GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי בר נר: הבאנו לארגנטינה אנשים שינסו למיין ולמצוא אנשים שיתאימו להיקלט בתעשיית ההיי-טק הישראלית ולכל אלה שיש להם מה שנקרא "פרופיל תעסוקתי מורכב", סוחרים וכדומה, הפעלנו פרוייקטים של הכשרה מקצועית בתל ארזה, כשהכוונה היא לבנות מעטפת של מרכז קליטה והכשרה מקצועית.
אורי בר נר: כפי שצוין כבר קודם, הניסיון של קליטה עירונית, מניסיוננו, זה אחד המנופים הכי חשובים לקליטה, משום שכאשר ראש רשות או סגן ראש רשות נפגש עם עולים פוטנציאליים ורואה אותם עין בעין ומסוגלים להסביר להם על הקליטה בעיר או ברשות הספציפית שבה העולים מיועדים להיקלט, קודם כל זה משרה הרבה יותר ביטחון על העולה שחושב על עלייה.
אורי בר נר: שנית, לראשי רשויות ומועצות יש הרבה יותר אפשרויות להניע את מנופי הקליטה של הרשות לטובת הקליטה של אותם עולים.
אורי בר נר: הסנוניות הראשונות היו ערד וקריית ביאליק.
אורי בר נר: במהלך השנה הוספנו את קריית גת, כפי שהוזכר כאן, בהצלחה רבה, את אשקלון ובימים אלה ביקרה גם סגנית ראש עיריית נצרת עילית בארגנטינה.
אורי בר נר: אני חייב לציין שכל ביקור כזה מעלה את תשומת הלב של הקהילה ומאות ואולי אפילו אלפים מגיעים לפגישות עם אותם אנשים ולראיונות.
אורי בר נר: לאחר מכן הפרוייקטים האלה מוכחים כמוצלחים.
אורי בר נר: חשוב להגיד שמבחינתנו, האתגר הגדול הוא להביא כמה שיותר ראשי רשויות, ראשי מועצות מקומיות להיות מעורבים בעליה הזאת.
אורי בר נר: מעט נתונים: מארגנטינה עלו מתחילת השנה 941 עולים.
אורי בר נר: לא משנה הסטטוס שלהם בארץ, כי אנשים יכולים להגיע כתיירים ואז לשנות את הסטטוס בארץ, זאת בהשוואה ל 732 עולים בשנה שעברה.
אורי בר נר: מדובר על עליה של 25%.
אורי בר נר: מבחינתנו, בכדי להגיע לקהלי יעד – זאת קהילה מאד מאד גדולה ודי מפוזרת – אנחנו מפעילים מזה כחצי שנה פרוייקט ניסיוני של רכזים.
אורי בר נר: רכזי עליה, שתפקידם הוא לחדור לקהילות, לקלאבים, למקומות שבהם היהודים מתאגדים ולהכניס לשם אינפורמציה ונתונים על עליה לישראל, אפשרויות קליטה בישראל ולקשר בין עולים פוטנציאליים לשליחים שלנו.
אורי בר נר: יושב כאן טוליו סולדסקי, ראש דסק אמל"ט, אבקש ממנו להרחיב קצת.
נעמי בלומנטל: מה שאני הבנתי בביקור הקצר כשהייתי שם זה, שאילו היו שם יותר שליחים ויותר אנשים שלכם שם, זה יכול היה להועיל.
נעמי בלומנטל: מה שהם טוענים זה, שצובאות עשרות משפחות על דלתות הסוכנות ואין מספיק מענה.
נעמי בלומנטל: האם תוכל לתת אישור לזה?
טוליו סולדסקי: ללא ספק שעם יותר כוח אדם היינו יכולים לעשות יותר, אבל אנחנו מחפשים תחליפים.
טוליו סולדסקי: אם זה באמצעות עובדים מקומיים ואם זה באמצעות עובדים ישראליים שנמצאים בשטח.
טוליו סולדסקי: אנחנו – כדי להשלים את מה שמר בר נר אמר – התחלנו את העבודה שלנו למעשה לפני שנה, עם יריד עליה שבמהלכו הגיעו 13,000 איש לבואנוס איירס.
טוליו סולדסקי: הבאנו מהארץ כל מיני תחומים של תעסוקה ודיור.
טוליו סולדסקי: היום אנחנו הולכים, למעשה, עם כל רשות מקומית.
טוליו סולדסקי: פה נמצא הרב בלטר שיוצא שוב בדצמבר וכרגע חזרו, כמו ששמעתם, גם מנצרת עילית.
טוליו סולדסקי: לגבי התוכנית לשנה הבאה, יש לנו כשבע שמונה רשויות מקומיות, כי אנחנו הגענו למסקנה שזה הפתרון הכי טוב, כי היהודים הארגנטינאיים מרגישים שיש מי שיעזור להם בשלבים הראשונים.
טוליו סולדסקי: במקביל, יש לנו הרבה פעילות בתחום של צעירים.
טוליו סולדסקי: אנחנו ממשיכים עם פרוייקט נעלה – זוהר, קבוצה שניה.
טוליו סולדסקי: השנה נתחיל עם פרוייקט "סלע" לסטודנטים ויש לנו קבוצת "אופק" לצעירים שלא המשיכו את הלימודים בארגנטינה.
טוליו סולדסקי: הבעיה המרכזית שלנו, של כולנו, היום, היא מה שנקרא: "העניים החדשים".
