GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עו"ד יעקב מוסל: זה הכל ענין של רצון.
יורי שטרן: כבוד היושבת-ראש, מה שחסר פה זו אפשרות שפעם בחודש או פעם בחודשיים, אנשים שיש להם מקרים חריגים שאולי נופלים בין הכסאות, יעלו את הנושא לדיון בין-משרדי.
יורי שטרן: לא יכול להיות ששנה וחצי יש פה התרוצצות בין שני משרדים שכל אחד צודק כשלעצמו, אבל אין שום התקדמות.
בתיה כרמון: התקופה של שנה וחצי נוצלה לפנייה לבית-חולים בארץ.
דוד גודובסקי: אם נחזור לענין שלילת דרכונים שאותו העלה חבר-הכנסת שטרן, אני רוצה לציין שבמקרים אלה יש משהו פגום במתן נימוקים לאותו אדם שממנו שוללים את הדרכון.
דוד גודובסקי: יש לי מקרה של אשה, שאיבדה את הדרכון בעת שהותה בקנדה יחד עם בתה, וכשהיא חזרה ארצה לסדר דרכון חדש, נתנו לה רק תעודת מעבר.
דוד גודובסקי: אינני רוצה להיכנס לשאלה אם זה בצדק או לא בצדק, רק שעדיין לא היא ולא אני הצלחנו להבין בדיוק למה זה נעשה.
דוד גודובסקי: בתשובה שקיבלתי כתוב: בבדיקה שערכתי הריני להשיבך כי הנ"ל אינה רשאית לקבל דרכון ישראלי.
דוד גודובסקי: לכמה זמן – לכל החיים, לתמיד?
דוד גודובסקי: אולי לי לא יכולים לתת אינפורמציה.
דוד גודובסקי: היא פנתה, ושום אינפורמציה לא נותנים.
דוד גודובסקי: מנהל הלשכה, ברחובות כמדומני, אמר: טוב, אם לא נתנו, בטח היתה סיבה.
דוד גודובסקי: זאת התשובה שהצלחתי לקבל.
דוד גודובסקי: ושוב אני אומר, מדובר לא באיש עסקים, לא בענין פלילי, אלא באשה עם ילדים.
נעמי בלומנטל: לאור העובדה שחלק גדול מן הישיבה הוקדש למשרד הפנים ולעלייה מאתיופיה, וגם לאור העובדה שהאחראי למחלקה הבין-לאומית במשרד לביטחון פנים לא נמצא כאן - - -
עו"ד איילת אלישר: אין לנו מחלקה בין-לאומית.
עו"ד איילת אלישר: יש לנו מחלקה לחקירות בין-לאומיות.
נעמי בלומנטל: אנחנו נקבל את הייעוץ המתאים מן הכנסת.
נעמי בלומנטל: נציגת היחידה הבין-לאומית כבר היתה אצלנו בוועדה ואני בטוחה שהיא תשמח לבוא שנית, כי אני חושבת שלאזרחי מדינת ישראל, בין שהם עולים ובין שהם ותיקים, מגיע הסבר למה מפלים מישהו או מישהי לרעה.
נעמי בלומנטל: לכן אנחנו בוודאי נקיים דיון גם בנושא הזה.
יורי שטרן: היה לי מקרה של אשה אחת, שהמשטרה בטעות חשבה שהיא מעורבת בפלילים ובגלל הטעות הזאת משרד הפנים לא נתן לה מעמד במשך חמש שנים.
יורי שטרן: בסופו של דבר, אחרי דיון שאני יזמתי באחת הישיבות של הוועדה, התברר שלא היה בסיס לכך והאשה קיבלה מעמד של עולה חדשה.
יורי שטרן: רק במדינות משטרה אפשר להגיע למצב שבו העברת מידע בין המשרדים מונע מאזרח או מאזרח בכוח את הזכויות שלו, מבלי שהדברים האלה יתגלו או יידונו בבית-דין.
יורי שטרן: זה פשוט דבר נוראי.
נעמי בלומנטל: אנחנו נקיים על כך ישיבה, אולי סגורה, על כל הפניות שיש לך, מר גודובסקי.
דוד גודובסקי: גם על הפניות שקשורות לבדיקות ד.נ.א.
נעמי בלומנטל: אנחנו נקיים ישיבה נפרדת גם עם לשכת הקשר, עם המחלקה הבין-לאומית של המשרד לביטחון פנים, וכמובן עם משרד הפנים.
נעמי בלומנטל: נראה לי שבכל-זאת, גם בעזרת הפעילות הענפה והברוכה שלכם יש התקדמות במשרד הפנים.
נעמי בלומנטל: אנחנו שומעים על הרבה יותר כוח עבודה, וכבר ברור שתהיה יותר תוצרת מבחינת אשרות כניסה, ובעזרת השם עולים חדשים שיגיעו לכאן.
נעמי בלומנטל: גם שמענו מהסוכנות על מספרים הרבה יותר גדולים של עולים משהיו בשנים מסוימות.
נעמי בלומנטל: וכמובן, נושא שלא היה על סדר-היום - איך אפשר לקלוט אותם בצורה הטובה ביותר בארץ, ועל כך גם נקיים דיון.
נעמי בלומנטל: כתוצאה מהישיבה הזאת אני רוצה לקיים כמה ישיבות.
נעמי בלומנטל: אחת, המדיניות בקשר למגורים בקראוונים.
