GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שלום עזרן: כדי לומר את זה, לא סיסמה מהשפה ולחוץ, צריך ליצור מבנה ארגוני מתאים וצריך לתת לזה מעטפת נכונה.
<שלום עזרן: השיחה עם הילד, כדי לנבור פנימה ולראות לאן הוא מכוון, האם הוא רוצה להיות אינסטלאטור בסוף?
<שלום עזרן: גם זה מקצוע, לא כולם במעמד הר סיני היו עורכי דין ורופאים וטייסים, לא כולם היו שם.
<שלום עזרן: ואם הוא זקוק לכלים כדי להיות רופא, או כדי להיות לאחר מכן אלוף ישראל בג'ודו, צריך לכוון אותות לשם, אם יש את הכלים ואת האפשרות.
<שלום עזרן: א' בנאי: אני שומע אותך מקוטע, יש רעש כמו ים, כנראה שאין כאן קליטה, אתה נעלם.
<שלום עזרן: נראה לי שזה מתאים.
<שלום עזרן: אז מה זה דיאלוג משמעותי, איך מבצעים את זה?
<שלום עזרן: צריך שיהיה מורה רב ממדי.
<שלום עזרן: המחנך של היום, הוא צריך להיות א' מחנך, חבר ותלמיד כאחד, ואת הילד צריך לראות במעטפת של מכלול.
<שלום עזרן: בואו נגיע לתכל'ס יותר.
<שלום עזרן: מה צריך לעשות?
<שלום עזרן: דרך אגב הוקמה ועדה כאן, בראשותי, במקרה, מינה דר' אברהם ליפשיץ, לנושא של קליטת עלייה, קליטת יוצאי אתיופיה.
<שלום עזרן: הדוח הזה נמצא אצל דר' אברהם ליפשיץ מסוף שנה שעברה, אנחנו כאן התכנסנו בבית הספר, נציגים מכל הארץ - - -
יואל רזבוזוב: אנחנו נשמח לקבל את זה.
<שלום עזרן: אני אשמח להעביר, אין שום בעיה.
<שלום עזרן: שלוש המסקנות הן כאלה, למדנו שכל ילד יוצא אתיופיה צריך לדעת גם יידי"ש.
<שלום עזרן: מה זה היידי"ש הזה?
<שלום עזרן: לא להיבהל, אל"ף, ייחודיות של בית הספר, להיות מנותב כמו חץ.
<שלום עזרן: בית הספר זה משדר טכנולוגיה ומדעים ותיכף נראה את זה, אפשר לראות את זה בכל ערוצי התקשורת, אפשר לראות את ההישגים שלנו רק בשלושה החודשים האחרונים, לפי דעתי הם מרשימים, בית הספר צריך להיות מנותב כחץ ברור וחד לאן הוא הולך.
<שלום עזרן: בי"ת, דיאלוג שדיברנו קודם ושפה.
<שלום עזרן: מתברר שהנושא של שפה, למרות שרוב ילידי יוצאי אתיופיה, ואני מאוד מאוד אוהב את הקהילה הזאת, התמימות והרצון להתקדם והענווה והצניעות שלהם, זה מידות שאני רק מנסה לחקות אותם, אבל עדיין יש בעיה של שפה.
<שלום עזרן: גם שפה שנייה וגם התרבות הכוללת.
<שלום עזרן: למרות שהם ילידי הארץ, עדיין יש חסכים שצריך לטפח.
<שלום עזרן: זה תהליך, זה זמן, בחינוך אי אפשר זבנג וגמרנו.
<שלום עזרן: קפיטליזם לא הולך לכל מקום עד הסוף וצריך - - -
עמרם מצנע: מחזקים גם את השפה שלהם?
<שלום עזרן: כן, יש פה מגמה לאמהרית, הם ניגשים לחמש יחידות אמהרית מתוך גאוות יחידה.
<שלום עזרן: נסגור עם אהוד בנאי, ניפגש בקרוב פנים אל פנים, אני רוצה להבין מה אתה בעצם רוצה, אני מוכן ללכת איתך עד לקצה הקצה.
<שלום עזרן: במהלך הפדגוגי המבנה שלנו, אני לא אכנס לתוכו כיוון שהוא מורכב וצריך שעתיים לטובת העניין, אבל המקצוע הכי חשוב ואנחנו עוסקים הרבה בפדגוגיה זה התחום של הומניסטיקה, כל המקצועות רבי המלל.
<שלום עזרן: שם התלמידים נכשלים.
<שלום עזרן: כל הוראה של שפה, הבעה והבנה יש עדיין קושי, לכן הוא משמש כמרכז וממנף את שאר תחומי הדעת ובסופו של דבר יוצר איזה שהוא חיבור נכון, אבל לצערי זה לא המקום וזה לא הזמן.
<שלום עזרן: והכי חשוב כאן זה איך יוצרים מערך בין תחומי.
<שלום עזרן: מתוך תפיסת עולם אנחנו רוצים שילד ילמד מתמטיקה אינטגרלים ודיפרנציאלים, מה זה מעניין ילד יוצא אתיופיה אינטגרלים ודיפרנציאלים?
<שלום עזרן: קוסינוס וסינוס?