טוליו סולדסקי: לפי פרופסור דה–לה–פרגולה, יש כמאתיים אלף יהודים בארגנטינה ולפי ההערכות של הקהילה הארגנטינאית היום, יש כ 10%, זאת אומרת: כעשרים אלף יהודים, שנמצאים מתחת לקו העוני.
טוליו סולדסקי: אלה הם היהודים שצריכים עזרה באופן מיוחד.
טוליו סולדסקי: לדוגמא: עם משרד הקליטה הגענו היום להסכמה על ששה חודשים מרכז קליטה, אבל השאלה היא מה קורה הלאה, אחרי ששה חודשים.
טוליו סולדסקי: אלה אנשים שהרבה זמן לא עבדו, מובטלים, אנשים עם בעיות של כספים ובעיות הסתגלות בארץ.
טוליו סולדסקי: זו הבעיה המרכזית.
נעמי בלומנטל: האם כשאנשים מגיעים ממש בחוסר כל למשרדי הסוכנות, אתם מסייעים להם?
טוליו סולדסקי: בהחלט.
טוליו סולדסקי: אנחנו יכולים לסייע.
טוליו סולדסקי: יש בתקציב שלנו קרן עליה ואנחנו עוזרים להם בכל הדברים הבסיסיים עד שהם מגיעים לישראל.
טוליו סולדסקי: כשאני אומר בסיסיים צריך לדעת, שיש אנשים שאין להם כסף, בוודאי לא לדרכונים או למזוודות, אבל גם לא לכרטיס אוטובוס בשביל להגיע למשרדים שלנו.
טוליו סולדסקי: אז בוודאי שיש עזרה שלנו.
טוליו סולדסקי: הנושא המרכזי זה איך להתחיל בארץ כי הם צריכים באמת תמיכה מיוחדת בהתחלה.
טוליו סולדסקי: חלק גדול עולה בפרוייקטים העירוניים, אבל לפי המצב בשטח לא יהיה יותר קל והאנשים האלה צריכים עוד עזרה בהתחלה בארץ.
טוליו סולדסקי: אם היו משכנתאות מוגדלות או השתתפות בשכר דירה, זה היה עוזר.
נעמי בלומנטל: תכף ניכנס לזה.
נעמי בלומנטל: אני רוצה בכל זאת לחזור לשאלה שלי: אם היה יותר כוח אדם שם במקום והיו לכם יותר משאבים באותה קרן עליה, האם הייתם יכולים לספק לאותם עניים במקום הרבה יותר סיוע ולגרום לכך שתוכלו לרכז מספרים יותר גדולים ולהביא אותם לארץ?
נעמי בלומנטל: האם היה אפשר לעשות קרן מיוחדת או מגבית מיוחדת, אם זה בארצות הברית או במקום אחר, לצורך הזה, להצלת יהודי ארגנטינה?
נעמי בלומנטל: האם זה יהיה נכון לקרוא לזה כך?
טוליו סולדסקי: זה חלון הזדמנויות ואם יש יותר כוח אדם, בהחלט אפשר לעשות יותר.
טוליו סולדסקי: אחרי הביקור שלך שם אנשים דיברו ופנו.
טוליו סולדסקי: כל ביקור מהארץ או שליחים במקום, בוודאי שעוזר.
נעמי בלומנטל: טוב.
נעמי בלומנטל: כי מחר יהיה אצלנו בישיבה יו"ר ההסתדרות הציונית ומנכ"ל הסוכנות, סלי מרידור, אז אולי ארצה לפנות אליו, בעיקר בנושא הזה, מעבר לטיפול הרגיל שנעשה שם.
נעמי בלומנטל: בבקשה, ד"ר פרדניק.
פרדניק מלך: לגבי השאלה של מצבת כוח אדם.
פרדניק מלך: אני חושב שהתשובה קשורה יותר לאיכות.
פרדניק מלך: לא מבחינת איכות השליחים, אלא מבחינת השאלה אל מה פונה שם כוח האדם.
פרדניק מלך: כי הוזכרה על ידי מר סולדסקי השכבה הזו מתחת לקו העוני, שאני חושב שהיא מקבלת טיפול – מוגבל, אמנם – בסך הכל.
פרדניק מלך: לעומת זאת, השכבה המעניינת ביותר מבחינת הארץ והחדשה בארגנטינה, שלא היתה קיימת, שהוזכרה על ידי מר מתי דרובלס, זו השכבה של אלה שהיו עשירים יותר ופשטו את הרגל.
פרדניק מלך: לא מדובר עכשיו בעשרות, אלא במאות משפחות.
פרדניק מלך: אולי באלפים.
פרדניק מלך: האנשים האלה לא מקבלים טיפול מיוחד.
פרדניק מלך: זו שכבה שצריכה למשוך את תשומת לבה של הסוכנות ושל מדינת ישראל וצריכה טיפול מיוחד ביותר.
פרדניק מלך: לא רק אנשים שמכירים את הרקע וכולי, אלא ההצעות התעסוקתיות והמסגרת פה בארץ צריכים להיות אחרים לגמרי.
נעמי בלומנטל: וגם ה Reaching out לגביהם.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת, האם מגיעים אליהם.
פרדניק מלך: בדרך כלל אנשים כאלה כבר מהגרים מארגנטינה.
פרדניק מלך: אני חושב שרובם למיאמי.