נעמי בלומנטל: כדאי שנפתח את הדיון מחדש וחשוב לנו מאד שנציגי הארגונים יהיו שותפים להחלטה.
נעמי בלומנטל: דבר שני, אני רוצה להעלות את הנושא של גר גורר.
נעמי בלומנטל: מאחורי הקלעים ניסינו לברר את זה.
וילמה מאור: כתבנו מכתב ליועץ המשפטי לממשלה בנושא הזה, ביקשנו לזרז את ההליכים, ועדיין לא קיבלנו את תשובתו.
2449: שינוי החוק או חוות הדעת הקיימת פירושו של דבר לעצור את העלייה מאתיופיה.
2449: זה יפגע רק בעולי אתיופיה.
2449: תדעו לכם שאנחנו נילחם בכל דרך, נעתור לבג"ץ ולא נוותר.
וילמה מאור: מדובר בלא-יהודים.
וילמה מאור: לא מדובר ביהודים.
וילמה מאור: הרי אתה רוצה עלייה של יהודים.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שזכותה של הכנסת לדון בדברים שברומו של עולם.
נעמי בלומנטל: אנחנו דנו לא אחת בחוק השבות בכלל, ואני שיניתי את דעתי בהקשר הזה.
נעמי בלומנטל: היום אני בעד שינוי חוק השבות, דבר שלא הייתי בעדו לפני שלוש וארבע שנים.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שזאת העבודה שלנו, בשביל זה אנחנו כאן.
יפת אלמו: כבוד היושבת-ראש, במצב הנוכחי של מדינת ישראל באמת היינו צריכים לעשות את זה ולמצוא תירוץ לא להביא אנשים.
נעמי בלומנטל: אנחנו לא מחפשים שום תירוץ.
נעמי בלומנטל: להיפך, זאת מדינת עלייה ואנחנו עושים הכל כדי שיביאו מקסימום עולים.
נעמי בלומנטל: אבל אני חושבת שאנחנו צריכים להיות גם ערים לתופעות נוספות שקיימות פה כתוצאה מהעלייה, שאי-אפשר להתעלם מהן.
נעמי בלומנטל: אנחנו לקחנו בחשבון ודיברנו לא אחת על אפשרויות גיור בארץ.
נעמי בלומנטל: שמענו על העלייה שמגיעה מברית-המועצות לשעבר, ש-55% מהם לא יהודים, ועיקר המשימה שלנו היתה ועודנה שיהיו מקסימום אפשרויות גיור.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת של-300,000 לא-יהודים שנמצאים בארץ יהיו כל האפשרויות להתגייר כמה שיותר מהר.
נעמי בלומנטל: מאידך גיסא, שמענו גם על תופעות שוליות, שבאים עולים חדשים ובונים כנסייה.
נעמי בלומנטל: חבר-הכנסת הלפרט מעלה את זה שוב ושוב, אבל אם אני אדבר מתוך אחריות, הוא לא צריך להיות היחידי בענין הזה.
נעמי בלומנטל: אם מגיעה לכאן עלייה ואותם שוליים – שפעם היו עשרה אנשים שרוצים ללכת לכנסייה והיום יש אלפיים איש שרוצים ללכת לכנסייה – אז אני חושבת שזה תפקידנו, כמדינתו היחידה של העם היהודי, לדון גם בענין הזה.
נעמי בלומנטל: אני לא מדברת עכשיו על גר גורר.
נעמי בלומנטל: אני מדברת על תופעה של מיסיונריות, שאברהם ירדאי העלה אותה.
נעמי בלומנטל: בזמנו קיימנו ישיבה מאד רצינית בנושא הזה, וגם פניתי אז לשרנסקי שהיה שר הפנים, שיקצה לנו תקציב כדי שבני הקהילה תוכלו להתכנס ולדון ביניכם, כדי שתוכלו להתמודד עם הבעיה.
נעמי בלומנטל: לצערי, בענין הזה לא התקדמתי.
יפת אלמו: אין ספק בזה.
יפת אלמו: אנחנו נהיה הראשונים להילחם שלא יבואו אלה שלא שייכים.
יפת אלמו: אנחנו גם עשינו את המקסימום.
נעמי בלומנטל: בזה נסיים.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שזה היה דיון פורה מאד.
נעמי בלומנטל: הישיבה הזאת נובעת מנושא שעלה כאן בוועדה ומהמצוקה של העולים החדשים.
נעמי בלומנטל: בעיקר דווקא מעולי ברית המועצות, חבר העמים ופחות אולי מעולי אתיופיה.
נעמי בלומנטל: האמת היא שהיינו צריכים להתייחס גם אליהם ואולי גם לאוכלוסיות אחרות.
נעמי בלומנטל: אנחנו לא נוכל להתייחס היום לכל, אז נדון אך ורק בשידורים בטלוויזיה.
נעמי בלומנטל: אנחנו לא דנים ברדיו, ברדיו רקע למשל ובערוצים אחרים, אלא רק בטלוויזיה.
נעמי בלומנטל: מה שקרה – ואנחנו ראינו את זה, לצערנו הרב – זה שאחוז העולים החדשים מאלה שנרצחו בצורה אכזרית ביותר לאחרונה, הרבה יותר גבוה מאשר חלקם באוכלוסייה.
נעמי בלומנטל: אפילו שמעתי, עד כדי כך, שמשפחתו של אברהמי, למשל, מפתח תקווה, שעשו בו את הלינץ', יחד עם וואדים נוז'יץ', אומרת שחבל שהוא נסע עם עולה חדש וכך הם נקלעו למצב שבו מצאו את עצמם.