<שלום עזרן: אני עצמי הייתי משועמם עד תום, אבל כשיוצרים למידה משמעותית, יש לנו מגמת פיזיקה מהמגמות הגדולות ביותר בארץ ויש שם תלמידים, תלמידים עולים, יוצאי צרפת, יוצאי אתיופיה ואחרים, יצרנו מאגר של מערך בין תחומי, מתוך תפיסת עולם שילד צריך ליצור קשר בין פיזיקה לבין מתמטיקה לבין אנגלית, ואז לקחנו תעופה, הילדים האלה לומדים כרגע איך להטיס מטוס וכו', והם בעצמם מטיסים מטוס, הם חווים את החוויה הזאת בהרצליה, דרך חברת מונר, עם היושב ראש פרופ' משה רוזנפלד, מהנדסה תל אביב, שמלווה תלמידים באופן אישי, ויש כאן תלמידה אחת כאן, אם יהיה זמן נדבר איתה.
<שלום עזרן: זאת א ומרת האנשים האלה נחשפים בפני אנשים ואומרים, 'רק רגע, הוא מרצה באוניברסיטה?
<שלום עזרן: גם אני יכול'.
<שלום עזרן: אני יודע להטיס מטוס, לא סתם אני יודע להטיס מטוס, אני עכשיו מבין את הנוסחה במתמטיקה שמסבירה לי את התהליך הפיזיקלי איך להטיס מטוס.
<שלום עזרן: מדהים.
<שלום עזרן: כך יצרנו מערך מוטיבציוני גדול וניצול זמן של שעות פנאי.
<שלום עזרן: VFS, Virtual fly, תלמידים מתקינים סימולטור בבית ובזמן הפנוי שלהם משחקים על סימולטור כדי להטיס מטוס.
<שלום עזרן: הרווחנו ניצול זמן, הרווחנו פיזיקה ברמה גבוהה והרווחנו תלמיד במערך בין תחומי, הוא חייב לקרוא מאמרים באנגלית, והוא לומד מתמטיקה בשיעור פיזיקה.
<שלום עזרן: תוצאות.
<שלום עזרן: אין מה לעשות, עד עכשיו היינו ככה למעלה, עכשיו נהדק חגורה ונרד למטה .
<שלום עזרן: ברמה של עשור בלבד אני חייב לומר שאני אישית לא מרוצה.
<שלום עזרן: אני לא מרוצה כי יש לי עוד הרבה מה לעשות, בשנתיים האחרונות יש קצת ירידה כמו בכל מערך של תעשייה, אי אפשר במהלך ליניארי של עלייה תמידית, אבל אלה הנתונים בראייה של עשור.
<שלום עזרן: תש"ס היינו 31% בגרות, תש"ע היינו 76%.
<שלום עזרן: יוצאי אתיופיה לא רק שהם מעכבים - - -
עמרם מצנע: האחוזים האלה זה מהניגשים?
<שלום עזרן: האחוזים האלה הם מכלל השכבה, לא מהניגשים, מכלל תלמידי השכבה.
<שלום עזרן: בגרות, ולא רק בגרות אלא בגרות אקדמית, זאת אומרת הוא עבר לפחות 4 יחידות באנגלית.
פנינה תמנו: אבל זו באמת שאלה חשובה, זה כולל אלה שלא ניגשים?
<שלום עזרן: כל תלמידי השכבה באשר הם.
<שלום עזרן: אלה הנתונים, אני חושב שהם יפים.
<אביטל לאופר: אין ילדים שלא ניגשים, יש ילדים שחסר להם פתאום יחידה במתמטיקה, שחסר לה זה, כולם ניגשים.
<שלום עזרן: השקף הבא.
<שלום עזרן: שימו לב לזכיות שלנו בחודשיים האחרונים, זה מלמד שאנחנו מכוונים.
<שלום עזרן: זוכרים את החץ להיות מנותב מטרה, אלקטרוניקה אוניברסיטת תל אביב, מחלקת הנדסה, מקום ראשון בארץ מתוך 680 עבודות, נתון.
<שלום עזרן: צעד ראשון לקראת פרס נובל בפיזיקה, תחרות בין לאומית, התלמידה יושבת כאן, טובה חנימוב, מקום ראשון בעולם.
<שלום עזרן: אני מצטער, מחיאת הכף לא הייתה במקום, מפני שהכי חשוב לי הוא שהיא עושה כאן שירות לאומי בבית הספר.
<שלום עזרן: עכשיו מגיע לה מחיאות כפיים.
<שלום עזרן: תודה לך, טובה.
<שלום עזרן: מדענים צעירים, האוניברסיטה העברית, מקום שני.
<שלום עזרן: מכרוניקה מקום ראשון, מדענות מקום ראשון, ממציאים צעירים, בשבוע שעבר, שתי זכיות, מקום ראשון בשכבה י' - - -
<דוד יאסו: כמה יוצאי אתיופיה בתכניות האלה?
<שלום עזרן: אוה, יפה מאוד, שאלת שאלה נכונה.
<שלום עזרן: לא אכחיש ולא אומר לך, נדמה לי שיש פה שני תלמידים שנמצאים בסך הכול בזכיות האלה.
<שלום עזרן: אני בא ואומר, שימו לב טוב למה שאני רוצה לומר עכשיו, כי זה מאוד חשוב: עד לפני שלוש שנים התעסקתי עם אלה שנמצאים למטה, בקצוות, תמיד עם אלה שצריך לקדם אותם טיפה, ואז בית הספר התחיל לרדת, כי אנחנו מתעסקים עם אותם תלמידים שמתקשים ומנסים להאיץ אותם למעלה, ואז אמרתי לעצמי, לא, התלמיד יוצא אתיופיה, יוצא צרפת וגם חבר העמים וגם הוותיקים, זה 7.8 מדד טיפוח, יש פה ותיקים חלשים מאוד.
