GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אהוד קינן: ההסכמים הללו מאוד לא קלים, כי המדינות האלה עושות, כמו כל מדינה, את החשבונות הכספיים שלהן.
אהוד קינן: תודה לאל, יש יותר אנשים שעלו מברית המועצות לשעבר במדינת ישראל מאשר ההפך, ובכל זאת הדברים האלה הם במשא ומתן.
אהוד קינן: זה מועלה כל העת.
אהוד קינן: יש טיוטות יותר מתקדמות.
אהוד קינן: שר החוץ העלה את זה עם הנשיא פוטין בביקור האחרון.
אהוד קינן: אגב, יש שלוש אוכלוסיות שהרוסים לפחות ראו אותן יחד: עולים, פנסיות, ליקווידטורים ו-ווטרנים, שהוזכר.
אהוד קינן: שר החוץ אמר: לפחות תטפלו באוכלוסיות המיוחדות.
אהוד קינן: זה עלה ברמה הזאת, וזה עולה ברמות האחרות.
אהוד קינן: שרת הקליטה מכירה את זה מתפקידיה הקודמים עוד.
אהוד קינן: כל מי שעוסק בנושא – חברי כנסת, קודמיך ביו"רות הוועדה – וגם אנחנו מעלים את זה.
אהוד קינן: יש התקדמות מסוימת בהסכמי העברת פנסיות, אך היא לא גדולה.
אהוד קינן: המצב הזה, אחרי שניתחנו אותו, והתלבטנו כולנו יחד, הוא במידה מסוימת הסיבה שהחוק שנחקק בזמנו, והמדינה החליטה לקחת על עצמה לסייע במידה מסוימת, ואני מבין שלטענת אלכסנדר ואחרים – לא מספקת, לליקווידטורים, כי במדינות אחרות אין דבר כזה, אז המדינה אמרה: מה נעשה?
אהוד קינן: ואז נמצאה התשובה: נעשה משהו באמצעות דמי הבראה; אדם בריא, חולה – לא רלוונטי, מפני שההכרה היתה שעד שנצליח, אם בכלל, לשנות את החוקים הקיימים, שאדם שבא מאוקראינה יקבל כל מה שהוא היה מקבל שם, לתת פיצוי מסוים.
אהוד קינן: אנחנו עובדים על זה.
אהוד קינן: אני לא יכול לומר שיש בסיס לאופטימיות, אדוני היושב-ראש, מהסיבות שמניתי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה הטענה שלהם?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם איני טועה, אם יש למישהו אזרחות כפולה, הוא כן מקבל.
אהוד קינן: האוקראינים, כפי שאמר אלכסנדר, משלמים רק לנכים מלאים.
אהוד קינן: זה, אגב, כמות קטנה – האוקראינים אמרו לנו: 30 איש, אבל הם אומרים: אדם שלא עזב נכה – איבד.
אהוד קינן: יש דברים כאלה.
אהוד קינן: גם ביטוח לאומי לא משלם בארץ למי שלא תושב אותו דבר כמו שמקבל תושב.
אהוד קינן: אומרים: תחזור לאוקראינה, יש לך תעודת ליקווידטורים – תקבל את מה שמגיע לך.
אהוד קינן: אנחנו לא מייצאים את הזכויות האלה, חלקן גם לא ניתנות לייצוא, כי עדיפות בדיור זה רק שם, בזמנו דובר על חופשה בים השחור – זה רק שם.
אהוד קינן: פנסיות – אלכסנדר צודק: כסף אפשר גם להעביר לפה, אבל הטענה היא שהדאגה הראשונה באמצעים המוגבלים היא למי שנשאר תושב.
אהוד קינן: אזרחות היא פחות רלוונטית.
ד"ר מיקי דור: באיזשהו שלב היתה פה אשתו של נשיא אוקראינה, לפני כמה שנים, בוועדה הזאת באותו נושא, וכששאלנו את אותה שאלה, התשובה היתה: בחוק הבסיסי – זה חוק יסוד שלהם – אומרים שהם לא מעבירים קצבאות לחו"ל, שבשביל לקבל את הבקשה שלנו צריכים לעשות שינוי חקיקה בסיסי, שהוא עם השלכות רוחב, והם לא יסכימו לעשות את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה שזה אומר, אדוני היושב-ראש, שלסמוך עליהם אנחנו לא יכולים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: גם דיברנו אתך ארוכות בנושא הזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לכן אנחנו צריכים לקחת את זה על עצמנו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני גם באיזשהו מקום יכולה להבין אותם – הם אומרים: אתה אזרח שלי, תחזור לפה, ואתן לך את כל הזכויות שלך.
דני דנון: אם זה פנסיה שאדם עבד- - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לגבי פנסיה, אני מסכימה, ופה צריך להמשיך להיאבק.
דני דנון: נציגת משרד האוצר, הגברת רבקה לויפר, יש לכם התייחסות בנושא?
רבקה לויפר: אין לי הרבה מה להוסיף.
רבקה לויפר: מעבר לסכומים שבשיכון יש כ-7 מיליון- - - בהתאם לחוק המסייעים שמועברים למשרד הקליטה.
רבקה לויפר: כל סכום מעבר לזה תלוי במדיניות ממשלתית ובחוק.
