GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מנחם וגשל: יש כאן שאלה לא רק האם הרשויות מנצלות או לא מנצלות אלא לדעתי השאלה היא מה העדיפויות שהרשויות קובעות בנושא.
מנחם וגשל: היה בינינו סיכום וחיים אמר אותו ברמז, אבל אני א ומר אותו באופן ברור.
מנחם וגשל: אותם עובדים סוציאלים שעבדו עם האוכלוסייה האתיופית, שהיו בסטרט-אפ של התוכנית שהיינו שותפים לה, לא ניתן לה ליפול והיא תמשיך.
מנחם וגשל: זאת הצהרה שצריכה להיות ברורה בוועדה.
מנחם וגשל: לא יכול להיות שאנחנו שותפים לתוכניות שמפתחים אותן ואחר-כך נותנים להן ליפול.
מנחם וגשל: לפיתוח הזה אנחנו ניתן מענה.
מנחם וגשל: האם המענה הזה יבוא מבחוץ או מתוך התקציבים, אני לא רוצה להשלות כאן אף אחד, על זה אמר חיים קודם שנשב ונדבר.
מנחם וגשל: אם לעיריית אשדוד היו תקנים מסומנים וצבועים לטפל בנוער עולה והיא לקחה אותם בגלל עדיפויות חשובות מאוד שלה, אנחנו נפתור את זה במסגרת הכללים.
מנחם וגשל: לגבי הנושא של התיאום.
מנחם וגשל: כולנו עובדים ואני חושב שנעשים פרוייקטים מאוד יפים בשטח.
מנחם וגשל: אני חושב שכולנו, גם משרד החינוך, גם אנחנו וגם משרד הקליטה צריכים לשבת ואני כרגע לא רוצה לקבוע ולומר איך צריכה להיות הנוסחה.
מנחם וגשל: ברור שכל משרד צריך לעשות את העבודה הייעודית שלו אבל צריך לעשות תיאום ואני חושב שאין ויכוח על זה שקיבלנו על עצמנו, וכולנו עובדים הרבה מאוד שנים יחד, לנסות לעשות את התיאומים כדי שלא נעשה עבודות חופפות אלא ננסה לאגם את המשאבים כדי להגיע למה שצריך.
נעמי בלומנטל: אני רואה את הנוכחים כאן אבל כולנו ותיקים.
נעמי בלומנטל: הניסיון כאן הוא באמת להפנים את הבעייתיות ולא לראות את זה כתמונה כוללת אלא לקחת את זה יותר ללב ולמודעות שלכם.
בוריס מפציר: אני רוצה להסכים עם כך שהעבודה העיקרית נעשית ברשויות.
בוריס מפציר: יושבת כאן שרה כהן שהיא הגורו שלנו לענייני רווחה והשנה היא השיגה הישג כך שרבע מהתקציב שלנו שמופנה לרשויות יוקדש לענייני רווחה, כך שזה מגיע עד ארבעים אחוז.
בוריס מפציר: ממוצע הרשויות לא הגיע ל25- אחוזים ואף לא לעשרים אחוזים ואני מדבר מבחינת הבקשה המקורית.
בוריס מפציר: אם אני נותן לרשות מאה אלף שקלים ואני אומר לה שהרף ההתחלתי הוא שארבעים אלף שקלים היא יכולה לקבל לנושא הרווחה, זה לא רק ארבעים אלף לנושא הרווחה כי גם בתקציבי חינוך הרשות יכולה להגיע לפילוח של עוד עשרים אחוז לפחות וזה גם בנושאים המדוברים כאן.
בוריס מפציר: אני אומר לרשות שמותר לה לעשות זאת.
בוריס מפציר: הבקשה המקורית לפני הניצול, לפני היוצא דופן כמו בת-ים, בממוצע לא הגיע לעשרים אחוז.
בוריס מפציר: פירוש הדבר שהרשויות לא נתנו לכך עדיפות.
בוריס מפציר: פירוש הדבר שהרשויות, שהבעיה היא כואב והיא מופנמת ואין ראש עיר אחד שלא מדבר על זה, לא ניצלו את ההזדמנות הקיימת.
בוריס מפציר: קיימת אפשרות בחירה נדירה של גופים ציבוריים מקצועיים בתחום הרווחה, חלקם מיוצגים כאן, אבל גם מול הרשויות ניצול הגופים האלה אינו מספיק.
בוריס מפציר: הוא קיים בחלק מהמקומות, אבל הוא עדיין לא מספיק, גם לא בנושא של "הפוך על הפוך", לא בנושא של רשת ביטחון שזה ניסיון מופלא, ולא בנושא המועצות.
בוריס מפציר: אני הייתי אומר שהרשויות צריכות ביתר שאת לחשוב איך גם הן משתפות פעולה, איך גם הן לוקחות את הביחד הזה שנוצר, גם תקציבית, והולכות קדימה.
בוריס מפציר: אי-אפשר להיות כל הזמן במצב שאנחנו נצעק שהתקציבים אינם מספיקים, ואת זה אנחנו יודעים לעשות.
בוריס מפציר: אני רוצה לסיים בקריאה.
בוריס מפציר: תבינו, יש מי שרוצה לתת כמה שהוא יכול, אבל מי שרוצה לקבל, אנא, שהוא גם יעשה את החשבון שלו.