<שלום עזרן: אנחנו יודעים שיש הסללה במגזר הדתי, אין מה לעשות, מי שרוצה הולך לישיבה, מי שרוצה הולך לאולפנה וכאן המשאיות, סליחה שאני אומר, למעלה מ-200 תלמידים זה נפלא, אבל שאר התלמידים מגיעים לכאן, בין אם זה מרצון ובין אם זה שלא כיוונו אותם למסגרת אחרת, זה נתון עובדתי קשה, אבל עם זה אני חי, אמרתי לעצמי שאני חייב למנף את בית הספר גבוה, לתת מענה לקצה של המצוינות, בין אם יש תלמידים עולים יוצאי אתיופיה ובין אם אין, אבל תלמיד יוצא אתיופיה שמגיע לבית הספר הוא גאה, הוא יודע שיש פרסום בעיתונות שבית ספרו זכה מקום ראשון והוא זוכה עוד פעם מקום ראשון והוא יגיע לשם.
<שלום עזרן: יש תלמידה שלנו כאן, אני מקווה שהיא תיכף תדבר, היא סיימה י"ב עם 5 פיסיקה, 5 אנגלית והיא תעשה - - -
<יצחק איזי ענבר: קרא לה.
<שלום עזרן: תיכף נראה אם היא נמצאת כאן, רק שהזמן יאפשר.
<שלום עזרן: זאת אומרת התלמידים האלה מגיעים רחוק.
<שלום עזרן: מה שאני רוצה לומר, בדרך כלל העולים מעלים את אחוז הבגרות בבית הספר ולא הפוך, לא לטעות.
<שלום עזרן: זה דבר חשוב.
<שלום עזרן: תהילים: כחצים ביד גיבור כן בני הנעורים.
<שלום עזרן: זאת אומרת מכוונים חץ למקום אחד וצריך לכוון אותו גבוה.
<שלום עזרן: דרך אגב, פרופ' פרנקל אמר בעניין הזה, צריך תמיד לכוון גבוה, כי ממילא יש את הכבידה שזה מוריד את זה טיפה למטה.
<שלום עזרן: נכוון גבוה, נגיע לייעוד שאנחנו צריכים.
<שלום עזרן: תודה.
עמרם מצנע: מה המגמה מבחינת מספרי הילדים?
<שלום עזרן: מספרי הילדים במה?
עמרם מצנע: המתקבלים לבית ספר?
<שלום עזרן: אין תלמיד שרוצה להתקבל לשפירא ו - - -
עמרם מצנע: מה המספרים?
<שלום עזרן: לפני 15 שנה כשהחל החיטוב, זה מרתק כשלעצמו, אני הייתי בשליחות בברזיל, הלכתי להיות סגן מנהל בית ספר דרורים, בית ספר לא דתי, ממלכתי, במתכוון, והייתה כאן מנהלת שמונתה, אז החל תהליך החיטוב, נרשמו 80 תלמידים מתוכם 72 תלמידים יוצאי העדה.
<שלום עזרן: אותה מנהלת שמה את המפתחות והלכה הביתה.
<שלום עזרן: נתבקשתי להיקרא לדגל.
<שלום עזרן: זה לא בגללי, אני כבר אומר לך, אבל אני מוכן לספר את מה שהיה, נכנסנו לכאן, שנה לאחר מכן כבר היו 200 תלמידים בשכבת גיל, 40% יוצאי אתיופיה, במהלך חמש שנים לאחר מכן.
<שלום עזרן: זאת אומרת היינו אחוז מסוכן מאוד ונלחמנו על כך שאנחנו לא נעבור את האחוז הזה, כי זה סוג של קו אדום שעברנו אותו כבר מזמן.
עמרם מצנע: מבחינת סך כל התלמידים אתם בעלייה?
<שלום עזרן: סך הכול מספר התלמידים שלנו גדל מאוד.
<שלום עזרן: יש לנו 200 תלמידים כרגע שנרשמו לשכבה ז' בשנה הבאה ואנחנו יכולים להגיע ל-220, אפילו 230 תלמידים, הרישום עוד לא הסתיים.
<שלום עזרן: כך זה בחמש השנים האחרונות.
<שלום עזרן: זאת אומרת אנחנו למעלה מ-200 תלמידים בשכבת גיל.
עמרם מצנע: שאלה שנייה, מתוך אלה שמתחילים את ז', כמה לא מגיעים לסוף י"ב?
<שלום עזרן: דבר ראשון שתדע, המוטו של ראש מינהל החינוך זה העניין של ההכלה ויש לא מעט תלמידים, אולי בין 10 ל-20 תלמידים שלא מסיימים כאן י"ב, למה?
<שלום עזרן: בגלל כל מיני בעיות, הם זקוקים לפנימייה, הם רוצים ללכת לפנימייה.
<שלום עזרן: שוב, אני חוזר ואומר, אני מנותב לטכנולוגי, מדעי, שמתי חץ, שמתי מטרה, אני יודע בדיוק מה אני רוצה מעצמי, לכן האוכלוסייה הטובה של שובו, תלמידים מחוננים, ובתי ספר אחרים אומרים 'אני רוצה שפירא', למרות שיש פה עולים, למרות שיש פה תלמידים מתקשים, הם רוצים שפירא כי הילד מנותב למהלך הזה, הוא רוצה טכנולוגי מדעי, נקודה.
