנו: למה לחברה בכלל להתנהל על-פי העדפה מתקנת?
פנינה תמנו: אני חושבת שבאמת פתחת בדברים האלה שאין פה איזה, אף אחד לא שש ורץ לקראת חוקים של העדפה מתקנת ושל ייצוג הולם.
פנינה תמנו: העדפה מתקנת, חברה מיישמת כאשר היא רואה לנכון לקיים תיקון אמיתי ועיוות חברתי שקיים בחברה.
פנינה תמנו: ולצערי זה קיים.
פנינה תמנו: מספיק לראות את הנתונים של דו"ח בנק ישראל שמדברים על כך שיוצאי אתיופיה מרוויחים 40%, 30% עד 40% פחות מחברים אחרים, ישראלים, בני גילם ובאותו המקצוע.
פנינה תמנו: למה?
פנינה תמנו: חברים, זה רק בגלל הצבע.
פנינה תמנו: כי פנינה היא לא שחורה, אז פנינה היא פנינה.
פנינה תמנו: אם לא היה הצבע, אין חסם.
פנינה תמנו: כל עוד לא נכיר בבעיה הזאת, אני אומרת, כל עוד מעסיקים לא יכירו בבעיה הזאת וכל עוד המגזר הציבורי לא יניף את הדגל, כמהווה דוגמה למגזר הפרטי, איך הרגולאטור יכול לדרוש מהמגזר הפרטי לקלוט יוצאי אתיופיה כשווים בין שווים?
פנינה תמנו: אני אומרת לך עם יד על הלב.
פנינה תמנו: אם יש פה משרד שחושב שאני וחבר הכנסת שמעון סולומון וסגן השר אופיר אקוניס וחבר הכנסת מיכאלי, ויושב ראש הוועדה, רזבוזוב, נרים ידיים או נוותר או שנקיים דיון ובזה זה יסתיים – אז טעות בידי מי שחושב כך, אז כדאי לו שעכשיו היא יקפל את עצמו ויצא מהאולם הזה.
פנינה תמנו: ואם מישהו בא להציג לנו נתונים יפים, יש לו כמה דקות לחשוב מה הוא כן יכול לשפר ועם איזו בשורה הוא יחזור למנהל שלו בשביל לקלוט יוצאי אתיופיה.
פנינה תמנו: כי אני חושבת שגם שמעון יעיד שאחד הדברים שהאמת, בסוג של אני רק ארבעה-חמישה חודשים בתוך הכנסת, ואני פשוט נדהמת מכמות פניות הציבור הנוגעות לתעסוקה של יוצאי אתיופיה שמתביישים לפנות לחברי כנסת אחרים ופונים אלינו ואומרים – אנחנו נתקלים בחסמים.
פנינה תמנו: במה אנחנו פחות טובים?
פנינה תמנו: מדינת ישראל משקיעה המון משאבים, חברים, ומי שיגיד אחרת – זה לא נכון, ומי שיגיד אחרת, רוצה לחיות באיזה מציאות מזויפת.
פנינה תמנו: גם, אני חושבת שדו"ח מבקר המדינה מדבר בפני עצמו, לגבי המשאבים שמוקצים עבור יוצאי אתיופיה, כולל אותם משאבים שהם מגויסים מיהדות התפוצות.
פנינה תמנו: אך לא ייתכן שאותם כספים שמושקעים, מהגיל הרך עד אחרי האקדמיה, בסופו של דבר, איזה מין השקעה זאת?
פנינה תמנו: בשביל מה?
פנינה תמנו: בשביל שדשדש מאחור?
פנינה תמנו: מה הציפייה?
פנינה תמנו: שנבוא אולי לממשלת אתיופיה ונבקש מהם לעשות אתם עסקים ושיקלטו אותנו בחזרה?
פנינה תמנו: יש פה תחושה שהחברה, נכון, אנחנו חברה מאוד לחוצה, למי יש זמן להתעסק בדברים כאלה?
פנינה תמנו: אז רבותיי, לנו יש זמן להתעסק בדברים האלה, ולעניין החקיקה, אנחנו נשב ונעבוד שלושתנו על תיקון חוק, על לתת לזה שיניים.
פנינה תמנו: אבל בראש ובראשונה, אסור שזה יהיה כמו גורם זר, כמו אישה שנכנסת להיריון וקשה לה מאוד לקלוט את ההיריון, אז אסור שהחקיקה הזאת תהיה סוג של גורם זר, בקושי שלה להיקלט למשרדי ממשלה.
פנינה תמנו: כי אז זה מעיד על אחת כמה וכמה על המגזר הפרטי.