יפה כהן: המחלקה לשירותים חברתיים מטפלת לא באוכלוסייה עשירה ולא באוכלוסייה חזקה ואותו ילד בסיכון או נערה בסיכון או נער בסיכון או עובד סוציאלי, לא מעניין אותו הנושא של המצ'ינג, לא מעניין אותו חוסר הקשר ההדוק בין השלטון המקומי לבין משרד העובדה והרווחה ומשרד הקליטה.
יפה כהן: דיברו כאן על "הפוך על הפוך" שהוא פרוייקט נהדר.
יפה כהן: אני פניתי עשרים פעם בנושא, אבל הפרוייקט הזה עולה בסביבות 150 אלף דולר ואני צריכה 25 אחוז מהרשות המקומית שלי.
יפה כהן: הרשות המקומית שלי היום במצב מאוד מאוד קשה.
יפה כהן: היא לא מסוגלת לארגן לי את המצ'ינג אבל אני הצלחתי לארגן אחוז מקרנות נוספות.
יפה כהן: אנחנו מדברים על אוכלוסיית העולים.
יפה כהן: אוכלוסיית העולים בקריית מלאכי, 85 אחוז מתוכה, סמוכה לשירותי הרווחה.
יפה כהן: זו גם אוכלוסייה שלא משלמת מסים וארנונה לרשות המקומית.
יפה כהן: הרשות שלנו במצב קשה מבחינה פיננסית, היא בקשרים עם משרד הפנים, לחצים על משרד הפנים וכולי.
יפה כהן: כדי לקבל כוח אדם, פעם ראשונה מאז שאני מנהלת, לא אושר לי ורק בשבוע שעבר, אחרי מאבק של שנתיים, בגלל המצוקה היישובית האמיתית, הוצא מכרז לקבל עובדים וזה אומר שאני אוכל לקלוט את התקנים – בלחץ של מר פוזנר – הלא מאוישים, דבר שלא היה קודם לכן.
יפה כהן: כעובדת סוציאלית וכמנה
יפה כהן: לת אני מתמודדת בחזית עם אותו נער ונערה.
יפה כהן: אני מאוד מאוכזבת ומאוד מצרה על כך שהצוות של השלטון המקומי לא נמצא כאן כי אני חושבת שצריך להקים ועדה.
יפה כהן: המנכ"ל בן-שושן ליווה אותנו בנושא מוקדי אבטלה ומוקדי עלייה ועשינו בקריית מלאכי דברים נהדרים כאשר שיקמנו וסייענו למשפחות להעלות את הרף, אבל חייב להיות תיאום.
יפה כהן: ברגע שתהיה מעורבות של המשרד עם השלטון המקומי, אנחנו כמנהלי מחלקות וכעובדים סוציאלים נוכל לבצע.
יפה כהן: העובדים מסוגלים, יכולים ורוצים, אבל כשיש לנו כבלים בהם אנחנו כבולים, בצורה הזאת אנחנו לא יכולים לעבוד.
אברהם בן-שושן: אני אומר את זה כדי שתדעו.
אברהם בן-שושן: כל אחד מביא את הקבלות שלו ואני מביא את הקבלות שלי.
אברהם בן-שושן: בגיל 14 ברחתי מהבית, הייתי שלוש שנים יושב-ראש על"ם.
אברהם בן-שושן: אני רוצה לומר מה באמת הבעיה הכי קשה שיש לנו.
אברהם בן-שושן: היכולות המקצועיות ישנן, אנשים שמסוגלים לעשות את העבודה ישנם, הפתרונות לאוכלוסיות שבמצוקה – במקרה זה עולים – ישנם.
אברהם בן-שושן: מה שחסר זה קצת נשמה יתרה, קצת רצון טוב, קצת הבנה על מה אנחנו מדברים ואני מצטער, לא מבינים.
אברהם בן-שושן: אני אתחיל קודם כל בתקצוב רשויות.
אברהם בן-שושן: מי שאחראי לתקצוב הרשויות לא יושב כאן וזה העוול הגדול ביותר כי הוא צריך לשבת כאן ולהסביר למה רשות שאת הזכרת שנמצאת בפשיטת רגל, תקציבי הרווחה שלה בכלל לא מגיעים לרווחה ומשתמשים בהם לנושאים אחרים.
אברהם בן-שושן: בשנת 1995 או 1994 קבענו במשרד העבודה והרווחה כללי תקצוב לעלייה, נוסחה מתואמת עם האוצר.
אברהם בן-שושן: הנוסחה הזו ב1998- שונתה חד-צדדית ואיש לא מסוגל להסביר לי למה.
אברהם בן-שושן: אני חזרתי למשרד בספטמבר השנה ואף אחד לא מסוגל להסביר לי למה.
אברהם בן-שושן: הנוסחה הזאת לפחות אפשרה לפתח שירותים ולטפל בבעיה.
אברהם בן-שושן: היום יש 220 אלף נערים, נערות וילדים עולים ואנחנו מטפלים בכארבעים אלף.
אברהם בן-שושן: מי שחושב שכך אפשר להמשיך ולבוא ולומר נתנו תקציבים, הוא מרמה את עצמו ומרמה את עם ישראל.
אברהם בן-שושן: אין פה ספק שהתקצוב הוא לא נכון.
אברהם בן-שושן: אמר שר העבודה והרווחה מה הגשנו, וזה כולל גם תקנים.
אברהם בן-שושן: לא הזכירו כאן, אבל יש כאן עובדים סוציאלים ששובתים כבר שנתיים ואף אחד לא מתייחס אליהם.
