GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שמואל יסלוזון: זה נשמע פשוט, אבל זה בכלל לא מובן מאליו.
<שמואל יסלוזון: זה תלוי באופי של האנשים ובמשימה עצמה.
יחיאל חיליק בר: אני רוצה גם להגיד מילה קטנה.
יחיאל חיליק בר: קודם כל באמת יישר כוח על התכנית, היא נראית תכנית ברוכה.
יחיאל חיליק בר: יש בה לדעתי כמה סוגיות שכדאי לברר, יואל נגע בהן, גלעד נגע בהן, אבל חיילים שמגלים באמצע החיים שהם לא יהודים אחרי שהם חיו כל החיים כיהודים.
<קריאה: לא יהודים על פי ההלכה.
יחיאל חיליק בר: על פי ההלכה, אבל מבחינתם אומרים להם 'אתם לא יהודים', אתם לא יכולים להתחתן, אתם לא יכולים - - -
<קריאה: אומרים להם 'אתם לא יהודים על פי ההלכה'.
יחיאל חיליק בר: בסדר, אבל את יודעת מה זה אומר במדינה שלנו, אנחנו גרים במדינת ישראל, לא באוקראינה.
<קריאה: נכון, אבל זה דגש שחשוב לציין אותו.
יחיאל חיליק בר: בסדר גמור, אני מסכים איתך לגמרי.
יחיאל חיליק בר: שוב פעם, אני אומר, הם חיים כיהודים לכל דבר כל החיים שלהם, באים לארץ הקודש ופה אומרים להם 'אתם לא יהודים על פי ההלכה'.
יואל רזבוזוב: אני אחד שעליתי ואני יודע מה זה שברוסיה אבא שלך יהודי ושם המשפחה שלך, אני תמיד אומר, היה פישמן וכל היום צחקו עליך כי אתה יהודי ואתה מגיע לכאן ואומרים לך 'אתה הולך לעשות ברית מילה', 'אתה לא יכול להתחתן', אז אתה מיד הופך להיות רוסי וזו הרגשה ש - - -
<קריאה: בישראל הגשימו עולי רוסיה את חלום האמנציפציה, סוף סוף הם רוסים.
<אבנר פז צוק: אני אומר לחברי הכנסת רק, זה באמת מעל הראש של הצבא, העניין הזה, לא שואלים אותנו מה זה - - -
יחיאל חיליק בר: אני מסכים, זה לא קשור לצבא, זו בעיה שצריך לדון בה בכנסת, אבל רק בתכנית, אם אפשר להוסיף אולי דגש על טיפול בטראומה הקטנה הזאת של בן אדם שכל החיים מוקע בקהילות שלו כי הוא יהודי, או בסביבה שלו, ואז הוא עולה לארץ ו - - -
<אבנר פז צוק: זה חלק מובנה היום בתכנית הלימודים.
יחיאל חיליק בר: חלק מובנה, אוקיי, יישר כוח גדול.
<חיים אירם: זה פרויקט שלוקח כל מחנך כיתה כחלק מהתכנית.
מרדכי יוגב: אני אגיד רק כמה דברים קצרים, בנקודות.
מרדכי יוגב: אחת, באמת יישר כוח, לכל מי שעוסקים בזה.
מרדכי יוגב: למכון קרית מוריה, למכונים הנוספים, כל המכונים, אבל בעיקר אני אומר לצה"ל, כי זו באמת הזדמנות של חברות במקום שבו קיבוץ הגלויות שלנו הוא היה קשה ומפוזר ואת הפער אנחנו מכירים.
מרדכי יוגב: ראשית אני חושב שבהזדמנות הזאת של צה"ל, כמה שנוכל להעצים אותה, כי זו נקודת חברות חשובה והיא גם נעשית בנועם היותר גדול ויכול להיות שבקורסים מקדימים, יכול להיות שבקורסים מאוחרים, יש עניין של כסף, יש עניין של תכנון גיוס, אבל כשם שדוחים גיוס למכינה, או לדבר כזה, יכול להיות שאפשר לחשוב גם על זה בגדר של מכינה.
מרדכי יוגב: אני יודע שהיו מחשבות גם להקדמה למערכת החינוך ואני חושב שגם שם אנחנו צריכים לחשוב על הדבר, במערכת החינוך הפורמלית, כי שם 100% מהנוער, או 95% מהנוער, נמצאים ולהקל ולמצוא ולחבר.
מרדכי יוגב: יכול להיות שזה עוד לא גיל של התלבטות, זה תלוי גם בבן אדם.
מרדכי יוגב: הדבר הנוסף שאני חושב, אני חושב שהערך הכי חשוב, הערך של שלמות עם ישראל, ופה אני חושב שיש ערך לכך שנעשה ועדת המשך, אחרי שיהיו לנו גם, ופה נמצא דורון, אבל אנחנו נמצאים באיזה שלב מאוד קריטי, שאני מאוד לא הייתי רוצה להיכנס אליו, של בחירת רבנים וגם של בחירת, אם אני מבין נכון, יש פה את מולי וצריך להוקיר אותו, אבל גם של מי שיעמוד בראש המערך, ולהכרה שלהם את הפער.