פנינה תמנו: ולכן, אני חושבת שהדיון הזה, אני מאוד מקווה שהוא יהיה מאוד ממוקד, שאף אחד לא ינסה לזרות חול בעיניים שלנו, אנחנו לא חוששים גם לעצור וגם לפוצץ ועדה, אם צריך, ולמצוא כלים יותר טובים מול מי שצריך.
פנינה תמנו: אני רק רוצה לדעת מדוע אין פה נציג של נציבות שירות המדינה.
פנינה תמנו: אז אני מבקשת שיפנו לו מקום.
פנינה תמנו: מי שלא צריך להיות סביב השולחן שלא יהיה ושיפנו לו מקום.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לחברת הכנסת פנינה תמנו שטה.
יואל רזבוזוב: אחרי הפתיחה הלוחמנית שלה, אני מסכים עם חברת הכנסת פנינה תמנו שטה.
יואל רזבוזוב: יש לנו כאן, בחוק כתוב בכל המשרות וכל הדירוגים ואני מבקש כאן באמת מהמשרדים להיות מאוד מאוד ממוקדים.
יואל רזבוזוב: יש פה חברי כנסת מאוד אינטליגנטים, קשה מאוד "לעבוד עליהם" ולתת נתונים, לצייר תמונות יפות, אנחנו קוראים את המפה מהר מאוד ויודעים בדיוק מה קורה ומה לא קורה.
יואל רזבוזוב: אז אני אתן קודם לחבר הכנסת מיכאל להגיד כמה מילים ואז נעבור לנציגים.
אברהם מיכאלי: תודה, אדוני היושב-ראש, על כך שאתה מזמן את הישיבה החשובה הזאת.
אברהם מיכאלי: אני זוכר את התקופה שחוקקנו את החוק הזה בוועדה.
אברהם מיכאלי: אני זוכר, חברי, חבר הכנסת אופיר אקוניס בזמנו, לפני שהגענו לחקיקה הזאת, היתה התנגדות גדולה לחוק הזה.
אברהם מיכאלי: התנגדות גדולה לחוק, כי בואו נבין, נשים דברים על השולחן.
אברהם מיכאלי: כמו שאופיר אמר, מתנגדים לחוקים של העדפות מתקנות וזאת משיקולים כאלו או אחרים.
אברהם מיכאלי: אם מגזר א', למה לא מגזר ב', למה לא מגזר ג' והרבה מגזרים מרגישים הרבה פעמים שגם להם מגיעה העדפה מתקנת.
אברהם מיכאלי: אבל אני חושב שהכנסת בסוף התאחדה מסביב לחוק של יהודי אתיופיה ואני שמח על כך.
אברהם מיכאלי: אבל אני רוצה קצת לספר על משהו, שאני כבר שתי קדנציות, סגן השר אקוניס, אני מלווה את ועדת החקירה הפרלמנטארית של אזרחים ערביים במדינת ישראל, שגם שם יש חוק של העדפה מתקנת.
אברהם מיכאלי: ומשם למדתי, חבר הכנסת אחמד טיבי מוביל את הוועדה, הוביל לפחות בשתי קדנציות קודמות ושם גיליתי כמה שהחוק הכתוב והביצוע בפועל, נמצאים במרחק גדול, רב, זה מזה.
אברהם מיכאלי: ההעדפה המתקנת שם ניתנה כבר הרבה מאוד שנים, זה לא משהו שזה התחיל אתמול שלשום, או נניח חוק של שנתיים, כמו שאתה אומר.
אברהם מיכאלי: ולכן, אני מסתכל בעיניים יותר מפוקחות בניסיון המר עם משרדי הממשלה ופה אני מסכים עם חברת הכנסת פנינה תמנו שטה ומסכים עם חבר הכנסת שמעון סולומון שאנחנו צריכים פה להיות ממוקדים ואם לא עכשיו, אז בעוד שנתיים, בעוד ארבע, אנחנו נעמוד באותו מקום.
אברהם מיכאלי: הניסיון של אזרחים ערביים שהם אכן מקופחים ובעיני, מותר להגיד את זה, שאזרחים נאמנים למדינת ישראל, שמגיעות להם זכויות, אנחנו צריכים לתת להם זכויות וגם שם יש חוק העדפה מתקנת ולא מיישמים אותו.
אברהם מיכאלי: לכן, אני לא רוצה להרחיב את הלוחמנות של פנינה ואני מעריך את זה מאוד.
פנינה תמנו: חברים, אתם מוציאים דיבתי, אני בחורה עדינה מאוד, חברת כנסת צעירה ונמרצת.
אברהם מיכאלי: התבטאתי כמה פעמים בוועדה הזאת והפרוטוקולים של הוועדה מעידים על כך.
אברהם מיכאלי: לצערנו, הגזענות עדיין בתוכנו, החברה הישראלית, לא נעים להודות בכך, אבל יש גזענות וגזענות צריך לעקור אותה.