פרדניק מלך: אין לי נתונים, אבל זה מה שאני שומע מהשטח.
פרדניק מלך: לא קל להסיט אותם לארץ, אבל אפשר וכדאי להשקיע קצת ברגע המסוים הזה, שיש הרבה אנשים שעוזבים את ארגנטינה מכיוון שפשטו את הרגל.
פרדניק מלך: עדיין יש להם קצת כסף, אבל את הירידה החברתית הזאת הם לא יכולים לסבול ולכן זה הרגע להחליט על שינוי מקום מגורים והארץ צריכה להיות אופציה.
פרדניק מלך: אני, בביקורי האחרון, לא ראיתי שבמקומות ובקלאבים שאליהם האנשים האלה מגיעים יש נגישות לתוכניות האלה של העלייה.
פרדניק מלך: אולי יש דבר כזה, אבל אני בדקתי בעיניים של עולה: אם אני במצב שאני רוצה לעלות ארצה, יש לי פה במועדון "אברייקה" איזה שלט או משהו אחר שמושך את תשומת לבי: "אם אתה רוצה לבוא לארץ, יש לך סיכוי" – אני לא ראיתי דבר כזה.
פרדניק מלך: אולי קיים ואני לא יודע.
פרדניק מלך: בכל מקרה אני חושב – אני לא יודע מה המשאבים – שמבחינת אסטרטגיה אנחנו גם צריכים לטפל באוכלוסייה הזו המיוחדת ביותר, של המעמד הבינוני שכבר נהרס והוא בורח מארגנטינה עכשיו.
נעמי בלומנטל: אנחנו ניסינו פה, גם בעידוד הועדה, לקדם מאד את הנושא של דרום אפריקה.
נעמי בלומנטל: לא הצלחנו.
נעמי בלומנטל: אני זוכרת שהקמנו פה ועדה מיוחדת ולחצנו ויצא עוד יריד ועוד יריד ולא הצלחנו וכשאתה מדבר על השכבה הזאת, זו נדמה לי שכבה דומה לזו שהיתה בדרום אפריקה.
נעמי בלומנטל: האם אני יכולה להיות יותר אופטימית לגבי ארגנטינה?
נעמי בלומנטל: אני לא בטוחה.
פרדניק מלך: אני לא יודע.
פרדניק מלך: אני פשוט חושב שצריך להשקיע.
פרדניק מלך: זה הכל.
נעמי בלומנטל: הרב מאוריציו בלטר, בבקשה.
מאוריציו בלטר: אני הרב של הקהילה בקרית ביאליק.
מאוריציו בלטר: אנחנו הבאנו מאה משפחות בשנתיים האחרונות בפרוייקט עירוני, יחד עם עיריית קריית ביאליק.
מאוריציו בלטר: השנה הגיעו 170 עולים מדרום אמריקה, ארגנטינה ואורוגוואי ואני חושב שיש כמה דברים שאנחנו צריכים להעלות כאן לדיון.
מאוריציו בלטר: העניין הוא לא רק לבוא עם תוכנית הצלה, אלא צריכים להיות יצירתיים.
מאוריציו בלטר: קודם כל, כמו שאמר ד"ר פרדניק, זה באמת עניין של איכות השליחים.
מאוריציו בלטר: כשמגיע מישהו מוכר להם, הם יודעים שהוא יטפל בהם.
מאוריציו בלטר: בפרוייקט שלנו, למשל, כל המשפחות מתקבלות כבר בשדה התעופה.
מאוריציו בלטר: כלומר, הם יודעים מהתחלה שהם נמצאים ברשת ליווי קהילתית מאד רחבה.
מאוריציו בלטר: כדי לפתות את הדרום אמריקאים לבוא, אני חושב שצריך להיות יותר יצירתיים.
מאוריציו בלטר: למשל, לגבי השכבה שהתייחס אליה עכשיו ד"ר פרדניק, אני חושב שצריך לפנות למט"י (מרכז טיפוח יזמות) ולהקים פרוייקטים לאנשים שהיו סוחרים שם.
מאוריציו בלטר: לתת להם הכשרה כאן בארץ לזמן מה ואחר כך לתת להם הלוואות גמישות כדי שהם יוכלו לעשות כאן מה שהם היו עושים בארגנטינה.
מאוריציו בלטר: דבר שני, לא מספיק להעלות אותם.
מאוריציו בלטר: חשוב מאד להבין שאותה שכבה שציין מר סולדסקי, אותם 10% שמתחת לקו העוני, מצבם ממש לא טוב.
מאוריציו בלטר: קודם כל, שיהיה ברור שהמונח קו העוני הוא לא אותו מונח שאנחנו משתמשים בו כאן בארץ.
מאוריציו בלטר: שם קו העוני הוא הרבה יותר נמוך ממה שאנחנו מדברים עליו פה.
מאוריציו בלטר: אני כבר נתקלתי בבעיה שאין לנו מספיק עובדים סוציאליים בלשכות הרווחה והם זקוקים לעבודה סוציאלית ממש.
מאוריציו בלטר: בנושא זה הייתי אומר שאולי אנחנו צריכים להתחיל שם את העבודה.
מאוריציו בלטר: לעזור להם ולהתחיל שם איזו התאמה והכשרה ובהגעה לארץ אנחנו צריכים לתת להם צוות שילווה אותם בצורה צמודה מאד.