מרדכי יוגב: אני מניח שמי שיבוא, מכיר לפחות חלק מהדברים, ואז באמת איך עושים מזה תכנית לאומית שבה בסוף חבר מביא חבר וחברה מביאה חברה ועל ידי זה הפער מצטמצם והצד הזה של ההתחברות לעם ישראל גם הוא נעשה בנועם ולטובת כולנו, לטובת החברים הצעירים הללו ולטובת עם ישראל כולו.
יואל רזבוזוב: טוב, חברים, אני רוצה להגיד שאני, כמו שאתם שומעים, לא נולדתי בארץ, נולדתי ברוסיה וגדלתי בבית אתיאיסטי.
יואל רזבוזוב: למזלי אני יהודי על פי ההלכה ואין לי שום בעיה, אבל אני רואה, יש לי הרבה חברים בסביבה שלי שכן עוברים את קורסי הגיור ואני חושב שיש כמה שעברו בצבא, דווקא אחד מהם גולנצ'יק, היה מ"פ בגולני והוא עבר את זה ותוך כדי הקורס ראיתי שהוא נורא נורא מתחזק.
יואל רזבוזוב: זה לא היה מובן בסביבה שלנו אבל הוא קיבל דווקא את הערכים הכי נכונים, את הזהות.
יואל רזבוזוב: הלוואי ולי היה את התכנית הזאת לפני, כי את התהליך של הזהות שלי אני חושב שהתחלתי ממש לחוות לפני שנה, שנה וחצי.
יואל רזבוזוב: אני פתאום החלטתי ללכת לרב.
יואל רזבוזוב: נסעתי ברכב והחלטתי שאני צריך ללכת לרב.
יואל רזבוזוב: יש לי תמונות של סבא רבא שהוא רב ואני אין לי מושג, אני לא יודע שום דבר ואני יודע שזו תחושה לא נעימה והתחלתי לעשות את התהליך הזה לבד.
יואל רזבוזוב: הלוואי שזה היה בצבא, או לפני, בתיכון.
יואל רזבוזוב: אני חושב שדווקא המילה 'עקיצה', נורא אהבתי אותה, זה מוטיבטור, זו מוטיבציה, ואם היינו יכולים לשלב את זה בבית הספר, עם שעות חינוך, במקום לשבת באיזה שיעור משעמם, נורא משעמם, ואומרים להם 'אתם יכולים ללכת לשם', אני חושב שזה כן יכול להיות מוטיבציה לתלמידים.
יואל רזבוזוב: באמת המטרה היא לחבר את כולם בזהות היהודית והנתון שהכי הדאיג אותי פה זה הנתון שבסופו של דבר אלה שמגיעים לשלב ב' ומרצון ועושים את זה באמת מכל הלב ובסוף כ-40% לא עוברים, אני חושב שבתי הדין הרבניים, זה גם לא לכאן, אבל אני חושב שכנראה משהו לא עובד ומשהו לא נכון, איך שאני רואה את זה.
יואל רזבוזוב: אם האנשים למדו ורוצים וזה בא להם מהלב ולא נותנים להם, זאת באמת מכה.
יואל רזבוזוב: את זה אנחנו נצטרך לבדוק.
יואל רזבוזוב: אנחנו נקיים עוד דיונים בוועדה בנושא הזה, זה נושא נורא נורא חשוב, אנחנו רוצים כמה שיותר תהליכים כאן ושיהיו יותר ידידותיים ודווקא מכל מה ששמעתי בינתיים, בצבא מאוד ידידותיים וטעמנו כאן קצת ויישר כוח, ונשתף פעולה.
יואל רזבוזוב: צהריים טובים, אני שמח לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, בנושא ההסברה הישראלית בתפוצות.
יואל רזבוזוב: החלטתי לקיים את הישיבה הזאת כי לא פעם אני שומע מכל מיני גופים וארגונים בחו"ל – ואני כמי שהסתובב המון בחו"ל, הייתי ספורטאי, הייתי שגריר של המדינה בתחום הספורט – שישנה בעיה, ותמיד אומרים שמשהו בהסברה שלנו לא עובד.
יואל רזבוזוב: כמו בעוד תחומים בהם עוסקת הוועדה, גם בתחום הזה יש המון גופים, אין ראש אחד, אין מדיניות אחת, ואני מזהה איזשהו קושי.
יואל רזבוזוב: וכששואלים למה אתם לא עושים את זה טוב, לא יודעים למי לתת ציון, כי יש המון גופים.
יואל רזבוזוב: בישיבה הזאת ביקשתי לזמן את הגופים שעושים הסברה, לשמוע אותם, לראות מה כל אחד עושה, וזאת לא הישיבה האחרונה בנושא.
יואל רזבוזוב: בכנסת הנוכחית חייבים להגיע לאיזשהו פתרון, לבנות איזשהו גוף או איזשהו שיתוף פעולה; שיהיה גוף אחד שייקח אחריות ותהיה מדיניות בנושא ההסברה, כי זהו אחד הדברים החשובים למדינה שלנו.
יואל רזבוזוב: אנחנו מתכבדים בנוכחותו של חבר הכנסת דב ליפמן, חבר הוועדה – נושא הדיון ידוע לך.
יואל רזבוזוב: אתה רוצה להגיד כמה מילים?
דב ליפמן: רק לחזק את מה שאמר יושב-הראש: אני יושב בלשכה שלי, וזה קצת בדיחה לפעמים, כי יש כל מיני גופים וכל מיני גורמים, ואנחנו מנסים לבדוק בדיוק מה כל אחד עושה והאם יש שיתוף פעולה בכלל, או שכל אחד הולך לבד.