נעמי בלומנטל: כלומר, מה שמסתמן הוא שלעולים החדשים אין מספיק מידע.
נעמי בלומנטל: רובם לא מכיר את הארץ.
נעמי בלומנטל: שאלו אותנו פה בוועדה, למשל, פתאום התקבל טלפון: אם אני רוצה לנסוע לטבריה, איפה זה ואדי ערה?
נעמי בלומנטל: זה מסוכן או לא מסוכן?
נעמי בלומנטל: אתה שומע דברים שעבורנו, הוותיקים, הם לא בעיה.
נעמי בלומנטל: אתה יודע איפה זה ואדי ערה, אתה מכיר את הכביש, אתה יכול לסמן בראש שלך את הדרך ולבדוק איפה זה בעייתי יותר ואיפה בעייתי פחות.
נעמי בלומנטל: העולים החדשים, רובם לא מכירים מספיק טוב את הארץ והם באמת עמדו במצב של חוסר מידע, חוסר ידע בסיסי.
נעמי בלומנטל: כתוצאה מזה הם גם לא יודעים בדיוק מה לעשות.
נעמי בלומנטל: אנחנו כאן בוועדה בהחלט נותנים את כל הגיבוי ולא חושבים שהעולים החדשים, בצורה מסוימת, הם פחות מוצלחים או פחות חכמים או הכל פחות.
נעמי בלומנטל: הם אותו דבר, אבל הם מכירים פחות ויש אילוצים של מי שבא זה מקרוב לעומת מי שוותיק בארץ.
נעמי בלומנטל: עובדה שנהרגו או נרצחו במאורעות האחרונים אחוז גבוה מאד של עולים חדשים.
נעמי בלומנטל: לפיכך, נזעקנו באחת הישיבות האחרונות ואמרנו: בואו נראה איזה מידע הם מקבלים.
נעמי בלומנטל: נניח שיושב בן אדם לא הכי צעיר מבני העולים מרוסיה, לא יודע עברית, יושב בבית, אולי הוא גר בגילה?
נעמי בלומנטל: הוא לא יודע.
נעמי בלומנטל: יריות פה, יריות שם.
אלכסנדר צינקר: מסתכל על טלוויזיה מרוסיה.
אלכסנדר צינקר: תחנות מרוסיה.
נעמי בלומנטל: מה שאומר חבר הכנסת צינקר זה נכון.
נעמי בלומנטל: מאיפה הם מקבלים מידע?
נעמי בלומנטל: מרוסיה.
נעמי בלומנטל: אז בעבר דיברנו על זה שזה אבסורד שרוב המידע שהם מקבלים הוא מרוסיה.
נעמי בלומנטל: דיברנו על זה כבר.
נעמי בלומנטל: יחסית יש מעט מאד מידע שמגיע בשפה הרוסית מהארץ.
נעמי בלומנטל: אנחנו מדברים על כמיליון אנשים דוברי רוסית, אבל אז דיברנו על זה, כי רצינו שהם ייראו יותר ערוצים שלנו, יותר מבחינת פוליטיקה פנימית, מידע עדכני, החברה הישראלית ועוד כהנה וכהנה.
נעמי בלומנטל: עכשיו, פתאום, ראינו שיתרה מזאת: פשוט מסוכן.
נעמי בלומנטל: המצב הזה, שהם לא יודעים מה קורה, שהם לא יודעים איפה יורים, שזה לא אומר להם שום דבר, זה בהחלט מצב מסוכן.
נעמי בלומנטל: בעבר דיברנו על החשיבות של השידורים ברוסית ובזמנו עוד היו לנו כאן וויכוחים.
נעמי בלומנטל: נדמה לי שזה היה עם המנכ"ל הקודם של רשות השידור, מוטי קירשנבאום.
נעמי בלומנטל: וויכוחים עקרוניים, במובן זה שמוטי קירשנבאום היה עוד בדעה שהיתה רווחת אז, שצריך ללמוד עברית.
נעמי בלומנטל: באו עולים חדשים, הם צריכים ללמוד עברית.
אלכסנדר צינקר: הרעיון הזה הוא בסדר.
נעמי בלומנטל: הרעיון הוא נכון, אבל אנחנו יודעים גם את המציאות ונוסף לכך אנחנו ערים כאן ועובדים כאן על קונספט חדש, של ללמוד מן השגיאות של העבר.
נעמי בלומנטל: היום, להפך, יש דעה מקובלת שהצעירים צריכים להיות מסוגלים לדבר עם הוריהם, כך שזה לא כמו שאנחנו היינו ילדים ושביקשו מאתנו לשכוח במהירות את שפת האם שלנו.
נעמי בלומנטל: היום אפילו מעודדים את הילדים לדבר בשפת האם.
נעמי בלומנטל: זה קונספט מסוים שאנחנו כבר חיים אותו.
נעמי בלומנטל: אותו קונספט אומר שצריך לספק מידע, יידע, תקשורת, גם בשפה הרוסית, מעבר לעברית, כי לא יעזור כלום, אי אפשר ללמוד בתקופה כל כך קצרה את העברית וגם כשלומדים אותה לא תמיד לומדים את אותה שפה שמדברים במהירות בטלוויזיה.
