GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גבי אופיר: יש לנו ועדות מומחים להסברה במצבי חירום על כל המצבים השונים.
גבי אופיר: אנחנו עוסקים בהסברה בכל נושא המקלטים, אנחנו עוסקים בהסברה בכל נושא רעידות האדמה כאשר בנושא רעידות האדמה הוקמה ועדה מטעם ראש-הממשלה, כאשר בראש צוות ההיגוי עומד יעקב ריחן ואנחנו חברים בה.
גבי אופיר: כל מה שקשור בנושא בניית מקלטים, כל מה שקשור בנושא בנייה עירונית שלמה, אנחנו שותפים בזה.
גבי אופיר: יש לנו אתר אינטרנט שכל מי שרוצה, יכול להיכנס אליו.
גבי אופיר: יש לנו תוכניות חירום משפחתיות והרשימה היא גדולה מאוד.
גבי אופיר: שאלתם שאלה לגבי צה"ל ואני אענה בשם צה"ל ולא בשם פיקוד העורף, לגבי חיילי המילואים.
גבי אופיר: חייל מילואים לפני שהולך לשטחים לביצוע תעסוקה מבצעית – אם זו שמירה בישובים או נהג או חובש או שהוא ביחידה מסוימת – יש מושג שנקרא אימון לפני תעסוקה שמשמעותו שהיחידה מתגייסת לבסיס עורפי בארץ ושם מאמנים אותה במשך יומיים-שלושה.
גבי אופיר: שם נותנים את כל ההדרכות וההכשרות לגבי חייל וזה אומר איך להתנהג מבחינה מקצועית, הוראות פתיחה באש, איזה צירים, מה זה שטח A, מה זה שטח B, מה זה שטח C וכן הלאה.
גבי אופיר: לצערנו הרב בפעילות הרבה מאוד שקיימת, טעויות קטנות יוצרות בעיות קשות ביותר, דוגמת שני חיילי המילואים.
גבי אופיר: צה"ל לא שולח חיילים ישר לשטחים.
גבי אופיר: אצלי עכשיו יש גדוד מילואים שלי שמשרת בעזה שהתרכז מספר ימים קודם בדרום, שם התאמן במשך יומיים-שלושה ומשם נכנס לעזה.
גבי אופיר: מתוך מה שנראה לי בשגרה, אני חושב שההערות כפי שהן נטענות כאן, הן הערות מוצדקות בכך שהן אומרות שצריך לבדוק אם ההודעות שנמסרות בכל ערוצי התקשורת נמסרות על-ידי דובר צה"ל או דובר המשטרה.
גבי אופיר: לדעתי המקצועית – ואני לא שותף לדברים האלה – חייבים לומר את הדברים בכמה שפות וגם דרך העיתונות המקומית.
גבי אופיר: טיפול באוכלוסייה מכל סוג כמו שכונת גילה למשל, שם יש עולים חדשים, חובתה של הרשות העירונית לטפל באוכלוסייה דרך מחלקות הרווחה שם.
גבי אופיר: אני אומר לכם מהניסיון שלי שהיא אכן נמצאת במקום.
גבי אופיר: אני גייסתי קצינים פסיכולוגים שמבינים בעניין הזה כדי לסייע שם.
גבי אופיר: אני חושב שהפעילות של הרשויות ברמת השטח קיימת ונעשית אבל אני לא יודע באיזה רמת ציון.
גבי אופיר: מדובר בעולים חדשים ובילדים עד גיל מסוים.
גבי אופיר: החשש והפחד הוא גדול וככל שאנשים פחות מבינים, החשש הוא גדול יותר.
גבי אופיר: השאלה היא עד כמה האוכלוסייה בסופו של דבר יודעת, שומעת, עד כמה יש לה נגישות לתקשורת.
גבי אופיר: בסוף האזרח מחפש איפה למצוא את ההודעות האלה כי אין איזה בת קול שמגיעה לכל בית, למעט הטלוויזיה ולמעט העיתון, כי אי-אפשר לעבור מבית לבית ואי-אפשר להביא מאתיים אלף תושבים לכנס באולם מסוים, לתת הנחיות וכל יומיים הדברים משתנים.
גבי אופיר: בנושא התקשורת מבחינה סובייקטיבית יש לו את הבעייתיות משלו, גם אם המערכת עובדת ללא דופי.
גבי אופיר: בסופו של דבר אנשים במצוקה, אנשים בחרדה ואין להם נגישות.
נעמי בלומנטל: אני מבינה שאתה אומר שאתם מכינים את הכל - ואני מקבלת את זה ומקווה שאתם מכינים טוב – אם חס וחלילה תהיה מלחמה ביולוגית או כימית, שיש מקלטים, שיש חדרים אטומים או אין חדרים אטומים וכיוצא בזה.
נעמי בלומנטל: תאמר לי איפה אתם נכנסים פה בתמונה.
נעמי בלומנטל: אתה אומר שיש שבעים מדריכות שמסתובבות ויודעות מה הן צריכות לומר, אבל אני שואלת למי הן אומרות.
נעמי בלומנטל: יושבים כאן אנשים שמשדרים כל יום לעולים החדשים, הם אלה שמקבלים את הפניות, יושבים חיי הכנסת שחיים בתוך עמם והם פשוט נמצאים בחוסר מידע מוחלט.