אברהם מיכאלי: לכן, החוק הזה זה באמת אחד הכלים שאנחנו יכולים לבוא ולדרוש בזכות ולא בחסד, שהיהודים מאתיופיה שהגיעו לארץ וברוך השם כבר יש להם זכויות בארץ, לא באו פה היום כמבקשי חסד, שהם ישולבו בכל המגזרים, בכל הענפים ובכל המשרדים שכרגע אתם מדברים עליהם והוועדה הזאת היא הוועדה הכי מתאימה לטפל בכך.
יואל רזבוזוב: תודה רבה לחבר הכנסת מיכאלי.
יואל רזבוזוב: נתחיל עם נציגים של המשרדים.
יואל רזבוזוב: אני מבקש לדבר קצר ולעניין, ממוקד, לתת לנו סקירה.
יואל רזבוזוב: גלי אמיר, מרשות החברות הממשלתיות, בבקשה.
<גלי אמיר: שלום, דבר ראשון, אני רוצה לומר שהדו"ח שמונח לפניכם הוא הדו"ח השני שרשות החברות מגישה.
<גלי אמיר: הדו"ח הראשון הוגש לבעיה הזאת למר דני דנון, בסוף שנת 2012.
<גלי אמיר: אז הדו"ח שאתם רואים לפניכם, הוא בעצם הדו"ח השני.
יואל רזבוזוב: איפה הדו"ח?
<גלי אמיר: הוא הוגש לכנסת הקודמת.
<גלי אמיר: העתק שלו נמצא אצלי ואני יכולה להעביר למזכירות הוועדה, לאחר הדיון.
<גלי אמיר: אז הדו"ח הוא הדו"ח השני.
<גלי אמיר: בדו"ח שלנו השנה, לאחר שהוגש הדו"ח הראשון - - -
אופיר אקוניס: סליחה, הדו"ח הוגש רק ליושב-ראש הוועדה?
<גלי אמיר: לא.
<גלי אמיר: הוא הוגש לנציבות שוויון הזדמנויות ולמזכירות הממשלה, כנדרש בחוק.
<דן מרזוק: בחוק נדרש גם להגיש לוועדה.
<גלי אמיר: והגשנו לוועדה.
<גלי אמיר: הדו"ח הראשון שלנו הוגש לוועדה.
<גלי אמיר: הדו"ח שאתם רואים לפניכם, זה הדו"ח השני.
אופיר אקוניס: זה היה פגרת הבחירות.
אופיר אקוניס: סוף 2012.
<גלי אמיר: יכול להיות.
<גלי אמיר: אני יכולה להעביר אליכם העתק שלו, זו לא הבעיה.
אופיר אקוניס: נשמח.
<גלי אמיר: עכשיו אני רוצה להתייחס למספר נושאים, מבחינת, קודם כל יש לי שאלה שאני רוצה להפנות לחברי הוועדה ואם מישהו יוכל לסייע לי ולתת לי תשובה, אני אשמח מאוד.
<גלי אמיר: אנחנו התייחסנו כרף לייצוג הולם ל- 2%.
<גלי אמיר: אני רואה שאתם דיברתם על אחוז וחצי.
<גלי אמיר: וזה גם מה שכתוב בדו"ח שלנו.
<גלי אמיר: אז אני אודה אם תנחו אותי מה המספר הנכון.
<גלי אמיר: זו שאלה שאני אשמח לקבל עליה תשובה.
<גלי אמיר: מבחינת הנתונים, אתם ראיתם אותם, אנחנו רואים שיש שיפור ב- 2011, לעומת 2012, שמספר חברות עומדות, זה תלוי למה מתייחסים.
<גלי אמיר: אנחנו התייחסנו ל- 2% ואתם יכולים לראות את הנתונים לפניכם ויש חברות שעדיין לא עומדות.
<גלי אמיר: בעקבות הנתונים שראינו, פנינו במכתב לדירקטוריונים של החברות הממשלתיות שבהן לא נמצא כל ייצוג הולם וביקשנו מהם שידונו בנושא, מפני שחל עליהם החוק ויש להם חובה לייצוג הולם וביקשנו לדעת מה ההחלטות ומה המסקנות שלהם ואיך הם מתכוונים לפעול.
<גלי אמיר: אנחנו מנהלים מעקב אחרי התשובות, לראות שהתשובות שמתקבלות הן לשביעות רצוננו.
פנינה תמנו: קיבלתם מענה מאותן חברות?
<גלי אמיר: מחלק מהחברות – כן.
<גלי אמיר: חלק, צריך לשלוח תזכורות, זה טבעו של עולם.
שמעון סולומון: יש פה טבלה, החברות שלא שלחו.
<גלי אמיר: החברות שאין בהן ייצוג הולם, אליהן פנינו לדירקטוריונים, שהוא הגוף המפקח, שיקיים דיון.
