GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בוריס מפציר: רבותיי, החטא הוא הקדמון.
בוריס מפציר: ההשקעה בילד העולה באשר הוא ילד קווקזי, בוכרי, אוקראיני או אתיופי, היא איננה מספקת, לא מבחינת שעות ההוראה שהוא מקבל, לא מבחינת התמיכה הנוספת כמו תמיכה במשפחה, תמיכה בשעות אחר-הצהרים, תמיכה בחינוך לא פורמלי.
בוריס מפציר: אנחנו מקבלים, אני לא רוצה לומר מדי יום ביומו אבל בתדירות בלתי מתקבלת על הדעת קריאות מצוקה על כך שתלמידים לא מסוגלים להחזיק מעמד.
בוריס מפציר: זו הסיבה שבהתחלה הם נושאים, אחר-כך הם עוברים לפזה של סיכון, אחר-כך הם עברים לפזה של סטטיסטיקה משטרתית.
בוריס מפציר: אני לא רוצה להרחיב את הדיבור אבל שורש הבעיה היא עד שאנחנו לא נשכיל להבין שבעידן הקליטה הישירה ילד עולה במיוחד בגילאי החטיבות – אלה גילאי 18-12 – אם הוא לא יקבל את התמיכה הדרושה ואת הקליטה הראויה, לא יעזור לנו שום דבר.
בוריס מפציר: אנחנו נביא עוד מטפלים, עוד עובדים סוציאלים, עוד מגרשים, נפתח עוד פנימיות, אבל זה לא יעזור.
בוריס מפציר: אני לא אומר שאנחנו לא צריכים לעשות את זה, ודאי שאנחנו צריכים לפתור את כל הבעיות שהצטברו, אבל אנא, צריך להתייחס לילדים עולים בראש ובראשונה כילדים שזקוקים לתמיכה לא של שנה-שנה וחצי כי זה לא מספיק אלא מדובר בטווח של ארבע עד שש שנים לפחות וזה אומר תמיכה במשפחות, תמיכה בחינוך הלא פורמלי.
בוריס מפציר: זה הייתי אומר שורש העניין.
בוריס מפציר: לא נדבר כעת על התקציבים הדרושים, אבל אני מציע שיזומן דיון מיוחד עם משרד החינוך ומשרד העבודה והרווחה.
בוריס מפציר: אני יכול לציין, להבדיל, שבדבר אחד מהנאמר כאן אני מבקש לא בדיוק לדחות אלא לומר שלגביי הוא לא רלוונטי.
בוריס מפציר: יש שיתוף פעולה אדיר בין משרד העבודה והרווחה, בינינו וגם בין משרד החינוך.
בוריס מפציר: אני חושב שכאן השכלנו כולנו למצוא לא רק שפה משותפת אלא גם הבנה והדדיות, ובקטע הזה אני חושב שיש כבר פירות.
בוריס מפציר: היה יום עיון מיוחד ומשותף שהתקיים בנושא נוער עולה בסיכון, ויושבת כאן גברת שרה כהן, מנהלת מחלקת הרווחה של משרד הקליטה.
בוריס מפציר: לנושא המדובר כאן יש לנו במשרד הקליטה יש לנו ששה תקנים וזה הכל.
בוריס מפציר: בסוף החודש יהיה מסמך משותף אופרטיבי שיאמר מה לעשות, איך לעשות ואיך לנצל את המשאבים.
בוריס מפציר: אני מניח שאנחנו נכנסים לפזה של ראייה לטווח ארוך, לפזה שכולם מודעים שהבעיה קיימת ואנחנו לא מתכוונים להסתיר אותה אלא אנחנו מתכוונים לנצל אותה.
בוריס מפציר: אני מבקש לומר עוד דבר אחד שהוא חשוב מאוד.
בוריס מפציר: אסור שאנחנו באיזושהי חוסר זהירות או בהיסח הדעת נגרום להדבקת הסטיגמות לנוער עולה.
בוריס מפציר: עוד לא יצאנו מהקטע של זונות ומאפיה ונגיע לקטע של נוער עולה פושע.
בוריס מפציר: אני מאוד מבקש שבכל דיון ודיון, הוא צריך להיות רציני והוא צריך להיות מעמיק, שלא נשפוך את התינוק יחד עם המים.
בוריס מפציר: אנחנו צריכים לשמור על הפרופורציות, אנחנו יכולים לקחת את הדלתא בין האחוז באוכלוסייה שהוא קצת פחות מ14- בגילאים המדוברים לבין האחוז הפרובלמטי, הרי להסביר אפשר כל דבר, אבל אנא, שלא ניגרר למשהו שפתאום יהפוך למשהו גורף.
שמחה גתהון: הפרוייקט הזה פעל ארבע שנים בחמישה ישובים אבל לצערי השנה הוא עומד להיפסק כי הרשות המקומית הייתה צריכה לקחת על עצמה אבל כמובן עם כל הגירעונות שיש לה, היא לא יכלה לעשות זאת.
שמחה גתהון: זה אומר שהנערות האתיופיות יחזרו לרחוב, ואני אומרת את המילה הזו מאוד בזהירות ומקווה שלא זה יהיה המצב.
שמחה גתהון: יש כ1,070- נערות יוצאות אתיופיה שהן בסיכון כאשר בסך הכל יש חמישה תקנים של עובדות סוציאליות שעובדות עם נערות יוצאות אתיופיה.