אברהם בן-שושן: "בזק" שבתו שעתיים, כל המדינה התייחסה.
אברהם בן-שושן: לנו חסרים תקנים.
אברהם בן-שושן: אני רוצה לומר בסוגריים שרצו לקצץ בתקנים, גם במשרד העבודה, בשנת 2001 וגם ברשויות המקומיות.
אברהם בן-שושן: זאת אומרת, לא רק שלא מבינים את גודל המצוקה אלא גם רוצים להוסיף עליה.
אברהם בן-שושן: לגבי תיאום בין רשויות.
אברהם בן-שושן: אין בעיית תיאום, ואני אומר את זה באחריות, לא עם משרד החינוך ולא עם משרד הקליטה.
אברהם בן-שושן: המנכ"לים יושבים בדרג המקצועי וכשה
אברהם בן-שושן: מנכ"לים יושבים זה לא כדי לשתות קפה אלא כדי להגיע לאיזושהי תוכנית אחידה שכל אחד יעשה בתחומו את המקסימום ובתחומים המשותפים נשקיע ביחד.
אברהם בן-שושן: אני רוצה לחדד עוד דבר שנאמר כאן על-ידי נציגי הרשויות.
אברהם בן-שושן: חברים יקרים, בכל הפגישות שלכם, של ראשי הרשויות שלכם עם ראש-הממשלה – ואני אומר את זה מתוך ידיעה – איש מהם לא העלה את בעיית הרווחה על סדר היום.
אברהם בן-שושן: העלו את אישורי הבנייה, את אזורי התעשייה, את המסים, את התמיכות, את הפיתוח, את קיצור התהליכים לקבלת אישורים, אבל אף אחד – ואני אומר באחריות ואפשר לבדוק את זה – לא אמר אדוני ראש-הממשלה, אם לא תיתן תקציבים לרווחה, אנחנו נקרוס.
אברהם בן-שושן: זאת עובדה אחת.
אברהם בן-שושן: עובדה שנייה.
אברהם בן-שושן: בכל תוכנית לאומית מקו העימות דרך טיפול נקודתי, דרך התוכנית לערבים, אילולא צעקנו בכלל לא היו שומעים על משרד העבודה והרווחה.
אברהם בן-שושן: בתודעה הלאומית משרד העבודה והרווחה הוא הכספומט של הכשרה מקצועית, הוא נותן קורסים.
אברהם בן-שושן: רווחה, לפתח טיפול קהילתי, זה בכלל לא בתודעה.
אברהם בן-שושן: לכן אני מבקש מכל אחד שיושב כאן שיזכור את הדבר הזה.
אברהם בן-שושן: כשבאים לדבר על תוכנית לאומית אם נושא הרווחה לא יהיה בפנים ורק יהיו כבישים, תשתיות, ביוב, אקרשטיין ומבנים, זה מה שיהיה אבל את האנשים נהרוס.
אברהם בן-שושן: נאמר כאן שכדאי להכתיב מדיניות מלמעלה.
אברהם בן-שושן: אני כאחד שהיה בארגון וולנטרי מציע להיזהר מזה.
אברהם בן-שושן: תדעו לכם, בשטח יש רעיונות אדירים.
אברהם בן-שושן: כולם דיברו על ריצ'ינג אאוט ובממשלה אנחנו לא כל כך יודעים איך לעשות זאת.
אברהם בן-שושן: בארגונים בחוץ פיתחו את זה.
אברהם בן-שושן: עובדה, מה עכשיו נותר לממשלה?
אברהם בן-שושן: את מה שפיתחו החבר'ה האלה, לקחת אותו ולהפעיל אותו על-ידינו כממסד.
אברהם בן-שושן: את זה צריך לעשות אבל בשביל זה צריך כספים ולצערי הרב אם אני מסתכל על תקציב 2001, אין שם את הישועה לא לאוכלוסיות הקשות ולא לאוכלוסיות העולים עליהן אנחנו דנים היום.
אברהם בן-שושן: המסר שאני הייתי נותן לוועדה ולכל חברי הכנסת הוא שאם לא תהיה תוספת תקציבים לנושא העלייה שעליו אנחנו יושבים כאן, היקף הבעיה לא תקטן אלא תגדל עוד יותר, אוכלוסיות נוספות - שהן לא בגילאים עד גיל 18 אלא 26-22 שאנחנו מתמודדים ואין לנו פתרונות – יתווספו והמצוקה רק תגדל.
אברהם בן-שושן: אני מבקש שתעזרו לנו מול כל הגורמים שלא מבינים מה זה רווחה לקבל תקציבים נוספים ותקנים נוספים.
אברהם בן-שושן: אפשר לבחון אותנו בכל פרמטר שרוצים, בכל קנה מידה, יקבעו איזה מפתח שרוצים, אבל עדיין אנחנו זקוקים כספים נוספים.
סוזי בן-ברוך: אנחנו מוכנים לתמוך ולסייע.
סוזי בן-ברוך: אנחנו הצענו חוק מסוים והחוק הזה כבר רץ ואני שוב באה ומציעה ללכת עם החוק הזה כי כל הבעיות שהועלו כאן נובעות מהבעיות בחיבורים בין המשרדים השונים.
סוזי בן-ברוך: אולי אפשר לחייב כל ראש רשות להקים תת-ועדה בנושא נוער עולה.