<שלום עזרן: דרך אגב, יש כאן גם י"ג-י"ד, אנחנו שותפים עם הצבא, חיל תקשוב, בתחום של האלקטרוניקה וכו'.
<שלום עזרן: זאת אומרת אנחנו מנותבים טכנולוגי מדעי.
עמרם מצנע: זאת אומרת אתה אומר שמספר הילדים שלא מגיע לסוף הוא זניח ואלה סיבות - - -
<שלום עזרן: זה מאוד תלוי.
<שלום עזרן: מבחינתנו זה לא זניח, אבל מה שכן ה - - -
<אביטל לאופר: שלום, 10% או 10 תלמידים?
עמרם מצנע: 20 כל שנה יורדים, או ש - - -?
<שלום עזרן: אתה מדבר על שנתון, לא מסך 1,100 תלמידים.
עמרם מצנע: אני דיברתי על מתחיל כיתה ז' ומגיעים לי"ב.
<שלום עזרן: אז בערך 20 תלמידים יוצאים במהלך תקופת השהות שלו.
<שלום עזרן: צריך לדעת, יש תלמידים שחוזרים לצרפת, יש תלמידים שמעדיפים פנימייה.
<שלום עזרן: בואו נאמר שהמציאות הקיימת היא כדלקמן, תלמידים אוהבים את בית הספר, עובדה שהם באים לכאן, תלמידים מרגישים בני בית - - -
<אביטל לאופר: רגע, אין תלמידים שרוצים ללמוד פה שאומרים להם 'צאו החוצה'.
עמרם מצנע: זה ברור, אבל בית הספר מתמודד עם בתי ספר אחרים.
<שלום עזרן: כמורה טוב, אני לא יכול לשמוע, יש לי מגבלה, אם הייתי אישה או אמא, כפי שאמרנו קודם, הייתה לי אפשרות, אבל היא מצביעה יפה.
<זיוה מקונן דגו: אני מצביעה יפה כדי ממש להתקומם.
<זיוה מקונן דגו: כשאתה אמרת שהיינו בסכנה מרוב ריכוז של יוצאי אתיופיה אני חטפתי כאבי בטן.
<זיוה מקונן דגו: כי איפה שהוא התפיסה הזו שיוצאי אתיופיה בריכוז או שחורים הרבה מדי זה סכנה - - -
<יצחק איזי ענבר: אוי, אל תתפסי - - -
<זיוה מקונן דגו: סליחה, אבל זה מה שאני שמעתי.
<יצחק איזי ענבר: אני לא מוכן לשמוע אמירות כאלה, עם כל הכבוד.
<יצחק איזי ענבר: אמירות, תדברי ברמה הפדגוגית מה שאת רוצה, אל תדברי על צבעים, זה לא יפה.
<זיוה מקונן דגו: זה מה שהוא אמר, אבל.
<יצחק איזי ענבר: הוא לא אמר.
<זיוה מקונן דגו: - - - 'אנחנו בסכנה', כך הוא אמר.
<שלום עזרן: תני לי שנייה, גם יש פה תלמידה, נכבד את עצמנו, הבנו את השאלה.
<טובה דולב: אני רוצה להגיד לך מילה טובה.
<טובה דולב: בדקת, עמרם מצנע, כמה ילדים מגיעים, אחד הדברים שמעידים על כמה מרוצים מבית הספר, במיצ"בים יש גם האקלים, שהאקלים נמדד, ואחד מבתי הספר הטובים ביותר, שהאקלים הכי גבוה, זה שפירא.
<טובה דולב: זה ממש ייאמר לזכותם.
<שלום עזרן: אני רוצה רק להבהיר את הנקודה, כי חשוב לי מאוד מה שאמרת.
<שלום עזרן: דבר ראשון, צריך לדעת, שכל בית ספר, לא משנה מה הוא, ולו היו כאן יוצאי צרפת 40% גם הייתי מוטרד.
<שלום עזרן: אנחנו חיים כחברה ישראלית, אנחנו רוצים פסיפס של תלמידים, אז הפסיפס הזה - - -
<זיוה מקונן דגו: כשזה רוצים זה בסדר, זה מה שנתפס, ואת זה אנחנו חייבים לשבור.
<שלום עזרן: אני רוצה לענות לך ברשותך.
<שלום עזרן: כאבי הבטן, אני רוצה לעזור לך.
<שלום עזרן: אני אומר כזה דבר, כל בית ספר צריך ליצור את הפסיפס שלו, כל אחוז שהוא מעל אחוז מסוים הוא בעייתי, לכל סוג אוכלוסייה.
<שלום עזרן: אני מבקש.
<שלום עזרן: תראי, הצבע שלי לא רחוק, את יודעת, במעמד הר סיני הראשונים היו אתיופים, אחר כך ברחו הספרדים והאשכנזים - - -
<יצחק איזי ענבר: התלמידה.
<אילנה, תלמידה  בביה"ס שפירא: קוראים לי אילנה, אני בכיתה י"ב, אני במגמת פיזיקה אלקטרוניקה ומכשירים ואני עושה 5 בפיזיקה, 10 באלקטרוניקה, 5 מתמטיקה, 4 אנגלית.
עמרם מצנע: מה את רוצה להיות כשתהיי גדולה?
<אילנה, תלמידה  בביה"ס שפירא: אני עוד לא יודעת.