שמחה גתהון: כמובן שיש עובדות סוציאליות ותיקות שמטפלות, אבל יש עומס גדול כי מדובר ב13- אלף נערות במצוקה במדינת ישראל שמטופלות על-ידי 150 תקנים.
שמחה גתהון: אני לא יודעת מי בסוף במצוקה, העובדים או הנערות.
שמחה גתהון: צר לי לומר את זה אבל אני חושבת שנערות במצוקה במדינת ישראל לא מטופלות ויש צורך להתייחס למצב הזה כי המספר שלהן הולך וגובר.
יצחק קדמן: ברור שאם יש קריסת מערכות בשירותי הרווחה בכלל, יש לזה מיד השלכה גם על ילדים ונוער עולה.
יצחק קדמן: יש השלכה מיוחדת וחמורה במיוחד שצריך לזכור אותה ואמר את זה מנכ"ל משרד הקליטה, באופן ספציפי לגבי ילדים ונוער עולה.
יצחק קדמן: אני מסכים אתך אדוני המנכ"ל שלא צריך לתת שום סטיגמה, אבל אסור גם לטאטא בעיות מתחת לשטיח.
יצחק קדמן: מרוב זה שרצינו לא להדביק סטיגמות, יש לי הרגשה שהלכנו לקיצוניות שנייה ולא הצבענו על הבעיות.
יצחק קדמן: אני קודם כל רוצה לומר משהו שאולי לא ימצא חן בעיני חלק מהנוכחים.
יצחק קדמן: אנחנו משתמשים אצלנו בשם הקוד עולים ואני חושב שזה גורם נזק גדול מאוד ואני אסביר מדוע.
יצחק קדמן: החברה הישראלית אומרת הם עולים.
יצחק קדמן: מה זה עולים?
יצחק קדמן: הם היו למטה, הם עלו אלינו, אז שיגידו תודה שהכנסנו אותם למועדון שלנו ומה הם רוצים עוד.
יצחק קדמן: האמת היא שהשם הנכון בכל חברה אחרת הוא מהגרים.
יצחק קדמן: אני לא סתם אומר את זה מפני שכל הספרות המקצועית מצביעה על כך שמהגרים סובלים ממשבר הגירה מאוד קשה, וזה טבעי.
יצחק קדמן: זה לא בגלל שהם באו מברית-המועצות לשעבר או מאתיופיה.
יצחק קדמן: כל מעבר מתרבות לתרבות, מארץ לארץ, אתה צריך לעזוב את כל מה שהיה לך מבחינת מעמד, מקום עבודה, שפה וכולי ולבוא למקום חדש שאתה מתחיל בו לפעמים כמו ילד קטן כאשר אתה לא מתמצא בו.
יצחק קדמן: תראו לפעמים עולים שצריכים לעמוד ולהוציא כסף מבנקט, תחשבו כמה זה יותר קשה לך כשאתם עושים את זה לא בשפה המקורית שלך.
יצחק קדמן: לצערי ממשבר ההגירה הזה אנחנו מתעלמים באופן סיסטמתי.
יצחק קדמן: צר לי לומר את זה אבל לפעמים זה עולה גם בחייהם של ילדים.
יצחק קדמן: לא סתם מצוקה אלא חייהם של ילדים.
יצחק קדמן: עבר השבוע בצורה יותר מדיי שקטה שתינוקת בת ארבעה חודשים נהרגה באשקלון, בת לאימא עולה חדשה.
יצחק קדמן: אני לא רוצה לשים את עצמי במקום בית-המשפט, אבל הטענה של המשטרה הייתה שהיא הוכתה למוות על-ידי אימא שלה.
יצחק קדמן: האישה עצמה טוענת שמדובר בסריה של תאונות, שהתינוקת נפלה ממשטח החתלה ושנפלה עליה שידה ועוד כל מיני נסים ונפלאות.
יצחק קדמן: כך או אחרת, התינוקת הזאת הייתה בכלל מרגע לידתה ילדה בסיכון.
יצחק קדמן: מדובר באימא עולה חדשה, חד-הורית, אבי התינוקת לא חי עם המשפחה ועזב אותה.
יצחק קדמן: כל זה היה צריך להדליק נורות אדומות מאוד גדולות.
יצחק קדמן: מי טיפל בילדה הזאת?
יצחק קדמן: מי עזר לאימא להתמודד עם המצב הזה?
יצחק קדמן: איפה הייתה טיפת חלב עם השברים הקודמים כי כשהילדה נהרגה, בניתוח לאחר המוות התגלו גם שברים ישנים והילדה בסך הכל בת ארבעה חודשים.
יצחק קדמן: כולנו אשמים בזה שהילדה הזאת מתה.
יצחק קדמן: אני יודע שחבריי העובדים הסוציאלים צוחקים עליי כשאני אומר שמוכרחים במקרה כזה לעסוק במניעה ולאתר לפני שזה קורה.
יצחק קדמן: הם אומרים לי על מה אתה מדבר, בדברים שכבר ידועים לנו, בשריפות, אנחנו מטפלים?
יצחק קדמן: אי-אפשר לטפל.
יצחק קדמן: אני רוצה לומר עוד מילה אחת כי הזכירו כאן את הרשויות המקומיות ואני רוצה לצאת להגנתן.
יצחק קדמן: יש לי פה את התפלגות ילדי העולים בישובים בארץ.