דני דנון: אני רוצה לבקש ממר בוריס גיטרמן, ממלא מקום עיריית אשדוד, שאצלך בעיר אוכלוסייה גדולה מאוד של מנטרלים, בבקשה.
בוריס גיטרמן: תודה לך, אדוני היושב-ראש.
בוריס גיטרמן: קיימת דיון מאוד חשוב, ואני מכיר שאתה אוזן קשבת לכל בעיות העולים, כפי שאמרה יוליה, ותודה לך על זה.
בוריס גיטרמן: נחשפתי לכל הבעיה של הליקווידטורים, צ'רנוביל, עם אלכסנדר קלנטירסקי, ורק לפני כמה שבועות הכרתי את הבעיה.
בוריס גיטרמן: אני נדהם ממה שקורה עם האנשים.
בוריס גיטרמן: ממה ששמעתי עכשיו, אני חושב שלא מבינים מי האנשים האלה, ולמה הם יושבים פה.
בוריס גיטרמן: קרה משהו נורא, ואם זה היה קורה ביפן או במקום אחר, ההתייחסות היתה אחרת.
בוריס גיטרמן: שומעים שאנחנו פה, 2,000 דולר מקבלים, מקבלים המון הטבות באוקראינה, רוסיה – באו אנשים לארץ ישראל, אז צריך לשכוח את כל מה שעשו?
בוריס גיטרמן: אז באמת נתנו להם, אבל רואים שזה לא מספיק.
בוריס גיטרמן: אני שומע את סכומי השיכון, ואין להם שום עדיפות מעולה אחר, מזכאי אחר לדירות.
בוריס גיטרמן: הם עומדים בתור רגיל, אין מה לבדוק.
בוריס גיטרמן: אני יודע את זה, כי אני מטפל בזה יום-יום ואני מכיר את זה, והם לא יקבלו בחיים שלהם את הדירות.
בוריס גיטרמן: גם הכסף הזה לא מספיק להם.
בוריס גיטרמן: למה הוא אומר: קודם כל תרופות?
בוריס גיטרמן: כי עשיתם מחקר יפה מאוד, ואתה מדווח על המחקר.
בוריס גיטרמן: אני חושב, רק אם ארצות הברית, כל הכסף ששמו על המחקר, וכל הכסף ששמה מדינת ישראל על המחקר, וברוך השם, טוב שסגרו אותו – חבל לבזבז כסף; אם היו מעבירים את הכסף הזה, הכול היה נגמר, כי זה המון כסף.
בוריס גיטרמן: אני לא מאמין שזה מעט כסף, כפי שאתה אולי רוצה לומר.
בוריס גיטרמן: המחקרים הללו, יש מחקרים מכל הכיוונים, ואפשר להתווכח.
בוריס גיטרמן: אנחנו מתעסקים עם בני אדם, שעברו משהו קשה מאוד בחיים שלהם.
בוריס גיטרמן: הם אומרים: תרופות, כי הם מרגישים טוב יותר ממחקר מה קורה להם.
בוריס גיטרמן: הם לא היו מגיעים לפה אם היה להם מספיק כסף לתרופה.
בוריס גיטרמן: למה לנסוע לכנסת, לבלבל את המוח לבוריס גיטרמן ולהעלות את הנושא הזה, אם היה להם מספיק כסף?
בוריס גיטרמן: הם סתם מחפשים?
בוריס גיטרמן: האנשים האלה שילמו הרבה בחיים שלהם, הבריאות שלהם נפגעה, הכול נפגע.
בוריס גיטרמן: אני מכיר את זה מקרוב, אני מכיר את האנשים האלה מקרוב.
בוריס גיטרמן: מספר האנשים שאנחנו מדברים – אני שומע: 500 איש, 1,500 איש – זה לא מספר גדול, שמדינת ישראל בקלות יכולה היתה לשים בצד, ולומר: לא נתייחס לזה.
בוריס גיטרמן: אם מתייחסים לזה באוקראינה, אם מתייחסים לזה ברוסיה, למה אנחנו, מדינת ישראל, שתמיד רחמנים, ותמיד רוצים לכבד יהודים ששילמו בבריאותם, למה לא לכבד את זה ולעזור להם?
בוריס גיטרמן: זה לא הרבה כסף, 1,000 איש.
בוריס גיטרמן: דני, אני מבקש לעשות הכול.
בוריס גיטרמן: הנה, יש חוק, אתה אומר שבלי חוק אפשר להעלות את הסכום, אז עוד יותר קל, ופה יש כל המשרדים.
בוריס גיטרמן: אני חושב שמשרד הקליטה צריך לתת כתף חזקה לזה, כי זה אנשים שחשובים לכם.
בוריס גיטרמן: אני חושב שצריך בכל הכוח לקדם את החוק, ואשמח לעזור בכל מה שאפשר.
בוריס גיטרמן: אני מוכן לעבור חדר-חדר בכנסת, לשכנע את כולם כדי להעביר את החוק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כולם בעד, תאמין לי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רק צריך ללכת לאוצר.
דני דנון: אני רוצה לתת לאחד המנטרלים לדבר בקצרה.
דני דנון: בוריס גרשטיין, בבקשה.