דב ליפמן: ואני חושב שאם נצליח, דבר ראשון, להביא למצב של שיתוף פעולה, ואולי נעבוד יחד על המסרים, ואם נוכל להגיע למצב, ואולי זה חלום, שיהיה גוף שמנהל את הנושא, זה רק יחזק אותנו כמדינה.
דב ליפמן: כי ברגע שיש פילוג, כמו שאנחנו רואים עכשיו, זה מביא לא לנזק, אבל זה לא עוזר כמו שיכול לעזור.
דב ליפמן: אני מקווה שנגיע למצב שיהיה איזשהו שולחן עגול, ולמצב שעובדים יחד ויוצרים את הגוף שאתה תיארת.
יואל רזבוזוב: אני מסכים אתך מאוד, ואני לא מפחד מהמילה "נזק".
יואל רזבוזוב: זה באמת נזק.
יואל רזבוזוב: אם אנחנו, כחברה ישראלית, חברת היי טק וניו-מדיה, לא מצליחים להגיע למקומות מסוימים, ואם מגיעים אז רק בצורה שלילית, אני חושב שזה לא נכון.
יואל רזבוזוב: יש לנו הרבה חיובי, יש לנו הרבה מה למכור.
יואל רזבוזוב: דניאל סימן, סמנכ"ל ההסברה, נציג משרד ראש הממשלה, בבקשה.
<דניאל סימן: כבוד חברי הכנסת, אולי זה טוב שאני כסמנכ"ל משרד ראש הממשלה מתחיל, כי אני אולי מהוותיקים ביותר, לפחות מתוך שירות המדינה.
<דניאל סימן: השנה חגגתי 30 שנה בכל מיני תפקידים, ובארבע השנים האחרונות זה הדיון השביעי אליו אני מוזמן, כל פעם בתפקיד אחר – הייתי מנהל לשכת העיתונות, הייתי סמנכ"ל משרד ההסברה והתפוצות, ועכשיו בתוך משרד ראש הממשלה – וזה, במקרה הטוב, הדיון הרביעי שבו שואלים את אותה שאלה.
יואל רזבוזוב: בוועדה הספציפית הזאת?
<דניאל סימן: זה לא משנה איזו ועדה, אני זומנתי לכנסת, אני כבר לא זוכר אם זה היה בוועדת החוץ והביטחון, או בוועדת העלייה, היו המון ועדות.
<דניאל סימן: כמה שאני אנסה שזה לא יישמע כביקורת כלפיכם, כי אני, כעובד מדינה, לא רוצה להישמע כמי שמעביר עליכם ביקורת, אבל בדיקה קצרה ביותר במרכז המחקר והמידע של הכנסת, בטלפון אחד הייתם יודעים את התשובה לשאלה הראשונה שלכם – יש גורם שמתאם, יש תיאום בין הגופים.
<דניאל סימן: אך לפני חצי שנה, במבצע בעזה, ראינו, אני לא רוצה להגיד: שינוי מדהים במערך ההסברה הישראלית, אבל ראינו עליית מדרגה כתוצאה מהדברים - - -
יואל רזבוזוב: סליחה, מי הגורם המתאם?
<דניאל סימן: מטה ההסברה במשרד ראש הממשלה.
יואל רזבוזוב: זה אתה?
<דניאל סימן: זה לא אני, אני כרגע נכנסתי לתפקיד.
יואל רזבוזוב: אם הגורם המתאם הוא האחראי, אז אני רוצה לבקר אותו, כי אני חושב שאנחנו נכשלים בהסברה.
<דניאל סימן: הרשה לי, קודם כל, לתקן אותך, כי לבוא עם הכרזה כל-כך נחרצת, לצערי הרב, בלי לדעת את העובדות, וכפי שאני לא רוצה לבקר אתכם, אני חושב שזה עושה עוול לעובדי המדינה שמשקיעים המון שעות; ולא רק לעובדי המדינה, גם לציבור שהכשרנו במשך ארבע השנים האחרונות במשרד ההסברה והתפוצות זה עושה עוול.
<דניאל סימן: כי יש שינוי מהותי – ואני כמי שעוסק בזה 30 שנה, ולא חסכתי את הביקורת שלי לאורך השנים – ובהחלט יש שינוי מהותי בשמונה השנים האחרונות, במיוחד מאז מלחמת לבנון, שאז לדעתי, הגענו, אני לא רוצה להגיד: שפל, אבל כבר אז, הפגמים שבמערך ובכל הפעילות התודעתית של מדינת ישראל נתגלו לעיני כל.
<דניאל סימן: בעקבות ועדה של ישראל מימון, מזכיר הממשלה בשעתו, ומסקנות שהונחו מטעם מבקר המדינה בכמה דיווחים שחוזרים עוד לפני 11–12 שנה, בהם ביקר את מערך ההסברה הישראלית, הוקם בתוך משרד ראש הממשלה מערך ההסברה הלאומי, שהיום בראשותו של לירן דן.