יצחק קדמן: ההתפלגות הזאת, וכולכם יודעים זאת, היא לא התפלגות שווה.
יצחק קדמן: בגבעתיים אין ילדי עולים, בנתיבות, בשדרות, בקרית מלאכי ומקומות אחרים שהם ישובים יותר חלשים, יש ריכוז עצום של ילדי עולים ונוח מאוד לזרוק את הכל על הרשות המקומית.
יצחק קדמן: הרשויות המקומיות החלשות לא מסוגלות להתמודד עם העניין הזה.
יצחק קדמן: נכון שזה לא רק משרד הרווחה.
יצחק קדמן: צוות שלנו היה השבוע בבית-ספר בגדרה שכמעט כולו מורכב – בניגוד להנחיות – מילדים אתיופים.
יצחק קדמן: הם מספרים שם שילדים בכיתה ד' לא יודעים קרוא וכתוב.
יצחק קדמן: באשדוד הפסיקו ללכת ילדים אתיופים לבית-ספר כי עד השנה הייתה להם הסעה לבתי-הספר והשנה הפסיקו את ההסעה הזאת.
יצחק קדמן: מישהו אמר פה שהכל מתחיל בנשירה.
יצחק קדמן: אני מוכן לתת לכם שמות של ילדים אתיופים באשדוד שלא הולכים לבית-ספר מתחילת השנה כי אין מי שיסיע אותם.
יצחק קדמן: אחר-כך הם יהפכו לבעיה של משרד העבודה והרווחה.
יצחק קדמן: קודם הם נושרים מבית-הספר, אחר-כך הופכים להיות נוער במצוקה, אחר-כך אין לאן לשלוח אותם, אחר-כך צריכים לשלם בשביל העניין הזה מחיר חברתי כבד ביותר.
יצחק קדמן: לכן אני שמח שהוועדה נותנת לזה את הדעת אבל אני רוצה לומר שאי-אפשר גם לזרוק הכל לפתחו של משרד העבודה והרווחה.
יצחק קדמן: אם לא יבוא שינוי רציני גם בגישה וגם בתקציבים – וצריך לומר את זה, אי-אפשר לעשות יש מאין – המצב רק ילך ויהיה יותר גרוע.
יעל גרינברג: הנושא של נוער בסיכון כתוצאה ממשבר הגירה הוא משהו שמאוד משמעותי וחשוב לתת עליו את הדעת.
יעל גרינברג: שמחה תיארה לכם את קצה הרצף של נוער במאפייני סיכון קשה.
יעל גרינברג: אנחנו ב"הפוך על הפוך" משתדלים לפגוש נוער כזה וגם נוער שעדיין לא הגיע לשם.
יעל גרינברג: אנחנו משתדלים לתת את הכלים באמצעות ייעוץ, באמצעות מידע לבני נוער כדי שלא יהפכו להיות מחר תיק של משרד העבודה והרווחה ומשוטטים ברחובות ובמצבי סיכון מאוד קשים.
יעל גרינברג: מניעה זה באמת שם המשחק.
יעל גרינברג: המרכזים האלה מעוצבים כבתי קפה לבני הנוער, הם נמצאים ב11- ערים ברחבי הארץ, רובן ערים עתירות עולים מאתיופיה וחבר העמים, ומציעים לבני הנוער שירות שהוא שירות שקל להם להתחבר אליו.
יעל גרינברג: השירות הוא לא סטייגמתי ולא סגררטיבי אלא השירות הוא שירות לכלל האוכלוסייה.
יעל גרינברג: מהנתונים שיש לנו של מחקר הערכה שנעשה על הפרוייקט עולה ש35- אחוז מכלל אוכלוסיית היעד שלנו הם בני נוער עולים.
יעל גרינברג: אם אני מדברת על סביבות 35 אלף בני נוער שפנו אלינו מאז קיים הפרוייקט, מסוף 1999, 35 אחוז מזה הם בערך 12 אלף בני נוער עולים.
יעל גרינברג: הפרוייקט הוא בשותפות בין-ארגונית.
יעל גרינברג: המימון שלו מורכב ממשרד העבודה והרווחה, משרד החינוך, משרד הקליטה, אם כי חשוב לי להצביע על קושי במימון של המשרות הספציפיות, של המגשרים.
יעל גרינברג: נסטיה תכף תסביר לכם באיזה אופן הם נותנים מענה, אבל נכון להיום אין שום ודאות שבינואר 2001 נוכל לתת את השירות הזה הלאה.
נסטיה פולנסקי: לדעתי המערכת היום זקוקה לשינוי מדיניות בכל מה שקשור לטיפול בבני נוער עולים.
נסטיה פולנסקי: רוב התוכניות והמסגרות מטפלות היום בטיפול סימפתומטי וכיבוי שריפות.
נסטיה פולנסקי: אני חושבת שמדיניות צריכה לרכוש לעצמה ראייה מניעתית שמבוססת על הבנה מעמיקה ומקצועית של אותם תהליכים שבני נוער עולים עוברים.
נסטיה פולנסקי: כדי להמחיש את דבריי אני רוצה לשתף אתכם באיזשהו דימוי.
נסטיה פולנסקי: אני רואה את אותם תהליכים שבני נוער עולים מתמודדים אתם כאיזשהו הר עליו הם מטפסים.