סוזי בן-ברוך: כאמור, החוק החדש התחיל לרוץ בקרוב למאה ישובים בארץ, ואם כל ראש רשות יקים תת-ועדה בנושא נוער עולה ושם תרוכזנה כל הבעיות של הנוער העולה, זה המקום בו ישבו כל הגורמים שמטפלים בנוער עולה באותו ישוב, ואז גם אפשר יהיה לעקוב ולראות מה אכן קורה בוועדה הזאת.
סוזי בן-ברוך: אני אומרת את זה מתוך ניסיון שנעשה במספר ערים ואנחנו שותפים למהלכים האלה.
סוזי בן-ברוך: אולי מכאן תבוא ישועה לפחות נקודתית.
סוזי בן-ברוך: אנחנו גם שותפים לנושא של רשת ביטחון שהזכיר כאן מנכ"ל משרד הקליטה.
סוזי בן-ברוך: בוועדת השרים לנושא אלימות חיפשנו נקודתית פרוייקטים נקודתיים בנושא נוער עולה וזה הפרוייקט היחיד שמצאנו לנכון לציין כי זה הפרוייקט שבאמת מקיף, הוליסטי ומערכתי ואני מקווה שהוא יצליח.
מרב שביב: תקציבו של משרד העבודה והרווחה בשנת התקציב 2001 גדל, אם הוא יאושר כמובן, בלמעלה ממאתיים מיליוני שקלים.
מרב שביב: משמעות הגידול היא שיעור ריאלי של 5,6 אחוזים אם אני לא טועה.
מרב שביב: אני רוצה להזכיר לכם שלא האוצר אישר אלא הממשלה היא זו שאישרה את התקציב.
מרב שביב: כמובן שאפשר לשנות סדרי עדיפויות ולאשר תוספת גדולה יותר למשרד העבודה, אבל זה כרגע לא בידי האוצר.
מרב שביב: אני לא אומר שאין מצוקות, תמיד יש מצוקות, אבל צריך לזכור שחלק נכבד מהבעיות בתקציב משרד העבודה והרווחה בדברים המשמעותיים והקשים נפתר בשנת 2001.
מרב שביב: אותם מאות מיליוני שקלים שהועברו למשרד בהחלט מכסים דברים רבים וחלקם כמובן נוגעים גם לעולים.
מרב שביב: אל תשכחו שגם תחום העבודה קשור לעולים, גם תחום הרווחה ובשני הדברים האלה ביחד יש כמובן טיפול גם בעולים חדשים.
מרב שביב: לגבי אותה נוסחה עליה דובר כאן.
מרב שביב: עבדנו עם הנוסחה ביחד וזאת הייתה הסכמה בין משרד האוצר לבין משרד העבודה, אבל לא הייתה הרבה משמעות מאחורי הנוסחאות.
מרב שביב: אני ישבתי עם המשרד והתקשינו לעשות אפילו את החישובים עם הנוסחה הזאת.
מרב שביב: לא היה ברור מה המשמעות שלה, מה עומד מאחורי המספרים ואיך בכלל הגיעו אליה.
מרב שביב: ישבתי עם אנשי המשרד לפני כשנה וחצי וניסינו לבנות נוסחה יותר טובה.
מרב שביב: אמרתי להם שיציעו מה שהם רוצים אבל משהו שיהיה הגיוני.
מרב שביב: אני אישית ישבתי בלפחות שתי ישיבות ובסוף לא הצלחנו לגבש נוסחה.
מרב שביב: לכן, לא שלא נתנו תקציבים לעלייה, אלא אותם תקציבים ספציפיים שמדברים עליהם ביקשתי שנבחן את סדרי העדיפויות של המשרד ושהם יאמרו מה דחוף.
מרב שביב: יש תקציב.
מרב שביב: המשרד, גם השנה וגם בשנה הבאה, הקצה תקציב של כארבעה מיליוני שקלים בתחום הספציפי של נושאים שקשורים לעלייה.
מרב שביב: כמובן יש הרבה יותר בתקציב, אבל לפי אותה נוסחה שדובר בה, המשרד בחר להקצות לפי סדרי העדיפויות שלו רק ארבעה מיליוני שקלים.
אברהם בן-שושן: יש ניסיון לבלבל בבוכלטריה.
אברהם בן-שושן: כשאתה עושה דף מעבר בין תקציב 2000 לתקציב 2001 ואתה מראה שהתקציב גדל במאתיים מיליון שקלים – דרך אגב, כל מילה שאמרה נציגת האוצר היא נכונה - השאלה היא מה נקודת ההתייחסות.
אברהם בן-שושן: האם בסיס התקציב זאת הצעת התקציב של האוצר לשנת 2000 או זה כולל את ה175- מיליוני שקלים שהשר אלי ישי קיבל ואיש לא אמר שזה חד-פעמי, גם איש לא יכול היה לומר, כי אמרו שזה לטובת ילדים בסיכון ואוכלוסיות קשות.
אברהם בן-שושן: הפירוש המעשי של המלים האלה, כשמישהו אומר שזה היה חד-פעמי, זה אומר שיש תקציב חד-פעמי לילדים בסיכון.
אברהם בן-שושן: יכול להיות דבר כזה?
אברהם בן-שושן: הרי האוכלוסייה ישנה, אני מטפל בה.
אברהם בן-שושן: זאת אומרת, מצד אחד לכאורה הגדילו את התקציב במאתיים מיליון ונתנו מענים, אבל מצד שני כשבסיס התקציב לא קיבל את התוספת של אלי ישי, ה175- מיליון, התוספת נטו היא ארבעים מיליון.