<דניאל סימן: תחתיו יש את מטה ההסברה הלאומי שאחראי על תיאום בין כל הגופים, שכולל את משרד החוץ שאחראי על ההסברה הישראלית בחוץ-לארץ, בשעתו את משרד ההסברה והתפוצות, והיום את התפוצות בלבד; את דובר צה"ל שעוסק בהסברת צה"ל בלבד – אחד הלקחים הגדולים מהמבצע בלבנון היה שנטיית המדינה להישען על צה"ל לעשות את ההסברה והדוברות כי זה מאוד נוח, והם מאוד מאורגנים ונמצאים בשטח, היא לא מקובלת.
<דניאל סימן: אבי בניהו בתפקידו כדובר צה"ל, תיקן את זה במבצע בעזה כשהיה דובר צה"ל.
<דניאל סימן: היום ההובלה וההנחיה ניתנות ממשרד ראש הממשלה, וכל הגופים הסכימו ששם צריכה להיות ההובלה, והתיאום נעשה עם כל הגופים.
<דניאל סימן: זה לא שנציג ראש הממשלה קובע לבד; מתכנסים מדי פעם, כל שבועיים-שלושה, כל הגורמים, משטרת ישראל, משרדים ממשלתיים רלוונטיים לנושאים מסוימים, מעלים נושאים, ממליצים לממשלה, יועץ ראש הממשלה יושב בדיונים של ממשלת ישראל כך שיש גם הפקת לקחים תמידית.
<דניאל סימן: למשל, משרד ראש הממשלה זכה בפרס על התיאום ההסברתי בביקור נשיא ארצות-הברית.
<דניאל סימן: כשאנחנו מצליחים אף אחד לא יודע מזה, וזה טוב שלא יודעים, כי זה אומר שהדברים נעשים כמו שצריך.
<דניאל סימן: שאלת קודם מה תפקידי – עברתי ממשרד ההסברה והתפוצות למשרד ראש הממשלה כדי להקים, בהנחיית ראש הממשלה – הוא קורא לזה: חוד החנית של ההסברה הישראלית – להקים אגף אינטראקטיבי, או מדיה חברתית על בסיס ההצלחה שהיתה במבצע בעזה לפני שישה וחצי חודשים, למצוא את הדרך לתאם בין הגופים הממשלתיים לגופים הלא-ממשלתיים, על בסיס פעילות של האזרחים הישראליים.
<דניאל סימן: ושוב, כי היום, בכל האלמנט של המדיה, לא רק החברתית, אלא גם הדיפלומטיה הציבורית, היום לציבור יש תפקיד חיוני, אולי עקרוני, בהצגת עמדותיה של מדינת ישראל במאבק התודעתי, ולכן אנחנו הולכים לפעול בדיוק בתחום הזה.
דב ליפמן: מה ההפרש בין מה שקורה במשרד ראש הממשלה ומשרד החוץ, ואיך זה הולך?
<דניאל סימן: יגאל, אתה רוצה להשיב, או שאתה בשביתה?
<דניאל סימן: יגאל ואני מכירים המון שנים, ואנחנו מתואמים לגמרי.
<דניאל סימן: יש למשרד החוץ, עם הניסיון הרב והעובדה שהם אנשים שפועלים גם בחוץ-לארץ, לא כמוני שתקוע בתפקידים מסוימים במשך 30 שנה, הם עוברים כל ארבע שנים לתפקיד אחר ומקבלים תמונה הרבה יותר רחבה של הדברים.
<דניאל סימן: הם פרטנר יסודי מאוד של משרד ראש הממשלה בהתוויית הכיוונים ההסברתיים.
<דניאל סימן: לדוגמה, הדיון האחרון שהיה לנו בשאלה כיצד אנחנו מעלים את נושא ההקצנה, ואני משתמש כבר בתיקון שעשינו בדיון – רצינו לדבר על האסלאמיזציה של עזה, אבל הגענו למסקנה שהשימוש במונח הזה ייראה כפגיעה באסלאם והחלטנו להשתמש במונחים של הקצנה.
<דניאל סימן: אז ההצעה הזאת הועלתה בדיון הזה לראש הממשלה שנתן את ההנחיות, אישר את המלצות הוועדה, וכל הגופים מתואמים, כל אחד בתחומו, כל אחד לפי הפעילות שלו, ובפעילויות שאפילו בדיון כזה אני מעדיף לא להרחיב עליהן את הדעת, כי מה שחשוב הוא שהדברים ייראו כפעילות של הציבור ולא משהו שמונחה מלמעלה על-ידי המדינה.
<דניאל סימן: ודרך אגב, כפי שהדברים מתנהלים היום במדיה החברתית, שום מדינה לא יכולה להוביל את הדברים.
<דניאל סימן: הציבור מוביל.
<דניאל סימן: המדינה יכולה לקוות שהציבור ירצה לקבל את הכיוונים, אבל בסופו של דבר, גם לטובת המדינה טוב שהציבור יביע את עמדות מדינת ישראל.
יואל רזבוזוב: השאלה היא: יש לנו מחלקת הסברה במשרד החוץ, במשרד ראש הממשלה, במשרד התפוצות, ובטח יש עוד כמה משרדים שיש בהן מחלקת הסברה – האם אנחנו צריכים כל-כך הרבה מחלקות, או שמספיק שגוף אחד ירכז את זה, שתהיה לו אג'נדה, שתהיה לו מדיניות, והוא יעשה את זה הכי טוב שאפשר?
יואל רזבוזוב: ואגב, זה הכול תקציבים?
יואל רזבוזוב: זה הכול תקנים?
