GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פנינה תמנו: אחרי כמה שנים של מאבק, אם יורשה לי?
פנינה תמנו: אתה מדבר מדם לבך ואני יכולה - - -
<אורי רדה: גם כשלאחר מכן שיתפתי את ראש הממשלה, שלחתי לו ספר עם עותק – לא שהעברית שלי מי יודע מה אבל חיברתי ב-2005 ספר שנקרא "מאתיופיה דרך סודן להר הרצל" – ואת הספר, שיבין ברגישות, שלחתי גם לראש הממשלה.
<אורי רדה: אני לא יודע, הוא קורא הרבה ספרים, אני לא יודע אם זה הפקידים או היועצים או העוזרים אבל שלחתי.
<אורי רדה: לראשי המדינות ולמייצגי המדינה אני שולח את הספר הזה שיבינו במה מדובר.
<אורי רדה: מתוך כאב אישי – אימא שלי נפטרה לי בסודן – עשיתי השלכה לכלל הקהילה האתיופית.
<אורי רדה: יש יתומים, אלמנים, אלמנות יוצאי אתיופיה, לא מתוקף חקיקה של הכנסת - - -
אופיר אקוניס: סליחה, יש לי שאלה אליך.
אופיר אקוניס: כשאתה אמרת שהחלטת הממשלה לא אפשרה לך להיות חבר בוועדה, אני שואל אותך האם היתה לך הזדמנות להופיע בפני הוועדה?
<אורי רדה: אחרי?
אופיר אקוניס: כן.
<אורי רדה: זה מה שאני רוצה להגיד.
<אורי רדה: הוועדה הזו הורכבה – ציפינו לשקיפות, ציפינו לאנשים שעבדו ממש - - -
פנינה תמנו: שנאבקו.
<אורי רדה: שעשינו מאבק עילאי, את הבלתי אפשרי עשינו אפשרי.
<אורי רדה: אז שם מתברר חלוקת קרדיטים, שם מתברר – ראש הממשלה יאשר תקציבים?
<אורי רדה: חלוקת תקציבים, שם מתבררים כל כך הרבה דברים שלא היה בהם שום אינטרס לכאן ולכאן.
<אורי רדה: אני חושב שבוועדה הזאת לא היתה שקיפות.
<אורי רדה: באיזשהו שלב השר מיכאל איתן היה הגון, ושלחתי לו את זה באי-מייל, את מה שאני חושב והוא זימן אותי מיד.
<אורי רדה: הוא אמר: אותו תזמינו.
<אורי רדה: הוא זימן, הופעתי בוועדה, היו כאלה שאמרו בפירוש: כסף.
<אורי רדה: עבדתי שנתיים, אני רוצה את הכסף שלי, את המגיע לי.
<אורי רדה: זה היה הסגנון.
<אורי רדה: אז אני רוצה להגיד לך, אופיר, קודם כל, אני שמח שאתה המחליף של השר הקודם.
אופיר אקוניס: גם אני, תודה.
<אורי רדה: זוהי ההזדמנות להגיד לך בהרכב הזה, לא תמיד אני אוהב את הפולני להפנות לפולני, את האתיופי להפנות לאתיופי, לא תמיד הצד החזק שלי, אבל, נכון, הקרדיט הזה גם מגיע לבני הקהילה.
<אורי רדה: אני חושב שגם המבצע עצמו, "מבצע משה" – תמיד מזכירים את המוסד, המוסד תמיד מוזכר – אבל אני חושב שהיו כאלה שיזמו או הובילו מהלך, לקחו סיכונים גדולים, בני העדה, גיבורים בלי שם, גיבורים בלי קרדיט.
<אורי רדה: אני חושב שצד הקהילה פה חסר.
<אורי רדה: ועכשיו בכלל, אחרי הוועדה, לא אמרו: "העמותה לזכר יהודי אתיופיה שנספו בסודן" תיקח חלק בזה.
<אורי רדה: לא.
<אורי רדה: אמרו: ההסתדרות הציונית העולמית.
<אורי רדה: הסכמנו, לא נורא, הסכמנו.
<אורי רדה: רגע, מה זה, חלוקת מונופולים?
<אורי רדה: כפיה?
<אורי רדה: איך זה הולך?
<אורי רדה: מה הולך?
<אורי רדה: לקיחת קרדיטים בכוחות השלטון?
<אורי רדה: אני לא מצליח להבין.
<אורי רדה: היו לי הרבה ויכוחים מרים, היו כאלה שאמרו: לא להזמין אותו – חלקם יושבים פה, חלקם לא יושבים פה – אבל לא נורא.
<אורי רדה: לא להזמין את אורי רדה, לנפנף, זה מה שהיה.
אופיר אקוניס: אבל השר החליט שאתה תוזמן.
<אורי רדה: אז השר החליט, השר יכול להחליט הרבה דברים.
אופיר אקוניס: הוא היה יו"ר הוועדה.
<אורי רדה: השר יכול להחליט הרבה דברים.
אופיר אקוניס: גם אני יכול להחליט.
פנינה תמנו: אורי, אבל בוא באמת תמקד מה הדברים שלך בשורה התחתונה.
יואל רזבוזוב: אורי, תמקד כי יש עוד הרבה דוברים ובסוף אנשים יצאו מפה מתוסכלים.
