GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעמי בלומנטל: זאת אומרת, ברגע שאתה עובר לשפה אחרת אתה מפסיד את ציבור הצופים.
נעמי בלומנטל: לכן נראה לנו הרעיון שזה יהיה בערוץ 33 כרעיון טוב, או בטלוויזיה החינוכית כפי שזה היה בעבר ואם נקבל אחר כך תגבור גם מן הערוץ השני וגם מן הכבלים, מה טוב.
נעמי בלומנטל: השאלה היא איך אנחנו מנסים לקדם את זה ואנחנו ננסה גם לקדם את זה דרך האוצר.
נעמי בלומנטל: אני מבינה שערוץ 33 לא מתוקצב על ידכם.
ניר גרסון: עד כמה שאני יודע לא, או כמעט בכלל לא.
ניר גרסון: הדרך הנכונה היא שההנהלה המקצועית של רשות השידור - ולא של מדיום ספציפי – תבוא במגעים עם המשרד לקליטת העלייה ותכין הצעה ותביא אותה למליאת רשות השידור.
ניר גרסון: מי שאמונה ואמורה לקבוע את לוח המשדרים.
ניר גרסון: אני מניח שזאת הפרוצדורה הנכונה.
נעמי בלומנטל: אנחנו עוד נבחן את זה.
נעמי בלומנטל: רחל שיפר, לגבי משרד החינוך.
נעמי בלומנטל: אתם עוזרים לטלוויזיה החינוכית.
נעמי בלומנטל: מה אתם מתקצבים?
רחל שיפר: אנחנו מתקצבים את ערב חדש ברוסית - לא את כולו, יחד עם משרד הקליטה - בסכום של רבע מיליון שקל.
לריסה גרשטיין: רבע מיליון שקל לאותיות האלה?
נעמי בלומנטל: לאותיות הקטנות האלה.
בוריס מפציר: זה עולה שש מאות אלף ₪.
נעמי בלומנטל: את שומעת?
נעמי בלומנטל: האותיות הקטנות האלה.
נעמי בלומנטל: זו התרומה היחידה שלכם בקטע של שידורים?
רחל שיפר: רק ערב חדש ברוסית, זה הכסף שמקדיש משרד החינוך.
נעמי בלומנטל: אתם לא חושבים שהיה נכון שתתקצבו גם בטלוויזיה החינוכית את מה שקשור לעולים החדשים?
נעמי בלומנטל: את מה שהיה בעבר?
רחל שיפר: משרד הקליטה הוביל את זה.
בוריס מפציר: עוד הפעם משרד הקליטה.
נעמי בלומנטל: אני בכל זאת רוצה לשאול ואני בטוחה שגם חברי, חברי הכנסת, רוצים לשאול: אם אתם מתקצבים את הטלוויזיה החינוכית, למה אתם לא חושבים בהקשר הזה על העולים החדשים?
רחל שיפר: את מדברת על משרד החינוך בכלל?
נעמי בלומנטל: אתם מתקצבים את הטלוויזיה החינוכית.
נעמי בלומנטל: למה אתם לא מתקצבים שידורים לעולים החדשים?
גרשון גרשון: כי המפתח נשבר.
גרשון גרשון: תסלחי לי, כן?
רחל שיפר: כן, אני פשוט לא יודעת.
גרשון גרשון: המפתח שהיה שריר וקיים מספר שנים היה, שמשרד הקליטה תמך במיליון שקלים, משרד החינוך תמך במיליון שקלים והטלוויזיה החינוכית הקציבה מיליון שקלים.
גרשון גרשון: ברגע שהאיזון הזה הופר, הטלוויזיה החינוכית כבר לא יכלה לשאת על עצמה את המימון הזה יחד עם משרד החינוך.
נעמי בלומנטל: בואו נתחיל לסיים.
בוריס מפציר: יש לי שלוש הערות לסיום.
בוריס מפציר: א', הדיון הזה מסתיים בדיוק כמו הדיונים הקודמים.
בוריס מפציר: הוא משדר עייפות, הוא משדר אותם מסרים שכבר היו.
בוריס מפציר: אני מדבר על זה שבעוד עשרה ימים יהיה לנו משהו משמעותי ואנחנו פה עוד הפעם עוסקים בשאלה האם נתנו מיליון או נתנו שש מאות אלף שקל.
בוריס מפציר: הערה מס' 2.
בוריס מפציר: תראו, עניין הפוליטיזציה וההשפעה נראה לי מגוחך.
בוריס מפציר: נראה לי שצריך להבין פעם אחת ולתמיד: אם מנסים להביא תקציב מיוחד, תקציב ממשלתי, אז צריך לאזור אומץ ולומר שאנחנו מפקידים אותו בידי אותה תחנה שתבחר, שתפעל על פי אמות מידה מקצועיות.
בוריס מפציר: אי אפשר כל פעם לדבר על החששות וכולי וכולי, שכל אחד אומר מדוע רוצים לפתוח שידורים ומדוע רוצים לסגור.
בוריס מפציר: חברת הכנסת סולודקין מאד מאד לא דייקה לגבי סגירת תוכנית סיבודניה, מאחר והיא קשרה את זה לנושא אחר לגמרי.
בוריס מפציר: הרעיון היה להפסיק תוכנית שמשודרת פעם וחצי בשבוע ולעבור לתוכנית יומית.
בוריס מפציר: מכאן ברור שהתוכנית שמשודרת פעם וחצי בשבוע לא תשודר במסגרת תוכנית יומית.