יואל רזבוזוב: יכול להיות שאני טועה - - -
<דניאל סימן: אני יכול להגיד, רק מהניסיון של משרד ההסברה והתפוצות – שוב, אני מבקר את הבוס שלי עכשיו – שאני חושב שזאת היתה טעות לסגור את זה, מסיבה מאוד פשוטה.
<דניאל סימן: כשדיברת על תקציבים, ואני מנוסה הרבה שנים בשירות המדינה, גוף אחד לא יקבל את התקציבים שהרבה גופים יקבלו.
<דניאל סימן: אבל לא בגלל זה צריך שיהיו כל הגופים האלו.
<דניאל סימן: אף אחד במשרד ראש הממשלה לא יכול להיות בעל ההתמחות שיש לנציגי משרד החוץ.
<דניאל סימן: לאנשי משרד החוץ שעוסקים בעיקר בדיפלומטיה לא יכולה להיות ההתמחות של אנשים שמתעסקים בדיפלומטיה ציבורית.
<דניאל סימן: אף אחד מאתנו לא יכול לקבל את ההתמחות שיש לאנשי דובר צה"ל.
<דניאל סימן: משטרת ישראל גם כן, הרי מה שעובר על השוטרים – אדם מבחוץ, או אני, מוכשר ככל שאהיה, ואני רוצה לקוות שאני כן, ועם כל הקשרים שפיתחתי לאורך השנים, הגם שמפכ"ל משטרת ישראל היה הסמ"פ שלי בצנחנים , עדיין, אני לא אוכל לקבל ממנו את מה שמחלקת ההסברה במשטרת ישראל תוכל.
<דניאל סימן: ולכן קיומם של אותם גופים היא חיונית כדי לקבל את המידע מתוך הגופים, כל עוד יש גוף מטה שמתאם את הדברים, ויש את הגוף המתאם שמקובל על כולם, וזה בתוך משרד ראש הממשלה.
<דניאל סימן: זה היה בעקבות מסקנות הוועדה של ישראל מימון, שנמשכה לאורך שנתיים, שראיינה לא רק גורמים ממשלתיים, אלא גם חוץ-ממשלתיים, והמסקנה היתה שכל הגופים חייבים להיות תחת הנחיה.
<דניאל סימן: המטה הוא לא פועל אלא מנחה ומתאם, אבל ההנחיה חייבת להיות, והיא גם מקובלת על כל הגופים של ראש הממשלה.
יואל רזבוזוב: אז משרד ראש הממשלה הוא האחראי על האג'נדה?
יואל רזבוזוב: הוא יודע לנתב את כל הגופים?
יואל רזבוזוב: לכל אחד יש תחום אחריות?
יואל רזבוזוב: כי נשמע עכשיו גופים ויכול להיות שנראה הרבה חפיפות.
<דניאל סימן: סליחה שאני קוטע אותך, אבל יש גם תיאום עם הגופים החוץ-ממשלתיים, גם עם עמותות, גם ישראליות וגם כאלה שפועלות לטובת ישראל, גם יהודיות וגם לא יהודיות.
<דניאל סימן: והיום, באמצעות המדיה החברתית, קל יותר להגיע.
<דניאל סימן: אחד התפקידים של המערך שאני מקים כרגע יהיה גם לתאם ברמה הזו כי יותר קל להגיע להרבה יותר אנשים ויותר מהר, וגם בזה יהיה תיאום.
<דניאל סימן: לא מחייבים אף אחד, אבל אנחנו חושבים שגופים שרוצים לייצג את האינטרסים של מדינת ישראל – הגוף העיקרי, משרד ראש הממשלה, שגם יכול, לא רק באמצעות תקציבים, גם באמצעות הסמכות שהמעמד מקנה למשרד.
<דניאל סימן: רק לאחרונה חברה אמריקאית, יהודים אמריקאים שעובדים בחברת יחסי ציבור, שכבר עשר שנים תורמת את התובנות שלהם – אני לא רוצה להיכנס יותר מדי למה שהם עושים, אבל תובנות שהם פיתחו לגבי פעילות הדיפלומטיה הציבורית והתודעתית של מדינת ישראל הם תורמים לנו, ואת זה לא כל גוף עצמאי יכול לקבל.
<דניאל סימן: משרד ראש הממשלה, המערך הממשלתי, כן יכול.
<דניאל סימן: התפקיד שלנו הוא להוריד את זה מלמעלה, מהרמה הממשלתית, לשפר את העברת הדברים האלה גם לגופים הפרו-ישראליים, כדי שכולנו נהיה מתואמים והמסר שייצא ממדינת ישראל, הוא לא יהיה אחיד, בסופו של דבר אנחנו מדינה דמוקרטית, אבל לפחות שיהיה מסר חזק שיישמע בקול גדול ברחבי העולם.
יואל רזבוזוב: עכשיו הייתי רוצה לשמוע מה המשרדים האחרים עושים.
יואל רזבוזוב: משרד החוץ, יגאל, בבקשה.
<יגאל פלמור: כפי שדני אמר, יש גוף מתאם – מטה ההסברה הלאומי, ואני חייב להגיד שגם אני סוחב די הרבה שנים בתפקידי הסברה ודוברות במשרד החוץ, והקמתו של הגוף הזה מקלה מאוד על עבודת ההסברה מול כל הקהלים ומול כל המדינות בחו"ל.
