GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<משה קאמיאנער: כרגע לא.
ישראל חסון: כרגע לא, אבל אתה גר לבד?
<משה קאמיאנער: אני גר עם שלושה שותפים.
ישראל חסון: אז ה-1,800 מתחלק.
<משה קאמיאנער: לא, 7,000 מתחלק.
ישראל חסון: באיזה קטמון אתה גר?
ישראל חסון: אני גדלתי בקטמון שב-1,800 שקל היית קונה שתי דירות.
ישראל חסון: באמת, גדלתי בקטמון ט'.
<קריאה: זו אותה קטמון.
ישראל חסון: הוא לא גר בקטמון ט'.
<צבי אוד: הוא גר בקטמון רגיל.
ישראל חסון: קטמון רגיל זה בסדר, זה הכי קרוב לטלביה.
<משה קאמיאנער: ממה שאני מבין מהאזור, מה שיש לנו זה קצת בזול.
<משה קאמיאנער: היה לי את הכסף וכל יום כשאני חוזר הביתה, לא רציתי לחזור למקום קטן, אז ידעתי שאני רציתי לשים כסף בצד לפני שהתגייסתי- - -
ישראל חסון: לי היה חשוב להבין, שבשביל המחיה שלך בעצם, כשאתה לוקח גולאאוט אז נניח שמדינת ישראל נותנת 2,500 פלוס 120 שקל שופרסל, עזוב את ההוצאות, זה שמורידים לך אותן זה סיפור אחר, אתה מתחיל חודש עם 900 שקל, פחות.
<יגאל שטיינמן: במקרה הטוב.
ישראל חסון: במקרה הטוב.
ישראל חסון: יש פה מישהו שמייצג את מדינת ישראל, שיסביר לנו?
ישראל חסון: אני לא רוצה לשאול את רבקה, כי היא נראית לי מתביישת לדבר.
<יעקב דנון: לא צריך להתבייש.
<יעקב דנון: יש את העובדות, יש את מה שהמדינה יודעת להציע, על יד זה, אני מניח, אני נותן את זה כדוגמה, אם אני אקח חייל בודד אחר שנמצא בפרויקט אחר אז תגלה שהוא לא מוציא לשכר דירה, למה?
<יעקב דנון: כי יש פרויקט מהסוג של בית חם של אכלוס בקיבוצים, במשפחות מאמצות, צביקה, אתה מכיר את זה.
<יעקב דנון: שם הוא לא נדרש להוצאות האלה, שם הוא חי ברווחה גבוהה יותר.
<יעקב דנון: לעומת זה, אם היית לוקח דוגמה למישהו שגר אולי באזור יוקרתי בתל אביב, היית מגלה שהוא צריך לממן כל פעם את המחיה שלו.
<יעקב דנון: זאת אומרת העניין של ההוצאה קשור באיזה שהוא אופן בבחירה של הבן אדם.
ישראל חסון: אני רוצה לשאול אותך שאלה.
ישראל חסון: בית חם זה לא פרויקט שלך- - -
<יעקב דנון: אנחנו תומכים בו תקציבית.
ישראל חסון: אתה תומך בו תקציבית אבל הוא לא פרויקט שלך.
ישראל חסון: אתה תומך, כמו שאתה תומך בעמותה, הוא לא שלך.
ישראל חסון: אני אביא לפה את צביקה, הוא שכן שלי- - -
<יעקב דנון: הוא שכן שלך והוא חבר שלי.
ישראל חסון: נהדר, אבל בית חם זה פרויקט וולונטרי שהמדינה הצטרפה בתמיכה בו.
<יעקב דנון: נכון.
ישראל חסון: בוא נדבר על זה.
ישראל חסון: אני שואל אותך עכשיו כמדינה, אותי לא מעניין, לא אכפת לי שחייל יגמור את החודש וישאיר לו 100 שקל בכיס, אני שואל כמדינה, למה הקונספט שלנו לא אומר, 'אני רוצה לבנות סל שמסוגל לקיים חייל בודד ברמה מסוימת, שישאיר לו גם 100 שקל בכיס', אם הוא הולך לבית חם או הולך למשפחה מאמצת או הולך למה שהוא רוצה, שישמור לו גם 1,500 לחודש, אין לי בעיה, אבל אני קובע מה היא הרצפה, מה המינימום שאני רוצה לתת לחייל ומה הוא עושה עם זה הוא סיפור אחר, והשאלה שלי האם 2,500 זה סכום- - -
יואל רזבוזוב: בדיוק, השאלה אם 2,500 פה, האם הוא סכום שהוא מספיק להתקיים בכבוד?
יואל רזבוזוב: אנחנו מדברים על להתקיים בכבוד, או שהוא לא מספיק?
<יגאל שטיינמן: דרך אגב, אם הוא יילך לקיבוץ הוא לא יקבל 1,050 סיוע בשכר דירה, כי הכסף עובר אוטומטית לגורם המאכלס, אז זה יהיה 1,000 שקל פחות.
<יעקב דנון: בתור מי שעובד במאטריה הזאת אני אשמח מאוד להיות בצד שנותן.
ישראל חסון: לא, חבר'ה, אתם בצד שצריכים להסביר לנו.
ישראל חסון: הבעיה היא שאתה צריך לבוא לפה ולהסביר לי למה הקונספט הוא כזה, אני יכול להגיד לך אם דעתי נוחה מכך או לא נוחה מכך.