נעמי בלומנטל: כשאנחנו, חברי הכנסת, משהים בשתי שניות את המשפט הבא שלנו, פחות או יותר עושים לנו גיליוטינה.
נעמי בלומנטל: אתם רואים לפעמים ראיונות שעושים עם חברי הכנסת העולים, אז ברוך השם יש זמן.
נעמי בלומנטל: אצלנו, אם אתה לא אומר - במיוחד בערוץ השני - את מה שיש לך לומר בחמש עשרה שניות מקסימום, אתה כבר גמור.
נעמי בלומנטל: על כל פנים, אין ספק – וזו דעה שכולם כאן היו שותפים לה – שצריך שיהיו יותר שידורים בשפה הרוסית בערוצי הטלוויזיה.
נעמי בלומנטל: בואו נסקור, לרגע, מה יש היום בשפה הרוסית בטלוויזיה.
נעמי בלומנטל: חברת הכנסת סולודקין, אולי תאמרי לנו?
מרינה סולודקין: יש קליידוסקופ בערוץ 33, שזה הערוץ הראשון.
נעמי בלומנטל: קליידוסקופ זה בימי שישי, פעם אחת בשבוע, בערוץ הראשון.
מרינה סולודקין: אחר כך יש לנו בערוץ תוכנית בשם "סיבודניה" – "היום" - בימים ראשון וחמישי.
נעמי בלומנטל: פעמיים בשבוע.
נעמי בלומנטל: כמה זמן זה בערך?
מרינה סולודקין: חצי שעה.
נעמי בלומנטל: בזמנו היה גם בטלוויזיה החינוכית.
נעמי בלומנטל: יש משהו?
גרשון גרשון: לא.
גרשון גרשון: יש רק ערב חדש בתרגום לרוסית והתוכנית "ועם הארץ" שזה לא נושא הדיון היום, אבל היא קיימת.
נעמי בלומנטל: היה לכם משהו בעבר.
גרשון גרשון: היו שתי תוכניות: זווית ראייה ו "ויזה וי" שהופקו עד שנת 1999.
גרשון גרשון: הפקנו כשלוש מאות תוכניות.
גרשון גרשון: בהמשך אני מוכן לדבר על זה.
נעמי בלומנטל: בערוץ השני?
נעמי בלומנטל: נעמי שחורי?
נעמי שחורי: בערוץ השני היום לא קיימת אף תוכנית ברוסית.
נעמי שחורי: יש תרגום של מספר תוכניות – משהו כמו שלוש שעות שבועיות לרוסית.
נעמי שחורי: מדובר בעיקר בתוכניות שהן טלנובלות, לא חדשותיות, למעט תוכנית אחת שהיא תוכנית לגיל המבוגר, לזקנים, שלגביה הזכיין החליט מראש שכיוון שחלק די גדול מהאוכלוסייה העולה שלא דוברת עברית היא מבוגרת, דווקא את זה מתרגמים לרוסית.
נעמי שחורי: לגבי ערוץ 3, על פי חוק – והכללים האלה יחולו גם על ערוץ 2 בעתיד – 5% מסך כל השידורים יהיה מתורגם לעברית, מה שאומר בעצם שעה ביום בפריסה שנתית.
נעמי שחורי: בנוסף לדרישת התרגום הפעלנו גם דרישה לתוכנית אקטואליה – מאגזינית אחת לשבוע מכל זכיין.
נעמי שחורי: אז פר ערוץ יהיו חצי שעה של אקטואליה, חצי שעה של חדשות על ידי חברת החדשות, אבל מופקת במיוחד לצורך הערוץ הזה.
נעמי בלומנטל: עוד פעם.
נעמי בלומנטל: סליחה.
נעמי בלומנטל: לא הצלחתי לעקוב.
אלכסנדר צינקר: מה יש היום?
נעמי שחורי: לגבי היום נתתי את התמונה.
נעמי שחורי: יש רק תרגום.
אלכסנדר צינקר: מה שיהיה בעתיד אנחנו לא יודעים.
נעמי שחורי: לא, המכרז יצא לדרך.
נעמי שחורי: זה לא העתיד הרחוק.
נעמי שחורי: זה משמעותי כי זה השינוי שחל בכללים האלה של המכרז.
נעמי בלומנטל: מה אומר המכרז?
נעמי שחורי: מבחינת החוק, החוק דרש 5% תרגום לרוסית או הפקה ברוסית, אנחנו בנוסף לדרישה של החוק דרשנו חצי שעה של הפקה שבועית מכל בעל זיכיון בנושאים שקשורים לאקטואליה, חצי שעה שבועית מחברת החדשות של חדשות שמופקות במיוחד – לא תרגום של מהדורת חדשות – וחצי שעה שבועית מהטלוויזיה החינוכית.
נעמי שחורי: כך שלייצר בלוק של שעה וחצי באותו יום…
נעמי בלומנטל: ביום או בשבוע?
וילמה מאור: אמרת שבוע.
נעמי שחורי: זה ישובץ מבחינת שידור פעם בשבוע, על מנת שזה לא ייבלע ויעלם בתוך לוח המשדרים.
נעמי שחורי: כדי שיהיה איזשהו סיכוי שהאוכלוסייה הרוסית תסת
נעמי שחורי: כל גם על זה כי היא תדע שיש לה שעה וחצי מרוכזים של שידורים בשפה הזאת, שרובם מסביב לנושא האקטואליה.