נעמי בלומנטל: שוב אני חוזרת ואומרת, גם אנחנו הוותיקים, אם מחר יירו לי ברחוב, גם אני לא אדע אם לצאת עם הרכב או לא וכולי.
נעמי בלומנטל: כולנו לא נדע אבל בכל-זאת אנחנו יותר יודעים, יש לנו בכל-זאת יותר ניסיון בחיי הארץ ואנחנו גם מבינים את השפה.
נעמי בלומנטל: האם באנגלית אומרים להם משהו?
נעמי בלומנטל: משודרים כאן למשל שידורי ה-CNN או ה-BBC.
נעמי בלומנטל: נמצאים כאן אנשים מהמערכת ואני רואה שיש להם כמיהה וצמא כן להעביר מידע אבל השאלה איזה מידע.
נעמי בלומנטל: אם אתה מעביר מידע מפחיד מדיי, אומרים לך שהמצב הוא לא כל כך נורא.
נעמי בלומנטל: האמת שכרגע אין כלום וכך מרגישים היום העולים החדשים.
נעמי בלומנטל: הם לא יודעים איפה ליסוע, לאן ליסוע, הם לא יודעים איפה מחר ייפול משהו או לא.
נעמי בלומנטל: נראה לי שדווקא ביש"ע המצב קצת יותר טוב כי האוכלוסיות יותר מגובשות שם.
נעמי בלומנטל: אני לא אומרת שאתם אשמים אלא אני שואלת היכן אתם.
גבי אופיר: לגבי צה"ל כצה"ל, לא פיקוד העורף אלא כצה"ל, בתחום השטחים אכן הדברים שם יותר טובים גם מהסיבות שתושבי השטחים נמצאים יותר במערכות סגורות.
גבי אופיר: אני מזמין את חברי הוועדה לבקר בהזדמנות בפיקוד העורף ותראו את מרכז המידע, את כל סרטי ההסברה הקיימים ותבינו.
גבי אופיר: אכן צה"ל החליט כרגע בתחום הנושאים למצבי החירום שאנחנו אחראים עליהם לא להפיץ את הנושא.
גבי אופיר: אנחנו נמצא את הזמן לקראת או בסמוך מתי להפיצו.
גבי אופיר: נכון שהיינו רוצים בדרך שגרה לתת תוכנית הסברה מקדימה.
גבי אופיר: יש פה קלטת שהיא אחת מעשרות שיש לנו וזאת כדי שתבינו במה אנחנו עוסקים, מה זה אזעקת אמת, כיצד היא פועלת.
גבי אופיר: סרט הדרכה, שיפור מיגון לחירום.
גבי אופיר: אגב, זה בכל השפות.
גבי אופיר: השימוש בערכות מגן.
גבי אופיר: כשישימו את הקלטת הזאת בזמן המסוים, ייצפו בקלטת, יסבירו לאותו אדם והוא ידע מה לעשות.
גבי אופיר: השימוש במזרקים, כיצד.
גבי אופיר: השימוש בתשדיר מרכזי מידע, מה זה בדיוק ואיך פונים אליו.
גבי אופיר: אזורי צפירה והרגע, יש מפה.
גבי אופיר: תזכרו שבמלחמת המפרץ – חלקכם לא היה וחלקכם היה – פיקוד העורף הוציא מפה עם אזורי צפירה וזה עבד יפה מאוד.
גבי אופיר: התגוננות מפני נשק ביולוגי, מה זה, איך, מתי וכולי.
גבי אופיר: תרופות, שימוש בתרופות.
גבי אופיר: נשק כימי.
גבי אופיר: יש עוד רשימה ארוכה.
גבי אופיר: אתם שואלים למה אני מגיש לכם את כל הרשימה הזאת, אתם לא יודעים על מה אני מדבר ואומרים שעכשיו אני מבהיל אתכם.
גבי אופיר: זה נכון אבל כרגע אלה רק מילות קוד באוויר ואני מקווה שכך זה יישאר להבא.
גבי אופיר: אני אומר שוב שנושא ההסברה הוא לא פשוט.
גבי אופיר: שאלו כאן לגבי חירשים ובמקרה הזה הוקמה ועדה שליוויתי אותה שלוש שנים.
גבי אופיר: במדינת ישראל יש 10,000 חירשים כאשר לכל חירש יש איתורית והיא מותאמת לו.
גבי אופיר: נושא השפות כאן לא פתור כי רק התחלנו בו.
גבי אופיר: קיימנו כנס חירשים ראשוני לקבוצה נבחרת ודרכם אפשר להפיץ.
גבי אופיר: יש את שפת האילמים והחירשים שרואים בטלוויזיה.
גבי אופיר: יש מוסדות למפגרים שם אין שפה.
גבי אופיר: אין פה נציגות של מוסדות למפגרים.
גבי אופיר: כאן מסבירים לאנשים שמסוגלים לשמוע.
גבי אופיר: איך נותנים מענה למוסדות למפגרים בזמנים כאלה כשהשפה לא עוזרת?
גבי אופיר: אנחנו צריכים להגיע לכל אזרח וארגון במדינה.
גבי אופיר: שבעים אנשים עם תוכנית עבודה ל360- יום בשנה, הם מספיקים לראות מאות אלפים של אנשים.
גבי אופיר: זאת חלק מחבילה מסוימת.