ישראל חסון: אני שואל שאלה מאוד בסיסית, תגיד לי מה הוא מינימום ההוצאה שצריכה להיות לחייל בשביל להשאיר לו 100 שקל בכיס.
ישראל חסון: עכשיו, גם השכר שלי פה לא מאפשר לי לחיות בקטמון, בסדר?
ישראל חסון: אז אני לא גר בקטמון, אז אני גר בבית הכרם, הוא לא מאפשר לי לחיות בקטמון, לא זה הדיון, השאלה מה היא הרצפה שמדינת ישראל קובעת כמינימום שמגיע להם.
ישראל חסון: אני, דרך אגב, הייתי בוחן את זה ברמת הצרכים.
ישראל חסון: אני אומר לך, חייל קרבי מקבל תגמול, הוא מקבל תמורה על היותו קרבי, זה לא בהכרח צורך, אתה צריך לתמחר את הצורך, המדינה יכולה לתת תמורה, אבל את הצורך מישהו צריך להגדיר.
<יעקב דנון: אז ברשותך, אני קודם כל לוקח לעצמי לחשוב על השאלות שאתה מדבר עליהן, הסוגיה היא בין המדינה, בגדול, משרד הקליטה ואכ"א, משום שבתקופה של השירות, מה לעשות, אבל החיילים הם ברשותו של הצבא, הוא הגורם האחראי עליהם, אנחנו מצטרפים כתומך- - -
יואל רזבוזוב: לא, אבל כסף צריך לבוא מהצבא.
יואל רזבוזוב: השאלה ממתי נקבע הסכום, אם הוא נקבע לפני 20 שנה, אז המחירים קצת השתנו, ואז פה באמת האם- - -
<יעקב דנון: זו שאלה שצריך לברר אותה בצורה אמיתית.
ישראל חסון: כשהוא משתחרר, מה קורה איתו?
<יעקב דנון: כשהוא משתחרר זה מה שנקרא רצף טיפולי, הוא מגיע למשרד הקליטה, משרד הקליטה יודע להציע לו או- - -
ישראל חסון: מתי הוא מגיע אליך?
<יעקב דנון: הוא יגיע אליי בתום השירות.
ישראל חסון: אני שואל שאלה פשוטה- - -
<מירה קידר: אני רוצה להתייחס, ברשותך, אולי אחר כך?
<מירה קידר: לשאלה שהעלית.
ישראל חסון: הוא משתחרר ב-30 ביוני, מתי הוא מתייצב אצלך?
<יעקב דנון: זו בחירה שלו.
<יעקב דנון: הוא יגיע אליי ב-1 ביולי.
<יעקב דנון: הוא יכול להגיע אליי גם לפני- - -
ישראל חסון: זאת אומרת יש לך תפר, אין חפיפה.
<יעקב דנון: לא, אני רוצה להסביר.
<יעקב דנון: אנחנו מה שנקרא מנסים בהידברות עם הבחור לבוא ולפתוח בפניו את האפשרויות.
<יעקב דנון: אפשרות אחת זה מסלול תעסוקה, שהוא יקבל תמיכה מהמשרד על מנת לעשות קורס מקצועי.
<יעקב דנון: האפשרות הנוספת זה אם הוא רוצה ללמוד, כמו ששמענו כאן, ואז מינהל הסטודנטים, שוב זה מתקציב המשרד, יתמוך במימון לימודיו ברגע שהוא יחליט שהוא הולך על המסלול הזה.
<יעקב דנון: חשיבה על הדברים יכולה להתקיים גם בזמן השירות, זה לא מפריע.
<יעקב דנון: תמיכה בתהליך, ברגע שהוא יעשה את הצעד וישתחרר ויהיה פנוי, הוא יעשה את התהליך ויקבל- - -
ישראל חסון: אתה רואה את אדון סעדון שיושב פה?
ישראל חסון: והקרקלית, את לוחמת?
<יעקב דנון: לוחמת, קרקל זה לוחמת.
ישראל חסון: הם שניהם חודשיים לפני השחרור.
ישראל חסון: עד לפני שנה חודשיים לפני השחרור הם היו מקבלים מכתב מהשב"כ, אתה אומר להם, 'חבר'ה, אנחנו רוצים לעניין אתכם', אני שואל למה משרד הקליטה לא תופס אותה שלושה חודשים לפני השחרור ביזום.
ישראל חסון: אני שואל, ביזום, למה היא לא מקבלת מכתב?
יואל רזבוזוב: מירה קידר רוצה להגיד משהו.
<מירה קידר: ברשותך, חבר הכנסת חסון, שמי מירה קידר, אני מנהלת אגף רווחה ומשאבי התמודדות בסוכנות היהודית.
<מירה קידר: שבע שנים אנחנו מקיימים תכנית שעוסקת בתהליך השחרור של חיילים עולים בודדים.
<מירה קידר: לתכנית קוראים כנפיים.
<מירה קידר: אנחנו נפגשים עם החיילים באמצעות צה"ל שלושה חודשים לפני השחרור, אנחנו מקיימים מכינה של האוניברסיטה הפתוחה של חמישה ימים להתחיל תהליך הכנה של שחרור כשהם במדים, אנחנו מלווים את החיילים האלה, כ-700 כל שנה, במהלך של שנתיים, לא זבנג וגמרנו, תהליך אינסטנט של חודשיים.