אלכסנדר צינקר: מה שהכי חשוב זה שכמה פעמים ביום, בזמן קבוע, יהיו 5 דקות חדשות בשפה הרוסית.
נעמי שחורי: הטלוויזיה הציבורית יכולה לעמוד בזה.
נעמי שחורי: אני לא יכולה לעמוד בזה.
אלכסנדר צינקר: אולי חמש דקות בבוקר, אולי חמש דקות בערב.
נעמי שחורי: אני נתתי את מה שקיים ואת הדרישה שקיימת.
נעמי בלומנטל: הדרישה מטעם מי?
נעמי שחורי: מטעם הרשות והמועצה.
נעמי שחורי: אלה הדרישות והתנאים שהן קבעו.
אמנון כהן: חברת הכנסת בלומנטל, וועדת הכספים, עוד כשהכינה את החוק, דרשה שיהיו תוספות של שידורים ברוסית.
אמנון כהן: אז לא היו בכלל שידורים ברוסית.
אמנון כהן: היו רק ערבית ועברית.
אמנון כהן: דרשנו שזה יכנס לחוק.
אמנון כהן: עכשיו, מתוך החוק, הם צריכים איכשהו לחלק את זה.
נעמי שחורי: אנחנו פרשנו את הדרישה של החוק, כדי שלא הכל יהיה עם תרגום בלבד, כי התרגום הזה הוא פחות משמעותי בעניין הזה והכנסנו פנימה דרישה מסודרת להפקת תוכניות מיוחדות ובעיקר האקטואליה.
נעמי שחורי: הסיבה שהלכנו על דרישה לכיוון האקטואליה היא, שבגלל שהבדיקה שעשיתי…
נעמי בלומנטל: את ממונה על הנושא הזה?
נעמי שחורי: אני עסקתי בכל הנושא של התוכניות.
נעמי שחורי: מהבדיקות שעשיתי, הבנתי שהנושא הנדרש ביותר הוא באמת התחום הזה שנקרא אקטואליה.
נעמי שחורי: בכל התחומים האחרים, אין לנו סיכוי, עם ריבוי הערוצים הרוסיים המגיעים ארצה דרך הלוויין, גם בכבלים וגם בקליטה בלוויין, שהקהל דובר הרוסית יסתכל על ערוצים ישראלים.
נעמי שחורי: הדבר היחיד שבו יש סיכוי למשוך אותם להסתכל כי יש צמא, יש מחסור, זה בתחום של אקטואליה שמחוברת לכאן, על מנת באמת למנוע שהמידע היחיד שיתקבל יהיה מגאזין שנעשה אמנם פה, מופק כאן, אבל משודר משם.
נעמי בלומנטל: אני רוצה שוב להבין: זה יהיה שעה וחצי בשבוע?
נעמי שחורי: כן.
נעמי בלומנטל: בכל יום יהיו תוכניות?
נעמי שחורי: לא.
נעמי שחורי: ביים אחד שעה וחצי.
נעמי בלומנטל: אם אנחנו מדברים על אקטואליה ואנחנו שומעים מה קורה עכשיו אצלנו…
נעמי שחורי: זה לא חדשות, זה אקטואליה.
נעמי שחורי: אלה פרשנויות, דעות, אלה לא חדשות יומיות, בפירוש.
נעמי בלומנטל: אני רוצה להבהיר לך, שכנראה זו תהיה התחושה או הדרישה של כולנו כאן, חברי וועדת העלייה והקליטה, שזה פשוט לא מספיק.
נעמי בלומנטל: זה טוב שאתם ערים לנושא – גם לאור מה שאמר חבר הכנסת אמנון כהן, שהוא חבר וועדת הכספים, שהיתה התניה, גם בעקבות הדרישה של הוועדה שלנו - אבל זה לא מספיק.
נעמי בלומנטל: אנחנו תכף נשמע גם את ערוץ 33, שנמצא פה המנכ"ל שלו, מר בראל.
נעמי בלומנטל: נשמע מה הם מציעים לנו, אבל נראה לנו בפירוש שזה לא מספיק.
נעמי בלומנטל: אני רוצה לשמוע גם מבחינה מסחרית.
נעמי בלומנטל: אתם וודאי בדקתם את זה.
נעמי בלומנטל: אתם בנויים על פרסומות.
נעמי בלומנטל: האם הצפי או המידע שלכם הוא כזה, שאתם לא מאמינים שעל ידי פרסומות לאוכלוסייה דוברת הרוסית, תוכלו לכסות את העלות?
נעמי בלומנטל: נניח, של חדשות?
אמנון כהן: זה לא קשור בכלל, גברתי היושבת ראש.
אמנון כהן: אפילו אם הם לא ירוויחו שקל אחד, הם חייבים לתת את זה.
נעמי שחורי: סליחה.
נעמי שחורי: עם כל הכבוד, יש בכל זאת הבדל בין דרישה שמופנית לטלוויזיה המסחרית שאמורה לחיות אך ורק מהפרסומות, שמופנות אליה כבר היום הרבה מאד דרישות "ציבוריות" וזו אחת מאותן הדרישות, לבין דרישה מהערוץ הציבורי.
נעמי שחורי: אי לכך כן בדקתי את ההיתכנות הכלכלית ואת המשמעות הכלכלית של רצועה יומית ברוסית.
נעמי שחורי: הבדיקה שעשיתי מול אנשים שמבינים, שעובדים בתחום של פרסומות במגזר הרוסי, העלתה שאין שום סיכוי שבעולם לכסות את העלויות של רצועה כזאת, אפילו לא את רובן.