בוריס גרשטיין: אני לא מסכים עם נציג משרד הבריאות בדברים שלא מצאו מחלות מיוחדות.
בוריס גרשטיין: רוב האנשים שהיו באותם ימים עם הציוד המסוכן מתו אחרי חודש-חודשיים, שבועיים, שנה וכו'.
בוריס גרשטיין: רוב האנשים שחיים, מקבלים או קיבלו נכות כתוצאה ממחלה, לכן אי-אפשר לעשות סקר, כי חלק מקבלים את הנכות והמחלות אחרי עשר שנים, חלק מקבלים רק עכשיו, ובכל זאת אלה שהיו במקצועות שונים, הם לא מסוגלים להמשיך לעבוד במקצועות שהיו להם לפני צ'רנוביל.
בוריס גרשטיין: יש סיכוי כל יום לכל אחד שנמצא כאן ואלו שהיו במגע עם הציוד המסוכן בצ'רנוביל, לקבל מחלות שהסקר לא הוכיח בינתיים.
בוריס גרשטיין: ורוב האנשים אחרי שנתיים-שלוש כבר לא בחיים.
דני דנון: אני רוצה לבקש מהגברת סופיה ביילין, סגנית ראש העיר אשקלון, שגם מסייעת רבות בנושא הזה, בבקשה.
סופיה ביילין: תודה.
סופיה ביילין: קודם כל, אני רוצה להודות לאנשים, למי שאכפת ממה שקורה – קודם כל ליושב-ראש דני דנון.
סופיה ביילין: אני מקווה שיחד אתך נוכל להזיז את הדברים, וארגון יוצאי רוסיה, ארגון ארצי גדול, גם ארגון יוצאי צ'רנוביל, ואני מאוד מודה למיכאל רייס, שאכפת לו, וכמובן, ממלא מקום ראש העיר וחברי הכנסת, יוליה ידידה שלנו, ולכל מי שנמצא פה.
סופיה ביילין: אני חושבת שהדבר הזה מאוד מסובך.
סופיה ביילין: ממה ששמעתי היום, למשל חוות דעת ממשרד הבריאות, אני בהלם.
סופיה ביילין: אני הייתי מאוכזבת לשמוע, כי אני גם רופאה- - -
קריאה: אנחנו יכולים להעביר את הדוח- - -
סופיה ביילין: לא, אני מאמינה לכם, אבל אולי לא לקחתם כמה פרמטרים.
סופיה ביילין: אני גם רופאת בריאות הציבור, ואני יודעת מה זה קרינה, וסן פטרסבורג – למדתי שם, עבדתי שם, ואני מקבלת את חוות הדעת של אנשי המקצוע פה, אבל אני חושבת שאנחנו צריכים להסתכל על המקצוע הזה מזווית אחרת.
סופיה ביילין: האנשים האלה גם היו מצילים שלנו, של כל אירופה, של כל העולם.
סופיה ביילין: הם עצרו את האסון, מה שהיה יכול להיות.
סופיה ביילין: צריך גם לקחת את זה בחשבון.
סופיה ביילין: אני חושבת שהאוכלוסייה המיוחדת – היה לי דיון, וכשפנו אליי מייד קיימתי את הדיון אצלי בלשכה, ולפחות באשקלון, להתחיל באשקלון, רציתי לדבר על הנחות בארנונה, לבטל בכלל את הארנונה – כמה דברים, שיהיה להם נוח יותר, שאם הם לא יכולים לקבל מעבר לסל הבריאות, מה שמגיע להם, הם לא יכולים לפי חוק משרד הבריאות, אולי אנחנו יכולים לעשות כמה דברים נוחים אחרים.
סופיה ביילין: בדקתי, ואני לא יכולה בלי השלטון המקומי לעשות את זה, למרות שאני גם יו"ר ועדת ההנחות, ואפילו עם ראש העיר מאוד רציתי, אבל אנחנו מוגבלים בחוקים.
סופיה ביילין: דני, כולנו אתך, ואם תזיז את העניין, ואתה יכול להביא את החוק, וכולנו נעזור לך.
סופיה ביילין: המומחים, אל תיפגעו, בבקשה, אבל היה לי מוזר לשמוע כמה דברים.
סופיה ביילין: ניסיתי ולא הצלחתי.
סופיה ביילין: בשבילי יש 24 משפחות, ובשבילי כל משפחה זה עולם.
סופיה ביילין: אני חושבת שכל אחד מהיושבים פה צריכים לעשות את המקסימום כדי להזיז את העניין ולהשיג את ההישגים כדי שנהיה גאים בהם.
דני דנון: באמת אנחנו רואים פה נציגים של השלטון המקומי – גם מראשון לציון, מאשקלון, מאשדוד, ממקומות נוספים – האנשים באים אליכם, לא יכולים להגיע עד פה, ומבקשים את העזרה.
דני דנון: אלכסנדר, אתן לך לדבר בסוף, אבל תחשוב כבר, הרעיון להגיש חוק חדש הוא אפשרי, אבל יש אפשרות אחרת – לקחת את החוק הקיים, ולנסות להגדיל את גובה המענק.
דני דנון: מבחינת בירוקרטיה, זה מהלך קל יותר, בלי כל הסעיפים והוועדות.