בוריס מפציר: זה הכל.
בוריס מפציר: הערה שלישית.
בוריס מפציר: רבותיי, הערוץ הראשון, הטלוויזיה החינוכית, ערוץ 33, ערוץ הכבלים וכל השאר.
בוריס מפציר: לי כמשרד הקליטה יש רק עניין אחד: שמדי יום בשעה קבועה וסבירה תשודר תוכנית מידע שוות ערך למה שמשודר בשפה העברית.
בוריס מפציר: זו המציאות.
בוריס מפציר: תתחילו לחשוב על הפתרון מה יכולה להיות התוכנית ומתי היא יכולה להיות משודרת.
בוריס מפציר: כאשר חוזרים אלי עוד הפעם: "המוסדות האמונים יחליטו וימליצו ויטחנו…" רבותיי, זה מה שיש לנו היום ביד.
בוריס מפציר: כלום.
בוריס מפציר: אנחנו כולנו מסכימים על העיקרון ואין לנו שום דבר.
בוריס מפציר: מדי יום המועקה גוברת.
בוריס מפציר: מדי יום הבלבול נהפך לבלתי נסבל.
בוריס מפציר: זה שיש לנו פה ושם כמה ימי רגיעה זה לא אומר שמה שקורה בשטח נעלם.
בוריס מפציר: אנחנו מדברים על מסות אדירות.
בוריס מפציר: תיסעו לנצרת עלית.
בוריס מפציר: תיסעו לכרמיאל.
בוריס מפציר: תיסעו לעכו.
בוריס מפציר: תיסעו למעלות תרשיחא.
בוריס מפציר: רק מה שאני מניתי כרגע זה מאה ועשרים אלף איש.
נעמי בלומנטל: על זה אנחנו יושבים.
בוריס מפציר: לכן אין לנו זמן.
נעמי בלומנטל: זו בדיוק הבעיה שלנו.
נעמי בלומנטל: על זה ישבנו גם בשבוע שעבר, במה שקשור לרדיו רקע.
בוריס מפציר: כן, אבל אנחנו יוצאים עם שום דבר.
נעמי בלומנטל: אז מה אתם מבטיחים?
בוריס מפציר: אני את שלי נתתי.
בוריס מפציר: אני נתתי יותר והנה היה פה דיווח גלוי שמשרד הקליטה לא צריך לתת את זה על פי המנדט שלו.
בוריס מפציר: אף על פי כן שרת הקליטה אמרה שהיא, בסוף השנה, מהדברים שהיא עדיין יכולה לקבל, היא תיתן סיוע חד פעמי כדי לפתור את הבעיה, לרדיו רקע ולשידורי הטלוויזיה.
בוריס מפציר: מדובר בכמה מיליונים.
בוריס מפציר: לא במאה אלף.
בוריס מפציר: אף אחד לא יכול לטעון שמשרד הקליטה חייב לתת או שמשרד הקליטה לא נותן.
בוריס מפציר: אני מצפה שעכשיו יגיע סוף סוף אותו תקציב ממשרד האוצר, מהממשלה, בלחץ וועדת הקליטה, כדי שאנחנו נוכל תוך עשרה ימים לדעת: יש או אין.
בוריס מפציר: יהיה תקציב, תהיה תוכנית טלוויזיה.
בוריס מפציר: לא יהיה תקציב, אנחנו בעוד שנתיים נשב כאן.
בוריס מפציר: דרך אגב, בערוץ הכבלים לא תהיה תוכנית טלוויזיה אקטואלית כי זה לא יהיה במכרז והם לא יכולים לגעת באקטואליה.
בוריס מפציר: אנחנו שוב נכנס לטירינג ובעוד שנה – ובצדק מבחינתם – יתנו ישדרו.
בוריס מפציר: לא יתנו, לא ישדרו.
לריסה גרשטיין: גברתי היושבת ראש, סליחה.
לריסה גרשטיין: אני מסכימה עם כל מילה שמר מפציר אמר עכשיו.
לריסה גרשטיין: עם כל מלה.
לריסה גרשטיין: אני גם חייבת לחזק את מה שהוא עכשיו אמר.
לריסה גרשטיין: כי האיש הזה, אני רואה שהוא מנסה בצורה המעשית ביותר לעשות משהו אקטואלי לרגע זה.
לריסה גרשטיין: אנחנו לא יודעים עד מתי יימשך המצב שיש לנו עכשיו במדינה.
נעמי בלומנטל: בכל מקרה אנחנו רוצים שקט.
לריסה גרשטיין: אני כבר לא מסוגלת כבר לראות בערוצים רוסיים את הלוגיקה המעוותת שלהם ואת השקרים בלי סוף ובמקום להחליט, כמו שהוא אומר- ואפילו לא תוך עשרה ימים, אלא תוך שבוע… … גם שבועיים יהיה טוב.
לריסה גרשטיין: בסדר.
לריסה גרשטיין: שבועיים.
לריסה גרשטיין: אבל אנחנו היינו צריכים לעשות את זה לפני שבועיים.
לריסה גרשטיין: לפני שבועיים ולא בעוד שבועיים.
לריסה גרשטיין: במקום זה אנחנו יושבים ומדברים.
לריסה גרשטיין: ערב חדש הוא כזה או אחר.
לריסה גרשטיין: ערב חדש, דרך אגב, זו תוכנית מאד חלשה.