אברהם בן-שושן: אכן הממשלה מאשרת.
אברהם בן-שושן: בממשלה נאמר שהייתה תוספת תקציב למשרד העבודה והרווחה בסכום של 175 מיליון ומשרד העבודה בסכום זה יכול לעשות דברים רבים.
אברהם בן-שושן: מה שאני מנסה לומר לכם הוא שנאמר דבר והיפוכו.
אברהם בן-שושן: ה175- מיליון האלה חסרים ואנחנו נילחם כדי לקבל אותם .
אברהם בן-שושן: זה אומר שמה שאמרה מרב שביב הוא נכון, שלמצוקות הקשות עליהן דנו וביקשנו וקיבלנו מאתיים מיליון, זה לא מספיק אבל זה חלק.
אברהם בן-שושן: אז זה אומר שאפשר לעשות משהו כי אחרת התקציב גדל בארבעים מיליון שקלים.
אברהם בן-שושן: מי שאומר שלא הבין את הנוסחה, הממציאים והמייצרים ישנם כאן ואפשר לפנות אליהם.
אברהם בן-שושן: שמעתי שלפני שנה וחצי דנו, אבל אני פה, אפשר לבדוק אתי ואני מבטיח לכם שאני מסתדר לא רע עם הבנת הנקרא.
אברהם בן-שושן: אנחנו נתרגם את הנוסחה הזאת.
אברהם בן-שושן: ברור שמי שתרגם אותה משבעה מיליון ל4,5- מיליון, חיים הוא לא מכיר אלא הוא מכיר מתמטיקה ומקרו כלכלה.
אברהם בן-שושן: אני מציע שלא ניתפס לסיסמאות.
אברהם בן-שושן: אני מבקש ממך גבירתי שהנוסחה הזאת קודם כל תמומש.
אברהם בן-שושן: אם יש אי-הבנות בחשבון או קשיים בהבנה, ניקח שני פרופסורים והם יתרגמו את הנוסחה הזאת.
אברהם בן-שושן: אני יודע לעשות את החשבון ואני אומר שלי חסרים שבעה מיליון שקלים ואני מקבל רק ארבעה מיליון שקלים.
אברהם בן-שושן: מי שמציע שאת החסר בין ארבעה מיליון לשבעה מיליון אני אקח תחום אחר, הוא עושה מאתנו צחוק ולזה אני לא מסכים.
נעמי בלומנטל: אני צריכה לסיים היום את הישיבה בסביבות אחת עשרה ועשרים, כך שאנחנו נצטרך להיות מאד ענייניים.
נעמי בלומנטל: כולנו הרי יודעים במה מדובר.
נעמי בלומנטל: קודם כל אני רוצה לומר תודה רבה שהגעתם לכאן.
נעמי בלומנטל: אני מקווה שנציגי משרדי הממשלה יגיעו כל רגע.
נעמי בלומנטל: הנה הגיעה נציגת משרד העבודה והרווחה וצריכים להגיע עוד נציגי משרד הקליטה ואחרים.
נעמי בלומנטל: אני מקווה שהם יגיעו.
נעמי בלומנטל: זה לא בסדר שהם מאחרים, אנחנו נעיר להם על כך.
נעמי בלומנטל: על כל פנים, נמצאים כאן נציגי משרד החינוך ומשרד העבודה והרווחה, כך שניתן להתחיל לעבוד.
נעמי בלומנטל: גם נציגת המשרד לענייני חברה ותפוצות נמצאת כאן, שזה קצת פחות עוזר לנו, כי אנחנו צריכים משאבים.
נעמי בלומנטל: זאת הבעיה שלנו.
נעמי בלומנטל: אידיאולוגיה, אבל גם משאבים.
נעמי בלומנטל: הייתי בארגנטינה לאחר ששמעתי כאן ישיבות קודמות בנושא המשבר הכלכלי הקשה שקורה שם.
נעמי בלומנטל: אגב, התפרסם עכשיו בתקשורת שהבנק העולמי וארצות הברית, כולם מתגייסים לעזור לארגנטינה במיליארדי דולרים.
נעמי בלומנטל: נדמה לי שמדובר על כשנים עשר מיליארד דולר בשלב הראשון, כך שיכול להיות שהמצב הכלכלי קצת ישתפר.
נעמי בלומנטל: יכול להיות.
נעמי בלומנטל: אני, באמת, מוכרחה לומר, שמאד נגע ללבי המצב הקשה של היהודים בארגנטינה והיו נציגים, גם של הקהילה היהודית שם וגם של הסוכנות, שאמרו: אם היו פה עשרה או עשרים עובדי סוכנות, גם זה לא היה מספיק.
נעמי בלומנטל: אנשים מגיעים למשרדים ממש רעבים ללחם.
נעמי בלומנטל: כך שנראה לי – ולכן אנחנו מקיימים את הישיבה הזאת והיא לא תהיה יחידה – שאנחנו צריכים לזעוק.
נעמי בלומנטל: פשוט לזעוק, כדי שיגבירו את העלייה מארגנטינה.
נעמי בלומנטל: אנחנו נשמע גם מה נעשה עד עכשיו.
נעמי בלומנטל: נראה לי שנעשה מעט מדי ואם לא יתנו איזו דחיפה רצינית לעליה מארגנטינה, לא נוכל להתקדם.