דני דנון: גם זה לא פשוט – נציגי האוצר פה, אבל תחשוב על זה, כי נטיית הלב שלי, במקום להגיש חוק חדש וללכת לכל התהליך של החקיקה – לעשות תיקון חקיקה, ולנסות להגדיל את המענק.
דני דנון: אנשים צריכים כסף לתרופות, לשכר דירה, לאוטובוסים.
דני דנון: חברת הכנסת יוליה שמאלוב-ברקוביץ, קודם כל תודה שבאת לדיון מיוחד בפגרת הכנסת – זה לא ברור מאליו.
דני דנון: אין בבניין חברי כנסת בשעה כזאת, ואנחנו מעריכים את זה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה, אבל אני רואה את זה כחובתי ולא משהו מיוחד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני היושב-ראש, הגעתי לכנסת לפני שלוש שנים, ואמרתי שאני לא אטפל בבעיות של עולים שמטפלים בהם כבר עשרים שנה, שזה פנסיה, דיור והליקווידטורים, אבל לצערי, אני מוצאת עצמי שבעשרים השנה האחרונות שום דבר לא זז.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא ייתכן שהעלייה הזאת עשרים שנה בארץ, ואנחנו כל הזמן מטפלים באותן בעיות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שים לב, אתה כיו"ר ועדת קליטה, במה אתה נתקל – דיור, גיור ופנסיות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש פה משהו פגום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: או חברי כנסת, שמייצגים את העולים, לא מבינים את תפקידם, או לאף אחד לא אכפת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את הדברים הללו אפשר לפתור ככה, אם אנחנו רוצים, ולכן בעל-כורחי פתאום מצאתי עצמי, על אף שאני נמצאת 32 שנה בארץ, שאני לא יכולה להתעלם מבעיות כמו שמדבר עליהן קלנטירסקי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: על מה הוא מדבר – על 1,200 משפחות במדינת ישראל?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: עזוב רגע את כל מיליון העולים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הם כ-1,300-1,200 משפחות במדינת ישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לרובם יש תופעות הלוואי, ברגע שהם יתקרבו, ולא משנה באיזה קילומטר, לטפל בבעיית הכור באוקראינה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה אנחנו צריכים לטרטר את האנשים האלה, שמשנה לשנה הולכים ונהיים יותר חולים?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה, אנחנו מחכים שכולם ימותו?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הדעת שלי לא מקבלת, ואני גם לא מקבלת את הדעות, ואני לא מתנצלת על מה שאני אומרת, שיש כאלה שחושבים במשרדי הממשלה, שהם מקבלים תנאים טובים, אפילו תנאים טובים יותר מאחרים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: רק אני רוצה להזכיר לכל מי שחושב כך, שאם האנשים האלה לא היו עושים את עבודתם, כנראה, רובנו לא היינו נמצאים לא במקום שבו אנחנו עובדים וגם לא במדינה הזאת, כי ההשפעה של הכור היתה גם על מדינת ישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לכן אני חושבת, אדוני היושב-ראש, שצריך להתחיל, כיו"ר ועדת הקליטה, מהם, ולסיים את הבעיה הזאת בתחילת המושב, כי אנחנו לא מדברים על הרבה כסף.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני עכשיו הגשתי הצעת חוק לגבי ליקווידטורים, שלא ייקחו להם מס על אותו מענק חד-פעמי שהם מקבלים, כי ברגע שהם מקבלים 4,000 שקל פעם בשנה, מורידים להם כמעט 50 אחוז מס.
דני דנון: צריך לבדוק את הנושא, אולי קצבת ביטוח לאומי נפגעת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נפגשתי עם מנכ"ל ביטוח לאומי בנושא הזה, והוא אומר: זאת חקיקה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הייתי צריכה להגיש הצעת חוק, והיא נמצאת על שולחן הכנסת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הצעה ממשלתית אפשר להעביר בשבוע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שבעזרתך, בתור מי שנמצא בקואליציה, יו"ר ועדת הקליטה, אפשר להעביר את זה, וכבר לנסות לעזור להם, לא לקחת להם מס על מענקים, על אותם דמי הבראה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא בטוחה; אני צריכה לבדוק את זה, כי דמי הבראה – זאת פעם ראשונה שאני שומעת.
שרה כהן: לפחות ממה שידוע לי, לאותם אנשים שקיומם הוא מקצבאות של הביטוח הלאומי בתוספת השלמת הכנסה, מסכום מסוים השלמת ההכנסה יכולה להיפגע.
שרה כהן: זה באמת טעון חקיקה.
שרה כהן: אני יודעת, לפחות לגבי הסוגייה הזאת- - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מבקשת שגם אתה תצטרף, לקדם את הנושא הזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שזה עניין של אכפתיות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם היה אכפת ל-120 חברי כנסת – דקה אחת לחשוב על מה קורה עם האנשים האלה, ואיפה הם היו לולא אותם ליקווידטורים, יכול להיות שהיינו פותרים את הבעיה הזאת מזמן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני חושבת שכל הסחבת הזאת – נורא נחמד לעשות עוד ישיבה, ונשב, ועוד פעם ישדרו אותנו – אלה דברים שאפשר לפתור רק אם אנחנו מחליטים לפתור אותם, ויש דרך לפתור אותם.