לריסה גרשטיין: מבחינת השידור ברוסית זה מאד חלש.
לריסה גרשטיין: אני מסתכלת עליה מפעם לפעם.
נעמי בלומנטל: הכתוביות לא עוזרות?
גרשון גרשון: בינתיים זו התוכנית עם אחוזי הצפייה הכי גדולה בשפה הרוסית.
לריסה גרשטיין: טוב, אני לא רוצה לתת ציונים.
לריסה גרשטיין: כשהיה תקציב לטלוויזיה החינוכית זו היתה תוכנית נהדרת.
גרשון גרשון: תודה רבה.
לריסה גרשטיין: זה היה טוב, זה היה מעניין והיו אנשים פנימיים וכל קרוב משפחה אהב את זה ורצה להיות בזה ולהשתתף.
לריסה גרשטיין: אני מדברת על כך, אבל לא רוצה להעליב חס וחלילה.
לריסה גרשטיין: ההפך.
לריסה גרשטיין: מדינה קטנה, כל אחד רוצה לראות את מי שהוא מכיר.
לריסה גרשטיין: זה ברור.
לריסה גרשטיין: בוודאי שאני קצת - אבל ממש בצל של איזשהו חשש - חושבת על פוליטיזציה.
לריסה גרשטיין: גברתי היושבת ראש, יש לנו ניסיון מר בהחלט.
לריסה גרשטיין: זה לא פחות או יותר כמו הערוץ הראשון, אם אנחנו מדברים על פוליטיזציה, אבל היום, במצב באמת מאד מסובך מבחינה מדינית, יש מחשבה וחשש מה יעשו.
לריסה גרשטיין: האם ישפיעו, יגידו משהו פוליטי.
לריסה גרשטיין: לפי דעתי צריך כמו שנפוליאון אמר: להיכנס, להתחיל לפעול ונראה.
לריסה גרשטיין: מטעם רשות השידור – כי אני חברת מליאת רשות השידור וגם יושבת ראש הוועדה של השידורים בשפות לועזיות – אני מחזקת כל מילה שמר מפציר אמר.
לריסה גרשטיין: אני חושבת שקודם כל נתחיל לעבוד.
לריסה גרשטיין: קודם כל נקבל את התקציבים.
לריסה גרשטיין: עוד לא דיברנו על משדרים.
לריסה גרשטיין: באמת המון אנשים קשורים לרדיו רקע ולא קולטים.
לריסה גרשטיין: בירושלים אחרי חמש לא שומעים כלום.
לריסה גרשטיין: בירושלים.
לריסה גרשטיין: זה אולי המקום היחיד והמקור היחיד שאפשר בו להיות מעודכן לגבי מה שקורה בשטח: יורים לא יורים, רחוב סגור או רחוב פתוח וכולי.
לריסה גרשטיין: בוודאי שיש חלק מאד רציני בעניין הזה לטלוויזיה.
לריסה גרשטיין: אנשים התרגלו לטלוויזיה.
נעמי בלומנטל: אין ספק.
נעמי בלומנטל: הלוא על זה אנחנו יושבים.
לריסה גרשטיין: אני בעד החלטה מיידית ואני אתמוך ואעשה מה שרק נדרש.
נעמי בלומנטל: גברת גרשטיין, על זה אנחנו יושבים כאן.
נעמי בלומנטל: על מה אנחנו יושבים?
נעמי בלומנטל: בדיוק על הבעייתיות הזאת.
נעמי בלומנטל: כשהכנסת אחרי הפגרה התחילה לפעול, אנחנו בדיוק העלינו את הנושא של רדיו רקע.
נעמי בלומנטל: הבאתי לך גם את ההחלטות שלנו.
נעמי בלומנטל: אנחנו גם פועלים בעניין זה, משרד האוצר קיבל גם את הדרישה שלנו ועכשיו מה שנשאר זה נושא הטלוויזיה ברוסית.
נעמי בלומנטל: כפי שאת אמרת, כפי שאמר מר מפציר, אנחנו רוצים שיהיו חדשות כל יום בשפה הרוסית.
נעמי בלומנטל: לא איכפת לנו באיזה ערוץ זה בדיוק, אבל אנחנו צריכים שהעולים החדשים יקבלו כל יום את המידע העדכני.
נעמי בלומנטל: השאלה היא עכשיו האם אנחנו באמת מקבלים מן האוצר את התקציב הזה, כי התקציב הזה צריך להיות זמין.
נעמי בלומנטל: הנה יושב פה חבר הכנסת אמנון כהן.
נעמי בלומנטל: הוא הנציג שלנו בוועדת הכספים.
אמנון כהן: וודאי.
נעמי בלומנטל: אולי תוכל לזרז את זה?
נעמי בלומנטל: אולי אתה מוכן לבדוק את זה?
נעמי בלומנטל: גם רוני ארד, הרפרנט של משרד האוצר שנמצא פה, יבדוק האם ערוץ 33 אמנם מקבל…
אמנון כהן: לא מקבל.
אמנון כהן: באחריות.
אמנון כהן: כבר שנה שלמה לא מקבל.
לריסה גרשטיין: זה לא חל על ערוץ 9, על טלוויזיה קהילתית בכלל?
לריסה גרשטיין: הם האקטואליים היחידים בשטח, בעצם.
לריסה גרשטיין: היחידים.