גבי אופיר: כשבאים לשמוע כאן במשך עשר דקות את נושא ההסברה במצבי חירום, אני מניח שלא לזה התכוונתם, אבל כשהסברתי מה פיקוד העורף עוסק נכנסתי למצב חירום.
גבי אופיר: לנושא היום יום, אני מקבל את זה, אבל זה לא בתחום שלי.
גבי אופיר: כביכול זה נוח לי לומר את זה ולהטיל את זה על מישהו אחר, חלילה.
גבי אופיר: יש מה לעשות בכל נושא ההסברה כי מדובר פה באוכלוסייה לא הומוגנית, אוכלוסייה דוברת מספר שפות וצריך להגיע לכמה שיותר אנשים וכך גם ליצור תרבות של מרכזי מידע שקיימים ברשויות.
גבי אופיר: ברשויות קיימים מרכזי מידע 106 וכל מי שרוצה מרים טלפון ושואל.
גבי אופיר: יש מרכזי מידע למשטרה, יש מרכזי מידע למד"א, יש מרכזי מידע לבתי-חולים וכולי.
גבי אופיר: זה קיים וזה עובד.
גבי אופיר: גם הישראלי הוותיק, תשאלו אותו איפה זה, הוא לא ידע איפה הדברים האלה.
גבי אופיר: צריך להיות שינוי תרבותי עמוק, לאו דווקא במנגנונים אלא גם באנשים, כך שידעו שמוכרחים לקרוא עיתון ומוכרחים לצפות בטלוויזיה.
גבי אופיר: צריך שיהיה מנגנון מרכז לאומי.
גבי אופיר: אם יש מרכז הסברה ויוחלט שהוא זה שנותן את מדיניות ההסברה למצבי שגרה, למצבי הביניים ולמצבי חירום, אני חושב שאפשר לשפר את הנושא.
גבי אופיר: אם אכן חלילה כל גזרת המפרץ תהיה תחת קטיושות, לפיקוד העורף יש את כל דרכי התנהגות האוכלוסייה בהיבט של המיגון, מתי ואיך להיכנס לעניין הזה.
גבי אופיר: נכון לעכשיו, למרות שמשבר יכול להיווצר בכל נקודת זמן בלבנון, יש לנו תוכנית ואנחנו נפיץ אותה.
גבי אופיר: פיקוד העורף פועל מול ראשי הרשויות והמנגנונים שלהם בהכנה הראשונית בכל מה שקשור בנושא המקלטים כמובן.
גבי אופיר: יש לנו עלונים מוכנים להפצה ופרסום בערוץ 1 ו2- בשפות השונות כדי לתת תגובה.
גבי אופיר: את זה עוד לא הפצנו.
גבי אופיר: לכן בכל נושא המקלטים ובכל נושא הממ"דים אנחנו בקשר רב עם הרשויות האזרחיות שאחריותן לתחזק את המקלטים הציבוריים.
גבי אופיר: על-פי חוק אחריותו של כל ועד שכונה לטפל במקלט הביתי שלו או המקלט הפרטי באותו מבנה.
גבי אופיר: הדברים מאוד ברורים והכל על-פי חוק.
גבי אופיר: אין פה המצאה מיוחדת ולא הולכים להמציא מצבי חירום.
גבי אופיר: לפעמים יש פערים במידע, אבל זה נכון כמו שיש פערי מידע ברשויות ואנחנו בקשר אתן.
עמוס להט: העולים החדשים כאן משמשים כלי הסברה לגבי קרובי המשפחה במדינות חבר העמים.
עמוס להט: אם אתה נותן להם מידע לא נכון או לא שלם או לא אמין, זה מחלחל הלאה לתוך ברית-המועצות.
עמוס להט: אנחנו כסוכנות היהודית מקבלים "עליהום" של יהודים שמודאגים בקשר למשפחות ובקשר לילדים וזה קשור אחד לשני.
עמוס להט: אני רוצה לתת מבחינת העובדות שני דברים.
עמוס להט: האנשים צמאים למידע.
עמוס להט: עובדה, "גלובס" פרסם מחקר בקשר להרגלי הצפייה של העולים בזמן המשבר.
עמוס להט: בערוץ הראשון צפו בשגרה שלושה אחוז מהעולים והאחוז קפץ בזמן המשבר ל37- אחוזים.
עמוס להט: זה לא בגלל שהם התאהבו בערוץ הראשון אלא מכיוון שהם רצו מידע זמין, עדכני ועכשוי.
עמוס להט: אחוז הצפייה בערוץ השני עלה מ11- אחוזים ל52- אחוזים.
עמוס להט: צריך לזכור שגם אם טלוויזיה נותנת פתרון, נותנת חדשות שמקוצרות בערב, בארץ שלנו מה שהיה בערב הוא לא אקטואלי בבוקר.
עמוס להט: לכן אני אומרת שחייבת לקום מערכת שלא קשורה לצבא.
עמוס להט: אני מקווה שפיקוד העורף ערוך לזמן חירום ואני מציע לא לסמוך על שום דבר ואולי לנסות לערב ארגוני עולים בבדיקה וייתכנות ואיך הם מוכנים לקראת מצב חירום.
עמוס להט: לגבי מצב הביניים צריך להיות איזשהו גוף, ממסד, שמכוון את זה יש רדיו וטלוויזיה ואפשר למצוא פתרון טכני עם כיתובית, תרגום של ערוץ מסוים, חדשות בערוץ מסוים.