נסטיה פולנסקי: ניתן להשוות את אותם 64 אלף בני נוער עולים שנמצאים היום בארץ למטפסים על הר גבוה ותלול כאשר עשרים אחוז מהם הם בני נוער בסיכון שמטפסים גבוה מדיי כאשר באיזשהו שלב הם מגיעים לנקודה ממנה הם נופלים.
נסטיה פולנסקי: לדעתי המערכת היום משקיעה המון משאבים וכספים באותם אמבולנסים שיאספו את אלה שנפלו כדי לשקם ולטפל בהם.
נסטיה פולנסקי: אני שואלת את עצמי למה במקום להשקיע כל כך הרבה כסף בטיפול בתוצאות אי-אפשר לבנות גדר באותה נקודה ממנה הם מתחילים ליפול, גדר שתמנע מהם את הנפילה הזאת.
נסטיה פולנסקי: היום מרכזי מידע וייעוץ לנוער "הפוך על הפוך" מהווים את אותה גדר שמונעת את הנפילה.
נסטיה פולנסקי: לכן מניעה הוא כלי עיקרי שבאמצעותו ניתן למנוע.
סופה לנדבר: אני רוצה לברך את השר רענן כהן על כך שבעצם בתהליך קצר ביותר התחיל לטפל בנקודות די פרובלמטיות ועשה זאת בזריזות.
סופה לנדבר: אני חושבת אדוני השר שטוב עשית.
סופה לנדבר: אני חושבת שבמשך כמה חודשים אתה כבר רואה את הבעיות.
סופה לנדבר: זאת לא הפעם הראשונה שאנחנו דנים בוועדת העלייה והקליטה בבעיות ובמצוקת העולים.
סופה לנדבר: לפני כמה חודשים דנו במצב העלייה בפשע בקרב בני הנוער שבעשור האחרון עלתה ב700- אחוזים.
סופה לנדבר: זה דבר דרמטי ביותר ואני חושבת שכאן צריך לעשות משהו משותף, לא רק משרד הקליטה ומשרד הרווחה אלא גם משרד החינוך כדי שלמנוע יכולים גורמים שונים.
סופה לנדבר: בהזדמנות זו יש לי בקשה לשר העבודה והרווחה.
סופה לנדבר: שלחתי לך מברק ודנו בנושא גילה, למרות שאני חושבת שזאת לא רק גילה אלא היום זאת גילה ומחר תהיה מצוקה באזור אחר במדינה.
סופה לנדבר: מקומות כמו גילה צריכים עובדים סוציאלים ופסיכולוגים בשפה הרוסית ואני חושבת שזה נושא שצריך לטפל בו.
סופה לנדבר: ביקש מנכ"ל משרד הקליטה שלא נהיה קיצוניים.
סופה לנדבר: גם אני חושבת שאסור לשים סטיגמה על העלייה, אבל אם נסתיר את המצב, לא נגרום בכך לתוצאה טובה ולכן צריך לפתוח את הדברים כפי שהם.
סופה לנדבר: נמצאים כאן אנשי מערכת הרווחה של העיר אשדוד שם אני מתגוררת.
סופה לנדבר: קחו עיר אחת כדוגמה ותעשו ניתוח.
סופה לנדבר: עיר שקלטה כל כך הרבה עולים ואם המשאבים לטפל בבעיה הם כל כך קטנים, זה גורם לנזק עצום.
סופה לנדבר: אני חושבת שכאן צריך להיות שילוב של כל המערכות כי כאשר עולה מגיע לפשע, להוציא אותו מזה זה מאוד מאוד קשה.
סופה לנדבר: זה לא מתחיל ומסתיים עם משרות אלא צריכים גם למצוא את שורש הבעיה ולהתחיל לטפל ברמת כל הגורמים יחד.
אמנון כהן: אני מודה לשר העבודה והרווחה על כך שהוא אכן מקדם במשרד את הנושאים האלה.
אמנון כהן: הנושא חשוב מאוד.
אמנון כהן: הנוער הוא העתיד שלנו, בעיקר נוער עולה שמחליף זהות, שהוא לא יודע היכן הוא נמצא, נוער שמגיע ממדינות שונות, גם מאתיופיה וגם מחבר העמים לשעבר.
אמנון כהן: בתפקידי הקודם הכרתי הרבה פרויקטים ואני יכול להעיד על כך שפרוייקט "הפוך על הפוך" הוא פרוייקט מעולה.
אמנון כהן: יש פרוייקט של נוער עולה בסיכון, יש קידום נוער, יש מד"צים בכל רשות מקומית, אבל אין איזשהו גוף שמתווה מלמעלה מדיניות כלשהי וכל אחד עושה מה שהוא מבין ומה שהוא חושב, והדברים הם יפים ונפלאים, אבל אני חושב שצריך להיות משרד אחד כמו משרד העבודה והרווחה שיאגד את כל הנושא הזה.
אמנון כהן: אם כך יהיה, נוער עולה יקבל את התקצוב ממשרד הקליטה והמשרד הראשי של משרד העבודה והרווחה ינווט את הדברים כדי שלא יהיה פלח אוכלוסייה כזה או אחר בקרב הנוער שייפול בין הכיסאות.
אמנון כהן: אני חושב שצריך להקים ועדת היגוי בראשות שר העבודה והרווחה שיחליט מי יהיה מטעם משרדו כחבר בוועדה ואותה ועדה תאגד את כל הארגונים ביחד, תנווט אותם וגם תנחה אותם מהיכן לקבל תקציבים.