נעמי בלומנטל: אני מניחה שרבים יגידו שלא יעזור שום דבר ואולי גם אם נשקיע וניתן ויבואו יותר שליחים ונציגי סוכנות יתכן שזה לא יעזור, אבל לי נראה שאנחנו חייבים לעשות מאמץ רציני, אמיתי, להביא לכאן הרבה יותר עולים מארגנטינה.
נעמי בלומנטל: אז בואו נשמע אתכם.
נעמי בלומנטל: מי מבין חברי ההתאחדות, ראשי ההתאחדות כאן, או אולי מר מתי דרובלס, רוצה לומר בכמה מלים מה המצב.
נעמי בלומנטל: מר לב, אתה ממלא מקום היו"ר.
נעמי בלומנטל: תאמר לנו מה המצב, מה ההתרשמות שלכם, מה נעשה והאם ניתן משהו לעשות, האם נוכל לצאת מול ראש הממשלה, משרד האוצר, משרדי הממשלה, כדי שיגבירו את המשאבים למען העלייה.
מריו לב: אנחנו יודעים מה המצב היום.
מריו לב: אנחנו יודעים שאנשים, מבחינה נפשית ומבחינה כלכלית נמצאים במצב מאד קשה.
מריו לב: יש תוכניות, אבל אני חושב שמה שחסר זה קצת ביטחון לגבי מה שיקרה לאנשים האלה כאשר הם יעלו לארץ.
מריו לב: זה לא שהם במצב לא טוב והם שומעים שאם הם יעלו המצב שלהם ישתפר.
מריו לב: הם שומעים על אבטלה, הם שומעים שאין דיור, הם שומעים שזה קשה, שאולי בהתחלה יעזרו להם, אבל החודשים הראשונים נגמרים וזהו.
מריו לב: אין להם יותר מי שיעזור להם, אין להם שפה.
מריו לב: היום מנסים לפתור כמה בעיות, כמו למשל מרכזי הקליטה שהיום הם לששה חודשים ושהיו פעם לחודשיים.
מריו לב: אחרי חודשיים, מי שלא יכול לשכור דירה או למצוא עבודה, מאד קשה לו.
מריו לב: או בקליטה ישירה, מגיעים לארץ בלי שפה ובלי עבודה וצריכים מיד לשכור דירה.
מריו לב: יש סכום כסף שמשרד הקליטה נותן, אבל זה נגמר מהר.
מריו לב: לגבי המצב הכלכלי שם, עם כל הסיוע שהם יקבלו, לדעתי הם לא יכולים לבנות על זה.
מריו לב: מי שקצת מכיר את דרום אמריקה, יודע שאם יגייסו 12 מיליארד דולר, לא בטוח שהם יגיעו.
מריו לב: הם יגיעו, אבל לא יגיעו למקומות שהם צריכים להגיע.
מריו לב: אז אני לא חושב שהפתרון יהיה כל כך מהיר.
מריו לב: העניין הוא איך נותנים להם יותר ביטחון לעלות.
נעמי בלומנטל: עלה בדעתי עכשיו רעיון.
נעמי בלומנטל: אני שומעת על רשויות מקומיות, עם סוג של קליטה ישירה.
נעמי בלומנטל: אני הבנתי עכשיו שבקריית ביאליק קלטו כמאה משפחות.
מריו לב: כן.
מריו לב: התוכנית שם עובדת מאד יפה.
נעמי בלומנטל: יכול להיות שמה שכדאי שאנחנו נעשה, זה לפנות למר עדי אלדר במרכז השלטון המקומי ובישיבה הבאה, הקרובה, שיש בה ריכוז של הרבה מראשי הרשויות, אולי באחד הכנסים הקרובים שלהם, לבוא עם כמה מהנציגים של הארגונים שלכם, כדי להבהיר להם את תמונת המצב.
נעמי בלומנטל: הישיבה נפסקה בשעה: 10:17.
נעמי בלומנטל: הישיבה נתחדשה בשעה: 10:25.
נעמי בלומנטל: אני עוד לא רואה כאן את נציגי משרד הקליטה, שהם שחקנים מרכזיים בישיבה הזאת.
נעמי בלומנטל: אני באמת מתנצלת.
נעמי בלומנטל: פשוט יום קצת סוער.
נעמי בלומנטל: אני מבטיחה לכם שנקיים עוד דיון רציני בנושא הזה.
נעמי בלומנטל: לאור האירועים יש באמת קצת אי שקט.
נעמי בלומנטל: אתם רואים שלא הגיעו גם חברי כנסת, עדיין.
נעמי בלומנטל: אגב, יש לזה סיבה נוספת, שאין לנו חברי כנסת ממוצא ארגנטינאי.
נעמי בלומנטל: יש עם זה קצת בעיה.
נעמי בלומנטל: אז אני מבקשת מכם להתגייס.
נעמי בלומנטל: יש, כמובן, חבר כנסת לשעבר, מר דרובלס.
נעמי בלומנטל: הוא תכף יקבל את רשות הדיבור.
נעמי בלומנטל: אני באמת רוצה ליזום דיון מול ראשי מרכז השלטון המקומי.
נעמי בלומנטל: דבר נוסף שאני הבנתי – ותתקנו אותי אם אני טועה – זה שיהודי ארגנטינה היו מעדיפים בתחילת הדרך מרכז קליטה.
נעמי בלומנטל: גם מבחינת לימוד השפה, גם מבחינת ה"ביחד" והטיפולים אם צריך, שיחות או דברים מסוג זה.