נעמי שחורי: עלויות הפרסום בארץ מול עלויות הפרסום בערוצים הרוסיים המשודרים מרוסיה, ברית המועצות לשעבר, לכיוון הארץ, הן ביחס של בין 1 ל 4.
נעמי שחורי: כלומר: ספוט פרסומי בערוצים הרוסיים בפריים טיים, בתוכניות הכי נצפות בארץ, עולה פחות מספוט של שעה 09:00 בבוקר אצלנו.
נעמי שחורי: אין סיכוי לעמוד מול הדבר הזה.
נעמי שחורי: אנחנו הרגשנו שעל זכיינים של ערוץ מסחרי, ללא כל עזרה ציבורית – מבחינת המימון – אנחנו לא יכולים להטיל יותר מזה.
נעמי שחורי: הדעה שלי היא שאם מוטלת דרישה, היא צריכה להיות מוטלת והיא מובנת מאליה, אבל בעיקר היא צריכה להיות מופנית לערוצים הציבוריים בארץ, או בתמיכת מימון ציבורי.
נעמי שחורי: ערוץ מסחרי שחייב להחזיק את עצמו רק מן ההכנסות שלו, אי אפשר להטיל עליו מעבר לזה.
נעמי שחורי: אני חושבת שהדרישה מהם היא סבירה, אבל בואו נתייחס אליה גם מבחינתם כמעמסה כלכלית לא קטנה - להביא דברים במיוחד, לא לתת תרגום של חדשות קיימות כבר ולא להוסיף איזה קריין לדברים שכבר נוצרו, אלא להפיק אותם במיוחד, גם חדשות וגם אקטואליה, עם נושאים מיוחדים שגם מעניינים את הציבור הזה, לא לקחת כמובן מאליו שכל נושא שמעניין את כלל הציבור מעניין גם אותו אוטומטית.
נעמי שחורי: יש דברים מסוימים ומיוחדים שאותם צריך לבדוק גם עבור הציבור הזה - הפקה מיוחדת כזאת עולה כסף.
מרינה סולודקין: את יודעת, אנחנו לא מסכימים עם מה שאת אומרת.
מרינה סולודקין: אתם מכרתם את כל השוק לרוסיה.
מרינה סולודקין: אתם, כולכם, מי שיושב כאן, גרמתם לכך שאנשים צופים בשידורים רוסיים וערוצים רוסיים ובכדי להגיע לפרסומת ישראלית, גם את זה משדרים דרך ערוצים של רוסיה ועכשיו את מסבירה שזה לא כלכלי וכדומה ואת עושה שעה וחצי שידורים ביום אחד.
מרינה סולודקין: זאת פרופוגנדה.
לריסה גרשטיין: יש המון עובדים פרופסיונליים, מקצועיים, פה, אנשי טלוויזיה, שחקנים וכולי וכולי, שיושבים בלי עבודה ואתם כל הזמן אומרים: אין מה להתחרות בערוצים הרוסיים.
נעמי שחורי: אני יכולה לענות לך ברמה המקצועית.
נעמי שחורי: קודם כל, אם התוכניות האלה נעשות בערוץ מסחרי יש סיכוי טוב שזה לא יהיה פרופוגנדה כי זה נתון ללחצים מסוג אחר.
נעמי שחורי: זאת רק הערת אגב.
מרינה סולודקין: בגלל זה אתם פותחים רק לפני הבחירות את השידורים.
נעמי שחורי: לא, זה לא קשור לבחירות.
נעמי שחורי: רק עכשיו הוצאנו את המכרז, עכשיו כתבנו כללים חדשים לערוץ 2, זה היה עיתוי שלא קשור לשום דבר.
נעמי שחורי: הנקודה שאת אמרת, לגבי התוכניות.
נעמי שחורי: אם אין מסה קריטית, כמות מסוימת של שעות ביום, אז אנשים, היום, בעידן של ריבוי ערוצים, לא הולכים לראות חמש דקות טלוויזיה בערוץ שהם אף פעם לא פותחים אותו.
נעמי שחורי: אם אין מסה קריטית, הם לא יראו אותו.
מרינה סולודקין: הציבור שלנו רוצה חדשות כל יום, רוצה תוכניות כל יום.
נעמי שחורי: בבקשה.
נעמי שחורי: יש לכם את הערוצים הציבוריים.
מרינה סולודקין: אנחנו 18% מהאוכלוסייה ואתם בחסד נותנים לנו 5% של תרגומים.
נעמי שחורי: יש לך פה ערוצים ציבוריים, שהם, לדעתי, צריכים להתמודד עם הדבר הזה.
נעמי שחורי: את לא יכולה להטיל את כל המעמסה, ללא כל עזרה ציבורית, על ערוץ מסחרי, עם כל הכבוד.
נעמי שחורי: יש ערוצים ציבוריים ממומנים על ידי כספי ציבור.
מרינה סולודקין: אם את לא יכולה להשתמש בערוץ מסחרי ולעשות פרסום למיליון איש, אז את לא מקצועית.
נעמי שחורי: אני מדברת עם אנשים שהם מקצוענים בתחום הפרסום למגזר הרוסי והם אומרים לי שאין סיכוי.
מרינה סולודקין: לי זה לא אומר כלום.
מרינה סולודקין: אם עשר שנים אין טלוויזיה בשפה הרוסית, אז נכשלתם.