<שלום עזרן: מגיע לה מחיאות כפיים.
<שלום עזרן: כדי לעזור ואולי טיפה זה יעזור לכם, דבר ראשון יש קבוצת מנהל, 12 תלמידים, שקלטנו בכיתה ז', 13 תלמידים, הם חגגו בר מצווה עם משפחת בייקר בארצות הברית והם בנו חדר מסוים כדי לנצל את - - -
<יצחק איזי ענבר: על פי היושב ראש, אני אקבל נזיפות על לוח הזמנים.
<שלום עזרן: אני כבר מסיים.
<שלום עזרן: 12 התלמידים, הם קיבלו תגבור לימודי כדי להגיע ליעד.
<שלום עזרן: משפחת בייקר מארצות הברית הזמינה אותם לארצות הברית ומחר הם יקבלו את הוויזה והם נוסעים יחד איתי.
<שלום עזרן: אני בטוח שהם לא ייתנו לי לישון שם, אבל אני אתגבר עלזה.
<שלום עזרן: בגלל שהם עשו מאמץ.
<שלום עזרן: היכולת שלנו לתת מענה, גם לקצוות ולאוכלוסיית תלמידים מתוך אהבה ונתינה, ואני חושב שפקאדו גם ל-5 אנגלית, נכון?
<תלמיד בביה"ס שפירא: כן, עברתי גם.
<שלום עזרן: עברת גם.
<תלמיד בביה"ס שפירא: אם יש לכם שאלות תשאלו.
פנינה תמנו: איך אתם מרגישים בבית הספר?
<תלמיד בביה"ס שפירא: סבבה.
<תלמיד בביה"ס שפירא: בסדר.
<תלמיד בביה"ס שפירא: משקיעים, בזכותם התקדמתי, נגיד באנגלית הייתי בממוצע נמוך מאוד, 75, ו - - -
פנינה תמנו: אתה ביקשת ואפשרו לך?
<תלמיד בביה"ס שפירא: כן, אני התחלתי לעבוד ומורים גם - - -
פנינה תמנו: אתה מקבל תגבורים באנגלית, מה אתה מקבל?
פנינה תמנו: קיבלת עזרה, היית צריך עזרה?
<תלמיד בביה"ס שפירא: בכיתה י' היה לנו חוג - - - באנו בזמן הפנוי ולמדנו.
פנינה תמנו: אפרופו ההתפלגות של יוצאי אתיופיה במגמות, האם זו אותה התפלגות כללית?
<שלום עזרן: אפשר להראות.
<שלום עזרן: שוב, אני חוזר ואומר, בית ספר שיש בו 51% עולים אין דבר כזה שהם מנותבים למשהו שהם לא, הם נמצאים בכל המקומות, בכל המגמות באופן שווה.
פנינה תמנו: תן לנו את ההתפלגות.
<שלום עזרן: אני יכול להראות לך נתונים, אם תרצי, ההתפלגות היא סבירה מאוד.
עמרם מצנע: אתה ב-י"ב?
<תלמיד בביה"ס שפירא: כן.
עמרם מצנע: לאן אתה הולך עכשיו אחרי הלימודים?
<קריאה: הוא הולך למכינה.
עמרם מצנע: מכינה קדם צבאית?
עמרם מצנע: איפה?
<תלמיד בביה"ס שפירא: בימין אורד.
<שלום עזרן: דרך אגב, יש תלמיד שלמד 5 יחידות צרפתית, כי הסתובבה כאן צרפתייה מאוד נאה, הוא אומר לי בשקט, 'המנהל, אני חייב ללמוד 5 יחידות צרפתית ותתפלל בשבילי'.
<שלום עזרן: התפללתי, האמת היא שזה לא עזר.
<שלום עזרן: אני מתנצל, אני מקווה שקיבלת תשובה, זה רחוק מלהיות - - - את לקחת את זה למקומות - - -
פנינה תמנו: היא רק דיברה על הטרמינולוגיה, לדעתי.
עמרם מצנע: דבר שלא קשור דווקא למבנה, יש לכם חיכוך בין אופק חדש לעוז לתמורה?
<טובה דולב: עוז לתמורה נכנס רק בבית ספר אחד.
<שלום עזרן: בשנה הבאה ניכנס לאופק חדש, זה הכרחי, ובעוד שנתיים ניכנס לעוז לתמורה, אבל אם אתה שואל את דעתי, אני חושב שוועדת החינוך חייבת ליצור את הדבר ההוגן והחכם והמתבקש, שבית ספר שש שנתי יהיה עוז לתמורה.
עמרם מצנע: מי שיצליח עם שני הקנדידטים שם למעלה יקבל פרס נובל לשלום.
שמעון סולומון: אני רק רוצה לנצל ממש בחצי דקה קודם כל באמת להודות, אם יש הצלחה אין ספק שזה יכול לתת גם בעתיד.
שמעון סולומון: כבוגר ימין אורד אז אני מברך אתכם, איפה התלמידים?
שמעון סולומון: שתמשיכו באמת מהמכינה להיות גדולים.
שמעון סולומון: אמרת כאן משפט על ויקטור פרנקל.
שמעון סולומון: בשבילי הספר הזה היה כמו תנ"ך, במובן הזה, אני סיפרתי לטובה איפה הייתי שלוש שנים, ברואנדה, כמנהלת חינוך והדרכה, כשעבדתי עם ילדים ניצולי רצח העם, ילדים שכביכול עזבו אותם כי הם לא יכולים להצליח בחיים כי הם פגועים נפשית ופיזית.