<מירה קידר: התהליך שלנו כולל אבחון לבחירת מקצוע, שישה מפגשים של יועץ תעסוקתי לליווי בהקשר של בחירת מקצוע, אימון כלכלי, גם ברמה סדנאית וגם ברמה פרטנית- - -
ישראל חסון: מגורים?
<מירה קידר: מגורים, אנחנו נותנים ייעוץ, אנחנו לא מממנים.
<מירה קידר: הייעוץ, אגב, נעשה בשני אופנים, באמצעות מתנדבים, מעבר למה שתיארתי את הייעוץ המקצועי לכל מכינה אנחנו מביאים את הנציגים של רוטרי שמציעים ליווי לחיילים העולים הבודדים ומי שרוצה לוקח וממשיך עם העניין הזה, ואנחנו מביאים למכינות שלנו גם את 'אח גדול', את המתנדבים של 'אח גדול' בשני אופנים, להציע ליווי למי שעדיין לא זכה לכך ו'אח גדול' מחזק את הקאדר של המתנדבים שלו מהחיילים הבודדים שמשתחררים מצה"ל.
<מירה קידר: שבע שנים התכנית הזאת קיימת וזה כבר אלפים של- - -
ישראל חסון: סליחה רגע, ברשותך, יש פה סמלת, לפי דעתי היא משהו כמו ארבעה חודשים לפני השחרור.
<מירה קידר: היא תקבל זימון.
יואל רזבוזוב: השאלה אם פנו אליה.
יואל רזבוזוב: פנו אליכם?
יואל רזבוזוב: יש פה מישהו שהוא שלושה-ארבעה חודשים לפני שחרור?
יואל רזבוזוב: כן?
יואל רזבוזוב: פנו, דיברו איתך על התכנית של כנפיים?
<משה קאמיאנער: עדיין לא.
<משה קאמיאנער: יש לי בעוד שבוע-שבועיים כנס לחיילים בודדים.
<יעקב דנון: למשתחררים.
<מירה קידר: שם יציעו להם.
ישראל חסון: לא, כנס משתחררים זה של כל צה"ל.
<משה קאמיאנער: לא, לבודדים.
<מירה קידר: לא, הם מקבלים את המידע שם, הזימונים באמצעות מש"קיות ת"ש.
ישראל חסון: את, שלא מדברת.
<ניקה ינקלביץ: יש לי עוד חצי שנה עד השחרור, אבל חברות שלי כן משתתפות בתכנית הזאת ושמעתי מהן עליה.
יואל רזבוזוב: אולי באמת לעשות את זה קצת לפני שלושה חודשים, כי שלושה חודשים לפני הם כבר רגע לפני לעזוב את הארץ.
<מירה קידר: רצינו, אבל הצבא לא מאפשר לנו.
ישראל חסון: אני אומר לך, אותי מה שמטריד, אני לא יודע להנחות אותה לעשות כלום, אני אומר לך, לפי דעתי, חייב להיות גורם שמסתכל על הנושא הזה טופ דאון, אני לא אומר שצריך להמציא, יכול להיות שמה שיש בסדר, אבל אחד שאחראי.
ישראל חסון: אני רוצה כתובת אחת שהיא אחראית.
ישראל חסון: אני, מפה, מהחדר הזה, זה מה שאני רוצה.
ישראל חסון: אני אומר לך, למשל חיילים משוחררים במדינת ישראל, מרעיפים עליהם כל טוב, אתה יודע כמה כסף נשפך שם?
ישראל חסון: אבל אתה לא מוצא גורם אחד שיגדיר קודם כל מה זה נקרא שילוב חייל משוחרר, ודבר שני מה המחויבות המוסרית שלי כמדינה כלפיו.
ישראל חסון: לא הגדירו את הערכים האלה.
ישראל חסון: לא הגדירו, מרגע שלא הגדירו, אז יש לך המון אנשים טובים במדינה שמוכנים לעטוף, לחבק, לתרום, לעשות, יש המון במדינה הזו, וזה אחד הדברים הטובים בכנסת שאתה פוגש, אבל צריך להיות גורם ממלכתי אחד שחשב על הכול טופ דאון ועשה את זה, ואני ממליץ לך בחום להביא לדיון מיוחד את הנושא של חיילים בודדים, את כל התהליך, את כל המסלול ואת הדיון של מה שנקרא גם השאלה הכלכלית של היכולת שלהם להתקיים, גם השאלה של אם אנחנו נותנים מספיק רשת בשביל להחזיק אותם פה והם יביאו גם את המשפחות ולא יילכו לנו מכאן.
ישראל חסון: כל השאלות האלה, לראות, לבחון תחנה תחנה ולראות מי הגורם האחד שאחראי לתת לנו תשובות על זה.
יואל רזבוזוב: אני מסכים איתך, כי מהשטח עולות הבעיות.
יואל רזבוזוב: גם אני שמתי לב, יש הרבה ארגונים, הרבה גופים שמתעסקים וזה בסדר גמור וכולם רוצים לעזור, אבל בסופו של דבר באמת זה לא רק בפרויקט הזה, יש הרבה פרויקטים ואני רואה יותר מדי גופים שמתעסקים ואין אבא אחד שאני יכול לבוא אליו בטענות, כי כל אחד יפיל על השני.