דני דנון: דני גכטמן, בבקשה.
דני גכטמן: אני אדם פרטי, אני עוזר לאלכסנדר כבר כשנה.
דני גכטמן: יש עניין של מודעות.
דני גכטמן: אנשים לא מודעים – לא פה, ובכלל – לנושא של אסון צ'רנוביל.
דני גכטמן: כולם שמעו על פצצות האטום הירושימה ונגסקי.
דני גכטמן: כמות הקרינה שנפלטה באסון צ'רנוביל היתה פי 250 מהירושימה ונגסקי.
דני גכטמן: אני לא פיזיקאי, אבל אנשי מקצוע יכולים לדעת, מה המשמעויות של זה.
דני גכטמן: אני שמעתי פה את המספר 1,472 אנשים שגרים כאן.
דני גכטמן: אני חושב שאנחנו ועוד מיליוני אזרחים אחרים ברחבי העולם, חייבים לאנשים האלה חוב אנושי, קודם כל.
דני גכטמן: האנשים האלה הקריבו את חייהם.
דני גכטמן: אני ביקרתי במקום בסיור לפני הרבה שנים, כשעבדתי במשרד החוץ כדיפלומט.
דני גכטמן: יש בקייב מוזיאון לזיכרון מה שקרה באסון צ'רנוביל, וזה פשוט מסמר שיער, כשאתה רואה את זה.
דני גכטמן: אנחנו מדברים פה על בעיה שצריכה להיפתר פה.
דני גכטמן: אנחנו צריכים להיות דוגמה.
דני גכטמן: אנחנו מובילים את הנושא הזה ברחבי העולם.
דני גכטמן: שמענו את היועץ המשפטי של משרד החוץ.
דני גכטמן: האנשים האלה צריכים את התמיכה שלנו.
דני גכטמן: אני רוצה להודות לשני חברי הכנסת הנכבדים שנמצאים פה, שבפגרה הגיעו, וזה לא דבר שבשגרה.
דני גכטמן: אני מציע ומבקש מכם, שתגבירו את המודעות בסיעות, במליאה, כי אנשים לא מודעים.
דני גכטמן: אני לא יודע כמה מתוך 120 חברי כנסת בכלל שמעו שיש ארגון כזה.
דני גכטמן: ברגע שתהיה מודעות, זה ייפתר.
דני גכטמן: אנחנו צריכים למצוא את הפתרונות.
דני דנון: אלכסנדר, בבקשה.
אלכסנדר קלנטירסקי: קודם כל, אני מבין, משנת 92' היה עד חוק ראשון בשנת 2001 38 דיונים בוועדת – לא רק עלייה; גם רווחה.
אלכסנדר קלנטירסקי: אותו דבר אומרים במשרד הבריאות, שיש מרכז, אבל המרכז לא עובד.
אלכסנדר קלנטירסקי: כל הליקווידטורים שיש פה מקבלים מהמרכז החלטה, שצריך לטפל בבריאות אצל רופא משפחה.
אלכסנדר קלנטירסקי: משנת 2001 עד היום המרכז הזה מקבל מתקציב מדינת ישראל יותר 4 מיליון שקל.
דני דנון: עברנו את זה.
אלכסנדר קלנטירסקי: לא.
אלכסנדר קלנטירסקי: אני מבקש שמעכשיו – אולי יהיה אחר כך בפרוטוקול הוועדה שלך, שלא צריך לשלם למרכז מהתקציב.
אלכסנדר קלנטירסקי: המרכז לא עובד.
קריאה: אני מצטער שאמרת לאנשים לא לפנות לשם.
קריאה: זה היה מאוד לא יפה.
אלכסנדר קלנטירסקי: חבל על הכסף.
אלכסנדר קלנטירסקי: אם לא עובד, חבל לשלם.
אלכסנדר קלנטירסקי: המשרד לקליטת העלייה, הסטטיסטיקה לא טובה, כי היא משנת 2001, כשהיה החוק.
אלכסנדר קלנטירסקי: העלייה שלנו משנת 89'.
אלכסנדר קלנטירסקי: בסטטיסטיקה שלנו בארץ נסעו בערך 2,000 מנטרלים – 20 אחוז יותר עכשיו מתים.
אלכסנדר קלנטירסקי: יש בארץ קבוצה כזו, שעשרים שנה מתים 20 אחוזים?
אלכסנדר קלנטירסקי: אני לא מכיר.
אלכסנדר קלנטירסקי: במשרד הקליטה יש תור לדיור ציבורי.
אלכסנדר קלנטירסקי: כמה כסף משנת 96' משרד הקליטה שילם לקבלנים, למקבצי דיור?
אלכסנדר קלנטירסקי: צריך לדעת.
אלכסנדר קלנטירסקי: אם הכסף הזה היה למבנה דיור ציבורי, הכול ליקווידטורים.
אלכסנדר קלנטירסקי: לא צריך לעשות יותר עזרה, כי זאת סיבה להעלות את מחיר שכר הדירה.
אלכסנדר קלנטירסקי: צריך לבנות.
אלכסנדר קלנטירסקי: את יודעת כמה עזרה קיבלה העלייה שלנו משנת 92'?