עמוס להט: העולים צמאים למידע.
עמוס להט: העולים צופים ב-MTV, 67 אחוז מהם צופים ב-MTV.
עמוס להט: אנחנו מסכימים ש-MTV היא תחנה לא ראה אבל היא עדיין לא משקפת את התפיסה של ישראל, איך אנחנו רואים את הדברים, מה ההתפתחויות ומה הפתרונות הפוליטיים.
עמוס להט: זאת נישה שהעולים ברחו אליה מכיוון שהיא זמינה והיא דוברת רוסית.
עמוס להט: לכן אני חושב שבאמת צריך לחשוב איך אנחנו פועלים בתקופות משבר – לא מלחמה, לא חירום - כי זה אומר אי-שקט מבחינת היהודים במדינות חבר העמים וזה אי-שקט למשפחות.
עמוס להט: מישהו צריך לקחת את זה לידיו.
משה הראל: בנצרת עילית, לאור קריאת עיריית נצרת עילית, התערבנו באמצעות דף קשר כדי להסביר להם איזה כביש פתוח.
משה הראל: העיר הייתה נצורה ובנצרת חיים 22 אלף עולים שהם כחמישים אחוז מאוכלוסיית הישוב.
משה הראל: הם לא ידעו מאיפה לרדת ולאיפה ללכת, הם לא יצאו מהבתים.
משה הראל: הפעלנו שירות פסיכולוגי על-ידי דוקטור דינה חנוך וזה היה ביוזמת משרד הקליטה.
משה הראל: זה היה כדי לשמוע ולא כדי להגיב.
משה הראל: גם בכרמיאל נעשתה פעולה על-ידי הרשות המקומית.
משה הראל: חלק מהעולים זמינים באולפנים ובקורסים ואתם אפשר לנהל דיאלוג ובאמצעותם המסרים יכולים לעבור ולחלחל אל עוד אוכלוסיות.
אנה איסקובה: הבעיה של הטלוויזיה היא יותר סבוכה.
אנה איסקובה: לעשרים אחוז מהעולים אין כבלים, כך שמדובר רק בערוץ 1 ו2-.
אנה איסקובה: שם יש בעיה של זמן ובעיה של סמכויות ואי-אפשר לבוא בטענות לאנשים שלא בידיהם הפתרונות.
שמואל בן-צבי: אולי אנחנו צריכים להבין שהשידורים של רדיו רקע של הערוץ הראשון, ערוץ 33, הם במסגרת ערוץ השידור והרדיו בפרט במסגרת של קול ישראל.
שמואל בן-צבי: היות שיש לנו כלים, נשאר דבר פשוט מאוד.
שמואל בן-צבי: אני חושב שהמפקדים של פיקוד העורף, רשות המשטרה וראשי רשות השידור צריכים לשבת ביחד, לקבל החלטה ולגבש אותה, ולהחליט שאנחנו צריכים לשדר.
שמואל בן-צבי: אתה אומר שיש תוכניות, אבל איך לדעת להשתמש בדברים מסוימים, איך להתנהג במצב זה או אחר, אנחנו נהיה צריכים לספר על זה כבר עכשיו.
נעמי בלומנטל: נצא מכאן עם המלצה – ואתם תקבלו אותה גם בכתב – שתשבו ביחד, לפחות אלה שכרגע נמצאים בעניין וננסה שיהיו עוד ועוד גורמים כולל השלטון המקומי שיהיה שותף לזה, כולל משטרת ישראל, וזאת כדי שתהיו יחד בצורה אחראית.
נעמי בלומנטל: תשבו ביניכם ותמצאו משהו שתוכלו לצאת עם איזושהי החלטה שתהיה מקובלת – אני לא יודעת אם צריך לקבל את האישור של נחמן שי או של ראש-הממשלה – כי עובדה היא שיש לקונה רצינית שכנראה היא לא רק הסברה, אבל גילינו היום את הקטע של ההסברה, ותנסו לפתור לפחות את הבעיה העכשווית כפי שהתעוררה כרגע כדי שנביא את העולים למצב שירגישו טוב יותר.
דינה חנוך: אחד הדברים שאנחנו מממנים כרגע זה דוברי רוסית בקו החם שנמצא בגילה והם אלה שעונים לטלפונים.
דינה חנוך: אנחנו הרכבנו להם הוראות הדרכה, איך להתנהג, מה לומר, איך להתייחס לאנשים ואני יכולה לומר שאחת המתנדבות שלנו מסתובבת בגילה בין משפחות שפנו אלינו.
דינה חנוך: בין המשפחות יש משפחה שנמצאת בארץ חודש.
דינה חנוך: זאת אומרת, משפחה שהגיעה לגילה מרגע שנוצר המצב שנוצר והם לא מכירים מציאות אחרת.
נעמי בלומנטל: הייתי רוצה לשמוע את אנשי המשטרה.
נעמי בלומנטל: אתם בעצם אחראים בכל המדינה על הסברה, על הנחיות בשעת חירום.
נעמי בלומנטל: מה התפקיד שלכם?
נעמי בלומנטל: האם זה יהיה נכון להגדיר אותו ככה?
נעמי בלומנטל: אתם באים רק כשמת
נעמי בלומנטל: בצע פשע?
נעמי בלומנטל: מה קורה בשעת חירום בתוך הקו הירוק?