גנדי ריגר: בקשר לערוץ 33, מה שאני שמעתי זה - ואולי אני טועה – שאם תנתן אפשרות לערוץ 33 לעבוד עם הפרסומות, הם מסכימים לעשות את זה בלי כסף וכל יום יהיו חדשות ברוסית.
אלכסנדר צינקר: הלוואי שלא יהיה מצב כזה.
אלכסנדר צינקר: אבל אם מחר בערב בשעה 22:00 קורה משהו, איך אפשר לדעת בשפה הרוסית עד הבוקר שקורה משהו בירושלים או במקום אחר?
נעמי בלומנטל: מר ארד, אתה מברר לנו מה עמדת האוצר.
רוני ארד: אני יכול לברר, כתוצאה מזה שלא תוקצב הערוץ הציבורי, מה אפשר לעשות.
נעמי בלומנטל: כי אתה שומע ואנחנו שומעים פה מחבר הכנסת אמנון כהן, שהוא חבר וועדת הכספים, שערוץ 33 כבר זמן רב לא קיבל אפילו את התקציב שמגיע לו.
רוני ארד: השאלה היא, אם הוא היה מקבל, האם היה עושה עם זה דברים אחרים.
רוני ארד: ערוץ 33 הרי בונה שנה תקציבית והוא בונה על פי התקציב את התוכניות שלו.
רוני ארד: השאלה היא אם בגלל שהוא לא קיבל את הכסף, התוכנית הזאת לא קיימת, או שזה תירוץ ואם הוא יקבל, אף אחד לא מבטיח שזה ילך לתוכנית הזאת.
ניר גרסון: הרי זה צריך ללכת למטרה מסוימת.
רוני ארד: מעבירים תקציב על פי מטרות לערוץ 33?
רוני ארד: המדינה אומרת: אתה רוצה לעשות תוכנית כזאת אז בוא אני אתן לך כסף כזה?
ניר גרסון: לא.
ניר גרסון: אנחנו מדברים על התקציב הקודם.
רוני ארד: יש תקציב, כמו שלמשרד הקליטה יש תקציבים והוא מחליט במסגרת סדרי העדיפויות שלו כמה הוא מוציא על כל דבר.
רוני ארד: אני לא יודע אם כן חסר או לא חסר.
רוני ארד: את זה צריך לברר.
רוני ארד: אני חושב שאם יש ערוץ ציבורי שממומן מכספי מסים – והעולים הם חלק ממשלמי המסים – אז הוא, במסגרת סדרי העדיפויות שלו, צריך לתת את התשובות.
רוני ארד: בטח לא משרד הקליטה.
רוני ארד: אם צריכה לבוא תוספת מעבר למסגרת התקציב – אני לא יודע כי אני לא מכיר - אני יכול לברר את זה במשרד.
רוני ארד: אני רק אומר פה לפרוטוקול שמבחינתנו ובתור זה שמתעסק עם תקציב משרד הקליטה, אנחנו נבדוק את הבקשה הזאת.
רוני ארד: ברור שזה משהו חד פעמי ואנחנו נתנגד שזה יהיה משהו פרמננטי, אלא אם כן משרד הקליטה יחליט, במסגרת סדרי עדיפויותיו, שהוא עכשיו מממן תוכנית ברוסית, על חשבון דברים אחרים, לאורך כמה שנים.
רוני ארד: למרות שזה נראה לי לא נכון ולא צודק.
לריסה גרשטיין: מה שכן נכון וכן צודק זה לבטל את האגרה לעולים בכלל, כי הם לא מסתכלים ומשלמים מסים סתם.
לריסה גרשטיין: זה שוד לאור היום.
רוני ארד: אני יכול להגיד לך שיש הרבה מאד אנשים צעירים שלא רואים, לא ערוץ 1 ולא 2.
נעמי בלומנטל: תראה, מר ארד, האנשים פה מדברים מהשטח.
נעמי בלומנטל: זאת אמנם מצוקה אמיתית.
רוני ארד: יש היום מצוקה.
רוני ארד: כל פעם שיש מצוקה, יושבת הממשלה ומחליטה על סדרי עדיפויות.
רוני ארד: הרי יש תקציב אחד ואתו צריך לעבוד.
רוני ארד: זה לא שכל פעם שתהיה מצוקה יגדילו עוד ועוד את התקציב, כי יש לזה השפעות אחרות שגורמות לעוד ועוד מצוקות אחרות.
רוני ארד: אז צריך לבוא שינוי סדרי עדיפויות.
רוני ארד: כל משרד עושה את שינוי סדרי העדיפויות שלו.
רוני ארד: כנ"ל רשות השידור, כנ"ל ערוץ 33.
רוני ארד: אני לא יודע מי מהם.
רוני ארד: אני לא מכיר את הנושא.
רוני ארד: כמו שכאשר במשרד הקליטה יש מצוקה לגבי משהו, אז משרד הקליטה עושה שינוי סדרי עדיפויות בתקציבו ומעביר תקציבים ממשהו אחד למשהו אחר, כך אני חושב שצריך להיות גם בתקציב הערוץ הציבורי.
רוני ארד: אם חסר כסף, אז בסדר, אז יש דיונים בין האוצר לבין הערוץ עצמו.
רוני ארד: אני רק לא חושב שזה צריך לבוא מתקציב משרד הקליטה.
רוני ארד: זה הכל.
נעמי בלומנטל: מה באשר לטלוויזיה החינוכית, שבעבר שידרה וקיבלה תקצוב והיום לא מקבלת לנושא הזה?