מאוריציו בלטר: אנשים מתחת לקו העוני באים עם תרבות אחרת, רובם בנשואי תערובת וגם לזה אנחנו צריכים להתייחס.
מאוריציו בלטר: לגבי השכבה הבינונית, אנחנו צריכים לצאת עם תוכניות מאד יצירתיות.
מאוריציו בלטר: אם לא, אנחנו נכשל שוב עם אותן הצעות שבאנו אליהם איתן כמה פעמים ולא הצלחנו.
נעמי בלומנטל: הרב שטרנשיין, בבקשה.
ראובן שטרנשיין: אני רוצה להתייחס לשתי שאלות שהעלית במהלך הדיון.
ראובן שטרנשיין: הראשונה היא איך אנחנו באים לממשלה או למוסדות הפוליטיים השונים של המדינה והשניה היא איך אנחנו יכולים להיות בטוחים שנוכל להצליח יותר מאשר בדרום אפריקה, עם המעמד הבינוני שהזכיר ד"ר פרדניק.
ראובן שטרנשיין: אני חושב שבקשר לשאלה איך מדברים מול פלחים אחרים של מקבלי החלטות, אנחנו צריכים לחלק את העניין לשתי אוכלוסיות, לשתי שאלות.
ראובן שטרנשיין: האחת היא השאלה ההומניטרית.
ראובן שטרנשיין: השאלה של אנשים שאינם מעורים בנושא היא למה אנחנו צריכים לעשות את זה.
ראובן שטרנשיין: מה יוצא לנו מזה?
ראובן שטרנשיין: השאלה היא פוליטית והתשובה, לעניות דעתי, צריכה להיות בשני מישורים: המישור הראשון הוא השאלה ההומניטרית: אנחנו רוצים לעזור לאנשים שצריכים עזרה ועניי עירך קודמים.
ראובן שטרנשיין: אנחנו רוצים לטפל קודם כל ביהודים שבארצות מצוקה.
ראובן שטרנשיין: אז אם יש עשרת אלפים יהודים בארץ מצוקה, למשל, צריך לטפל בהם.
ראובן שטרנשיין: כלפיהם, השאלה של קליטה צריכה להיות במישורים שהוזכרו: עבודה, מגורים, קליטה.
ראובן שטרנשיין: הבעיה היא שלעניות דעתי, מיד ישאלו אותנו שם: בסדר, אבל מה ייצא לנו מזה?
ראובן שטרנשיין: האנשים האלה הם רחוקים לחלוטין מכל מה שקשור לישראל וליהדות.
ראובן שטרנשיין: אין להם שום הזדהות עם שום דבר כזה.
ראובן שטרנשיין: אנחנו יכולים לשכנע אותם שפה יותר טוב ממיאמי?
ראובן שטרנשיין: אולי לא נצליח.
ראובן שטרנשיין: לכן, צריך מההתחלה ליווי צמוד, איכותי, שיתרום להם לאיכות חיים שהיא גם תרבותית ויהודית, כדי שכשהם יכנסו לכאן הם יעלו מדרגה באיכות החיים שלהם לא רק מבחינה כלכלית.
ראובן שטרנשיין: זה לגבי האוכלוסייה שמתחת לקו העוני.
ראובן שטרנשיין: מבחינת היהודים שבמעמד הבינוני, עד כמה שהבנתי אנחנו לא נמצאים במצב שבו מפציצים כל יום עשרות אלפי יהודים את הסוכנות בכל מקום ואין מענה.
ראובן שטרנשיין: זה לא מה שקורה.
ראובן שטרנשיין: כל מי שפונה לסוכנות מקבל תשובה.
ראובן שטרנשיין: נכון?
טוליו סולדסקי: כן.
ראובן שטרנשיין: הבעיה היא שהם לא פונים.
ראובן שטרנשיין: למה לא פונים?
ראובן שטרנשיין: אולי הם לא מספיק ציונים או לא מספיק יהודים.
ראובן שטרנשיין: מבחינת ההזדהות שלהם, אני מתכוון.
ראובן שטרנשיין: אני חלילה לא שואל כאן שאלה של גיור או של מיהו יהודי.
ראובן שטרנשיין: כאן השאלה היא איך ההסברה או הפעילות החינוכית שלנו, ההסברה מבחינת היהדות והציונות, עולה דרגה מבחינת היצירתיות והתוכן.
נעמי בלומנטל: מר ישראל שוורץ, משרד השיכון.
נעמי בלומנטל: עלה בעבר הנושא של מרכזי קליטה או מצבורי דיור לאותה אוכלוסייה.
נעמי בלומנטל: האם יש סיכוי להיענות לפניה הזאת?
ישראל שוורץ: לגבי השאלה מי הולך למרכזי קליטה, לא משרד השיכון קובע אלא הסוכנות היהודית היא הסוברנית להחליט מי הולך למרכזי קליטה וכנ"ל למרכזי דיור.
ישראל שוורץ: על כל פנים, מה שאני שואל בדיון הזה אחרי שאני מקשיב לו, זה לגבי עוד כמה קהילות בעולם כל מה שנאמר כאן הוא נכון?
נעמי בלומנטל: אולי לא היית בדיון הקודם.
נעמי בלומנטל: מה שקרה בארגנטינה וזה משליך על כל יהודי דרום אמריקה…
ישראל שוורץ: אני מכיר, רק שאני חושב שזה תקף גם לגבי קהילות אחרות.