טובית אנקור: אנחנו מאגף קהילה ומשמר אזרחי שבעצם מנסים להטמיע במשטרת ישראל את אותה עבודה עם הקהילה, מתן שירות איכותי יותר ושותפות בפתרון בעיות.
טובית אנקור: במסגרת הזאת יש לנו קצין קהילה למגזר האתיופי ויש לנו קצינת קהילה לחבר העמים שמנסים – כולנו עובדים ברמה הארצית – להטמיע איזושהי עבודה ברמות המקומיות.
טובית אנקור: אני רוצה להתייחס לדברים בהם אנחנו נתקלים ולעבודה שאנחנו עושים בשטח.
טובית אנקור: שוב, אני לא לוקחת מנדט שהוא לא שלי.
טובית אנקור: אנחנו נתקלים – לא רק בנושא של עולים אלא בכלל האוכלוסייה, אלא גם לגבי הוותיקים שאני לא בטוחה שהם יודעים יותר מאשר העולים החדשים – בכל הנושא של איפה כן ליסוע, איפה לא ליסוע, מה מותר ומה אסור וכולי.
טובית אנקור: יכול להיות שהנושא של 106 בעירייה נותן איזשהו הסבר למקום הספציפי אליו הוא מתייחס, אבל אם מישהו רוצה להגיע מקריית שמונה לירושלים, הוא לא בדיוק יודע את מי לשאול דרך איפה ליסוע ואולי כאן הבלבול.
טובית אנקור: כמובן שיש לכל תחנה גם שוטרים דוברי השפות השונות, כך שאם יש צורך בתחנה הם נרתמים, אבל זה לא דומה לשוטר שזה תפקידו.
טובית אנקור: אני מדברת על שוטר שהתפקיד שלו להיות איש הקשר בין התחנה, בין כלל הגורמים, גורמי קליטה, גורמי עירייה והעולים והוא יכול לדבר בשפתם והוא מבין ויכול לענות גם על חרדות שיש וכולי.
טובית אנקור: מה שאני חושבת בנושא הספציפי הזה שאנחנו מדברים עליו ומכיוון שבאמת כמו שאמר קודם האלוף אופיר לא הוכרז מצב חירום אבל זה לא בדיוק שגרה, זאת אומרת שאנחנו מדברים כאן על מצב שהוא קצת אחר, אני כן חושב שצריך להיות – כמו שעשו חדר מצב במשרד החוץ בנושא של הסברה – איזשהו מרכז עם מספר טלפן שיפורסם בכל מקום, כאשר באותו מרכז יהיו נציגים מכל הגופים הרלוונטיים שיוכלו גם לקבל פניות של אנשים בכל מיני שפות אבל יוכלו גם להעביר לרדיו רקע, לטלוויזיה ולכל מקום אפשרי את האינפורמציה הרלוונטית מכיוון שאני לא בטוחה שכולם מכירים מה שיש לאלוף אופיר להציע, אני לא בטוחה שאנשים יודעים שהם יכולים בכלל לבקש את זה.
טובית אנקור: אם אפשר יהיה להעביר את אותה אינפורמציה לאותו מרכז, אותו מרכז גם ידע שזה החומר שניתן להעביר אותו ברחבי הארץ.
טובית אנקור: אני חושבת שזה די חשוב בתקופה הספציפית הזאת שהיא לא לפה ולא לפה.
שמעון סלומון: כשיצחק רבין זיכרונו לברכה נרצח, באותה מוצאי-שבת הייתה חתונה ושם הייתה פאניקה טוטאלית מפני שאנחנו באנו מאתיופיה שזה חלק מאפריקה ואתם יודעים מה קורה כשמנהיג נרצח.
שמעון סלומון: הייתה פאניקה ודבר לא נעשה.
שמעון סלומון: עברנו את זה, אבל יכול להיות שיש בפנים עוד חרדות.
שמעון סלומון: כשאני מסתובב בין המשפחות, אני רואה שהן נמצאות בחרדה מתמדת.
שמעון סלומון: אני רוצה להציע פתרון ואני לא מדבר על כך שעיתונאי יכתוב מפרי דמיונו פרשנויות וכולי אלא יכתוב תמונת מצב שתאמר מה קורה היום ומה זה אומר, לא במצב חירום אלא בשגרה.
שמעון סלומון: אני חושב שצריכים לפרסם את הנושא לטלוויזיה בערוץ 2 ביום ששי בשעה 12:30, לתת תמונת מצב אמיתית מטעם הצבא.
שמעון סלומון: לא תמונה עיתונאית, לא פרשנות, לא פרי דמיונו של הכתב, לא מה יהיה בעתיד, אלא מה קורה עכשיו.
שמעון סלומון: יש חרדה מאוד מאוד קשה שאתם לא יודעים עליה.
שמעון סלומון: אני מבקש להסביר בעיתונות הכתובה בצורה מפורשת ולעשות כן ברדיו ובטלוויזיה.
שמעון סלומון: אני מדבר על העברת נתונים בסיסיים ביותר.
ניבי דיין: אנחנו בג'וינט יזמנו דברים בפגישות עם פיקוד העורף ודנו איך להתחבר למנגנונים האוניברסליים ובאמת יחד עם ארגוני העולים להכשיר מתנדבים לקווי 106 ולקווים יחד עם משרד הקליטה וגופים אחרים כי באמת אנחנו רוצים להכשיר מתנדבים בשפות השונות לארגוני העולים.