יואל רזבוזוב: אני לא אומר בהכרח שצריך לבוא בטענות, אבל אני חושב שיש פה כמה דברים שכן עצוב לי לשמוע, שאיכשהו לאותם החיילים יש מחשבות ללכת או ללמוד בחו"ל, לחזור, כי בסוף הם לא יישארו פה.
ישראל חסון: אנחנו נשאיר אותה.
יואל רזבוזוב: השלושה חודשים של תכנית כנפיים, אולי באמת נדבר עם מערכת הביטחון שיבואו שנה לפני.
יואל רזבוזוב: צריך למצוא באמת שגוף מוסמך ייתן לזה- - -
ישראל חסון: מי זה מפקד הקרקל?
ישראל חסון: קודם כל שירתק אותה עכשיו לחודש, רק על זה שעבר לה בראש לנסוע ללמוד...
<צבי אוד: קוראים לי ציקי אוד ואני מהמרכז לחיילים בודדים לזכר מייקל לוין.
<צבי אוד: אני מתנדב, בעבר התנדבתי יותר, עם חיילים בודדים מאז 92' בערך, ארבע שנים אחרי צביקה לוי, אנחנו עובדים טוב מאוד ביחד.
<צבי אוד: קודם כל אנחנו מדברים על חיילים מצטיינים, אז אני רוצה להביע צער קודם כל שהאגודה למען החייל לא ראתה לנכון לבדוק אם כל ההורים של החיילים המצטיינים הגיעו לפה.
<צבי אוד: אנחנו הבאנו שני הורים, אבל בסוף הטקס אני עמדתי עם שישה בודדים אחרים שהודו לי שאני באתי בשבילם לטקס, וזה היה חבל.
<צבי אוד: אני הבוקר קראתי שהם מסיעים חברי גרעין לחתונה בארצות הברית, אז אם הם מסיעים חברי גרעין לחתונה בארצות הברית, בשביל החיילים המצטיינים הם יכולים להביא את ההורים שלהם לפה.
<צבי אוד: זה אחת.
<צבי אוד: שתיים, אני באמת מציע שתהיה איזה שהיא ועדה שתבדוק מה קורה עם החיילים הבודדים, עם החיילים המצטיינים במיוחד אחרי השחרור שלהם.
<צבי אוד: כל שנה יש לפחות 10% בודדים בין החיילים המצטיינים, נניח ש-6% הם עולים חדשים, כי יש גם ישראלים שהם בודדים, אני הייתי באמת מציע שיהיה איזה שהוא גוף, או מהכנסת או ממקום אחר, שיעקוב אחריהם ויעזור להם בסיוע.
<צבי אוד: אני רק רציתי להוסיף לנושא של השכר, אנחנו לא צריכים לשכוח, קודם כל יש חיילים שגרים ביותר זול, ב-1,000 שקל בחודש, ויוצאי חמ"ע ויוצאי דרום אמריקה עוד שולחים הרבה מאוד כסף כל חודש מהמשכורת הצבאית וכו', לעזור להורים בבית.
<צבי אוד: אז כשהם משתחררים מאוד קשה להם.
<צבי אוד: אם אתם תבואו אלינו למרכז, או בתל אביב או בירושלים, יושבות עכשיו מתנדבות ועוזרות לעולים חדשים למלא את הבקשות למלגות, להישג, לאימפקט וכו', כי השאלונים קשים וארוכים, ובאמת מאוד קשה להם.
<צבי אוד: אז אם מישהו יעשה למען המצטיינים, שגם יהיה להם יותר קל אחר כך בארץ, אז הם ירגישו ש'לא הייתי רק בבית הנשיא וקיבלתי תעודה, אלא גם מישהו באמת מטפל בי'.
ישראל חסון: אני אומר לך, בי אתה מעורר כעס שאתה מדבר רק על המצטיינים.
<צבי אוד: כרגע יש פה חיילים מצטיינים, בעוד שבועיים אני אדבר- - -
ישראל חסון: מה זה יש פה מצטיינים?
ישראל חסון: תגיד לי, המדינה הזאת לא יודעת לטפל ב-700 איש לשנה?
<יעקב דנון: היא יודעת גם יודעת ועושה את זה.
ישראל חסון: אוקי, היא יודעת גם יודעת ובוא נראה מה היא עושה.
<יעקב דנון: היא עושה את זה.
ישראל חסון: בסדר, בואו נראה, נברך אם היא עושה את זה.
<צבי אוד: יש בין המצטיינים שהם כבר בחו"ל.
יואל רזבוזוב: אנחנו נצטרך לקיים דיון.
יואל רזבוזוב: רגע לפני, הייתי רוצה לשמוע, ניקה, מה התכניות שלך?
<ניקה ינקלביץ: בינתיים לימודים גם.
יואל רזבוזוב: לימודים, בארץ?
<ניקה ינקלביץ: בינתיים כן.
יואל רזבוזוב: דרך מינהל הסטודנטים?
ישראל חסון: תושיבי את רבקה לידך בלימודים ותתרגמי לה.
<ניקה ינקלביץ: אין בעיה.
ישראל חסון: חבר'ה, תודה רבה.
יואל רזבוזוב: תודה, חבר הכנסת חסון.
<יגאל שטיינמן: אני מהסוכנות היהודית, אגף הרווחה, תחום צעירים וחיילים בודדים.
<יגאל שטיינמן: נגעו פה בכמה נקודות, אבל ברשותך קודם כל אני רוצה לברך את החבר'ה ולהגיד להם תודה.