נעמי בלומנטל: לא, אני אומר לך: הרי יש מדיניות כבר כמה שנים טובות לקליטה ישירה – אני במיוחד פניתי אליך – והיו כבר כמה פניות אלי, גם בביקור שלי בארגנטינה וגם בישיבות קודמות, שהאוכלוסייה הזאת של העולים לארץ, של יהודי דרום אמריקה ובעיקר ארגנטינה, מעדיפה בתקופה הראשונה להיות במרכז קליטה.
נעמי בלומנטל: יתכן שבקיבוץ, יתכן שבמרכזי קליטה, במקבצי דיור, אבל בכל אופן הם מעדיפים סוג טיפול כזה מאשר כמו שנהוג היום.
ישראל שוורץ: אני מוכן להתחייב שאם תעשי את אותו משאל בקרב עולי חבר העמים לשעבר, הם יתנו אותה תשובה.
ישראל שוורץ: כל העלייה הגדולה, המבורכת, מארצות חבר העמים לשעבר, נקלטה בשיטת הקליטה הישירה.
ישראל שוורץ: אם היית שואל אותי לפני כן מי משתי האוכלוסיות יותר צריך מרכזי קליטה, הייתי אז מנחש ואומר: אנשים שבאו מארצות עם מנטליות שונה.
ישראל שוורץ: אם הם הצליחו, קל וחומר שאלה יצליחו.
נעמי בלומנטל: לא, אני מבינה שזה דורש דיון נפרד.
נעמי בלומנטל: הנה נמצאת כאן גם חברת הכנסת סופה לנדבר והיא וודאי תאיר את עינינו.
נעמי בלומנטל: אני הבנתי שלמשל, היהודים שמגיעים מחבר העמים, שיש להם משפחה באשדוד או במקום אחר, העדיפו להיקלט שם בקליטה ישירה.
נעמי בלומנטל: כך שזה לא נבע מכך שהמדינה החליטה לשנות את המדיניות שלה.
סופה לנדבר: אני מצטערת.
סופה לנדבר: זה בהחלט נבע מכך.
סופה לנדבר: זאת היתה מדיניות העברה מקליטה במרכזי קליטה לקליטה ישירה.
סופה לנדבר: זה היה שינוי רעיוני והיו לכך סיבות.
נעמי בלומנטל: אני לא הייתי אז כל כך מעורה, לא הייתי יושבת ראש הוועדה.
ישראל שוורץ: גם אני לא הייתי כל כך מעורה, אבל היה מצב שהגיעו מאות אלפים.
ישראל שוורץ: מרכזי הקליטה היו מוגבלים בכמויות.
וילמה מאור: סליחה, אני מוכרחה להתערב.
נעמי בלומנטל: הנה, למנהלת הוועדה שלנו יש הרבה יותר ניסיון.
נעמי בלומנטל: היא פה יותר מחמש עשרה שנה.
וילמה מאור: מדיניות הקליטה הישירה התחילה עוד לפני העלייה של יהודי בריה"מ.
וילמה מאור: באותו זמן היה יעקב צור שר הקליטה והוא החליט, על מנת לחסוך בבירוקרטיה, על מנת להקל על העולים, לעבור למדיניות חדשה, של הקליטה הישירה.
וילמה מאור: המדיניות הזאת תאמה מאד את רצונם של העולים ממדינות חבר העמים.
וילמה מאור: תאמה מאד.
ישראל שוורץ: אם זה נכון או לא, שיגידו נציגי העולים, לא אני.
וילמה מאור: חלקם של העולם שביקש להיקלט במרכזי קליטה, נקלט, אבל מרביתם העדיפו את הקליטה הישירה.
ישראל שוורץ: אני חלוק עליך.
נעמי בלומנטל: בכל אופן, אתה בעמדה בכירה במשרד השיכון, מכיר את הכל.
נעמי בלומנטל: נניח שיצליחו להביא הנה לא רק את אותם 900 איש – העלייה המסוימת שיש, שהיא לא מספקת – אלא יגיעו מספרים יותר גבוהים.
נעמי בלומנטל: האם אפשר יהיה למצוא פתרונות דיור בשלב הראשוני במקבצי דיור, במרכזי קליטה?
ישראל שוורץ: שוב, אני מרגיש מעט לא נוח, כי את התשובה לזה צריך לתת נציג משרד הקליטה שאיננו כאן היום.
נעמי בלומנטל: אני באמת מאד כועסת עליהם.
נעמי בלומנטל: לא היה כדבר הזה.
ישראל שוורץ: חלוקת העבודה בינינו היא שאנחנו מעמידים להם בערך חצי מהדירות והם מפנים לדירות את מי שהם מוצאים לנכון להפנות.
ישראל שוורץ: אני מצטער אם אני לא נחמד.
נעמי בלומנטל: אתה מנסה להיות לא נחמד, אבל אתה נחמד.
נעמי בלומנטל: בכל זאת, אתם הרי גם כן יצירתיים.
נעמי בלומנטל: ראיתי אתכם בשנים מסוימות, איך פתאום היו לכם, ברוך השם, הרבה פתרונות דיור.
נעמי בלומנטל: אם היתה פניה למשרד השיכון ליצור מרכזי קליטה או ליצור פתרונות דיור, הייתם יכולים להיענות לאתגר?
ישראל שוורץ: זה באחריות משרד הקליטה.
ישראל שוורץ: זה לא יהיה נכון מצדי לייצג פה את מה שאני חושב שמשרד הקליטה צריך או רוצה לעשות.