ניבי דיין: זאת יוזמה שלנו אבל היא לא מאורגנת תחת כותרת ממלכתית יותר מסודרת ואני חושבת שאולי כדאי כאן להציע את גוף הביניים, לא חירום אלא משהו בין-משרדי שיוכל לטפל בצורה יותר עניינית ועקבית.
ניבי דיין: באוגדן הזה מצוין על מה החומר הזה בנוי, על המצב הביטחוני בצפון, על מלחמת המפרץ וכולי.
אבי גרוס: מספר הטלפון של מרכז המידע הוא 1255111.
אבי גרוס: אחד הברומטרים ללחץ של האוכלוסייה הוא הטלפונים למרכז המידע.
אבי גרוס: לפני כמה שבועות כשהיה שיא הלחץ, היו כמה אלפי פניות ביום והיום יש כמה עשרות.
אבי גרוס: היום אין הרבה פניות למרכז המידע.
אבי גרוס: אני שומע כאן שאוכלוסיית העולים כן נמצאת באי-ודאות קצת יותר גדולה ואם מישהו באיזשהו מרכז קליטה או באיזשהו מקום שמתכנסים עולים רוצה לקבל מידע, אפילו של כמה שעות או תגדירו אתם את הזמן, אנחנו נבוא וניתן את המידע.
אבי גרוס: אנחנו נותנים את המידע היום, נכנסים לכל הכיתות בבתי-הספר ודרך התלמידים מגיעים למשפחות.
אבי גרוס: אם יש כיתות שם יש תלמידים דוברי שפה זרה, יש לנו מדריכות לשעת חירום שייתנו את המידע הזה בשפה זרה.
אבי גרוס: יש לנו מידע באינטרנט ושם אפשר להיכנס למאגרים שהם באנגלית ובעברית.
אבי גרוס: אנחנו נשתדל לתרגם את החומר לשפות אחרות.
אבי גרוס: כמובן שאם תרצו לקדם את זה ויש מישהו שיכול לתרגם את החומר, אפשר לעשות זאת בשיתוף עם דובר צה"ל.
אבי גרוס: אנחנו כמובן עובדים לפי היצע וביקוש.
אבי גרוס: אם יש פנייה ודרישה של ציבור מסוים למידע מסוים בתקשורת בנושא מסוים, ויושבים כאן שדרנים, אם שדרן מסוים או עיתונאי מסוים רוצה מידע, הוא מתקשר לדובר צה"ל ומבקש שיחת רקע אתי או עם כל גוף מקצועי אחר בפיקוד העורף.
אבי גרוס: אני יושב כל יום עם עיתונאים, נותן להם שיחות רקע בכל התחומים, נותן ראיונות ויש את כל הצורות וכל האפשרויות לקבל את הראיונות האלה.
אבי גרוס: אם שדרנים בערוץ הראשון או בקול ישראל או לא משנה איפה רוצים לשבת ולקבל את זה, הרי זה אפשרי.
אבי גרוס: אם יש לכם שדרנים בשפה הרוסית או בכל שפה אחרת ואתם רוצים לקבל את המידע מהצבא, יש תהליך פשוט.
אבי גרוס: הדברים מוגדרים ופשוטים.
אבי גרוס: פונים לדובר צה"ל, מבקשים שיחת רקע, מבקשים ראיון, אומרים את הנושא ודובר צה"ל מוצא את האדם הנכון.
אבי גרוס: כך לגבי המשטרה.
אבי גרוס: אם אתם רוצים נושא מסוים, פונים ללשכת הדובר והוא מפנה את האדם שצריך להתראיין באותו נושא או לתת מידע באותו נושא.
אבי גרוס: התהליכים פשוטים אלא כנראה שבפורום הזה הם לא כל כך ברורים.
אבי גרוס: חלוקת האחריות בארץ היא פשוטה וברורה מאוד.
אבי גרוס: מי שריבון היום ביהודה ושומרון זה אלוף פיקוד מרכז.
אבי גרוס: ההנחיות בנושא ביטחון בפיקוד מרכז נותן אלוף פיקוד מרכז.
אבי גרוס: הוא אומר שבציר הזה נוסעים עם אוטובוס ממוגן, בציר הזה לא נוסעים בכלל, במקום הזה ככה וככה.
אבי גרוס: הוא פונה עם המידע הזה לרשויות ומהרשויות זה עובר לאזרחים.
אבי גרוס: אנחנו לפעמים עוזרים ונותנים אמצעים לרדיו מקומי או לתהליך של מערכת פריצה עד לבתי התושבים, כי זה הכנה בשגרה לטובת מצב חירום, אז אנחנו נותנים הנחיות לאוכלוסייה בכל השפות.
אבי גרוס: ראיתם כאן את הסרטים שלנו בכל נושא האיומים ונכון שאלה הם איומים ולא דברים אחרים.
נעמי בלומנטל: מטרת הישיבה שלנו כאן היא להגביר את המודעות הבסיסית, שידעו שיש כאן מיליון עולים שנמצאים במצב יותר קשה ויותר גרוע מאשר האוכלוסייה הוותיקה.
נעמי בלומנטל: אין ספק שבשעת חירום כפי שקיימת היום, אין להם היום שום מידע.