אלכסנדר קלנטירסקי: אם לא, בסדר.
אלכסנדר קלנטירסקי: אני יודע.
אלכסנדר קלנטירסקי: יש עכשיו מכתבים מחברת הכנסת שמאלוב-ברקוביץ לסופה לנדבר ולאריאל אטיאס.
אלכסנדר קלנטירסקי: צריך חקירה למשרד הקליטה ולמשרד הבינוי.
דני דנון: תפקיד הוועדה הוא לא חקירה אבל תפקיד הוועדה הוא לפקח על עבודת המשרדים.
דני דנון: האם אתה חושב שיש צורך בחוק חדש שמסדיר את כל הדברים שעבדתם, או בהגדלת הסכום בחוק הקיים?
דני דנון: אתה מתכוון לחוק חדש שיכלול את כל הדברים.
אלכסנדר קלנטירסקי: משרד החוץ, אהוד, אתה מכיר אותי ואני מכיר אותך הרבה זמן.
אלכסנדר קלנטירסקי: מתי יהיה חוזה אחד עם המדינות?
דני דנון: לא נבקש תשובות, כי התייחסתם לדברים בדבריכם.
דני דנון: אני רוצה לסכם את הדיון החשוב הזה ולהודות לאנשים שהגיעו במהלך הפגרה לכנסת, לירושלים, גם למנטרלים וגם לנציגי המשרדים.
דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימה דיון חשוב בנושא מנטרלי אסון צ'רנוביל.
דני דנון: הוועדה מבינה ומזדהה עם מצוקתם של העולים שהתעסקו בפרויקט חשוב זה.
דני דנון: הוועדה קוראת למשרדי השיכון והעלייה והקליטה, לתת עדיפות בדיור ציבורי למנטרלים.
דני דנון: הוועדה קוראת למשרדי האוצר והעלייה, ליזום הגדלת סכום המענק החד-פעמי.
דני דנון: הוועדה תקדם שינוי חקיקה כדי לשפר את מצבם של המנטרלים כדי לסייע ל-1,594 הזכאים שהוכרו על-ידי מדינת ישראל.
דני דנון: אני רוצה להודות לארגון שפועל ולא מרפה, כמובן, לבוריס, סופיה, מיכאל, לכל האנשים שהגיעו אלינו.
דני דנון: אנחנו בהחלט התרגשנו מקבלת הפנים היפה והמרגשת.
דני דנון: ישיבה נוספת ברחובות, זו ישיבה שנייה.
דני דנון: אנחנו סיירנו פה במתנ"ס, ואני זוכר, גולן, שאמרנו שאנחנו נחזור ונקיים ישיבה במתנ"ס.
דני דנון: בהחלט, אנחנו שמחים לחזור.
דני דנון: הפעם הוועדה יושבת פה במתנ"ס "חוויות" בקריית משה.
דני דנון: מאוד התרשמנו מהפעילות היפה שאתם עושים פה עם הילדים, עם החוגים.
דני דנון: אז אני התרשמתי מהאופניים, היום אני מתרשם מכלי הנגינה.
דני דנון: אז בהחלט כל פעם יש חוויה אחרת, ואנחנו מאוד שמחים.
דני דנון: אנחנו בישיבה היום רוצים לדבר גם על רחובות, גם על המתנ"ס, לשמוע, גולן, על הפעילות המיוחדת שלכם.
דני דנון: גם ברמה היותר כללית, לצאת מפה לגבי הנושא של קליטת תלמידים עולים אתיופים במערכת החינוך.
דני דנון: יש פה נציגים של משרד החינוך, משרד הקליטה.
דני דנון: אני רוצה לשמוע דיווח על פתיחת שנת הלימודים.
דני דנון: ראיתי שיש בעיות בגדרה, שהתפרסמו היום.
דני דנון: לראות אם יש בכלל בעיות כאלה ואחרות.
דני דנון: אני יודע – גם דיברתי עם מנהלת המחוז, ובטח עם הגברת סולי נתן בפתח שנת הלימודים, היא מסרה לי – על דברים נקודתיים שהשתפרו משנה שעברה.
דני דנון: אנחנו בהחלט רוצים להעלות את הנושאים האלו פה היום, לקחת את המקרה של רחובות, גם בדברים הטובים שקורים פה.
דני דנון: גם ראש הממשלה ביקר פה לפני מספר שבועות עם שר החינוך, כדי לראות איך אפשר להוציא אותם החוצה.
דני דנון: וגם לראות מה עוד יש – ואני יודע שיש עוד מה לעשות.
דני דנון: ראש העיר יצטרף אלינו בהמשך.
דני דנון: נשמע גם ממנו על הדברים שצריך לעשות במישור הרוחבי.
דני דנון: אז אני הייתי רוצה להתחיל מלמטה למעלה.
דני דנון: נתחיל מהמתנ"ס, גולן.
דני דנון: אחרי זה נציג העירייה, סגן ראש העיר, זהר, שנמצא אתנו, ברמה העירונית.
דני דנון: ואז אנחנו נעבור ברמה הארצית לנציגים השונים.
דני דנון: אני מבקש ממנהל המתנ"ס – אני מודה לך על האירוח, עוד לא טעמנו, אני מבטיח שגם נטעם מהכיבוד שהכנתם לנו – יעביר לנו סקירה קצרה על הפעילות, עם דגש לגבי יוצאי העדה האתיופית.