נעמי בלומנטל: כן, מר שוץ.
נחום שוץ: אני לא מכיר את הבעיות של העולים מברית המועצות לשעבר, אבל אני יודע, כמו כולנו: יש לי שכנים שבאו מהמקומות האלה.
נחום שוץ: היות ו – כן ירבו – יש פה יותר ממיליון, אז אוטומטית, לכל הפחות מבחינה חברתית – אני לא מדבר על בחינות אחרות – הם במצב טוב.
נחום שוץ: אם בא לבית שלי, נניח, עולה מבריה"מ לשעבר שאין לו שפה וכולי וכולי, באותו בית ובבתים השכנים יש לו כבר אווירה אוהדת.
נחום שוץ: מדרום אמריקה, בעבר, באו עולים שידעו קצת עברית, קצת אנגלית, קצת יידיש.
נחום שוץ: עכשיו בא סוג של עולה, במיוחד מהקבוצה הראשונה, שהוא מעולם לגמרי אחר.
נחום שוץ: הם לא רק רחוקים מכל הוואי יהודי, אלא שהם מדברים רק ספרדית.
נחום שוץ: לא מילה אנגלית, לא מילה עברית, לא מילה יידיש, לא מילה לאדינו, הם מגיעים עם מנטליות שונה לגמרי.
נחום שוץ: אין הרבה דרום אמריקאיים פה ואלה שישנם, רובם כבר וותיקים בארץ והם לא מטפלים בהם, כי הם כבר עשרים שלושים שנה פה.
נחום שוץ: אין להם הרבה משפחות שבאו בעשרים – שלושים שנה האחרונות.
נחום שוץ: זו באמת בעיה.
נחום שוץ: הם צריכים מרכז קליטה וכל פילוסופיה בירוקרטית אחרת לא תשכנע אותי.
נחום שוץ: זו המציאות.
נחום שוץ: אחרת לא יבואו.
נחום שוץ: הערה שניה, קצרה.
נחום שוץ: בקשר למה שאמר ד"ר פרדניק לגבי הקבוצה השניה: אולי בין העניים מאד יש אנשים בעלי רמה תרבותית.
נחום שוץ: אבל בדרך כלל הרמה התרבותית של ידע כללי, של אפשרות להסבה מקצועית למשהו טכנולוגי, היא קטנה ומוגבלת מאד.
נחום שוץ: הקבוצה השניה זו קבוצה שמבחינה תרבותית, גם מבחינת קירבה ליהדות, לציונות וכולי, היא יותר קרובה.
נחום שוץ: זה יותר קשה מפני שיש להם אלטרנטיבות, אבל אנחנו צריכים להיות מאד מעונינים להביא את הקבוצה הזאת ובמידה שחלק מהם יבוא, הקליטה תהיה יותר קלה.
נחום שוץ: אני לא אומר שצריך לעשות את זה על חשבון הקבוצה הראשונה, אבל זאת המציאות.
נחום שוץ: אני מציע לא להזניח את הקבוצה הזאת.
סופה לנדבר: מה אתה עושה בחיים?
נחום שוץ: אני עכשיו פנסיונר.
סופה לנדבר: אני לא סתם שאלתי.
נחום שוץ: אבל אני בעצמי הייתי עולה חדש.
סופה לנדבר: אני מקשיבה ושומעת.
סופה לנדבר: אני חושבת שיש פה טעות בסיסית.
סופה לנדבר: אנחנו מדברים על מרכזי קליטה, שזה בעצם היום לא רלוונטי.
סופה לנדבר: לא רק מפני שהעלייה ממדינות חבר העמים כבר קלטה מיליון איש.
סופה לנדבר: יש פה קהילה נהדרת, חזקה, של שבעים אלף איש יוצאי ארגנטינה, שיכולים ומסוגלים לקלוט את העולים במציאות של היום.
סופה לנדבר: בהתחלה, כאשר היתה הקליטה הישירה, אני מאד התנגדתי.
סופה לנדבר: התנגדתי בגלל כמה סיבות.
סופה לנדבר: בגלל שבעצם כולנו היינו רגילים למרכזי קליטה.
סופה לנדבר: היום אני אומרת שמרכז קליטה זה אסון.
סופה לנדבר: אסון להכניס לשם אנשים.
סופה לנדבר: האווירה שם קשה מאד.
סופה לנדבר: אם אתה שכן שלי ואני היום קמתי בבוקר בלי מצב רוח, זה משפיע עליך.
סופה לנדבר: יש לי הערכה גדולה – כמו לכולנו – לארגנטינאים שכבר נמצאים פה ועברו את הקליטה.
סופה לנדבר: לכן אני חושבת שהקהילה בעצמה יכולה לעזור.
סופה לנדבר: יכול להיות שצריכים לשלוח אותם לכמה מקומות, מסוימים.
סופה לנדבר: אם נניח יש קהילה גדולה במקום מסוים לקלוט אותם שם.
סופה לנדבר: אני לא אביא דוגמאות, כי אני לא יודעת איפה יש קהילה גדולה.
סופה לנדבר: אני יודעת שבאשדוד יש אירגון של יוצאי ארגנטינה.
סופה לנדבר: אני חושבת שקליטה ישירה היא הרבה יותר טובה.
סופה לנדבר: זה כאילו זורקים בן אדם למים אבל מהר מאד הוא לומד לשחות והוא יודע להסתדר בחיים עם עזרה של אותם וותיקים שכבר נמצאים פה ועברו את הקליטה.