נעמי שחורי: אז אני מבקשת שתבדקי.
נעמי שחורי: חבל שהם לא נמצאים כאן, אותם מומחים.
נעמי בלומנטל: אנחנו בהחלט נבדוק את זה גם כן.
נעמי בלומנטל: למשל, מזכירה לי מנהלת הוועדה, וילמה מאור, שלגבי רדיו רקע…
נעמי שחורי: יש הבדל בין רדיו לטלוויזיה.
וילמה מאור: נכון, אבל בהתחלה הטיעונים היו שזה לא ילך.
וילמה מאור: אחר כך הסתבר שכן.
נעמי שחורי: היה לנו רצון להקים רדיו שכולו ברוסית והיתה לנו בעיה כי לא הצלחנו לקבל תדרים ממשרד התקשורת, אני מצטערת.
נעמי בלומנטל: זה באשר לרדיו.
נעמי שחורי: זה באשר לרדיו.
נעמי בלומנטל: הבנו את הרעיון המרכזי.
נעמי בלומנטל: את רוצה לומר משהו?
נעמי בלומנטל: בבקשה, תציגי את עצמך.
אלה קוזאקוב: אני עורכת ראשית של תוכנית טלוויזיה קהילתית ארצית בשפה הרוסית.
אלה קוזאקוב: רציתי רק להזכיר שכל מה שדובר פה כבר קיים.
אלה קוזאקוב: קיימת תוכנית טלוויזיה שזו הפקה מיוחדת לדוברי רוסית, הכל מצולם בשטח, יש לנו יומן שבוע, יש לנו כתבות אקטואליה וגישה מיוחדת לקהל הרוסי.
אלה קוזאקוב: מפיקים את התוכנית הזו כעשרים אנשים, בעלי מקצוע, בתקציב מאד מצומצם.
אלה קוזאקוב: אנחנו פשוט צריכים תמיכה קצת יותר חזקה ואנחנו מקבלים תמיכה ממשרד הקליטה.
אלה קוזאקוב: כמובן שזה לא מספיק.
אלה קוזאקוב: גם אין לנו פרסום, אנחנו זקוקים לחסויות, אבל יש דבר כזה.
נעמי בלומנטל: כמה אתם משדרים?
אלה קוזאקוב: אנחנו משדרים שלושים דקות בשבוע ועוד שני שידורים חוזרים.
אלה קוזאקוב: אולי זאת הדוגמא בדיוק לסוג התוכנית שאנחנו צריכים לתמוך בה ואני חושבת שאפילו ברגע הזה צריך לדאוג לאפשרויות, אולי להגדיל מעט את התקציב ולחשוב קצת גם בכיוון הטלוויזיה הקהילתית.
נעמי בלומנטל: אתם בערוץ 9, כן?
אלה קוזאקוב: כן.
אלה קוזאקוב: בערוץ 9 ובצפון בערוץ 7.
אלה קוזאקוב: אחוזי הצפייה של התוכנית הזו הם די גבוהים וגם זו יכולה להיות הדרך.
נעמי בלומנטל: הטלוויזיה החינוכית, בבקשה.
גרשון גרשון: אני מנהל מחלקת ענייני היום בטלוויזיה החינוכית.
גרשון גרשון: אני רוצה להזכיר לנוכחים פה ולחברי הוועדה, שבשני לפברואר לפני שנה, שנת 2000, התקיים פה דיון אחרון בנושא הזה.
גרשון גרשון: הבעיה שעמדה על הפרק היא מימון התוכניות בשפה הרוסית.
גרשון גרשון: למי שזוכר, עלתה פה הטענה - ובצדק – שעל משרד הקליטה כביכול נכפה מימון התוכניות ברוסית ואמר אז מנכ"ל משרד הקליטה שנמצא פה: זה לא תפקידו של משרד הקליטה ואנחנו עושים את זה מאחר והכספים נמצאים אצלנו, עם כל ההסתייגות שנובעת מזה.
גרשון גרשון: הטענה שלו היתה שמשרד הקליטה לא צריך לעסוק בכך.
גרשון גרשון: אבל, מאחר והבעיה לא נפתרה, משרד הקליטה ממשיך חלקית לטפל במימון התוכניות האלה.
גרשון גרשון: דובר גם אז על איך מחלקים את העוגה הזו ובצדק נאמר, על ידי מנכ"ל משרד הקליטה, שאם עושים תוכניות ברוסית רצוי לרכז אותן ברצועת שידור אחת ולא לפצל אותן בין כמה גופי שידור: ערוץ 33, ערוץ 23 וערוץ 1 ביום שישי בצהרים עם קליידוסקופ.
גרשון גרשון: כי סך התקציב הוא מצומצם ואם מקדישים אותו לתוכניות, אז חשוב שיהיה לזה אימפקט ברצועת שידור יומית שתיתן חדשות, תיתן פרשנות, תיתן תרבות, תיתן אקטואליה וכיוצא בזה.
גרשון גרשון: כתוצאה מהדיון הזה או בהמשך לדיון הזה, נערך דיון בינינו בטלוויזיה החינוכית ובין משרד הקליטה ואנחנו הצענו מספר הצעות לא מבוטל כדי לנסות לממש את הפוטנציאל הזה.
גרשון גרשון: בין היתר הגשנו הצעה לתוכנית יומית, חדשות ואקטואליה, בשידור חי.