אמנון כהן: אפשר לקבל מקרן עזבונות, ועדות תמיכה, יש קרנות שתורמות לנושאים האלה אבל צריך להיות גוף אחד במדינת ישראל שמרכז את כל הנושאים האלה.
אמנון כהן: אני חושב שבשיתוף פעולה של כולנו – גם לחברי הכנסת יש ניסיון רב, מה עוד שכל אחד מהם מייצג אוכלוסייה מסוימת – נוכל לקדם את הנושאים החשובים האלה.
שמעון כצנלסון: אם באשדוד מטפלים בנוער במצוקה בסדר גודל של 288 בני נוער, אז 32 אחוז הם בני נוער יוצאי אתיופיה כאשר הם מהווים רק ארבעה אחוז מכל אוכלוסיית אשדוד.
שמעון כצנלסון: שהאוצר יאמר להם שאין תקציבים ולכן הם צריכים להישאר ברחוב, או שאני אומר להם שאנחנו לא יודעים איך לטפל בהם.
שמעון כצנלסון: לא יכול להיות שהכל נזרק על הרשות המקומית והיא צריכה לפתור את הבעיה בגלל שהכתובת היחידה שיש לאותן המשפחות היא הרשות.
שמעון כצנלסון: המשפחה לא מכירה לא את משרד העבודה והרווחה, לא את משרד הקליטה, לא את משרד האוצר, אלא היא באה לעיריית אשדוד ואומרת שלילדים אין מה לאכול והם לא יכולים ללכת לבית-ספר כי אין הסעות.
שמעון כצנלסון: את אף אחד זה לא מעניין ואף אחד לא רוצה לומר מה לעשות עם זה.
שמעון כצנלסון: אנחנו מבקשים ודורשים שלכל ילד יהיה סל קליטה.
שמעון כצנלסון: אם יש לו זכאות, אם הוא ילד במצוקה, אנחנו רוצים לקבל עבורו ממשרד העבודה והרווחה סל קליטה, סל טיפול עבור הילד הזה.
שמעון כצנלסון: לא יכול להיות שיאמרו שיש לנו יותר עולים, אבל האוצר לא נתן כסף השנה ולכן מורידים את התקציבים.
שמעון כצנלסון: בשנת 2000 קיבלנו פחות תקציבים ממה שהיו לנו בשנת 1999.
שמעון כצנלסון: מה אני יכול להסביר לאותו עולה?
שמעון כצנלסון: אנחנו מבקשים מועדת הקליטה שתקבע את הקריטריונים שיאמרו איך מחלקים את התקציבים הקיימים עבור אותו נוער או עבור אותו עולה שמגיע לכל עיר ועיר.
שמעון כצנלסון: אנחנו לא רוצים שייתנו לנו דגים במתנה, אנחנו לא מבקשים שום דבר מעבר למה שמגיע לנו, אבל אנחנו רוצים שלכל אחד ואחד יהיה אותו קריטריון וכל אחד יקבל וידע מה מגיע לו.
רענן כהן: כשאתה מטפל בילד או בנער שנמצא במצוקה בזמן מסוים, בזמן אפקטיבי, היכולת שלך לטפל בו ולהציל אותו היא הרבה יותר גדולה מאשר להתעלם מקיומו, לעזוב אותו למנוחתו, ובסופו של דבר כולנו כחברה משלמים.
רענן כהן: לכן אני רואה את העניין הזה כדבר מאוד קריטי מבחינתי והרגישות שלי בסוגיות האלה היא גבוהה יותר מהממוצע הכללי כי אני יודע מה זה להיות ילד בעוני, אני יודע מה זה ילד שאין לו מה לאכול והוא נמצא במצוקה.
רענן כהן: אני רוצה להוסיף גם בסוגייה הזאת שאני אישית גם מטפל בכל מיני ילדים שמגיעים אליי.
רענן כהן: אני לא אומר להם ללכת למנכ"ל או לאדם זה או אחר.
רענן כהן: משרד העבודה והרווחה, יש לו צוות עובדים שהוא מהמעולה ביותר מבחינה מקצועית ואני גאה לעמוד בראש משרד שאלה הם המנהלים שמנסים לראות כל דבר לגופו של עניין.
רענן כהן: אני אישית מעביר אנשים ומטפל ולפעמים אני נמצא במצוקה תקציבית אבל אני אומר שלא מעניין אותי כי הילד הזה נמצא במצב מסוים ואני חושב שהוא צריך לקבל את הטיפול.
רענן כהן: אני רוצה להתייחס למושג שהגדרת אותו, קריסת מנגנוני רווחה.
רענן כהן: כיצד חברה יכולה להתמודד כאשר כ34- אחוז מהמשפחות שלה נמצאות מתחת לקו העוני?
רענן כהן: קרוב ל39- אחוז מכלל ילדי ישראל הם מתחת לקו העוני.
רענן כהן: חברה בה 34 אחוז עוני, זו חברה שאיננה יכולה להיות דוגמה לחברות המודרניות בעולם כולו.
רענן כהן: רק בזכות עניין טכני של הביטוח הלאומי אנחנו מורידים קצת את האחוז, אבל זה עניין טכני.
רענן כהן: בעידן ההיי-טק הפערים ילכו ויגדלו מכיוון שאין יותר את השוויון.