יואל רזבוזוב: האם אנחנו רשאים לשלוח ישירות לחברות או אנחנו צריכים לעבור דרככם?
<דן מרזוק: אנחנו יכולים כמובן לפנות לחברות והחברות יש להן חובה להופיע בוועדה.
יואל רזבוזוב: נרשם וזה מה שאנחנו נעשה.
<גלי אמיר: אז זו פעולה אחת שעשתה הרשות.
<גלי אמיר: פעולה נוספת, אנחנו - - -
אופיר אקוניס: הצבתם להם איזה זמן לשלוח את התשובות שלהם?
<גלי אמיר: אני לא הצבתי זמן מפני שיש שונות רבה בין החברות ולעתים יש נושאים שהם קריטיים מאוד לפעילות החברה, קשה לי לקצוב להם זמנים מבחינת סדרי עבודת הדירקטוריון, אבל אנחנו מתזכרים אותם שייתנו לנו.
<גלי אמיר: זה לא ייעלם מהעין שלנו.
אופיר אקוניס: לא, אבל אני חושב שכדאי לכם לומר שאתם מבקשים את הרשימה עד X, Y ו- Z.
<גלי אמיר: אנחנו יכולים לעשות ככה.
יואל רזבוזוב: אנחנו נשנה דפוס התנהגות.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהבקשה תצא.
אופיר אקוניס: זה בקשה פרוזאית.
אופיר אקוניס: את מבקשת, הם יכולים להגיד – אנחנו מכינים.
<גלי אמיר: היא לא פרוזאית, כי אנחנו מנהלים אחרי זה מעקב, זה בכלל לא פרוזאי.
פנינה תמנו: אבל המעקב יכול להיות גם שנתיים.
פנינה תמנו: המעקב זה לא אומר שזה נכון.
יואל רזבוזוב: איזו סנקציה יש לך נגד חברה שלא עונה?
<גלי אמיר: נגד חברה שלא עונה אני יכולה, הדרך היחידה שלנו, זה רק דרך הדירקטוריון לפעול ולבקש מהחברה.
<גלי אמיר: לא נתקלתי בחברה שאמרה לי – לא, אנחנו לא רוצים ליישם את החוק.
<גלי אמיר: אין דברים כאלה.
פנינה תמנו: כמה זמן עבר.
פנינה תמנו: נגיד ועברו חודשיים, סליחה, כחברה ציבורית, אני חושבת שקודם כל, גם מבחינת נאותות ותום לב, יש X זמן, גם נהוג בחוק, יש 30 יום, בכל מיני מקומות יש וריאציות שונות.
פנינה תמנו: עכשיו את אומרת – אנחנו מנהלים מעקב.
פנינה תמנו: מעקב יכול להיות גם לאורך שנתיים.
פנינה תמנו: פתאום יכולה לבוא פקידה ממשרדכם ולומר – או, אחרי חצי שנה לא נתנו לי תשובה.
פנינה תמנו: אבל אני חושבת שזה צריך להיות לכם נורה מהבהבת.
פנינה תמנו: לחברה שלא מוסרת תשובה אחרי חודשיים, זה גם אומר שהנושא אולי לא כל-כך חשוב לה.
אופיר אקוניס: אני מציע, חברת הכנסת תמנו שטה, אולי היושב ראש, בהחלטת הוועדה נכניס באחת ההחלטות של הוועדה הזאת, שרשות החברות תדרוש עד תאריך מסוים.
<גלי אמיר: אם נקבל החלטה כזו, אנחנו ניישם את זה.
אופיר אקוניס: לא, למה צריך לקבל החלטה?
יואל רזבוזוב: יהיה פה הליך מקביל.
יואל רזבוזוב: גם אנחנו נוציא מכתב מהוועדה ואני חושב שהוא יהיה חריף, עם הקצאת זמן, כולל לרשות החברות.
יואל רזבוזוב: האם ידוע לרשות על פעולות אקטיביות שנקטו הדירקטוריונים?
יואל רזבוזוב: מה הפעולות?
יואל רזבוזוב: הרי יש לנו בחוק, אומרים גם הדירקטוריונים, צריך לעשות איזה שהיא פעילות אקטיבית.
<גלי אמיר: אני אתייחס לזה בהמשך.
יואל רזבוזוב: אנחנו נשמח לשמוע.
<גלי אמיר: ראינו את הנתונים, יש מספר חברות שאיתן אנחנו, בשיתוף עם נציבות שוויון, אנחנו נעשה איזה שהיא פגישה משותפת בשביל להניע את החברה לעשות תהליכים קצת יותר עמוקים.
<גלי אמיר: אנחנו רוצים להתמקד בכמה חברות שבהן באמת יש פוטנציאל לקליטת עובדים.