רוני ארד: יכול להיות שהיה קיצוץ והחליטו במסגרת הקיצוץ לבטל את התוכניות האלה.
רוני ארד: אני לא בטוח שהיה קיצוץ שבמסגרתו נאמר:
רוני ארד: אתם תורידו את התוכניות האלה.
רוני ארד: זה כמו הספריות לעיוורים: יש קיצוץ, סוגרים את הספריות לעיוורים.
רוני ארד: כי יודעים שלזה לא יסכימו.
רוני ארד: אז צריך לברר אם היה קיצוץ, למה הורידו דווקא את זה.
רוני ארד: אם זה במסגרת סדרי עדיפויות, אז זה במסגרת סדרי עדיפויות.
רוני ארד: אם זה כדי להגיד: אנחנו יודעים שזה ייצור רעש ואז לא תהיה ברירה ויוסיפו לתקציב, אז אני חושב שזה לא תקין.
רוני ארד: היה קיצוץ, צריך לברר למה כתוצאה מהקיצוץ סגרו דווקא את זה ולא דברים אחרים.
נעמי בלומנטל: התמונה הכללית שאנחנו מקבלים היא, שכרגע מה שקורה זה שאין למעשה מענה לדרישה שלנו שיהיו יומיום שידורים של אקטואליה ושל חדשות בשפה הרוסית.
נעמי בלומנטל: זאת העובדה.
נעמי בלומנטל: אין כרגע.
נעמי בלומנטל: אחד הערוצים שדובר עליו זה ערוץ 33.
נעמי בלומנטל: יכול להיות שאם אתם, משרד החינוך, תכנסו קצת לעובי הקורה – ואני מציעה שתכנסו קצת לעובי הקורה – תוכלו ליצור משהו דומה למה שהיה בזמנו מענה מסוים בטלוויזיה החינוכית.
נעמי בלומנטל: הייתי מבקשת מכם גם לבדוק את הנושא הזה, לאור מה שקורה היום.
גרשון גרשון: סליחה שאני מעיר: מבחינה זאת ערוץ 23 וערוץ 33 בדיוק באותו מעמד.
גרשון גרשון: אנחנו הצענו הצעות לרצועת שידור מהסוג הזה וחבל שנוצרה פה איזו תחושה שאנחנו לא מתחרים על זה.
גרשון גרשון: להפך, מי שיכול להציג היום רצועת שידור זו רק הטלוויזיה החינוכית, כי לערוץ 33 יש כנסת.
בוריס מפציר: מר גרשון, אני מאד לא רוצה להיות במצב של וויכוח בין ארבעה או חמישה ערוצים, אבל למען הצדק צריך לציין דבר אחד: בחומרי אקטואליה מהספרייה, מה שאתה הצעתם זה ערב חדש.
בוריס מפציר: ערב חדש, עם מאגר החומר הוויזואלי שלו, בשום פנים ואופן לא יכול לתת מענה לתוכנית אקטואליה יומית, כי היא צריכה להיות, מבחינת הציבור הרוסי, לפחות ברמה של "מבט".
בוריס מפציר: זו היתה הבעיה העיקרית שלכם.
בוריס מפציר: אז אני מבקש, אם אתה כבר מעמיד את הדברים, תעמיד אותם על דיוקם.
גרשון גרשון: לא על זה דיברתי.
גרשון גרשון: יכול להיות שמבחינה תכנית אנחנו נחותים – וזה טעון ויכוח…
בוריס מפציר: סליחה, אני אמרתי שוב: לא נחותים.
בוריס מפציר: אתם יכולתם להציע – והצעתם בכתב – דקות ספורות של חומר אקטואליה.
בוריס מפציר: ספורות.
בוריס מפציר: בו בזמן שערוץ 33 הציע את כל ספריית רשות השידור.
גרשון גרשון: מר מפציר, תתייחס למה שאני אומר.
גרשון גרשון: אם כבר אתה מתייחס, תתייחס למה שאני אומר.
גרשון גרשון: אתה לא מתייחס.
גרשון גרשון: אני מתייחס לזה שערוץ 33 לא יכולים לתת לך רצועת שידור בגלל הכנסת.
גרשון גרשון: אז בוא תתייחס לזה.
גרשון גרשון: אתה מתייחס לצד הנוח לך בדברים שאני אומר.
בוריס מפציר: לא זה ולא זה לא נוח לי.
בוריס מפציר: כי אין לי שום דבר.
בוריס מפציר: אנחנו סתם טוחנים מים.
נעמי בלומנטל: אנחנו, בכל אופן, נהיה בקשר אתך, מר ארד, עם משרד האוצר, כדי לוודא שאמנם יתוקצב ערוץ 33, או אם יש גם משהו שאפשר לתת לטלוויזיה החינוכית לפי הצעתם.
רוני ארד: אני חייב להסביר משהו.
רוני ארד: מדובר פה על חוסר תקציבי.
רוני ארד: אני לא יכול להבטיח שעכשיו, כתוצאה מהמצב, יגדילו תקציב.
נעמי בלומנטל: לא, כתוצאה מהמצב שהוא אקוטי, אנחנו צריכים איזשהו תקציב שיאפשר שתהיה איזושהי תוכנית משודרת, אחת ליום, של חדשות ואקטואליה.
נעמי בלומנטל: זו הדרישה שלנו ואנחנו לא נרפה ממנה.
רוני ארד: בסדר, אבל הדרישה צריכה לבוא לאוצר, או שהיא צריכה לבוא לערוץ הציבורי?