רענן כהן: קבוצה קטנה של אוכלוסייה מגדילה את העושר מול הקבוצה הכללית.
רענן כהן: לפי כל הבדיקות שלי, הקבוצה הזאת, בתוכה העולים החדשים, נמצאת במצב קשה מאוד.
רענן כהן: במשרד העבודה והרווחה אנחנו מקציבים 22 מיליון שקלים לשנה רק לדברים שקשורים בעולים החדשים.
רענן כהן: זה לא אומר משרות וכולי אלא רק הקצבה שאנחנו מתקצבים.
רענן כהן: לפני שאני אומר מה חסר לי, אני אומר מהי נוסחת התקצוב.
רענן כהן: כל עולה שמגיע לארץ יקבל סל תקצוב שזה חלק מהנושא המרכזי.
רענן כהן: בא האוצר, הרי האוצר תמיד יותר חכם מכולנו, הוא מבין את זה יותר טוב, הוא מומחה לזה יותר, יושבים שם כל הגאונים והם מבינים בכל, והוא החליט שבשנת 2000 במקום שבעה מיליון שקלים, הוא יתקצב ב4,5- מיליוני שקלים.
רענן כהן: בשנת 2001 יהיה אותו הדבר.
רענן כהן: במקום הבסיס של שבעה מיליון שקלים, יורידו 3,5 מיליוני שקלים.
רענן כהן: גם על זה יכולים לומר שזה מיותר, כי למה צריכים לשאול את המומחים?
רענן כהן: הם יכולים לקבוע את טובת מדינת ישראל.
רענן כהן: לכן, אם ניתן להם להמשיך להוביל זה לא יהיה 34 אחוז מתחת לקו העוני אלא יהיו חמישים אחוז מתחת לקו העוני.
רענן כהן: חברה שלא דואגת לעוני, זה הביטחון החברתי שלה, היא לא יכולה לצאת למלחמה ואני אומר את זה בביטחון.
רענן כהן: אין שום הבדל בין ביטחון לבין רווחה כי חברה שיוצאת למלחמה חייבת להיות במציאות אחרת, במצב רוח אחר.
רענן כהן: אני מבקש את עזרת היושבת-ראש בנושא.
רענן כהן: בשבוע הבא יתקיים דיון.
רענן כהן: אני הגשתי תוספת תקציב של קרוב ל700- מיליון שקלים שתיועד לרווחה.
רענן כהן: דיברתם על עובדים סוציאלים.
רענן כהן: לעבודה ורווחה חסרים 900 תקנים לעבודה סוציאלית כי מה הטיפול היום?
רענן כהן: איך ישוב מסוים יכול לטפל בכל כך הרבה נצרכים?
רענן כהן: הוא לא מסוגל לטפל.
רענן כהן: עובד סוציאלי לא מסוגל לטפל מכיוון שמספר המטופלים היום היא פי שתיים ופי שלוש.
רענן כהן: את התקנים לא אני קבעתי אלא אלה הם תקנים שנקבעו על-ידי האוצר, על-ידי המדינה.
רענן כהן: אני לא מסוגל לקבל את ה900- תקנים כדי שאוכל לתת פתרון אמיתי.
רענן כהן: לכן, אם יש מלחמה, זו מלחמה של כולנו.
רענן כהן: אנחנו צריכים לדאוג לקבל את מה שמגיע על-פי תקן ולא על-פי שיגעון של מישהו ולא על-פי שיגעון של שר.
רענן כהן: מועדניות לילדים.
רענן כהן: יש לי היום אלפיים ממתינים.
רענן כהן: הכשרה מקצועית לאותם בני נוער שנפלטים ממשרד החינוך.
רענן כהן: אנחנו משקיעים 324 מיליון שקלים בהכשרת 14 בני נוער שעזבו את מערכת החינוך .
רענן כהן: אנחנו אומרים שאם לא נטפל באוכלוסייה הזאת, נמצא אותם אחר-כך כחברה מסכנת את החברה, חברה שהולכת לסמים וכולי.
רענן כהן: הצלת אדם שווה הכל.
רענן כהן: אין מתנה יותר גדולה מהצלת בני הנוער ואנחנו משקיעים בהכשרת 14 אלף בני נוער 324 מיליון שקלים, בני נוער שנפלטו ממערכת החינוך.
רענן כהן: טיפול במפגר.
רענן כהן: יש 400 אנשים שמחכים.
רענן כהן: אתם יודעים מה זה להיות מפגר?
רענן כהן: אלוהים נתן לו מצב מסוים ואין לו ישועה.
רענן כהן: החברה חייבת לעזור לו.
רענן כהן: באיזה מציאות אנחנו נמצאים כאן?
רענן כהן: באיזו חברה?
רענן כהן: העלייה באוכלוסיית המטופלים עולה בממדים נוראים.
רענן כהן: החברה במדינת ישראל היא חברה שנמצאת במתח, ואין שום משמעות תקציבית.
רענן כהן: גבירתי היושבת-ראש, כל התקציב אצלי צבוע.
רענן כהן: אין לי אפילו אפשרות למשחק ושינוי.
רענן כהן: אם לא נקבל את התקציב לכל הדברים האלה, אנחנו לא נוכל לתת שום פתרון.