שמעון סולומון: על ידי עבודה כזאת כמו במשפט שאומר 'אם יש למה, אפשר לשאת כל איך', זה גם בספר של אדם מחפש משמעות, הספר הזה גרם לכך שהעבודה בהדרכה ביום יום שעשינו, מתוך 120 ילדים 117 קיבלו בגרות מלאה בסטנדרטים אמריקאיים.
שמעון סולומון: אני בא להגיד לך, צריך להאמין בילדים יוצאי אתיופיה, זה הדבר הבסיסי ביותר, לא לראות אותם כנטל ולא להגדיר אותם כמעמסה, אלא ברגע שאנחנו משנים תפיסה ואומרים שיש להם יכולות והוכחנו, יוצאי אתיופיה, שאנחנו יודעים לשחות איפה שזורקים אותנו, ישיבות תיכוניות, ישיבות אולפנות, בטכניון, בבגרות, ואם שמת אותם במקום נמוך, גם יתרגלו לשם.
שמעון סולומון: לכן האמונה ביכולת של הילדים היא בסיסית ואני רוצה להודות לך בהזדמנות פה.
שמעון סולומון: רק בבית ספר רמב"ם צריך לראות שאפשר לעשות את זה.
פנינה תמנו: אני כמובן מצטרפת לדברים של שמעון, הוא אמר את זה בצורה הברורה ביותר, שבסופו של דבר גם אומרים על כל ילד צריך רק מבוגר אחד שיאמין בו, ואני חושבת שהדוגמה של מנהלת בית הספר, זה היה בית ספר רש"י, השם שלך הולך לפנייך וללא ספק מבינים שכשיש מבוגר אחד שמאמין בילדים אפשר לעשות את השינוי.
פנינה תמנו: מה שכן חסר לי בתמונה, אנחנו באמת ראינו פרויקטים מאוד עשירים ובאמת יש פה עשייה של עירייה נתניה ובכל זאת ראינו את הצד המלא של הכוס ואני הייתי רוצה לראות את הצד הריק, לא ממקום של ביקורת, לא ממקום של חלילה שאתם תצטרכו להתגונן, אלא ממקום של שיתוף פעולה, לבוא ולשנות, לראות מה בכל זאת, לפני שלוקחים החלטות שהן הרות גורל לנסות - - - אמרתם שאתם משתפים את הקהילה, אבל בכל זאת אנחנו לא מתעלמים מהעובדה שבשבוע שעבר היו הפגנות, פוליטי/לא פוליטי, זה לא משנה.
פנינה תמנו: אנחנו פה על מנת לראות בכל זאת איך אפשר לעשות את זה בצורה הנכונה והטובה ביותר ולא כמו שקרה בפתח תקווה, שסגרו את ניר עציון, ואני אומרת לכם מידיעה אישית, יש שם ילדים שבסופו של דבר בגלל שסגרו את זה במכה אחת הם נפלו בין הכיסאות, ולא בטוח שזה נזק שאפשר לתקן, אלה נזקים בלתי הפיכים.
פנינה תמנו: ברור, אני חושבת שהפתיחה היא בהכרה שיש פה בעיה ברמב"ם ובעוד כמה מקומות, ועכשיו מפה, לעשות באמת חשיבה משותפת איך בכל זאת גורמים לכך שזה ייראה כמו שפירא וכמו רש"י.
פנינה תמנו: סיור בבית הנוער 'קפה לנוער'
<אבי בן שמחון: שלום לכולם, אתם נמצאים בבית הנוער שנקרא 'קפה לנוער'.
<אבי בן שמחון: אנחנו במסגרת מה שנקרא רשת הפנאי וקהילה פנאי, זה פולג, נורדאו, אירוסים, אלה ארבעת השכונות שמאכלסים כ-45,000 תושבים, זה מן מיקרוקוסמוס של החברה הישראלית.
<אבי בן שמחון: יש לנו את אלה שיש להם בפולג, אלה שיש להם טיפה פחות באירוסים, ופה בנורדאו, כ-20,000 תושב במצב סוציו אקונומי נמוך וזה מאפשר לנו, אם תשאל אותי, או תשאלו אותי מה החזון שלי, שתי מילים, אינטגרציה חברתית.
<אבי בן שמחון: זה לחבר בין אנשים, את השונה, החריג, עם אלה שחושבים שהם בסדר, את העולים עם הוותיקים, את אלה שאין להם עם אלה שיש להם, זה יופי של מצפן.
עמרם מצנע: כמה מרכזים כאלה יש?
<אבי בן שמחון: אנחנו פועלים בייחוד מתוך מתחמים בית ספריים, אם זה מתנ"ס נורדאו, אם זה מתנ"ס פולג ואם זה מתנ"ס האירוסים.
עמרם מצנע: זה חלק מחברת המתנ"סים?
<אבי בן שמחון: זה חלק מחברת המתנ"סים ומה שכן, כל הסיבוב של ההתמודדות עם מה שאמרתי והחיבורים שאנחנו עושים זה בתחום נוער מאוד חזק, שיטור קהילתי, מרכזי פל"א, למידה שאנחנו עושים כמובן דרך חברת המתנ"סים.
<אבי בן שמחון: הדברים האלה הביאו לכך שמאשת
<אבי בן שמחון: קד לשנה כל הפעילות העבריינית למיניה ירדה ב-57%, וזה על עוד 67% מאשתקד.