נעמי בלומנטל: נכון שפה עושים משהו, קצת מתאמצים בגילה, במקום מסוים מסתובבים כמה פסיכולוגים ובמקום אחר כמה מסבירים, אבל זה טיפה בים.
נעמי בלומנטל: בגדול אומר לך הערוץ הממלכתי של מדינת ישראל שאין ידע.
נעמי בלומנטל: אנחנו צריכים לדאוג לכך שאותם עולים יקבלו את המידע.
נעמי בלומנטל: אנחנו נצטרך למצוא את הדרך שכרגע איננה.
נעמי בלומנטל: אם אתם תשבו ביניכם, אם זה יעזור, אני לא יודעת ואני לא בטוחה.
נעמי בלומנטל: האם צריך לשבת גם עם נחמן שי שקיבל איזשהו תפקיד?
נעמי בלומנטל: אני מוכרחה לומר לכם שאני רואה את המצוקה מצד אחד ואני כרגע לא רואה את הפתרון באמצעותו נוכל לסגור את כל ההסברה והתפקוד.
נעמי בלומנטל: זה לא רק הסברה כי הסברה צריכה לעבוד על משהו וכאן אני מבינה שאתם כן אמונים.
נעמי בלומנטל: לומר שאם יהיה יותר גרוע, יש מקלטים.
נעמי בלומנטל: אם לאותו אדם אין מקלט, הוא ייכנס עוד יותר לחרדה.
נעמי בלומנטל: הכל צריך מאוד להיות באחריות, מה אומרים, איך אומרים, מתי אומרים וכולי.
דוד הס: בצבא יש אנשים שהם דוברי רוסית ואני לא יודע למה הם לא יכולים לקחת חלק ויופיעו בשידורים, אז אנשים יכולים לטלפן ולהביע את החרדות שלהם.
נעמי בלומנטל: אני מציעה שנתרכז בהסברה ללא הפסיכולוגים בשטח.
נעמי בלומנטל: אין ספק שהתגלה שקיימת לקונה רצינית מאוד.
נעמי בלומנטל: תנו לי לחשוב איך לגבש את זה כי יתכן שאנחנו ניצור פה איזו פגישה ביניכם או שנמליץ על משרד הקליטה או על פיקוד העורף שירכז את הנושא הזה אצלו כי אני מניחה שיהיו מריבות.
נעמי בלומנטל: אני מנסה לחשוב מי יכול לרכז את כולם ללא שיהיו מריבות בקשר לריכוז האנשים השונים.
נעמי בלומנטל: יכול להיות שהוועדה תעשה זאת כי זה המקום היחידי בו לא יהיה ריב סמכויות.
נעמי בלומנטל: ננסה להיות יותר קונקרטיים ולצאת עם החלטות לגבי מיסוד סוג של הסברה.
נעמי בלומנטל: נזמין גם את נחמן שי ונקיים ישיבה מקצועית.
נעמי בלומנטל: אני מקווה שנעשה זאת בימים הקרובים.
נעמי בלומנטל: אנחנו מארחים היום את שר העבודה והרווחה – ובהזדמנות זו אני רוצה לברך אותך על התפקיד שלך ובטוחה שתעשה עבודה טובה – וגם את המנכ"ל מר אברהם בן-שושן שאנחנו מכירים עוד משנים עברו.
נעמי בלומנטל: נמצא אתנו גם מנכ"ל משרד הקליטה, מר בוריס מפציר.
נעמי בלומנטל: לא קל לקיים ישיבה כזאת משום שהמצוקות הן כל כך קשות עד שכאשר זימנו את הישיבה שקראנו לה ממש קריסה של מנגנוני הרווחה המטפלים בבעיות בני נוער וילדים עולים כי זה באמת המצב.
נעמי בלומנטל: אנחנו מקבלים כל הזמן תלונות שהן אפילו לא תלונות אלא בעיות כל כך קשות ואנושיות שתמיד נראה לי כאילו זה גדול מדיי.
נעמי בלומנטל: המצב כל כך בעייתי וללא מענה שאתה מוצא את עצמך כאילו אתה לא יודע איפה תמצא את המענה.
נעמי בלומנטל: אני אתן לכם למשל דוגמה.
נעמי בלומנטל: כשאני מדברת עם ראשי הרשויות אני שואלת אותם מה הם היו צריכים, משהו שקשור לעולים, אני שואלת אותם כיושבת-ראש ועדת העלייה והקליטה.
נעמי בלומנטל: הם אומרים לי שהם היו רוצים שאני אשיג להם עובד רווחה אחד בתחום של בני נוער.
נעמי בלומנטל: אני שומעת את זה לא מראש רשות אחד אלא מכמה וכמה.
נעמי בלומנטל: הם מבקשים שאשיג להם חצי תקן, רבע תקן של עובד או עובדת רווחה לבני נוער במצוקה.
נעמי בלומנטל: בוריס מפציר יודע ובוודאי חברי הכנסת שרבים מהם הגיעו לכאן כעולים חדשים מכירים את מצבה של המשפחה שעברה משבר של הגירה כשהרבה פעמים ההורים לא עובדים, במיוחד אם אנחנו מדברים על בני העדה האתיופית, וכאשר יש את הניסיון שקיים היום שלא יהיה הפער התרבותי הזה ולנסות למצוא דרכים לגשר בין מה שקורה במשפחה לבין מה שקורה בחברה.