רענן כהן: אם חברי הוועדה ישפיעו על התוצאות בכנסת ויאמרו לאוצר שלא הוא קובע את דמותה של החברה אלא אנחנו כחברי כנסת שמוכרחים לדאוג לחברה כולה, אני מבקש את העזרה של כולנו.
רענן כהן: גבירתי היושבת-ראש, לא הייתה פעם שפנית אליי בבקשת עזרה ולא נתתי את כל העזרה.
רענן כהן: אני בהחלט מוכן ורוצה לתת את העזרה כי אני מאוד נהנה מהתפקיד שלי כשר העבודה והרווחה.
רענן כהן: זה תפקיד קשה מאוד, אבל אני חושב שזה אחד התפקידים החשובים ביותר כי אני רוצה לראות חברה אחרת ואני רוצה שבתקופתי החברה תהיה אחרת, חברה יותר בריאה, עם יותר מצב רוח, ועם יותר מענה לציבור.
רענן כהן: נתתי הוראה לפתוח מרכז קולי לאינפורמציה בביטוח הלאומי כשכל האנשים מכל הארץ יכולים להתקשר ולקבל תשובה מבלי להגיע למשרד הביטוח הלאומי.
רענן כהן: אני מחפש כל מיני אפיקים כדי להקל על האזרח.
רענן כהן: אני מבקש מהיושבת-ראש, ואני יודע את דרכך ודרך עבודתך, לעשות את המלחמה הזאת למען העובדים הסוציאלים כי אחרת נמצא את עצמנו במצב חברה מתרסקת כאשר אי-אפשר לטפל באותם מטופלים.
רענן כהן: כאן יש לנו את התפקיד להילחם על תקנים שלא אנחנו קבענו.
רענן כהן: ברשותך, אני מתנצל, אני צריך לעזוב את הישיבה מאחר שאני צריך להשתתף בוועדה נוספת בנושא חיילים משוחררים, אבל המנכ"ל אברהם בן-שושן יישאר כאן.
רענן כהן: אני אומר לכם שתמשיכו לעבוד, אתם עושים עבודה נפלאה וחשובה.
יגאל סמוך: אני אגע בחלק מהבעיות.
יגאל סמוך: פגיעות מיניות.
יגאל סמוך: במשך שבע שנים אנחנו מטפלים ב182- נערות שנפגעו מינית פגיעות קשות.
יגאל סמוך: אנחנו מדברים על נערים ונערות מוכים בצורה מאוד קשה או על-ידי החברים או על-ידי גורמים אחרים, כאשר זה יכול גם להיות בתוך המשפחה.
יגאל סמוך: יש לנו שמונה מקרים של גילוי עריות.
יגאל סמוך: אני היום מטפל בכ320- נערים ונערות, כאשר התקציב שלי בנושא הזה הוא כ35- אלף שקלים.
יגאל סמוך: זה לעג לרש, זה אפילו לא 120 שקלים לילד.
יגאל סמוך: אנחנו מטפלים בנערים ונערות שצריכים לסייע להם מיידית.
יגאל סמוך: היום אני מסתובב עם נערה חולת איידס, ויצחק קדמן מכיר את הסיפור הזה טוב, והיות שסילקו אותה מהבית אני צריך לממן אותה עד שהביטוח הלאומי איכשהו מארגן לי את קצבת ילד נטוש כי היא סולקה ואין לה איפה להיות.
יגאל סמוך: המצוקה היא מאוד קשה.
יגאל סמוך: אנחנו נמצאים - אם לא תקראו לזה קריסה, תקראו לזה איך שאתם רוצים – במצוקה מאוד קשה.
יגאל סמוך: אנחנו מתעסקים עם נערות ונערים שצריכים התייחסות ואנחנו לא נותנים אותה.
יגאל סמוך: אני רוצה להוריד את המושג הזה מטפלים.
יגאל סמוך: אנחנו לא מטפלים, אנחנו מכבי אש וגם את זה לא עושים טוב.
יגאל סמוך: יש לנו יכולות והן פנטסטיות אבל לצערי אני מביא את הכאב של העובדים שנתקלים באוכלוסייה הקשה יום יום ושעה שעה.
יגאל סמוך: דרך אגב, התקציב שלי ממשרד הקליטה הוא 9,000 שקלים.
בוריס מפציר: אני לא מתחמק מהבעיה, הבעיה קיימת, אבל אני חולק על כך שהטיפול שלכם הפרטני בעיריית בת-ים הוא יעיל ביותר מול הכסף שישנו ואני גם לא טוען שכל הכסף שניתן הוא גם ישנו, אבל אנא, לא צריך לשכוח את הפרופורציות.
חיים פוזנר: אני רוצה לומר משהו לגבי אשדוד.
חיים פוזנר: חסרים לנו משאבים, אנחנו צריכים משאבים, צריכים לעבור לפעולות מניעה ולא רק לחכות בקצה הצינור אלא באמת ללכת לפעולות משולבות, לפעולות כמו "הפוך על הפוך" והרבה פרוייקטים אחרים, אבל חשוב לנצל את האמצעים הקיימים.
חיים פוזנר: המשרד משתתף ב120- תקנים במחלקה לשירותים חברתיים באשדוד, מתוכם 23,5 תקני קליטת עליה, 4,5 עובדים שכונתיים ותקציב מעבר לזה של 7,660,000 שקלים.
חיים פוזנר: נכון לעכשיו, אני בודק, אין ניצול מלא של התקציב.