נעמי בלומנטל: אין להם.
נעמי בלומנטל: הם לא יעמדו בזה.
לריסה גרשטיין: אדוני הנכבד, במצב החירום שיש עכשיו במדינה, האם משרד האוצר לא מרגיש אחראי על אנשים שלא מבינים מה קורה אתם?
לריסה גרשטיין: אתה ברצינות אומר סדר עדיפויות ופה ושם.
לריסה גרשטיין: אבל יש דבר פשוט מאד: שידור מעודכן ישר לציבור.
רוני ארד: סדרי עדיפויות צריך לקחת במסגרת תקציב מסוים.
רוני ארד: הרי לא יגדילו את התקציב בגלל מצב המצוקה.
רוני ארד: כמו שהולך כסף לביטחון מתוך התקציבים הקיימים.
נעמי בלומנטל: גם לביטחון ביקשו תקציב מיוחד.
רוני ארד: במסגרת קיצוצים במשרדים אחרים.
רוני ארד: אז צריך לבחון.
רוני ארד: יכול להיות שהגוף המנהל את רשות השידור - אני לא יודע - צריך לעשות שינויים פנימיים אצלו.
רוני ארד: אולי משרד האוצר ייתן ממקורות שונים, אני לא יודע מהם.
רוני ארד: אם משרד הקליטה יצטרך לעזור, במסגרת סדרי העדיפויות שלו, אני רק אומר שאני מפחד שהוא ייתן השנה סכום שלא יהיה מנוצל בשנים הבאות.
רוני ארד: הוא ייתן סכום חד פעמי, תהיה חצי שנה תוכנית והיא תיפול אחרי זה כי אין מימון.
רוני ארד: למה אין מימון?
רוני ארד: כי זה לא בסדרי העדיפויות של המשרדים האחרים.
רוני ארד: זו לא פעם ראשונה ולא פעם שנייה שזה קורה.
רוני ארד: לכן, גם אם משרד הקליטה נותן השנה סכום מסוים, הוא צריך לוודא שהדבר הזה ימשיך בשנים הבאות.
רוני ארד: כי אז חבל על הכסף הזה.
רוני ארד: פתרנו את הבעיה לחצי שנה וזהו.
רוני ארד: אני מקווה שכל הבלגן הזה ייגמר כבר מחר, אבל זה לא משנה.
רוני ארד: זה בלי שום קשר לבלגן הזה, כי במדינה לא משעמם.
לריסה גרשטיין: אני, במסגרת הלוגיקה הזאת, בכלל לא מסוגלת לחשוב.
לריסה גרשטיין: זה לא בלגן.
לריסה גרשטיין: זה מצב של סטרס של אלפי אנשים.
לריסה גרשטיין: סטרס וחוסר מידע ואתה מדבר עכשיו במילים פורמליות.
לריסה גרשטיין: אז תבדוק מה שאפשר לעשות.
לריסה גרשטיין: תבדוק.
רוני ארד: אז שרשות השידור תבדוק, משרד הקליטה יבדוק ואנחנו נבדוק.
נעמי בלומנטל: בהמשך לבדיקות שלכם – ואנחנו בוודאי גם נפעל לכך שיהיה את אותו תקצוב – אנחנו בהחלט רוצים לברך את משרד הקליטה, אם הוא יוכל להפנות איזשהו תקציב לאיזשהו ערוץ שיימצא לנכון.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שעם פיקוח ציבורי.
נעמי בלומנטל: הייתי רוצה בכל מקרה שיהיה פיקוח ציבורי לאותם כספים, כדי שלא ייווצר מצב שתהיה איזו הטיה פוליטית, כאילו השידור יהיה קשור למי שנתן את הכסף.
נעמי בלומנטל: לגבי זה אנחנו צריכים להיות מאד זהירים.
נעמי בלומנטל: אבל בגדול, אם יהיה לנו כתוצאה מזה שידור אחד ביום של כחצי שעה אקטואליה וחדשות, זה יהיה מצוין.
בוריס מפציר: גבירתי היושבת ראש, אני נורא מצטער.
בוריס מפציר: את חברת כנסת, אני פקיד.
בוריס מפציר: אני באמת לא יכול לשמוע את זה.
בוריס מפציר: לא יכול להיות.
בוריס מפציר: הממשלה נותנת כסף.
בוריס מפציר: אז תחליטו שעל כל כסף שיוצא לכל מטרה, ממפעל לסוליות נעליים עד תוכנית טלוויזיה, יהיה פיקוח ציבורי.
בוריס מפציר: אי אפשר ככה.
בוריס מפציר: באמת.
נעמי בלומנטל: מר מפציר, מאחר שאתה איש טלוויזיה, אתה יודע טוב מאד שלא לשווא הוקמה רשות השידור והערוץ השני והרשויות שמפקחות הן לא לשווא.
בוריס מפציר: תביני שזה מראש מריח לא טוב.
בוריס מפציר: הכסף עוד לא הגיע וכבר יש עליו פיקוח.
בוריס מפציר: בסופו של דבר, אנחנו נשאר עם הפיקוח ובלי כסף.
נעמי בלומנטל: יהיה גם כסף ויהיה גם איזשהו פיקוח, או עין ציבורית, שיבחנו את זה.
נעמי בלומנטל: לפי דעתי זה מה שאנחנו רוצים וחייבים לבדוק ולראות.