<יגאל פלמור: יש למשרד החוץ פריסה במאה מדינות בערך, עם נציגויות שלא תמיד מאוישות כפי שהיו צריכות להיות, כידוע, אבל עדיין יש נוכחות ויש פעילות.
<יגאל פלמור: אנחנו מחזיקים במומחיות בהגעה לקהלי יעד שונים, ומשונים, לפעמים, ברחבי העולם, ובזה אנחנו עושים שירות לכל מדינת ישראל.
<יגאל פלמור: אנחנו לא מייצגים את משרד החוץ, אנחנו מייצגים את מדינת ישראל כולה, את הממשלה ואת המדינה.
<יגאל פלמור: ואנחנו עושים את זה בכל השפות הרלוונטיות ולכל הציבורים, גם לציבורים יהודיים כמובן, ובעדיפות, אבל לא רק.
<יגאל פלמור: יש ציבורים אחרים שהם ציבורים משפיעים ושמולם אנחנו עובדים.
<יגאל פלמור: אנחנו מדברים על חברי פרלמנטים ועל מעצבי דעת קהל, על אקדמיה, על חוקרים ואינטלקטואלים, על סטודנטים, על קבוצות צעירים, על ארגוני חברה אזרחית, גורמים מסחריים וכולי.
<יגאל פלמור: את כל זה אנחנו עושים בחו"ל באופן כמעט בלעדי, מטעם המדינה באופן בלעדי, והמסרים שמגיעים הם מסרים שמעוצבים יחד באמצעות מטה ההסברה הלאומי.
<יגאל פלמור: כאמור, אני לא יכול לדעת מה קורה בצה"ל.
<יגאל פלמור: אבל פתאום עולה איזו שאלה בעייתית מאוד שנוגעת לצה"ל, או שאלה שנוגעת למתאם הפעולות בשטחים, או למשטרה, או למשרד הפנים – אני צריך לקבל מהם את המידע, כי את המידע הזה אין לי במשרד, ואת זה אני יכול לעשות באמצעות שיתוף פעולה בילטרלי, כלומר, להרים טלפון למשרד הרלוונטי, או דרך מטה ההסברה הלאומי אם צריך לא רק מידע אלא גם ליישר קו, כדי שכל המשרדים והגורמים הנוגעים בדבר ידברו בשפה אחת.
<יגאל פלמור: זה הדבר החשוב, כי לפני שהיה מטה ההסברה הלאומי, כל אחד גיבש לעצמו איזשהו קו, ובהמולה הגדולה של המשבר, אם זה היה מבצע צבאי או משבר מדיני או משהו כזה, כל אחד אמר פחות או יותר מה שהוא הבין, מה שהוא רצה להגיד.
<יגאל פלמור: זה, כמובן, יצר קקופוניה שלא שירתה את האינטרס של אף אחד.
<יגאל פלמור: ובאמצעות הסמכות של משרד ראש הממשלה ומטה ההסברה הלאומי אנחנו מצליחים להביא ליישור קו.
<יגאל פלמור: זה לא אומר שתמיד המלצות משרד החוץ מתקבלות, אבל ברגע שמדובר על הסברה כלפי חו"ל, העמדה של משרד החוץ בדרך-כלל מתקבלת.
<יגאל פלמור: יש העדפות שמגיעות אלינו לפעמים מצד משרד ראש הממשלה, זה לגיטימי לגמרי ואנחנו מבצעים את זה, והם הגוף שמנחה את הגורמים האחרים כדי שיידעו מהו הקו שעליו הוחלט.
<יגאל פלמור: אני חייב להגיד שזה עובד, זה עובד טוב.
<יגאל פלמור: יש פה ושם חריקות, כמובן, כמו בכל מערכת גדולה, אבל בסך הכול זה עובד טוב מאוד.
<יגאל פלמור: קיבלנו גם הדים מבחוץ – לפני פחות משנה הגיע לכאן כתב בכיר ממדינה ערבית, וישבנו עם עוד כמה כתבים על כוס קפה, ואז הוא אמר: אין לי מושג איך אתם עושים את זה, אבל נראה שכל הדוברים שלכם שמופיעים ברשתות הבין-לאומיות, כולם מיושרים על אותו מסר, וזה מאוד אפקטיבי; אתם כנראה מדינה מאוד מסודרת ומאוד ממושמעת, כל הכבוד.
<יגאל פלמור: אז גיחכנו קצת, כי הרבה דברים טובים אפשר להגיד על מדינת ישראל, אבל "מסודרת וממושמעת", בוא נגיד, זה לא במקום הכי גבוה ברשימה.
<יגאל פלמור: אבל ככה זה נראה להם מבחוץ, וזה עובד לא רע.
<יגאל פלמור: לגבי האפקטיביות של המסרים, זה נושא רחב מאוד שלא נמצה אותו היום בכלל, אבל אני רוצה להתחיל בדבר אחד.
<יגאל פלמור: אתה, כבוד היושב-ראש, הזכרת שפנו אליך יהודים ואמרו, ההסברה לא אפקטיבית, זה לא עובד, וכולי – מהיום הראשון בו נכנסתי למשרד החוץ ויצאתי לחו"ל, אני שומע אותם דברים מקהילות בכל העולם, במזרח ובמערב, הם אף פעם לא מרוצים משום דבר.
<יגאל פלמור: אם אתה עושה, אז אתה לא עושה טוב.