<אבי בן שמחון: זאת אומרת יש פה ירידה מאוד משמעותית בפעילות הזאת, שזה מדד מאוד משמעותי מבחינתנו.
<אבי בן שמחון: אני רוצה שתכירו את דורון, הוא מנהל תחום הנוער, גם במתנ"ס נורדאו וגם במתנ"ס האירוסים, זה מה שנקרא ניהול רזה, לעשות כמה שיותר עם כמה שפחות תשומות.
<אבי בן שמחון: בבקשה, דורון, תסביר להם על הכפר האתיופי, שזה אחד החלומות שאנחנו באמת חלמנו, עם עיריית נתניה, עם אגף הקליטה, עם ג'ורג' דובין, עם אגף שכונות, יש לנו שיתופי פעולה יוצאים מן הכלל שבאמצעותם החלום הזה.
<אבי בן שמחון: למשל אנחנו רוצים שכל מי שבא יראה את התרבות של עולי אתיופיה, וגם עולים מאתיופיה פה הם מאוד גאים בזה שהנה, וואלאק, התרבות שלהם בפרונט של קפה לנוער.
<אבי בן שמחון: אז בבקשה, דורון.
<דורון אריה: תודה.
<דורון אריה: ברוכים הבאים לקפה לנוער.
<דורון אריה: זה שאתם רואים את הכפר האתיופי ואת המבנה הזה, זו הגשמה של חלום לנו, כעובדים קהילתיים בתוך השכונה כאן, ובכלל הקהילה, שאנחנו נותנים את השירות שלנו לאותה קהילה.
<דורון אריה: ביקשו ממני לספר על הכפר, אז הכפר האתיופי הוא הכפר הראשון בתולדות מדינת ישראל שהוא מורכב ממשהו אחר.
<דורון אריה: זה של בני נוער בעצמם, שחלמו את החלום להביא לקדמת הבמה את נושא העלייה שלהם, כשהם עצמם מדריכים בתוך הכפר האתיופי את האורחים שמגיעים אלינו לבקר.
<דורון אריה: לדוגמה, כל קורסי החוקרים של משטרת ישראל מגיעים לכאן ליום השתלמות, קורס קציני חימוש בצה"ל מגיע לכאן ליום פעילות וכל מיני ארגונים, המשרד להגנת הסביבה היו פה ביום חמישי האחרון, 40 חבר'ה, מפקחים ואנשים שישבו בכפר האתיופי ושמעו על הפעילות שלנו עם יוצאי אתיופיה.
<דורון אריה: הכפר עלה באמת מתוך צורך של בני הנוער, כשהגענו לאיזה שהיא הבנה שנער שנולד במדינת ישראל, יוצא אתיופיה, שבא ממשפחה אתיופית, נמצא בסוג של פרדוקס, כי הוא יושב ואמר ש'בכיתה רואים אותי כנער עולה, כמי שעלה מאתיופיה ובטח מכיר את סיפור העלייה וכל מה שקרה בדרך', ומה זה אדיס אבבה ומה זה הדברים האחרים שמדברים בבית, ובעצם הוא לא יודע כלום, כי הוא נולד בארץ, וכשהוא רוצה ליחצן את התרבות שלו מאוד קשה לו, כי הוא לא יודע לעשות את זה, הוא לא מכיר את הסיפורים עצמם.
<דורון אריה: ואז החליטה קבוצה להוביל תהליך.
<דורון אריה: הכפר הזה, זו השנה החמישית שהוא עובד ובעצם אנחנו רוצים להביא את הדברים היפים שיש בקהילה הזאת.
<דורון אריה: לא עוד שישמעו בעיתונות ובתקשורת או בכל מקום את התמונות של הדברים הפחות טובים שלנו, אלא להביא לקדמת הבמה את הדברים המיוחדים שאנחנו יכולים להביא.
<דורון אריה: אני רק אתן דוגמה קטנה, על דברים שיצאו מהפעילות שלנו כאן.
<דורון אריה: פעם ראשונה בתולדות מדינת ישראל שנערה אתיופית הדליקה משואה ביום העצמאות, היא הייתה חניכה שלנו, קוראים לה רותי יצחק, היא זאת שעלתה פעם ראשונה והדליקה את הנר.
<דורון אריה: חבר'ה שגדלו אצלנו כאן, אם אתם רואים בטלוויזיה את אסתר רדא הזמרת, או שומעים עליה, היא נולדה פה במבנה הזה, ופעם ראשונה כשהיא עלתה על במה זה היה פה, ועוד היה קשה להכניס אותה לאותה פעילות.
<דורון אריה: כך שאנחנו מנסים באמת להביא את הדבר המיוחד ואת התרבות שלנו.
<דורון אריה: יש לנו יום מיוחד בשנה, שאנחנו לוקחים את המילה אתיופיה וחותכים אותה לשתיים, 'את יופיה', ואנחנו באמת מעלים את כל הסיפורים היפים, מביאים את כל הקהילות שלנו, מבוגרים, צעירים וילדים ומנסים להוביל איזה שהוא יום, גם בשיתוף הרדיו שעוזר לנו, רדיו 90 FM ואני חושב שאת כל הדברים האפשר אפשר להביא רק בזכות דבר אחד, איגום הכוחות.