נעמי בלומנטל: לא סתם הקימו רשות ציבורית לשידור ולא סתם יש ברשות השניה גוף ציבורי שמפקח, שמורכב מאומנים, מחלק מהמכלול של האוכלוסייה הישראלית, כדי שתהיה עין שתבחן את מה שקורה.
נעמי בלומנטל: יש חשש מסוים – ואני מוכרחה להגיד שהוא בא מכמה חברי כנסת, שחלק מהם נוכחים כאן וחלק לא – שאם אנחנו מפקחים או בוחנים או מקימים איזו וועדה שבאה מוועדת העלייה והקליטה, שבה מיוצג כל מי שמייצג את הציבור הישראלי, זה נראה טוב, אבל אם יוצא ששר אחד הוא זה שנותן את הכסף, אז יש חשש מסוים מהטיה פוליטית ואני חייבת להביא לידי ביטוי את החשש הזה.
נעמי בלומנטל: אני לא אשקוט בעניין הזה.
נעמי בלומנטל: אנחנו גם נשיג את הכסף אבל גם נדאג שתהיה איזושהי עין ציבורית שתבחן שלא תהיה הטיה בשידורים.
נעמי בלומנטל: זה מה שיש לי לומר, תודה רבה ואני מאמינה שהכסף יגיע.
נעמי בלומנטל: אני רוצה להודות לאלוף פיקוד העורף, אלוף גבי אופיר, שהגיע אלינו לישיבה.
נעמי בלומנטל: אני יודעת שהימים הם באמת ימים לא קלים שעוברים על כל המערכות וכבר אמרתי לו שהצבא, הדימוי שלו, עלה לאין ערוך לאור המצב שהוא מצב חירום או לא מצב חירום, תלוי איך מגדירים אותו ואני לא אכנס כאן לכל מיני שאלות פוליטיות.
נעמי בלומנטל: אני מודה לכל הנוכחים שהגיעו לכאן.
נעמי בלומנטל: עלו לדיון כמה נושאים בעקבות המצב אליו נקלענו - ותמיד אני מתפתה לחבר משהו פוליטי, אבל אני אשתדל לא לעשות זאת למרות שאני צפיתי מראש את המצב הזה וצפו אותו כל אלה שחשבו שהסכמי אוסלו הם לא נכונים, אבל אני לא אתייחס לזה – והמצב הוא קשה וסביר להניח, כך נראה כרגע, שהמצב הזה יימשך ועשוי להיות להערכתי רק יותר גרוע, אם זה הקו שנמשיך בו.
נעמי בלומנטל: לאור המצב הזה ראינו כמה תופעות כאשר אחת עלתה כאן בוועדה.
נעמי בלומנטל: ראינו שמבין הנרצחים, מבין הקורבנות היה אחוז גבוה של עולים חדשים.
נעמי בלומנטל: ידוע המקרה הקשה שהיה עם הלינצ', כאשר אחד הנרצחים היה עולה חדש, היה חייל אתיופי שנרצח על-ידי חברו וחייל אחר מבני עייש שנרצח גם כן ברמאללה, כך שראינו אחוז יחסית מאוד גבוה גם של אנשי מילואים, אנשי צבא שנהרגו בתקופה הקצרה הזאת.
נעמי בלומנטל: רצינו גם לדעת האם הצבא נותן את דעתו על כך .
נעמי בלומנטל: אנשים טעו בדרך ורצינו לדעת – וגם פנו אלינו בנושא - האם הם מקבלים איזשהו תדרוך, האם הם יודעים להיכן כן ללכת ולהיכן לא.
נעמי בלומנטל: נמצאים כאן לא מעט חברי כנסת שמקבלים פניות רבות של עולים אשר שומעים ברדיו שמודיעים שואדי ערה סגור, אפשר לעבור, אי-אפשר לעבור ואין להם מושג איפה זה ואדי ערה, מה זה אומר בדיוק, אין להם מושג האם כשאומרים הכביש סגור, עד כמה זה מסוכן לעבור שם.
נעמי בלומנטל: לא שאני יודעת, אבל אנחנו בכל-זאת יודעים יותר.
נעמי בלומנטל: אני בטוחה שחבריי חברי הכנסת שנמצאים כאן יכולים לתת עוד הרבה מאוד דוגמאות מן השטח.
נעמי בלומנטל: יש לנו תחושה ושאלה, דווקא כשאנחנו מודעים יותר למספר הרב של העולים שהגיעו לארץ, האם יש איזושהי מודעות, והייתי אומרת מעבר למודעות, הפנמה לכך שיש בארץ כמיליון אנשים שהגיעו לא מזמן, אנשים שהגיעו בעשר השנים האחרונות לארץ, ותודה לאל עד כה לא חוו מלחמות בארץ והם באים מסוג אחר של פוליטיקה ושל מדיניות.
נעמי בלומנטל: השאלה למשל מה אומר לגביהם איש צבא, מה אומר לגביהם איש משטרה, מה ההנחיות שהם מצפים לקבל והאם הם בכלל מצפים לקבל אותן.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת, יש תחושה שאנחנו לא יודעים מי אחראי.
נעמי בלומנטל: אני בטוחה שלא אתם אחראים, אבל היינו רוצים לשמוע על מה אתם אחראים.
נעמי בלומנטל: האם מדינת ישראל יודעת מי אחראי על מה, האם הרשויות המקומיות אחראיות, כפיקוד עורף, למה בדיוק אתם אחראים, מאיזו שעה אתם אחראים.