<יגאל פלמור: אם אתה עושה יותר, אז אתה עושה יותר מדי.
<יגאל פלמור: אם אתה קצת מרגיע, אז למה לא עשית.
<יגאל פלמור: ואם אתה עושה דברים, ולפעמים אתה חייב לעשות מתחת לרדאר כדי שזה יהיה אפקטיבי, ולא לעשות את זה עם חתימה של שגרירות או של מדינת ישראל, אז הם באים ואומרים לך, תראה איזה דברים נפלאים יש פה, למה אתם לא מסוגלים לעשות דברים כאלה?
<יגאל פלמור: אז יש תחושת אי שביעות רצון כללית בקרב הקהילות היהודיות, ואני מקבל שהיא קיימת, כמובן, אי אפשר בכלל להתעלם מזה, אבל אני חושב שאנחנו צריכים לחשוב קצת מעבר להסברה, למה היא קיימת.
<יגאל פלמור: כי ההסברה עובדת, הם מקבלים את כל החומרים ואת כל המסרים; הם משותפים – מי שרוצה, השגרירויות משתפות אותו.
<יגאל פלמור: אנחנו, משרד החוץ, למשל, עושים פעם-פעמיים בשנה סמינר מנהיגות יהודית צעירה, שנחשב לאחד הדברים הכי מבוקשים בקהילות; שולחים לשם אנשים אחרי תהליך מיון קפדני מאוד.
<יגאל פלמור: וכשהם חוזרים, כמעט בכל המקרים, אני שמח לספר שהמיון הוכיח את עצמו והם ממשיכים הלאה בתפקידים בכירים, חשובים ומשפיעים, במהלך הקריירה שלהם בתוך הקהילות ומחוץ לקהילות.
<יגאל פלמור: זה עוד יותר חשוב, כי הם מגיעים להשפיע בחברה הכללית.
<יגאל פלמור: יש עוד גורמים בארץ ובעולם שמביאים לפה צעירים יהודים ומשקיעים בהם, כמובן.
<יגאל פלמור: אנחנו מסייעים כך או אחרת לכל מי שמבקש, אנחנו משתפים את כל ארגוני ההסברה היהודים בעולם בחומרים' במידע ובמסרים, עונים לשאלות, מכוונים כשצריך לכיוונים שונים, מארחים פה קבוצות שהם שולחים או קבוצות שאנחנו מביאים.
<יגאל פלמור: ואני אפסיק כאן כי אני יכול לתאר עוד את כל פעילות אגף הסברה ותקשורת, גם במדיה החברתית, גם מול חברה אזרחית, גם מול ארגונים כאלה ואחרים, גם בתחומי העיתונות ובתחומי האקדמיה, יש פעילות עשירה מאוד.
<יגאל פלמור: מה שחשוב, לטעמי, זה לחזור לנקודה שממנה יצאנו והיא שהמסרים החשובים, המדיניים, הכבדים, תמיד מתואמים באמצעות מטה ההסברה הלאומי של משרד ראש הממשלה, מאז 2006, מאז מלחמת לבנון השנייה.
יואל רזבוזוב: בטוח שכאשר ישנה עשייה יש מחלוקות גדולות, כפי שאמרת, על אפקטיביות.
יואל רזבוזוב: האם זה נכון או לא נכון, לפחות מהפידבקים שקיבלתי כשהייתי בחו"ל, שליחים או אנשים מהפדרציות טוענים שקשה להם, ואפילו בקמפוסים, להביא תומכים של ישראל.
יואל רזבוזוב: יש הרבה דעה שלילית עלינו בכל הנושאים.
יואל רזבוזוב: ולדוגמה, כשמשהו קורה אצל הפלסטינים, הם איכשהו, בלי כל ההיי טק ובלי כל מחלקות ההסברה, פתאום זה בכל העולם ובכל הרשתות, והם מסכנים, ואנחנו פוגעים בהם.
יואל רזבוזוב: ואיך אנחנו עם כל המחלקות שלנו, עם כל המדיה, וכל ההיי טק, אנחנו לא מצליחים לגבור על זה.
יואל רזבוזוב: זאת השאלה שמעניינת אותי, וזה מה שמטריד.
<יגאל פלמור: אני אנסה לתת התחלה של תשובה, כי דיון ממצה ומקיף בשאלה הזו ייקח לנו את כל היום.
<יגאל פלמור: אנחנו יושבים על זה הרי ימים, ושבועות וחודשים כדי לנסות להבין מה האפקטיביות של מסרים מסוימים.
<יגאל פלמור: אנחנו מנסים לגבש מדדים, לעשות סקרים ולראות מה עובד ואיפה עובד, והתמונה מורכבת מאוד.
<יגאל פלמור: לגבי המצב הגנרי שאתה תיארת – אין ספק שמי שנתפס בתקשורת כקורבן באותו רגע, מי שיכול להציג חולצה עם כתם דם, הוא ניצח באותו רגע בהובלת הספין של החדשות.
<יגאל פלמור: אתה יכול לראות את זה ממש מאתמול, תראה מה קרה בקהיר, אנחנו יודעים שחבורות של תומכי האחים המוסלמים, לא בדיוק אנשים שידועים במתינותם, הסתערו באלימות על אתר מבוצר של הצבא, ורק לאחר שעברו שעות של מתקפה כזו, ונהרגו ונפצעו חיילים שהגנו על המתחם, התחילו לירות עליהם.