דני דנון: בבקשה גולן, מנהל המתנ"ס.
גולן ביטון: ברוכים הבאים למתנ"ס קריית משה ולשכונת קריית משה בפרט.
גולן ביטון: מתנ"ס קריית משה ממש משמש כבית של הקהילה.
גולן ביטון: המתנ"ס פתוח כל יום, חמישה ימים בשבוע, מהשעה 07:00 בבוקר ועד השעה 22:00 בלילה.
גולן ביטון: יש מגוון חוגים ופעילויות מהגיל הרך ועד גיל הזהב.
גולן ביטון: הדגש שלנו הוא כמובן גם בנושא של החינוך הבלתי פורמלי.
גולן ביטון: זה אומר שיש לנו במתנ"ס מרכז למידה שפועל כבר עשר שנים.
גולן ביטון: ועכשיו אנחנו בסימן שאלה לגבי השנה ה-11 של מרכז הלמידה.
גולן ביטון: מגיעים ילדים כל יום מהשעה 13:00 למתנ"ס, אוכלים ארוחת צהריים חמה.
גולן ביטון: מיד אחרי ארוחת הצהריים מתחלקים לכיתות על-פי קבוצות גיל, כאשר יש להם עזרה בשיעורי בית וחיזוקים במקצועות שהם כן צריכים את החיזוקים.
גולן ביטון: בלי מרכז הלמידה, אם הוא לא יפעל בקריית משה, קרוב ל-100 ילדים יהיו בבעיה משעות הצהריים ועד שעות הערב.
גולן ביטון: כי מלבד מרכז הלמידה הם מקבלים גם חוגים.
גולן ביטון: ב-16:30 יש להם את החוגים שהילדים בוחרים, וככה הם מגיעים הביתה בסביבות השעה 18:00, אחרי שהם שבעים, אכלו ארוחת צהריים, שהם השתמשו בחוגים.
גולן ביטון: וככה להורים יש את הזמן לעבוד, והם לא דואגים שהילדים, חלילה, מסתובבים ברחוב, או שהם לא יודעים מה הם עושים.
גולן ביטון: זה מבחינת מרכז הלמידה.
גולן ביטון: היתה לנו השנה קייטנה מאוד מוצלחת, 400 משתתפים.
גולן ביטון: פעם ראשונה בעיר רחובות, בקריית משה.
גולן ביטון: ואני מודה פה לסגן ראש העיר, זהר בלום, לראש העיר, שנתנו את המימון הנדרש לקייטנה של חודש וחצי.
גולן ביטון: הילדים הגיעו לחודש וחצי לקייטנה מהשעה 07:30 עד 13:00.
גולן ביטון: רוב ילדי הקייטנה היו בני העדה.
גולן ביטון: אך לצערי, מבחינת המימון של משרד הקליטה זה היה מוגבל.
גולן ביטון: כלומר, עולים לכיתות ד', ה', ו' לא יכלו ליהנות מהמימון של משרד הקליטה.
גולן ביטון: זה אומר שהרבה ילדים בגילאים האלה לא יכלו לנצל את הקייטנה.
גולן ביטון: וזה ממש החלטה שחייבים לשנות אותה כדי שכל ילדי קריית משה, במיוחד בני העדה, שאין להם את הכסף הנדרש לקייטנה – אולי לחלק מהאנשים פה 450 שקלים לחודש נשמע זול, אבל לתושבי קריית משה זה המון.
גולן ביטון: זה המון.
גולן ביטון: כשיש שישה, שמונה ילדים בבית, זה המון.
גולן ביטון: ואני אהיה מאוד שמח אם נוכל לשנות את ההחלטה.
גולן ביטון: עשינו גם קיץ בטוח – חבר המועצה, יניב מרקוביץ, והיושב-ראש שלנו, אחראי על הפרויקט הזה כבר כמה שנים בעיר רחובות, ובכלל בקריית משה.
גולן ביטון: כל יום המתנ"ס פעל עד 00:00 בלילה.
גולן ביטון: פשוט לא היתה שום תקרית אלימה.
גולן ביטון: לא היה לנו שום תיק פלילי במהלך הקיץ.
גולן ביטון: הנוער קיבל פעילות מסביב לשעון – מהשעה 16:00 עד 00:00 בלילה כל יום.
גולן ביטון: זה כלל טיולים, ימי שיא, טיול בירושלים – שברשותך, דני דנון, אני מודה לך שנתת לנו את האפשרות לצאת לטיול לירושלים עם בני הנוער.
גולן ביטון: ולא היתה לנו שום בעיה הכי קטנה מבחינת אלימות, תיקים פליליים.
גולן ביטון: וזה שנתיים ברציפות.
גולן ביטון: אז גם הפרויקט של הקיץ הבטוח, חשוב שהוא ימשיך.
גולן ביטון: וזה רק מראה ברגע שיש פעילות מסביב לשעון לתושבי קריית משה, אפשר לצמצם פה גם את הפערים החברתיים, גם להוריד את האחוז של, חלילה, הפשיעה בשכונה.
גולן ביטון: וצריכים להמשיך בתנופה הזו.