<יגאל שטיינמן: יכול להיות שזה נשמע טריוויאלי בקרב אנשי מקצוע שעוסקים בעולים ובקליטת עלייה ובחיילים, אבל זה לגמרי לא טריוויאלי מה שהם עשו בחיים שלהם, קודם כל קיבלו החלטה לעלות לכאן, להגיע לכאן ולהמשיך בתכניות קליטה ראשוניות, להתגייס ועכשיו להתקדם גם לקראת סוף השירות בכמה תפקידים במקביל, גם כעולים, גם כחיילים, גם כבודדים.
<יגאל שטיינמן: על זה מגיע להם תודה.
<יגאל שטיינמן: גם להם, וגם כל מי שהם מייצגים פה.
<יגאל שטיינמן: דווקא משום כך אני רוצה להדגיש כמה דברים שנאמרו פה.
<יגאל שטיינמן: קודם כל לגבי תכנית כנפיים.
<יגאל שטיינמן: נכון, התכנית היא מתרומות אלקטיביות בלבד, זה לא תקציב של המדינה, והמטרה של התכנית זה להשאיר אותם כאן, כי היום יש באמת לא מעט משאבים שמיועדים לטובת חיילים משוחררים, אבל החוכמה היא לא רק שהכסף יהיה קיים, אלא גם שהוא יהיה מכוון למקומות נכונים וגם שיהיה שימוש נכון בכספים האלה ולא תמיד זה קורה, והמטרה שלנו זה לכוון אותם ולתפוס אותם בתקופה הקריטית, משהו כמו ארבעה חודשים לפני השחרור ועד שנתיים אחרי השחרור, כי זו בעצם התקופה של קבלת החלטות קריטיות שמשפיעה עשר שנים קדימה.
<יגאל שטיינמן: אז במובן הזה כל הצטרפות וכל תמיכה נוספת שמאריכה את השירות מבורכת.
<יגאל שטיינמן: יש גם נושאים פרקטיים שעלו כאן, הנושא של המגורים לאחר מכן.
<יגאל שטיינמן: נכון, חייל מקבל מענק שחרור, אבל חבל שמענק השחרור כולו בבת אחת נשרף על נושא של שכירות, כי גם אלה שנמצאים בקיבוצים תוך כדי שירות, או בדירות אל"ח (האגודה למען החייל), ברגע שהם משתחררים האופציה היחידה שיש להם זה לקבל שלושה חודשים בית חייל וזה לא מתאים לכולם.
<יגאל שטיינמן: חוץ מזה אני מדבר על אלה שיש להם גם חוזי שכירות ארוכי טווח שהם מחויבים להם.
<יגאל שטיינמן: אז הנושא של הזרמת סיוע נקודתי בנושא של שכר דירה, מיד לאחר השחרור, משהו כמו חצי שנה, זו למשל סוגיה שחשוב לפתור אותה וכמה שיותר מהר.
<יגאל שטיינמן: מדי פעם אנחנו שומעים שמשרד הביטחון מאפשר לחיילים לקראת שחרור להירשם לסיוע כזה, אבל לא מעט אנחנו שומעים גם שברגע שההרשמה מתקיימת גם התקציבים לא קיימים.
<יגאל שטיינמן: אז באמת לתפוס אותם בנקודה קריטית, כי מבחינת הפוטנציאל יש להם, מבחינת לסייע להם בקבלת החלטות ולהביא אותם למשאבים אפשר, לעזור להם בתקופה הקריטית הזאת, כשהם חייבים לדאוג בעצמם לגמרי לקורת גג, לאוכל, לקיום לכול וגם לחפש עבודה, זאת נקודת זמן שהיא מאוד שברירית.
<יגאל שטיינמן: אז אם אפשר להיכנס ולהתכנס כאן בצורה נקודתית כבר עכשיו ולחשוב על פתרונות קבועים, לא מדי פעם מי שקודם זוכה, אלא בצורה גורפת לאותם 700 חבר'ה לאפשר מעבר חלק לחצי שנה עם מימון שכר דירה, ולא צריך לדבר על שכירות של 7,000 שקלים.
<יגאל שטיינמן: מספיק משהו שהם מקבלים בצבא בתוספת של משרד הבינוי, נניח 1,500 שקל בחודש, הם יסתדרו, יש להם יכולת מדהימה לשרוד.
יואל רזבוזוב: תודה לך, יגאל.
יואל רזבוזוב: אני כבר רואה שמהדיון הזה יהיה עוד דיון ואנחנו נזמין את כל הגופים הרלוונטיים שיכולים לתת תשובות, אם זה אוצר, אם זה משרד הביטחון ומשרד הקליטה ואנחנו באמת נשאל שאלות, לפעמים שאלות קשות, כי מה שאותי מסעיר, שבסוף הם משתחררים וזהו, ופתאום נגמר.
יואל רזבוזוב: אז יש כל מיני הטבות, באמת יש את מינהל הסטודנטים ויש תכניות שונות, אבל יכול להיות שזה לא מספיק.
יואל רזבוזוב: צריך לבחון את הנתונים, כמה נשארים, כמה עוזבים, כמה משתלבים, באמת לא מעט דברים.
יואל רזבוזוב: חברי, חבר הכנסת חיליק בר רצה לברך.
יחיאל חיליק בר: קודם כל יישר כוח גדול, יואל, על הפגישה החשובה.