סופה לנדבר: אתה אמרת – אני גם הייתי עולה חדש.
נחום שוץ: אני הייתי עולה מיוחד.
נחום שוץ: ולא מארגנטינה, דרך אגב.
סופה לנדבר: זה לא משנה מאיפה.
אפרים זדוף: אחד האסונות של עולי אורוגוואי, זה שחושבים שהם ארגנטינאיים…
נעמי בלומנטל: נו, הם מיוחדים.
נחום שוץ: אני באתי כציוני.
נחום שוץ: זה דבר אחר.
נחום שוץ: הניסיון שלי לא חשוב פה.
סופה לנדבר: חשוב שאתה פנסיונר ואני חושבת שבכדי שאתה תהיה קצת יותר עסוק חשוב לעזור להם.
נחום שוץ: את נותנת לי עצה?
סופה לנדבר: מה זה חשוב מאיפה הוא הגיע?
סופה לנדבר: הוא הגיע ממדינות חבר העמים, מארגנטינה, מאורוגוואי, מה זה משנה מאיפה הוא הגיע?
סופה לנדבר: הוא הגיע למדינת ישראל, חשוב לעזור לו.
נעמי בלומנטל: שלא נדע, זה בעתות מלחמה.
סופה לנדבר: אני אומרת שאנחנו עם חם והקהילה יכולה לעזור לאלה שיצטרפו וירצו להגיע.
נעמי בלומנטל: אין לי מספיק ניסיון בקליטה ישירה או לא ישירה.
נעמי בלומנטל: אני פשוט שמעתי את זה מכל כך הרבה אנשים, דווקא מעולי דרום אמריקה, שהיו מעדיפים מרכזי קליטה, אבל יש פנים לכאן ולכאן.
סופה לנדבר: אז הנה, יש להם דוגמא שהיתה לפני כמה שנים.
נעמי בלומנטל: יש פנים לכאן ולכאן, כנראה.
אפרים זדוף: כמה הערות: הערה אחת: אני לא חושב שיהדות אמריקה הלטינית זקוקה לחברי כנסת משלה כדי להעלות את הנושאים שלה לדיון.
נעמי בלומנטל: הורדת את המועמדות שלך עכשיו?
אפרים זדוף: בין היתר משום שאני חושב שכל חבר כנסת יכול לייצג את השאלה הזאת, גם חברת הכנסת סופה לנדבר…
נעמי בלומנטל: הנה, אתה רואה ששני חברי, חברי הכנסת הגיעו.
אפרים זדוף: אני יכול למשל, להעלות על נס איך את מייצגת את הנושאים הכאובים ביהדות ארגנטינה בחצי השנה האחרונה או בשנה האחרונה ואיך באמת הצלחת לשנות את הדברים למרות שזו הפעם הראשונה שהיית שם.
אפרים זדוף: לכן, אני לא חושב שזו הנקודה, בעיקר מכיוון שאני חושב שזו הוועדה לעליה, לקליטה ולתפוצות של הכנסת.
נעמי בלומנטל: אני רוצה רק להדגיש, שישיבה זאת לעומת ישיבות אחרות שקיימנו, מתרכזת בעליה.
נעמי בלומנטל: אנחנו נקיים עוד פעם ישיבה גם בנושאים אחרים, אבל זאת מתרכזת בעליה.
אפרים זדוף: בסדר, אבל צריך לקחת בחשבון את הנקודה הזאת.
אפרים זדוף: גם כאשר הסוכנות היהודית ערכה יריד להיי-טק, לפי מה שאני שמעתי, פנו כמה מאות אנשים.
אפרים זדוף: לפחות 50% מהאנשים שפנו היו לא יהודים.
אפרים זדוף: זאת אומרת, רק כ 50% מהפונים היו יהודים שהיו מעונינים לבוא לכאן.
אפרים זדוף: זאת השאלה באמת: האם כל היהודים או היהודים שבמצוקה, רואים את ישראל כיעד.
נעמי בלומנטל: אנחנו עוד נדון בזה וגם העלינו את הנושא הזה בעבר.
אפרים זדוף: נושא שלישי.
אפרים זדוף: הנושא הועלה כאן ואני רוצה למקד אותו: העולים מאמריקה הלטינית כן עוזרים לעולים החדשים.
אפרים זדוף: המסגרות כן קיימות.
אפרים זדוף: התאחדות עולי אמריקה הלטינית מקיימת תוכניות של קליטה בכמה תחומים ואחד התחומים שאני רוצה להתמקד בו עכשיו, הוא הנושא של קליטה יהודית.
נעמי בלומנטל: יהודית?
אפרים זדוף: כן.
אפרים זדוף: יהודית.
אפרים זדוף: הנושא של חינוך, של תהליך של קליטה יהודית של תכנים, כי מה שאמרו כאן זה נכון:
אפרים זדוף: האנשים שבאים בשנים האחרונות הם אנשים עם רמת הזדהות יהודית מאד נמוכה וזה עולה פלאים, במאות האחוזים, לאחר שנה, שנתיים או שלוש.
אפרים זדוף: הם בבחינת אנשים שאנחנו מצילים אותם לעם היהודי.
אפרים זדוף: אני משתתף בתוכניות האלה, של לנסוע למרכזי קליטה ולקבוצות ולמועדונים של עולים, להרצות לאנשים על נושאים יהודיים.