<דורון אריה: ברגע שאנחנו כמתנ"סים, כשאנחנו פונים לעירייה, אני יכול להגיד לכם שבכל הזדמנות אני אומר, כשמנכ"ל העירייה מתקשר ויורד לרזולוציות כאלה נמוכות של זה היה, זה היה, אני יודע שהאירוע הזה יצליח, כי אכפת לכל אחד באמת מהדברים הקטנים.
<דורון אריה: שיקום שכונות, אגף השכונות בעירייה, עם אורנה, אגף הקליטה, מוקד הקליטה העירוני – אלה דברים שמאגמים ביחד ואנחנו מצליחים להוציא את הדברים.
<דורון אריה: הכפר שלנו נקרא על שם חניך שלנו, שיש לו סיפור אישי מאוד מאוד נוגע ללב ואם יהיה זמן אנחנו נספר אותו.
<דורון אריה: הוא נהרג בפעילות מבצעית בעזה.
<דורון אריה: באתר של גבעתי כתוב עליו ככה: 'אבי מולו, שנקרא בפי רבים אבי, תמיד חייך והקרין לסביבה אהבה וחום.
<דורון אריה: בתקופת הקיץ הדריך בקייטנות המתנ"ס ונודע כמדריך כריזמטי ואהוב.
<דורון אריה: משנסתיימה הקייטנה זכה בתעודת הצטיינות על היותו מדריך מצטיין, על מסירותו הרבה בהדרכה ויחסו לקייטנים בקפה לנוער'.
<דורון אריה: זאת אומרת הוא הצליח להגיע לאן שהוא הגיע מפה, מתוך הבית הזה, מתוך הקפה הזה, מתוך מקום שאני חושב שחיבקו אותו ואהבו אותו ונתנו לו להרגיש ככה, שווה מול שווים, ומשהו באמת מחבק, תומך ואוהב, פתיחה של חלון הזדמנויות, לנגוע בכל מה שהוא רוצה והוא נהרג לנו, לצערנו הרב.
<דורון אריה: יש סביבו סיפור מאוד מאוד יפה ומיוחד ולזכרו קראנו את הכפר ואנחנו מזמינים אתכם לבוא לראות עכשיו.
<אבי בן שמחון: אני רוצה רק להוסיף נקודה אחת.
<אבי בן שמחון: כשדיברתי על אינטגרציה חברתית, למשל בפולג, שנחשבת הסביון של נתניה, אם יש לנו שם כ-20 מדריכים, 10 מהם ממוצא אתיופי.
<אבי בן שמחון: בהתחלה להכניס שניים זה היה סיפור.
עמרם מצנע: יש שם גם מרכז?
<אבי בן שמחון: ברור, שלוחה שלנו.
<אבי בן שמחון: 10 מתוך 20 ופעם להכניס רק שניים, היו משפחות שהוציאו את הילדים שלהם.
<אבי בן שמחון: ואנחנו נעמדנו על הרגליים האחוריות, כי בחזון שלנו זה אותו חיבור בין האנשים.
<אבי בן שמחון: ו-10 מהם, ותדעו לכם שהתושבים נהנים מהם יותר מכל דבר אחר.
עמרם מצנע: מי בא לפה בעיקר, חטיבה או גם התיכון?
<דורון אריה: ברמת העיקרון, המנדט שלנו זה מכיתה ז' עד י"ב, אנחנו מקבלים היום מכיתה א'.
<דורון אריה: אנחנו יודעים, תיכנסו פנימה, תראו שיש פה חבר'ה צעירים שמגיעים, אבל זה לא רק כעולים, זה נהיה- - - המשמש הזה משרת גם את אוכלוסיית העולים.
<דורון אריה: הקמנו את הכפר הזה, שכל אחד מספר סיפור אחר, אתם מוזמנים.
<דורון אריה: (נכנסים למרכז).
יואל רזבוזוב: אני מצטער מאוד, אני נאלץ ללכת, אבל מה שרציתי להגיד, קודם כל כיף להיות בעיר שלי, בעיר שאני גר, בה אני מעורב, אני כן מכיר מה נעשה כאן ותודה לעיריית נתניה, לאביטל, ממלאת מקום ראש העיר, לאיזי, לטובה, כנרת, תמר, יש פה הרבה אנשים, ואם שכחתי מישהו אני מצטער.
יואל רזבוזוב: מה שרציתי להגיד, באמת ראינו כאן כמה דברים וכולנו פה דיברנו על המילה אינטגרציה, זו מילה גדולה, צריך להבין את המשמעויות שלה, צריך לבחון את זה ויש לנו את הוועדות שלנו ואנחנו נשב, נדון ונראה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שהכי נכון זה למדוד את ערכי התוצאות, לראות את התוצאות ולמדוד ולראות איפה אנחנו מצליחים ואיפה אנחנו נכשלים.
יואל רזבוזוב: אי אפשר להצליח בכול.
יואל רזבוזוב: מה שכן, יש פה גם הרבה עבודה טובה שנעשית ואני בעד לתת מוטיבציה לאותם אנשים שעושים את העבודה הטובה, כי זה נותן להם כוח להמשיך ובאמת הם משקיעים את מיטב כוחם בשביל לעשות טוב לקהילה.
יואל רזבוזוב: דבר נוסף, אני ראיתי כאן כמה כסף מושקע, וזאת הערה קטנה שלי, כחבר מועצה שממונה על הספורט, אני חושב שגם בנאום הבכורה שלי אמרתי שדרך הספורט קליטה ואינטגרציה הכי טובה.