גרשון גרשון: אנחנו הגשנו – מאחר והעלות היתה גבוהה – את אותה הצעה גם להקלטה מוקדמת ואנחנו הצענו מספר הצעות לא קטן, הצעות מגובשות.
גרשון גרשון: חברי הכנסת שיושבים פה כולם מכירים את העבודה של הטלוויזיה החינוכית וכשחברת הכנסת סולודקין אמרה שכולנו פרופוגנדה, אני מקווה שהיא לא התכוונה אלינו.
מרינה סולודקין: בוודאי שלא.
מרינה סולודקין: אתם הייתם בסדר גמור.
גרשון גרשון: לפי דעתי הדיון הזה, אז, לא מוצה.
גרשון גרשון: למה?
גרשון גרשון: מאחר ונתבקשנו להגיש הצעה למשבצת שידור יומית באותה השעה, נראה לי שעל פניו אין מי שיוכל להתחרות אתנו בהצעה הזו, כי ערוץ 33 ממילא לא יכול להציג רצועת שידור בגלל שידורי הכנסת.
גרשון גרשון: לפיכך, לא ברור לי מה קרה עם הדיון ההוא וכיצד הוא אמור להתממש בשנת 2001 שעומדת לפנינו.
גרשון גרשון: לנושא זה אמורים להיות מוקצים תקציבים להפקה וחשוב לי לשמוע ממנכ"ל משרד הקליטה אם הידיעות שמופצות בתחום, שכל הכספים אמורים להגיע לערוץ 33, הן נכונות ואולי גם נשמע מדוע הטלוויזיה החינוכית היא מחוץ לתמונה.
גרשון גרשון: רק עוד נקודה אחת אני רוצה להזכיר.
גרשון גרשון: התוכניות בשפה הרוסית בטלוויזיה החינוכית הופקו אך ורק על ידי עולים חדשים שכולם נשארו בטלוויזיה החינוכית והיום הם כבר לא המפיקים והעורכים הרוסיים, אלא הם עובדים בערב חדש, בתוכניות הספורט ובתוכניות אחרות בתחנה.
גרשון גרשון: יש כעשרה עובדים שעדיין עובדים בתחנה, שהטלוויזיה החינוכית קיבלה אותם ככל העובדים.
גרשון גרשון: תודה.
נעמי בלומנטל: ערוץ 33, בואו נשמע איפה אנחנו עומדים כרגע.
נעמי בלומנטל: אני מבינה שיש הצעת החלטה שעומדת כנראה להתקבל.
נעמי בלומנטל: אולי אתה, מר מפציר, תאמר לנו איפה הדברים עומדים כרגע?
בוריס מפציר: אחרי ערוץ 33.
נעמי בלומנטל: מר בראל, בבקשה.
יוסף בראל: אני לא יכול לדבר אתך על כסף, מכיוון שאני עוד לא שמעתי שאנחנו מקבלים כספים.
יוסף בראל: זה היה סקופ, מה ששמעתי לפני רגע, שאת כל הכסף – ואני לא יודע כמה זה כל הכסף – עומדים לתת לערוץ 33.
יוסף בראל: דרך אגב, יכול להיות שכל הכסף זה מאה אלף שקל.
נעמי בלומנטל: במקרה כזה אנחנו נעשה מגבית ונאסוף את זה פה, בינינו.
יוסף בראל: על כל פנים, יש ריטואל מסוים, כמעט קבוע, לדון בנושא הזה אחת לשנה.
יוסף בראל: דבר אחד ברור לי במשך השנים וזה שאין חילוקי דעות על כך שזה דבר שמאד חשוב לקיים אותו.
יוסף בראל: אמרתי את זאת גם כשהמנהל שלי, המנכ"ל דאז, מוטי קירשנבאום, היתה לו דעה נוגדת.
יוסף בראל: ישבנו אז בישיבה פה בוועדה ואני אמרתי שאני בעד שידור לקבוצה כזאת גדולה, שצריכה למידע הזה על בסיס של יום יום.
יוסף בראל: שיהיה בתקופת משבר או בתקופה נורמלית, הם זקוקים לזה.
יוסף בראל: מה גם שברקע שלי שידרתי למיעוטים שונים.
יוסף בראל: אני שידרתי בערבית, שידרתי באנגלית, אז אני מאד משוכנע שצריך לקיים שידור ברוסית.
יוסף בראל: היה מגע, כזה או אחר, בתדירות לא גבוהה במיוחד, ביני לבין המנכ"ל, שאני מכיר אותו שנים ואנחנו ידידים וותיקים, בוריס מפציר, שניסה לברר בשנה האחרונה את האפשרויות השונות לקיים שידור יומי ברוסית.
יוסף בראל: ההצעה שגובשה לפני די הרבה זמן, חמישה או ששה חודשים, היתה לקיים שידור יומי של חצי שעה בשפה הרוסית במתכונת – כדי שכולנו נבין על מה אנחנו מדברים – של ערב חדש, שיש בו גם חדשות, גם ראיונות, אבל הכל אקטואליה.
יוסף בראל: חצי שעה יומית עם צוותי צילום שייצאו יום יום, יצלמו אירועים מיוחדים לאוכלוסייה הזאת, שאחרת אין לה אפשרות לקבל אותם, עם גיבוי של החדשות שמצולמות ברשות השידור שאנחנו בלאו הכי מקבלים ועם לוויין לחדשות שמסביב לעולם, שאנחנו מקבלים מדי יום.