אפרים זדוף: הצימאון הוא רב והאמצעים לעבוד בתחום הזה הם מאד מאד דלים.
אפרים זדוף: אם היו מקדישים יותר אמצעים והיו תומכים יותר בתוכניות לקליטה תכנית – קוראים לזה קליטה תרבותית ואני קורא לזה קליטה יהודית במדינת ישראל – גם התהליך של נשירה, שלא הועלה כאן, או של יציאה, שקיים בכל הגירה, כשאנשים חוזרים או עוברים למקום אחר, היה מצומצם יותר.
אפרים זדוף: אם היינו מקדישים את האמצעים הדרושים באמת ולא כדי לצאת ידי חובה, כדי למסור לאנשים חומר בספרדית, ליידע אותם, זה היה הרבה יותר מוצלח.
אפרים זדוף: העליתם את הנושא של קריית גת.
אפרים זדוף: אני, מאז שהם עלו ארצה לפני חודש, נוסע אליהם פעם בשבוע, מזה ארבעה מפגשים, להרצות להם על המצב הפוליטי ועל מה שקורה כאן.
אפרים זדוף: למשל, הם לא ידעו שיש שני תדרים, פעמיים חדשות ביום, בספרדית.
אפרים זדוף: הם לא ידעו.
אפרים זדוף: הם נמצאים פה בניתוק מוחלט.
אפרים זדוף: רוב העולים במרכז הקליטה הם עולים ממקומות אחרים.
אפרים זדוף: הם קבוצה של עשר משפחות והם לא יודעים.
אפרים זדוף: הם קוראים עיתון בספרדית פעם בשבוע.
נעמי בלומנטל: גברת אנה איסאקובה, יועצת ראש הממשלה לקליטה.
אנה איסאקובה: אני רציתי להתייחס רק לדבר אחד.
אנה איסאקובה: במה שנוגע למדיניות הממשלה, זאת לא יכולה להיות בשום מקרה מדיניות איפה ואיפה.
אנה איסאקובה: יש קריטריונים כלליים והם תופסים לגבי יהודי שבא מאלסקה, מארגנטינה, מבריה"מ ומארצות הברית ואני לא רואה שום דרך שמדינה יכולה להחליט, שלקבוצה מסוימת היא נותנת יותר מאשר לקבוצות אחרות, אלא אם כן על פי קריטריונים מובנים, כמו קריטריונים של מצוקה כזאת או אחרת.
אנה איסאקובה: לכן, אני חושבת שאם מדובר בתוספות ייחודיות, צריך להחיל את כל הדברים הוולונטריים שאפשר לעשות ולהחליט על תמיכה מיוחדת בקהילה כזו או אחרת, אבל לעולם אני לא מתארת לי שמדינה תסכים או תוכל לעשות איפה ואיפה ואחר כך לעמוד בזה.
אנה איסאקובה: זה לא עומד בשום קריטריון, זה לא עומד בבג"ץ, זה לא עומד בביקורת ציבורית.
אנה איסאקובה: לכן אני לא חושבת שזה יקרה.
נעמי בלומנטל: אני רציתי לומר, דווקא בקשר למה שהעלה ד"ר אפרים זדוף, בקשר למה שנקרא קליטה תרבותית – יהודית: דווקא חשבתי שהמשרד לחברה ותפוצות היה יכול לעסוק בזה.
מריו לב: סליחה, הגברת הולכת, אבל זה לא נכון.
מריו לב: העלייה מברית המועצות היתה עם תנאים מאד מיוחדים.
מריו לב: אם זה מה שצריך לעשות, אז צריך לעשות את זה.
נעמי בלומנטל: טוב, יש גישה שונה.
נעמי בלומנטל: אני לא רציתי למשוך את הישיבה יותר מדי ולכן לא רציתי להיכנס לוויכוח.
נעמי בלומנטל: אמנם הגברת איסאקובה הלכה אבל אנחנו יודעים, בוודאי במשרדי הממשלה ובוודאי בסוכנות, שיש עולים, למשל עולי אתיופיה, שמקבלים דברים אחרים לגמרי מאשר עולי ברית המועצות לשעבר ואלה מקבלים לגמרי אחרת מעולים אחרים.
נעמי בלומנטל: אני גם חושבת שזה כן מה שצריך להיות, כי כל אוכלוסייה כזאת יש לה צרכים אחרים.
נעמי בלומנטל: יחד עם זאת אנחנו עובדים, בוועדה כאן, על חוק מאד בעייתי שנקרא: חוק קליטת עליה, כאשר אנחנו בכל זאת רוצים לתת איזה סל בסיסי לכל עולה חדש.
נעמי בלומנטל: יש עלי לחץ של חברי כנסת מיוזמי החוק, כולל אותי, כדי לקדם אותו ויחד עם זה הוא בעייתי, משום שדווקא אז, כשיהיה חוק, יכולים לבוא ולהגיד: למה זה מברית המועצות מקבל יותר מאשר עולה שמגיע מארצות הברית, למשל, או מארגנטינה?
נעמי בלומנטל: בכל מקרה, אני כן חושבת שלגבי יהודי ארגנטינה היה צריך לבוא היום עם סל הרבה הרבה יותר שופע, הייתי אומרת.
נעמי בלומנטל: עם התייחסות ייחודית יותר גם מבחינת אמצעים, משכנתאות וכולי.