נעמי בלומנטל: הבעיות הן קשות מאוד.
נעמי בלומנטל: מתוך נתונים שיש לנו, ולפי דעתי זה קצה קצהו של הקרחון, בשנת 1999 - לפי נתוני המשטרה - 18,6 אחוזים מבני הנוער המעורבים בפלילים היו בני נוער עולים כאשר חלקם באוכלוסייה הוא 13,2 אחוזים.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת שאנחנו מדברים על מספרים הרבה יותר גבוהים של בני נוער מבין העולים החדשים.
נעמי בלומנטל: זה גם הגיוני.
נעמי בלומנטל: ברור שאם אתה גדל במשפחה חזקה יותר, גם אם המצב הכלכלי לא כל כך טוב, אתה עדיין מישהו שגדל בארץ וההורים גדלו בארץ, וזה שונה מאשר המקרה של מישהו שמגיע לכאן עם הורים שלא יודעים את השפה וכולי.
נעמי בלומנטל: פגשתי מורה שאמרה לי שיש לה ילד בכיתה שהוא אלים.
נעמי בלומנטל: הוא עולה חדש, אמו אם חד-הורית וזה ילד בן 10, יש לו אחות בת שנתיים ובבוקר כשהאימא יוצאת לעבודה הוא זה שצריך להאכיל את אחותו, להלביש אותה, לקחת אותה למעון יום, לחזור בצהרים, לקחת את התינוקת מהמעון ועד הערב האימא לא חוזרת הביתה והוא זה ששומר לבדו על התינוקת אחותו.
נעמי בלומנטל: אמרתי שצריך לתת לו תשומת לב מיוחדת וכולי.
נעמי בלומנטל: מה שקורה היום הוא שחסרים גם מקומות – ויצחק קדמן בוודאי ידבר על כך – בפנימיות כדי שנוכל להביא לשם ילדים, חסרים עובדים ואנחנו במצוקה אדירה.
נעמי בלומנטל: אנחנו מדברים על חוסר בלמעלה מ1,800- עובדי רווחה.
נעמי בלומנטל: על-פי מנכ"ל מרכז השלטון המקומי חסרים 1,875 תקנים כאשר המדד בדרך כלל היה עובד אחד על כל 25 ילדים והיום אנחנו מדברים על 150 ילדים ובני נוער שעליהם יש רק עובד אחד והעובדים פשוט מתמוטטים.
נעמי בלומנטל: בנוסף לכך אין לאן להפנות את הילדים.
נעמי בלומנטל: אם מוצאים ילד במצוקה, צריך להוציא אותו מהבית למשל, אין לאן להוציא אותו.
נעמי בלומנטל: הכל תפוס ואין מקומות.
נעמי בלומנטל: יש קריסה טוטלית.
נעמי בלומנטל: אני אתן לכם למשל דוגמה מתוך תחקיר שעשתה עבורנו אביטל.
נעמי בלומנטל: בקרית מלאכי כ22- אלף תושבים, מהם כ8,400- עולים מאתיופיה.
נעמי בלומנטל: 85 אחוז מעולי אתיופיה בעיר נזקקים לשירותי הרווחה.
נעמי בלומנטל: מחלקת הרווחה מטפלת ב726- משפחות מתוכן 600 משפחות עולים.
נעמי בלומנטל: אין לזה מענה.
נעמי בלומנטל: אנחנו מדברים על בת-ים, שם מטפלים בכ600- בני נוער מתוכם 240 עולים שרובם מארצות חבר העמים.
נעמי בלומנטל: לפי מה שנראה כוח האדם שמטפל באותם 240 בני נוער אלה שתי עובדות שפשוט קורסות.
נעמי בלומנטל: על 240 בני נוער היו צריכים להיות לפחות עשר עובדים אבל יש שתיים.
נעמי בלומנטל: כ300- ילדים במצוקה אמורים היו להיות בפנימיות מיוחדות, אבל אין מקומות, הכל תפוס והכל מלא.
נעמי בלומנטל: אני לא יודעת עד כמה משרד העבודה והרווחה מפנים את הקטע של העולים.
נעמי בלומנטל: אני כבר קדנציה שנייה יושבת-ראש ועדת העלייה והקליטה ולמדתי להכיר כל כך טוב את כל הבעייתיות שקיימת, את הרצון מצד אחד להשתלב, מן הצד השני את הניכור שקיים, את הכיתות המלאות כאשר בכיתה לומדים ארבעים תלמידים ואז כמה תשומת לב ניתן לתת לעולים החדשים, איך הם מרגישים בתוך הכיתה, מה קורה להם, מה קורה להם אל מול המשפחות.
נעמי בלומנטל: אני מדברת על קושי אדיר ואנחנו חיים אותו כאן כל הזמן.
נעמי בלומנטל: באיזשהו מקום הייתי רוצה שהישיבה הזאת תהיה ישיבה שבה תפנימו את המודעות שלכם לגבי העולים החדשים.
נעמי בלומנטל: זו בקשה מיוחדת.
נעמי בלומנטל: אני יודעת שאתם עובדים מועדה לוועדה, אבל זה הבית של העולים החדשים והייתי מאוד מבקשת שתפנימו את הקטע של מה קורה לילד עולה חדש שמגיע לכאן, מה קורה מבחינת המערכות השונות שאמורות לטפל בו ולהבין שהמחסום הוא אדיר.