דני דנון: רישום לחוגים – אני אב לשלושה ילדים, זו תקופה החמה עכשיו.
דני דנון: כן רוצים, לא רוצים.
דני דנון: כן יש כסף, אין.
דני דנון: כמה ילדים נרשמו לחוגים מתוך סך הכול הילדים יוצאי העדה?
גולן ביטון: נכון להיום, התחלנו את הרישום רק אתמול.
גולן ביטון: ביום ראשון התחלנו את הרישום, והתחילה התעניינות.
גולן ביטון: אבל קשה להורים.
גולן ביטון: קשה.
גולן ביטון: אין להם את הכסף.
דני דנון: כמה זה עולה?
גולן ביטון: חוג ממוצע היום בקריית משה לשנה עולה היום בין 800 שקלים ל-900 שקלים.
גולן ביטון: כן.
גולן ביטון: כאשר למרכז ללמידה הם משלמים 800 שקלים והם זכאים לחוג חינם.
גולן ביטון: ולהורים אין את הכסף.
גולן ביטון: וקשה להם גם לשלם עם פריסת תשלומים.
גולן ביטון: אז אנחנו עוברים לשיטות הפרימיטיביות של פעם – כל חודש הם נותנים, אבל אנחנו חייבים לבוא לקראת.
גולן ביטון: המטרה שלנו היא שאף תושב מקריית משה - - -
דני דנון: זה אחרי סבסוד.
דני דנון: הסכום הזה – אחרי כל הסבסוד.
גולן ביטון: ואנחנו חייבים לחזק את הפעילות של המתנ"ס.
גולן ביטון: יש לנו שיתוף פעולה עם בית הספר "הדרים", עם אורית שרעבי.
גולן ביטון: ראוי לציין את שיתוף הפעולה המעולה – טקסים משותפים, מתכננים תכנית במהלך השנה ביחד.
גולן ביטון: וזה מאוד חשוב לנו.
גולן ביטון: ברגע שהילדים מסיימים בבית הספר "הדרים" עד השעה 15:00 את הפעילות, אז הם מגיעים הביתה, שמים את הילקוט, ואז הם יכולים להגיע לחוגים במתנ"ס.
גולן ביטון: אז זה מאוד חשוב לחזק את הפעילות של המתנ"ס, ובית הספר בפרט.
דני דנון: תודה רבה גולן.
דני דנון: צוין פה בית הספר "הדרים".
דני דנון: אנחנו סיירנו שם בביקור הקודם.
דני דנון: הייתם באיזשהו תהליך חינוכי בזמן הביקור.
דני דנון: מנהלת בית הספר – זה לא את.
אורית קמרינסקי שרעבי: אני.
דני דנון: אורית.
דני דנון: אם את יכולה לשתף אותנו במה שקורה כרגע בבית הספר.
אורית קמרינסקי שרעבי: בשמחה.
אורית קמרינסקי שרעבי: קודם כל, בית הספר שלנו מקסים.
אורית קמרינסקי שרעבי: יש לנו ילדים נהדרים ומוכשרים.
אורית קמרינסקי שרעבי: ראיתם לבד.
דני דנון: כמה פרנג'ים יש בבית הספר?
דני דנון: כמה ילדים לא יוצאי העדה?
אורית קמרינסקי שרעבי: יש 68% בני העדה האתיופית.
דני דנון: איך זה בשונה משנה שעברה?
אורית קמרינסקי שרעבי: יש ירידה במשך השנים.
זהר בלום: התחלו ב-93% יוצאי העדה.
קריאה: 100%.
זהר בלום: היו שניים או שלושה ילדים במחזור א'.
זהר בלום: בכיתות א' השנה, כמה, אורית?
דני דנון: לא, מעניין אותי מה שנאמר פה בשוליים – זה התחיל ב-100% יוצאי העדה?
אורית קמרינסקי שרעבי: זה התחיל קרוב.
אורית קמרינסקי שרעבי: בסביבות 95% - - -
דני דנון: קרוב ל-100%.
אורית קמרינסקי שרעבי: זה בירידה במשך השנים.
אורית קמרינסקי שרעבי: אצלנו לא מרגישים מי מאיפה, ומה.
אורית קמרינסקי שרעבי: כולם ביחד, עובדים, מתקדמים.
אורית קמרינסקי שרעבי: בית הספר מכיל כיום 53 ילדים בכיתות א'-ו'.
אורית קמרינסקי שרעבי: בית הספר כל הזמן בתהליך של צמיחה והתחדשות והתקדמות.
אורית קמרינסקי שרעבי: באמת, יש שיפור בהישגים הלימודיים, בתחום האקלים, בתחום החברתי.
דני דנון: זה במסגרת יול"א, יום לימודים ארוך?
אורית קמרינסקי שרעבי: יש לנו יום לימודים ארוך.
דני דנון: לכולם?
אורית קמרינסקי שרעבי: כן, ודאי.
אורית קמרינסקי שרעבי: מסגרת שלמה, כל בית הספר.
אורית קמרינסקי שרעבי: ארבע פעמים בשבוע הילדים לומדים עד שעה 15:30, מקבלים ארוחת צהריים חמה, תוספת של תגבור לימודי בפרויקטים השונים.