<יגאל פלמור: עדיין התוצאה היא שבתקשורת המערבית – אני לא מדבר כרגע על שום דבר אחר – רואים את האזרחים שנהרגו.
<יגאל פלמור: לאזרח תמיד יהיה יתרון בטלוויזיה לעומת לובש מדים.
<יגאל פלמור: אזרח שיש לו כתם דם על הפנים או על החולצה תמיד נראה טוב יותר ועושה אימפקט גדול יותר מאשר מישהו שלובש מדים, או אפילו אדם באזרחי אבל שהוא דובר רשמי של מדינה או של ממשלה.
<יגאל פלמור: כך שיש כאן איזושהי א-סימטריה מובנית בכל הכיסוי החדשותי, זה עוד לפני שהתחלנו לדבר על הטיה והעדפה, ועריכה מגמתית, או דברים כאלה.
<יגאל פלמור: לפני כל זה, נתוני היסוד הם בעייתיים מאוד במצבים כאלה משום שהמצב הוא שיש לנו את צה"ל, וצה"ל חזק, ואני לא חושב שאנחנו צריכים להתנצל או להצטער על זה לרגע אחד.
<יגאל פלמור: אבל כשאנחנו מדברים על מה שמצטלם, צריך לזכור שטנק לא מצטלם טוב, בחברה של היום, במערב, ששם לצבא כערך אין כמעט לגיטימיות.
<יגאל פלמור: תסתובב במערב אירופה, תדבר אתם על צבא, אפילו במדינה כמו צרפת שעושה כל שנה מצעד צבאי בלב פריז – כולם מוזמנים להסתכל ב-14 ביולי על המצעד, זה מחזה יפה מאוד ומועבר בשידור חי בטלוויזיה הצרפתית – עדיין, כשאתה מדבר בחברה הכללית על ערכים כמו: צבא, או לאומיות, או דת, שהם ערכים חזקים מאוד בשיח הציבורי בישראל, שם אלה ערכים שוליים ולפעמים הם גם נראים שליליים.
<יגאל פלמור: בארצות-הברית זה קצת שונה, וזה אחד ההסברים לשאלה מדוע בכל הסקרים אנחנו רואים תמיכה הרבה יותר מסיבית בישראל בארצות-הברית בהשוואה למערב אירופה.
<יגאל פלמור: אבל גם בארצות-הברית, מי שקובע את הטון בשיח הציבורי הם ארגונים של חברה אזרחית, הם צעירים, הם אנשים שהרגישות שלהם היא אחרת, היא לא בהכרח לטובת ערכים של צבא, והגנה עצמית וכולי, ולכן יש קשיים במצבים כאלה.
<יגאל פלמור: אגב, זאת אחת הסיבות שבגללה אנחנו מדגישים מאוד בהסברה את כל ההיבטים שנקרא להם לצורך הדיון: ההיבטים הרכים, כלומר, start-up nation, וחדשנות ישראלית ודברים כאלה, לא כדי להחליף את המסר הביטחוני ההיסטורי, התרבותי, המדיני שלנו, אלא כדי לקדם במקביל אליו שיח נוסף שיהפוך את ישראל למדינה מורכבת יותר בעיני הקהל הזה, ושיחבר אלינו קהלים אחרים שלא מתחברים לשיח המסורתי שבו תמיד השתמשנו.
יואל רזבוזוב: נציג הסוכנות היהודית, אבי מאיר, בבקשה.
<אבי מאיר: אדוני היושב-ראש, אדוני חבר הכנסת, עמיתים יקרים, אני יושב פה היום, אל"ף, כנציג הסוכנות היהודית, ובי"ת, כמישהו שפעיל בתחום הזה, אבל גם כמי שהיה סטודנט באוניברסיטה בחו"ל עד לפני מספר שנים ושחווה את הנושא הזה על בשרו.
<אבי מאיר: ואני חייב להגיד שהקשיים היום הם מורכבים יותר, עם זאת, אני חושב שההתמודדות היא מוצלחת יותר, אבל יש לנו גם כמה דברים שטעונים שיפור.
<אבי מאיר: אנחנו, בסוכנות היהודית, מאמינים שההזדהות עם ישראל נובעת בהכרח מהקשר שבין כל יהודי ויהודי לעם ישראל, לחיים היהודיים ולמדינת ישראל.
<אבי מאיר: הדבר הזה נובע ממחקרים חוזרים ונשנים שמראים שככל שהאדם חווה יותר את החיים בישראל או את ישראל בכלל, הקשר שלו עם ישראל רק הולך ומתחזק.
<אבי מאיר: והדבר הזה קיים, אגב, גם אם מפגישים בין היהודי לבין המורכבות שבישראל והאתגרים שניצבים בפני מדינת ישראל.
<אבי מאיר: לא מדברים רק על המפגש בין היהודי לבין מראה של ישראל כמשהו סטרילי או משהו מנותק מהמציאות, אנחנו מביאים אנשים לארץ כדי שיחוו את החיים האמיתיים בארץ, וזה רק הולך ומחזק אתם את הקשר.
<אבי מאיר: אנחנו פועלים בשני מישורים מקבילים.
<אבי מאיר: ראשית, אנחנו מביאים צעירים מרחבי העולם לישראל - --