יחיאל חיליק בר: לי היה חשוב לצאת באמצע הוועדה שלי ולכבד אתכם, כי אני לא יודע אם יש דבר יותר נעלה מלהיות חייל בצה"ל וזה לעלות לארץ.
יחיאל חיליק בר: אם אני יכול לחשוב בכלל על משהו שהוא יותר נעלה מלשרת בצה"ל, זה לעלות ארצה, לעזוב את המדינה שלכם, ואני מתאר לעצמי שלא באתם מאיזה מדינות נחשלות.
יחיאל חיליק בר: אז עשיתם שני דברים מאוד נעלים, ומעל לזה אתם גם מצטיינים.
יחיאל חיליק בר: באמת יושבת פה חבורה שלא הרבה אזרחים במדינת ישראל יכולים להגיד שהם גם עלו ארצה ועזבו את חייהם בשביל להגשים ציונות וגם משרתים בצה"ל ועושים את זה בהצטיינות, וזה באמת דבר נעלה.
יחיאל חיליק בר: ואפרופו נעל"ה, יושב פה ישעיהו יחיאלי שעושה את הפרויקט הקדוש והמדהים הזה של נעל"ה ואני רוצה בדרך שאני מצדיע לכם להצדיע גם לפרויקט החשוב הזה שלמדתי להכיר לא מזמן, ובאמת להגיד לכם שאתם אור גדול ואתם כבוד ענק לכולנו.
יחיאל חיליק בר: ואני מקווה שמעבר לקליטה שלכם בצה"ל גם מדינת ישראל, בעזרתו של יואל שעבר מסלול די דומה לשלכם, יידעו לקלוט אתכם, לכבד אתכם, לשלב אתכם בחברה, שזה דבר שלא תמיד המדינה שלנו יודעת לעשות, ולא כל עולה מרגיש בבית.
יחיאל חיליק בר: גם אם קולטים אותו טוב, לא תמיד מרגישים בבית כי זה פשוט לשנות בית, אז בוודאי ובוודאי כשיש קשיים ולא תמיד מטפלים בזה.
יחיאל חיליק בר: אז באמת להצדיע לכם, להגיד הרבה הרבה תודה ואני גאה להיות במדינה שאתם חלק ממנה ובהזדמנות זו אני אפנה את המקום לחבר הכנסת מוטי יוגב, שישלים את הדברים.
יחיאל חיליק בר: אני מצטער שאני חייב לחזור לוועדה.
יואל רזבוזוב: תודה לחיליק בר, ואתה מוזמן בעוד שבוע 20 שנה לנעל"ה, אנחנו עושים פה ישיבה חגיגית.
יחיאל חיליק בר: אם ישעיהו יזמין אותי, אני אגיע.
יואל רזבוזוב: ישעיהו, אתה מזמין?
<ישעיהו יחיאלי: אתה מזמין.
יואל רזבוזוב: והצטרף אלינו חבר הכנסת מוטי יוגב, גם הוא רצה להגיד כמה מילים, היה לו חשוב להגיע.
מרדכי יוגב: אני רואה אתכם ואני מתרגש, יחד עם המפקד שלכם.
מרדכי יוגב: אני לא רוצה להאריך, יש פה מציאות שאנחנו לומדים אותה כחברי כנסת חדשים, שאתה רץ בין הוועדות שאתה רשום בהן, איך אמרו לנו?
מרדכי יוגב: אתה מטיל ביצה פה והולך למקום אחר והכול במקביל.
מרדכי יוגב: אני חבר ועדת חוץ וביטחון, שהיא נוגעת לכם ולכן, וגם ועדת קליטה.
מרדכי יוגב: אז יואל טרח להדגיש ששני הממשקים האלה יחד הם באמת בניינו של עם ישראל והתהליך הזה של קיבוצי גלויות והגעתכם הנה, אני מבין שללא הורים, חלק מפרויקט נעל"ה?
מרדכי יוגב: או שכבר יש מי שההורים עלו בעקבותיו?
יואל רזבוזוב: כל אלה בודדים.
מרדכי יוגב: אז להיות חייל מצטיין כחייל בודד, ללא תמיכת ההורים בשבת החופשית כשיוצאים.
מרדכי יוגב: אתם פה רק ארבעה, אז איפה אתה גר?
<משה קאמיאנער: אני בירושלים, בקטמון.
מרדכי יוגב: יש לך דירה.
יואל רזבוזוב: דנו בעניין, ואחלה דירה.
מרדכי יוגב: ואת?
<רבקה גרנר: ברמת גן.
מרדכי יוגב: בדירה, או במשפחה?
<רבקה גרנר: בדירה עם שלושה שותפים.
<ניקה ינקלביץ: חיפה.
מרדכי יוגב: גם בדירה?
<ניקה ינקלביץ: גרעין צבר.
<מיכאל סעדון: בקרית אתא.
<מיכאל סעדון: בדירה.
מרדכי יוגב: אז פשוט לגמרי שבאים ולא האמא, שולחים לה את הכביסה וזה בסדר, אולי יש מישהו כזה?
מרדכי יוגב: אבל אנחנו מכירים את זה מאוד, את מי שצריך לבוא הביתה ולא תמיד הכול מחכה לו שם, כמו כשאמא או אבא מחכים, אז באמת בהערכה גדולה ובתודה גדולה ובעזרת ה', עם כל הכוחות שיש בכם להצטיינות, תמשיכו ותעלו ותצליחו, גם בצבא וגם בכל מה שתבחרו לעשות בעם ישראל.