נעמי בלומנטל: היינו רוצים לפנות למי שאחראי מתוך תחושה, ואני חושבת שזאת אולי יותר מתחושה, אפילו ידיעה שאין הפנמה שיש בקרבנו כעשרים אחוז מן האוכלוסייה אנשים שאין להם מושג מה לעשות.
נעמי בלומנטל: היום אנחנו כבר מוצאים את עצמנו במצב שגם תושבי גילה הוותיקים לא יודעים מה לעשות והם נמצאים בתחושה, אבל בואו נחשוב מה קורה לעולה שהגיע לפני ארבע שנים לארץ והוא מוצא את עצמו בסיטואציה הזאת.
גבי אופיר: לא באתי לכאן כדי לומר שזה לא בתחום שלי אלא ברשותך הייתי רוצה לתת סקירה יותר רחבה כדי לומר איך הדברים צריכים להיות בפועל.
גבי אופיר: בשגרה יש אחריות לשטח הפנים על-ידי משטרת ישראל.
גבי אופיר: כל מה שקשור, למעט יהודה ושומרון, קו עימות ועוד שטחים קטנים לאורך גבולות המדינה, אחריות הפנים היא של משטרת ישראל.
גבי אופיר: מול קו העימות, האחריות היא של צה"ל וזה השטחים, זה קו עימות וזה לאורך הגבולות.
גבי אופיר: שאלו על הסברה על דברים שקורים היום – יורים בגילה, איזה כבישים סגורים, כביש ואדי ערה, כביש כזה או כביש אחר, למי פונים לשאול שאלות – ולדעתי צריך להיות מנגנון הסברה לאומי שנותן כיוונים ודרכו הגופים האחרים אמורים לפעול על-פי התפיסה הזאת.
גבי אופיר: זה צריך להיות גם בשגרה, גם במצבי הביניים כפי שאנחנו חיים אותם היום וגם במצב של מלחמה כוללת.
גבי אופיר: מדיניות הסברה, זאת לא רק מדיניות הסברת חוץ, איך אנחנו נראים בעולם, אלא איך נותנים רמת שירות גם לאזרחי המדינה.
גבי אופיר: כפי שאנחנו שומעים היום, משטרת ישראל אומרת איזה כבישים סגורים, דובר צה"ל מתייחס לשטחים הסגורים בתוך יהודה ושומרון וכל אחד מוסר אינפורמציה משלו.
גבי אופיר: אני לא משוכנע שכל ההנחיות כפי שניתנות יורדות בחמש שפות, מתוך הנחה שדרך דובר צה"ל הן יורדות בעברית ואני מניח שכך גם לגבי משטרת ישראל.
גבי אופיר: השאלה האם כל אותם אנשים שעוסקים באותן הודעות דואגים שייאמרו גם באותן שפות נוספות עבור אלה שאינם דוברי עברית.
גבי אופיר: אנחנו מודעים לכך שבמדינת ישראל לא כולם דוברי עברית כשהשפה המרכזית כמובן היא העברית.
גבי אופיר: אני גם רוצה לומר שהכתבים השונים שמוציאים כתבות, הם מוציאים כתבות על דעת עצמם והן לא מאושרות על-ידי צה"ל או על-ידי המשטרה.
גבי אופיר: למה פיקוד העורף אחראי.
גבי אופיר: פיקוד העורף אחראי להנחות את האוכלוסייה בכל מה שקשור למצבי חירום.
גבי אופיר: מצבי חירום, מבחינת הממשלה, זה לא המצב היום.
גבי אופיר: אני רק יכול לומר שכפיקוד העורף כל מה שקשור למצבי חירום, אנחנו האנשים שאחראים להנחיית האוכלוסייה.
גבי אופיר: מדיניות ההסברה שצריכה להיות מדיניות שמסבירה בטרם אירוע, זאת אומרת במצבי שגרה היום, להסביר על כלל ההתנהגות.
גבי אופיר: לצערי הרב אנחנו עושים זאת במינון נמוך יחסית, אבל אנחנו עושים זאת.
גבי אופיר: יש לנו שבעים מדריכות שפועלות במשך כל השנה ומדריכות בבתי-ספר ובמרכזים שונים, ויש לנו תוכנית שלמה שלא מופעלת אלא היא תופעל רק במצב חירום או סמוך אליו, כמו למשל הכוננות שהייתה בנובמבר 1997, בפברואר 1998, בספק משבר כנגד העירקים כאשר אז נכנסנו עם הסברה בחמש שפות ביניהן עברית, רוסית, אמהרית וערבית מעט כי בדרך כלל הערבים מבינים עברית כי הם חיים כאן שנים.
גבי אופיר: כל חוברות ההדרכה שלנו בזמן חלוקת ערכות מגן, המסכות, כתובות בחמש שפות.
גבי אופיר: אם נצטרך לחלק תרופות לאזרחי המדינה, ההנחיות כתובות בחמש שפות.
גבי אופיר: חוץ מזה לפיקוד העורף יש מרכז מידע – הוא לא מרכז הסברה – שמספר הטלפון שלו נמצא ומפורסם מדי פעם ואנחנו עונים על כל השאלות בכל השפות.
גבי אופיר: מדי פעם אנחנו מקבלים במשך יום כ1,200- שאלות, וזה לא הרבה, כאשר במצבי חירום הפניות מגיעות ל30-25- אלף שאלות ביום ואלה הם מספרים גדולים מאוד.