נעמי בלומנטל: גם מבחינת מציאת מקומות עבודה.
נעמי בלומנטל: הם מעדיפים את זה על פני קליטה ישירה.
נעמי בלומנטל: זה מה שהבנתי בישיבה הקודמת והייתי רוצה את ההתייחסות של ישראל שורץ ממשרד השיכון לעניין זה לאחר מכן.
נעמי בלומנטל: כן, אדוני, בבקשה.
ארנסטו פרנס: בקשר לעניין של הרשויות המקומיות.
ארנסטו פרנס: לפני חודשיים נסע לארגנטינה ראש העיר של קריית גת ועד עכשיו הגיעו לקריית גת שתים עשרה משפחות.
ארנסטו פרנס: זה עדיין לא המספר הסופי.
ארנסטו פרנס: שלשום חזרה סגנית ראש העיר של נצרת עילית.
ארנסטו פרנס: אני כבר דיברתי אתה.
ארנסטו פרנס: יש ארבעים משפחות שבאות לנצרת עילית.
ארנסטו פרנס: חמש מהן צריכות להגיע כבר בחודש זה.
ארנסטו פרנס: העניין הוא שבנצרת עילית יש מרכז קליטה.
ארנסטו פרנס: הם באים למרכז הקליטה.
ארנסטו פרנס: בקרית גת זה מחולק.
ארנסטו פרנס: חלק מהם נשלחים למרכז הקליטה באשקלון, אבל אחרי שהם נמצאים שם הם רוצים להישאר באשקלון ולא רוצים לחזור לקריית גת.
ארנסטו פרנס: אז אני חושב שברשויות המקומיות יש כמה תוכניות שהצליחו מאד.
נעמי בלומנטל: מר דרובלס, ראש מחלקת העלייה והקליטה של הסוכנות לשעבר.
נעמי בלומנטל: חבר הכנסת פינס, טוב שהגעת.
נעמי בלומנטל: בוא, שב.
נעמי בלומנטל: היתה לנו בעיה כי אין לנו חבר כנסת ממוצא ארגנטינאי.
אופיר פינס-פז: צריך לעבוד על זה.
נעמי בלומנטל: בבקשה, מר דרובלס.
מתי דרובלס: שלום לכולם.
מתי דרובלס: העלייה מאמריקה הלטינית לארץ היא, לדעתי, אחת מהעליות הברוכות שישנן בארץ.
מתי דרובלס: מדובר על כשבעים אלף עולים שעלו משם והאוכלוסייה הזו השתלבה יפה מאד בכל התחומים במשק הישראלי.
מתי דרובלס: החל מאוניברסיטה ועד חקלאות, דרך מסחר וכולי.
מתי דרובלס: עליה באמת אידיאולוגית, למרות כל הקשיים שעוברים בעיקר על ארגנטינה והרי ארגנטינה משמשת כחלון הראווה של אמריקה הלטינית.
מתי דרובלס: הישוב היהודי בארגנטינה הוא הגדול ביותר בדרום אמריקה.
מתי דרובלס: בין 230 ל 250 אלף יהודים.
מתי דרובלס: מצב החינוך קשה, בגלל המצב הכלכלי.
מתי דרובלס: חינוך של ילד בבית ספר פרטי יהודי יכול לעלות כמאתיים דולר לחודש, כאשר השכר הממוצע הוא בין 400$ ל 500$ לחודש.
מתי דרובלס: מי שיש לו שנים שלושה ילדים כמובן שלא יכול להרשות לעצמו שכל הכסף ילך לחינוך.
מתי דרובלס: יש גם סגירה של בתי ספר.
מתי דרובלס: ההוצאות הכללית הן אותן ההוצאות, לא משנה אם יש 40 ילד בכיתה או 20.
מתי דרובלס: זו אותה הוצאה, אותם מורים וכולי.
מתי דרובלס: מצב המוסדות היהודים, ה"אמיה", שאחראים על החינוך די קשה מבחינה כספית.
מתי דרובלס: יש להם גירעון גדול מאד שירשו אותו מהשלטון הקודם.
מתי דרובלס: הם צריכים לשלם על חשבון החוב ריבית שמתקרבת לחמישה מיליון דולר לשנה.
מתי דרובלס: זה אומר הכל, כי אין להם את הכסף הזה.
אופיר פינס-פז: בכמה כסף הסוכנות היהודית וממשלת ישראל עוזרים לחינוך היהודי בארגנטינה, אתה יודע?
מתי דרובלס: מה שאני יודע, ממה שאני שומע מראשי הקהילה, זה שזה רחוק מאד מלהיות מספיק.
מתי דרובלס: אני יודע בערך מה יש.
מתי דרובלס: הם תומכים בעיקר במורים, אבל במקרה של ארגנטינה לא צריך כל כך תמיכה במורים, כי יש שם סמינר עצמי למורים…
דב אייזן: היה.
מתי דרובלס: היה.
מתי דרובלס: הם ייצרו מורים לעברית בשביל כל אמריקה הלטינית.
מתי דרובלס: בכל זאת אחד מהדברים שביקשו ראשי הקהילה – וזה אולי יסתדר – על החוב שלהם היום הם משלמים 18% ריבית לשנה.
מתי דרובלס: לא צריך להיות כלכלן גדול כדי לדעת, שב 18% מול מה שמקובל היום בעולם, קשה מאד לעמוד.