יואל רזבוזוב: ואנחנו כבר דיברנו על זה שאנחנו כנראה נקיים עוד דיון בנושא של חיילים בודדים, בנושא הקליטה שלהם, נזמין את כל המערכות הפועלות, אם זה משרד האוצר, אם זה משרד הקליטה, או משרד הביטחון, לראות איך אנחנו משאירים אותם פה אחרי הצבא ועוזרים להם להשתלב.
יואל רזבוזוב: צצו פה כמה בעיות שיש להם בשילוב של אחרי הצבא.
מרדכי יוגב: במילה, אני לא הארכתי, אבל אני ממש מכיר את זה.
מרדכי יוגב: מכיר את זה כל כך לעומק, אני יכול לצייר לכם, חבל על הזמן, מכל תקופותיי בצבא, והייתי מ"כ והייתי מ"מ והייתי מ"פ בצנחנים והייתי סמג"ד והייתי מג"ד והייתי מח"ט והייתי סגן מפקד אוגדה, ובכל הדרגים האלה יצא לי להיפגש, וגם כאזרח בירושלים, לחוות את החוויה שאני לא יודע אם היום היא קיימת, של אנשים שישנים בבית החייל במיטה חמה שנים, שנתיים-שלוש שנות שירות, ובאים בעצם ממיטה חמה בבית החייל ושם אין אוכל, כי המטבח סגור בשבת, ומאנשי קרית משה בתקופות שגרתי שם, 23 שנה, היינו באים בימי שישי ובעיקר לקראת ראש השנה ופסח באופן קבוע.
מרדכי יוגב: אני חיפאי במקור, חייל בודד היה אצלי בפלוגה, אני זוכר את שמו אפילו, לא אומר, שגר בשכונת יזרעאליה והיה מגיע לדירה עם עוד שותף שהיה סטודנט בטכניון, ושם אין, שם הוא צריך לדאוג לעצמו, שם אין גב שדואג, אז אני ממש מכיר את הדברים, יותר מדי טוב, ומרגש אותי שאני מדבר עליהם, אז כל מה שיואל פה אומר, אני איתו במאה אחוז, במה שאפשר לעזור.
יואל רזבוזוב: אז אנחנו נקיים דיון וננסה באמת לנער את המערכות ולראות איך אנחנו יכולים לעזור.
יואל רזבוזוב: כן, יצחק.
<יצחק הילדסהיימר: אני נמצא פה רשמית כעיתונאי, עיתונאי שסוקר את העלייה והקליטה בין השאר, אני גם איש עלייה שנים רבות ואיש חינוך יהודי בתפוצות ואני מדבר באמת לא רק כעיתונאי.
<יצחק הילדסהיימר: דבר ראשון אני רוצה לברך את הוועדה החדשה, אני מופיע בוועדת העלייה והקליטה שנים רבות, את הוועדה, את היושב ראש החדש יואל.
<יצחק הילדסהיימר: אני גם רוצה לברך את החיילים המצטיינים, שאמנם ראיתי אותם בטקס בבית הנשיא, כי אני גם כתב בית הנשיא.
<יצחק הילדסהיימר: שמעתי פה את הדיון על הנושא של חיילים בודדים ואני קצת מופתע, כעיתונאי הוזמנתי לפני בערך ארבעה חודשים על ידי ארגון די ידוע בשם נפש בנפש ליום גיבוש, היו, נדמה לי, שם 150 חיילים שבוע לפני הגיוס שלהם ושם נמסר לי שעל דעת כל הגורמים, משרד הביטחון, הסוכנות, משרד הקליטה, בעיקר משרד הקליטה ששותף בעניין הזה, נפש בנפש קיבלה על עצמה את הטיפול בחיילים בודדים מלפני הגיוס שלהם, הם מבקרים ונפגשים עם כל חייל לפני הגיוס, ועד אחרי השחרור, בין השאר- - -
<יגאל שטיינמן: הם מציגים את זה ככה, אבל זה לא נכון.
<יצחק הילדסהיימר: הייתה שם שרת הקליטה והיו שם ראשי נפש בנפש והיו שם חיילים.
<יצחק הילדסהיימר: בין השאר נמסר שם שבפעילות משותפת של נפש בנפש ואני לא זוכר איך נקרא הארגון שתומך בחיילי צה"ל בארצות הברית- - -
<ישעיהו יחיאלי: נפש בנפש מחלקים מענקים לחיילים לפני הגיוס.
<יצחק הילדסהיימר: אני אומר מה שנמסר שם, בנוכחות שרת הקליטה.
<ישעיהו יחיאלי: שאל את האנשים שעכשיו עוסקים באמנת שיתוף פעולה עם נפש בנפש, איפה שמוגדר בדיוק מי עושה מה.
<יצחק הילדסהיימר: אני אומר שוב, אני אומר מה שנמסר שם על ידי שרת הקליטה ובנוכחותה.
<יצחק הילדסהיימר: בין השאר נאמר שם שכל חייל בודד יקבל לפחות טיסה אחת משך השירות לבקר את משפחתו בחוץ לארץ.
<יצחק הילדסהיימר: אז אני מציע לברר איתם- - -
<יגאל שטיינמן: זה לא שייך לנפש בנפש.