חיים פוזנר: נכון שחסרים דברים, נכון שיש בעיות, נכון שצריכים להתחבר עם קידום נוער אבל בסך הכל אנחנו צריכים לראות איך הרשות המקומית עובדת.
חיים פוזנר: הועלתה כאן הבעיה של עובדות סוציאליות אתיופיות.
חיים פוזנר: עיריית אשדוד לא רצתה לקבל אותן לעבודה.
חיים פוזנר: מבחינתנו זו עדיפות שלנו ואנחנו נראה איך ניתן לקלוט אותן.
חיים פוזנר: אם יש עובד סוציאלי או עובדת סוציאלית מוכשרת, אנחנו נדאג שהם יכנסו לעבודה.
שמעון כצנלסון: מה שחסר לנו היום, אנחנו רוצים את התקציב שאתם נותנים לבאר-שבע, 86 מיליון שקלים בשנה וזאת משום שאנחנו עם אותו מספר תושבים ויש לנו יותר בעיות סוציאליות.
שמעון כצנלסון: תחלקו את התקציב כמו שמגיע ואז לא נדרוש מכם שום דבר נוסף.
חיים פוזנר: אני רוצה לומר שהרשות צריכה לקבוע עדיפויות.
חיים פוזנר: אנחנו בנינו דירה לדרי רחוב באשדוד אבל הרשות המקומית לא נתנה לאייש אותה ולכן אנחנו נמכור אותה.
חיים פוזנר: אני רוצה לומר שצריך ללכת ביחד, לפתח את שירותי המניעה, אנחנו גם נוסיף תקציבים אבל גם אתם תוסיפו תקציבים.
שמעון כצנלסון: אני רוצה לומר לפרוטוקול.
שמעון כצנלסון: בעיריית אשדוד יש תקציב לרווחה של 71 מיליון שקלים.
שמעון כצנלסון: אני רוצה לדעת כמה משרד העבודה והרווחה משתתף בזה.
שמעון כצנלסון: אם הוא משתתף ב75- אחוז, אין לנו בעיה, אבל אם הוא משתתף בפחות, אני רוצה שהוא יוסיף לנו.
אייל ורשביאק: לגבי אוכלוסיית העולים החדשים, אנחנו בודקים את הדברים אולי במשקפיים אחרות מכיוון שאנחנו מאוד ערים למשבר העלייה ולזעזוע שעוברת המשפחה עם ההגירה.
אייל ורשביאק: המשמעות של זה היא שהטיפול הוא הרבה פעמים יותר בקידום, בעבודת שיקום או עבודת מניעה.
אייל ורשביאק: יש לנו בעיה אחרת עם האוכלוסייה הזאת כאשר אין לנו מספיק אנשי מקצוע מתחום העבודה הסוציאלית ומתחומים אחרים משיקים כמו פסיכולוגים ופסיכיאטרים בעיקר שיכולים לעזור לנו להבין מה עומד מאחורי התנהגות הילדים.
בתיה קאופמן: אנחנו מדברים כאן על תקציבי ילדים.
בתיה קאופמן: הילדים האלה הם במשפחות ותקציבים למשפחות עולים חסרים.
בתיה קאופמן: עיריית ירושלים השנה לא קיבלה תקציב למשפחות חד-הוריות ואני לא צריכה לומר לכם כמה משפחות חד-הוריות קיימות בקרב העולים.
בתיה קאופמן: התקציב למשפחות במצוקה, אפילו לא נעים לומר את הסכום שהוקצב לנושא הזה.
מנחם וגשל: אני רוצה לומר משהו בעניין הזה ואני מניח שיגאל יתמוך בדבריי.
מנחם וגשל: כשמקימים את המענים האלה, גם אם הם מעני חירום, אני חושב שהדבר הנכון הוא – והיו לי הרבה שיחות עם דוקטור קדמן על הנושא – שאם אנחנו רוצים לתת מענה הולם, והדיון הזה הוא כרגע על עולים, אז המענה צריך להיות מענה מקצועי נכון והולם.
מנחם וגשל: אי-אפשר לקחת ילדים או ילדים שיצאו ממצבי מצוקה ולהכניס אותם בתוך משרד העבודה והרווחה למצבי מצוקה חדשים.
מנחם וגשל: הפעולה הזאת לוקחת זמן, אבל אנחנו נעשה אותה ואני יכול להבטיח כאן משום שאני מכיר את המצוקה מאוד מקרוב ואנחנו נעשה זאת במהירות הכי גדולה שניתן לעשות את הפעולה הזאת.
מנחם וגשל: צריך לקחת בחשבון שאם לוקחים למשל את מעון צופיה, בהשוואה לאחוז של בני העולים באוכלוסייה, בצופיה נמצאים היום כשלושים אחוז שהם בני נוער עולים.
מנחם וגשל: זאת אומרת, אנחנו היום נותנים מענה גדול דווקא לאוכלוסייה עליה מתקיים הדיון ולכן אני חושב שזה גם ייתן מענה – ואני צריך לתת בכלל מענה לנערות בישראל – למה שנאמר כאן בוועדה.
מנחם וגשל: דבר נוסף שאני רוצה לומר, הוא נאמר אבל אני רוצה להדגיש אותו.
מנחם וגשל: בתפקידי אני עובר מועדה לוועדה והרשויות גם הן עוברות בין הוועדות.