מתי דרובלס: אז חיפשו את הדרך להוציא את החוב מארגנטינה לכאן או לארצות הברית, מקומות שהריבית היום נעה בסביבות ה 6%, שזה שליש.
מתי דרובלס: גם זה לא סודר וזה יכול לסייע, אבל לא זאת הנקודה.
מתי דרובלס: הבעיה היא של עליה.
מתי דרובלס: בארגנטינה פותחים תיקים לעליה וסוגרים אותם.
מתי דרובלס: כשהמצב קשה אז אנשים מתחילים לרוץ לשליח ופותחים את התיק.
מתי דרובלס: כשהמצב נרגע קצת אחרי תקופה מסוימת, אז התיק נשאר.
מתי דרובלס: עליה כעליה היא טובה, אבל בהתאם למצב.
מתי דרובלס: עכשיו צריך לדבר על המצב שלהם.
מתי דרובלס: לא מדובר על אותם עשרה אחוז שמצבם הכלכלי טוב.
מתי דרובלס: להם אין כל בעיות בארגנטינה או באמריקה או בישראל, או בכל מקום אחר שיבחרו להשתלב.
מתי דרובלס: הם שייכים למעמד הגבוה.
מתי דרובלס: רוב יהדות ארגנטינה היתה מעמד בינוני.
מתי דרובלס: המעמד הבינוני היום, רובו, הפך להיות המעמד הנמוך מבחינה כלכלית.
מתי דרובלס: ניקח עולה בפוטנציה, כזה שמדינת ישראל יכולה להיות מעונינת בו: משפחה עם שנים שלושה ילדים, זוג בגיל סביבות הארבעים, מקצוע בדרך כלל סוחר – וגם אם הוא עורך דין זה לא משנה, כי בין כה וכה לא יוכל להשתלב פה בגלל השפה, עד שלא ילמד ויסתדר.
מתי דרובלס: אם הוא מממש את כל רכושו, הוא יכול להגיע במקרה הטוב ל 30,000$ עד 50,000$.
מתי דרובלס: כמובן, במדינת ישראל, כשמגיעים עם דבר כזה, ייקח לו שנתיים עד שהוא יאכל את ההון ואת הכסף של משרד הקליטה ואחר כך מה הוא יעשה?
מתי דרובלס: יש גם מכתבים שמגיעים, של עולים וותיקים וכבר ידוע שאנשים פה לא תמיד נקלטים במאה אחוז.
מתי דרובלס: לכן אני חושב שמה שצריך לעשות פה, בגלל המצב, זה ממש הצלת היהודים, כי הבעיה היא נשואי התערובת.
מתי דרובלס: ההתבוללות.
מתי דרובלס: היא מתקדמת בצעדי ענק, בעיקר בפרובינציה, שם אין שירותי דת כמו שיכולים להיות בבואנוס איירס.
מתי דרובלס: לפעמים, בהרבה מקומות, צריך להטיס מוהל וצריך לנסוע קילומטרים כדי לפגוש אותו.
מתי דרובלס: נשואי תערובת בפרובינציה עוברים את ה 50%.
מתי דרובלס: מתקרבים ל 70%.
מתי דרובלס: אני הייתי אומר, שכלפי אותה היהדות שמונה כמאתיים ומשהו אלף יהודים, המאורגנת כיהדות אוטנטית וממשיכים את הדרך של יהודי אירופה, צריך לנסות לקבוע שיטות קליטה מיוחדות, אולי, מתאימות למצב.
מתי דרובלס: כי יש מצוקה בין יהודי ארגנטינה, אבל יש להם שפה, תרבות, שורשים וכולי ולהתנתק מכל זה בגלל ציונות בלבד, זה לא מספיק.
מתי דרובלס: אי אפשר לאכול את הציונות.
מתי דרובלס: לכן צריך לנסות לחשוב איך ניתן לזרוק את אותו עוגן ולעניין את יהדות ארגנטינה שיכולה לבוא ולהיות עליה טובה מאד.
מתי דרובלס: איך ומה?
מתי דרובלס: פעם הייתי מציע – היום זה לא במודה – להקים קואופרטיבים.
מתי דרובלס: קבוצות של כמה אנשים ביחד, אבל היום כמובן אבד הכלח על השיטה הזו, גם אצלנו.
מתי דרובלס: צריך לחפש את הכלים – וישנם הכלים – איך אפשר להגביר את העלייה משם, כי זו ממש מצווה להצלת היהודים.
נעמי בלומנטל: אורי בר נר, סגן מנהל חטיבת עליה – מערב בסוכנות היהודית, בבקשה.
אורי בר נר: אני רוצה להסביר לכולם מהם מאמצי הסוכנות היהודית, מחלקת העלייה, בעבודה עם קהילת יהודי ארגנטינה.
אורי בר נר: מזה כשנתיים ארגנטינה נמצאת אצלנו בסדרי עדיפות עליונים מבחינת המאמצים והעבודה.
אורי בר נר: מהניסיון שלנו, עולים, כאשר הם חושבים על עליה ארצה, מתעניינים בעיקר בשני מישורים מרכזיים.
אורי בר נר: המישור הראשון זה התעסוקה, המישור השני זה הנושא של מגורים ודיור.
אורי בר נר: לכן אנחנו, במהלך השנה האחרונה הפעלנו שני פרוייקטים תעסוקתיים בארגנטינה.
אורי בר נר: אחד זה הנושא של מקצועות ההיי-טק.