<יצחק הילדסהיימר: אני מציע לברר את העניין ואם יש צורך לישיבה הבאה להזמין גם את- - -
יואל רזבוזוב: הם מקבלים ממשרד הביטחון, אני מכיר את המקרים, לפעמים גם מביאים את ההורים.
<יצחק הילדסהיימר: נקודה שנייה, עד כמה שאני זוכר בבית הנשיא ביום העצמאות היו לא מעט חיילים יהודים אתיופים, שחלקם לפחות היו עולים חדשים, ולא ברור לי למה הם לא נמצאים פה.
יואל רזבוזוב: הם הוזמנו.
<דנה גורדון: במקרה מישהו בפעילות מבצעית, היה אמור לבוא ואישרו לנו שהוא מגיע, אז זה לא מתאים שאתה אומר את זה.
יואל רזבוזוב: בוועדה הזאת אנחנו לא עושים הבחנות.
<יעקב דנון: אני רוצה בכמה משפטים קודם כל להצטרף למברכים וליוזמה הברוכה שלך.
<יעקב דנון: זו פעם ראשונה שמוועדת העלייה והקליטה מזמנים את הטובים שבטובים לאירוע הצדעה והוקרה.
<יעקב דנון: אז תודה לך על ההזדמנות הזו, אני בטוח שכל אחד מהם מרגיש את החום ואת האהבה שמוקרנים אליהם.
<יעקב דנון: זה דבר אחד.
<יעקב דנון: הם קבוצה מייצגת, המשרד מטפל במשהו כמו 3,500 חיילים בודדים שבמהלך שירותם הסדיר מקבלים את התמיכה הצנועה, אני לא מתהדר בזה, של המשרד, אבל גם זה משהו, היא מבטאת את הקשר שקיים.
<יעקב דנון: במהלך השירות הסדיר ובתום השירות הזה הם חוזרים למשרד ואז מתקיים השיח להמשך.
<יעקב דנון: אני רוצה לברך גם על היוזמה שאני שומע כאן מדבריך, שהנושא ייבחן מחדש, לראות האם יש צרכים אמיתיים שלא נותנים להם מענה וצריך אולי לרענן חלק ממערך הסיוע וההתמודדות מהעיניים של החבר'ה הצעירים האלה.
<יעקב דנון: אני רוצה להבטיח כאן, משום שאני מופקד על הנושא בתוך המשרד, שלגביהם אני קודם כל לוקח את היוזמה הזו, שכל חייל בודד יקבל פנייה בכתב לפני תום השירות, לוודא שהוא היה באחת הסדנאות של חיילים משתחררים, הדבר השני, שהוא יקבל פנייה בכתב מהמשרד שלנו באשר להמשך הדרך, בתום השירות הצבאי, והדבר הנוסף, שלגבי אלה הנמצאים כאן והמצטיינים שלא נמצאים כאן, יהיה מה שנקרא מעקב צמוד כדי להבטיח שבעזרת ה' יקרה, הם הרי מודל, הם מנהיגים, שאפילו יביאו את ההורים שלהם ונראה אם ניתן לעשות כך שכל בעיה שלפני שהיא מתעוררת היא תקבל את המענה ואת הפתרון.
<יעקב דנון: ושוב, תודה רבה לכם, לכל אחד באופן אישי, אני מצדיע לכם.
יואל רזבוזוב: משהו מהחיילים רוצה עוד קצת לספר חוויות?
<מיכאל סעדון: רציתי להגיד מבחינת הלימודים, שאני רואה הרבה חיילים שחוזרים לחו"ל.
<מיכאל סעדון: אני הייתי מפקד כיתה והיו לי הרבה חיילים בודדים בכיתה, במקרה, והיום רובם, שזה לפחות ארבעה, כבר בחו"ל.
<מיכאל סעדון: ניסיתי אני לדבר איתם, להבין למה הם חוזרים, זה בעיקר בגלל השפה, שזו הבעיה העיקרית, השפה וגם הלימודים, תקציב ללימודים, שלשלם בארץ זה קשה והם מעדיפים לחזור לחו"ל עם המשפחה ולפחות שם המשפחה יותר תומכת, כי הם נמצאים איתם שם, אז היא עוזרת להם לפחות איפה שהם גרים, הם גרים איתם, אז זה פחות הוצאה, והם יכולים להתמקד יותר בלימודים שלהם.
<מיכאל סעדון: זה דבר שצריך להתייחס, כי חבל, הם אנשים טובים.
יואל רזבוזוב: אני מסכים איתך.
מרדכי יוגב: האם חיילים בודדים היו בפרויקט של מינהל הסטודנטים של הסוכנות לצורך- - -?
יואל רזבוזוב: מינהל הסטודנטים זה כבר לא של הסוכנות, עכשיו זה של משרד הקליטה.
יואל רזבוזוב: כן, אני הבנתי מניקה שהיא מתכוונת ללמוד שם.
יואל רזבוזוב: זה משהו שהוא מתבקש.
<יעקב דנון: זה באופן טבעי, זה חלק מהתהליך.
מרדכי יוגב: הם מקבלים את המידע על זה?
מרדכי יוגב: כמה זמן אתה בצבא?
<משה קאמיאנער: שנה וארבע כרגע.
<משה קאמיאנער: הייתי חייבת לעשות שישה חודשים והארכתי עוד שנה.
מרדכי יוגב: אז אתה עוד מעט מסיים?
מרדכי יוגב: והמידע מה אתה צריך לעשות יש לך, אם אתה רוצה ללמוד?