<אורי רדה: אני רק אומר בשורה התחתונה שצריך הרבה שקיפות בוועדה הזאת, צריך דין וחשבון ואני חושב שאם העבודה הזאת – תראה, אני נשאל הרבה שאלות, מעל שני עשורים אני עוסק בתחום הזה, הרי הפכתי את זה לפרויקט חיי, כתבתי כל כך הרבה שמות ונאבקתי משפטית אז באים אלי: אורי, מה קורה?
<אורי רדה: לך תסביר להם היום: לא, ממשלת ישראל נתנה את זה להסתדרות הציונית העולמית.
אופיר אקוניס: אורי, יש לי שאלה אליך, מה אתה מציע ומה אתה מבקש?
יואל רזבוזוב: מה ההצעות שלך?
פנינה תמנו: הכרה, לדעתי זו הכרה בעמותה.
אופיר אקוניס: רק רגע.
אופיר אקוניס: הכרה בעמותה זה לא אני, זה רשם העמותות, אבל רק רגע.
אופיר אקוניס: קודם כל, במדינה מתוקנת בסוף ממשלה תפקידה למשול, היא מושלת, היא מחלקת תקציבים, היא מציעה הצעת תקציב, היא מקיימת החלטות ממשלה, זה תפקיד של ממשלה ויש חלוקת תפקידים בממשלה.
אופיר אקוניס: אם הממשלה ראתה לנכון לשתף פעולה עם ההסתדרות הציונית ועם הסוכנות היהודית כדי להביא את הפרויקט החשוב הזה לביצוע אז צריך לברך על כך.
אופיר אקוניס: עכשיו לגבי ההשתתפות שלכם, אני לא יודע, לא הייתי אז בין מקבלי ההחלטות, אז הייתי חבר כנסת, ב-2011, לא הייתי ברשות המבצעת, הייתי ברשות המחוקקת ואני שומע פעם ראשונה.
אופיר אקוניס: לכן, כיוון שאנחנו על סף סיום, אני שואל אותך ומבקש ממך להעלות את בקשותיך והצעותיך הקונקרטיות, מה אתה מציע לעשות או מה אתה מבקש שנעשה.
אופיר אקוניס: מה אתה מבקש מאתנו, ממני?
<אורי רדה: אני חושב שכדי למצות את העניין הזה, אופיר, יש לנו מידה מסוימת של היכרות, באופן ישיר, אני מוכן לתרום את חלקי, אני מוכן לשתף פעולה, אבל לא יכול להיות מצב שיועצים או עוזרים למיניהם במשרד זה או אחר יעשו בעיות בעניין הזה.
<אורי רדה: דבר אחרון, אני רוצה שתדעו, ולשמחתי גם יש לנו חברי כנסת יוצאי אתיופיה וחיים בתוך עמנו, הצעה שתבטא, הצעה שתכבד את היתומים, האלמנים והאלמנות של "מבצע משה".
<אורי רדה: יש לנו בעיה של טראומות, יש לנו בעיה של שיקום אותן משפחות ואני חושב שבמסגרת החקיקה של הכנסת – מה שזוכים "אסירי ציון" למשל, "אסירי ציון" זוכים לאיזושהי הטבה, אותם יתומים, אלמנים ואלמנות - - -
אופיר אקוניס: יש פה מישהו ממשרד הקליטה?
<דנה גורדון שושני: כן, דוד.
אופיר אקוניס: הנקודה האחרונה שלך זה תפקידו של משרד הקליטה, בשביל זה הוא קיים.
<אורי רדה: בשביל זה הוא קיים, בגלל שאין תשובות אז אנחנו נמצאים - - -
אופיר אקוניס: אולי יש תשובות, אינני יודע.
יואל רזבוזוב: אנחנו נבחן את הסוגיה הזו.
<אורי רדה: רק שתדעו, אני מבקש הצעת חוק בכנסת, שתהיה חקיקה לגבי יתומים, אלמנים ואלמנות של "מבצע משה".
אופיר אקוניס: אתה מציע חוק כזה, אז יכול להיות: אם הממשלה תשתכנע היא תגיש הצעת חוק ממשלתיות ואת זה ירכז משרד הקליטה, או הצעת חוק פרטית ואז הפרטיים צריכים לשכנע את הממשלה לתמוך בהצעה שלהם.
אופיר אקוניס: זה הסידור בכנסת מאז 1948.
<אורי רדה: בעניין הזה מצאנו את עצמנו שוב - - -
פנינה תמנו: פוליטיקה חדשה, נשנה את זה.
אופיר אקוניס: אין פוליטיקה חדשה, זה הכול ישן, פנינה.
יואל רזבוזוב: אורי, אתה יכול לקצר?
יואל רזבוזוב: עוד משהו, אורי?
פנינה תמנו: אורי, משהו שהוא חשוב, ודווקא בגלל שדיברת, כמו שאמרתי, מדם לבך, אני חושבת שיש פה משהו שהוא חשוב, אני לא יודעת באיזה קונסטלציה, שהוא אמר – אולי הוא צנוע, אולי הוא מתבייש – יש פה אנשים שעשו מאבק מאוד מאוד ארוך לאורך שנים שאם לא לא היינו מתכנסים כאן עכשיו לגבי הנושא הזה.
פנינה תמנו: אי אפשר לקחת אותנו כילד שבסופו של דבר אומרים לו: תעשה ככה, תעשה ככה, או שהוא עשה בעצמו, ובסוף באים הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית ומדינת ישראל ומסיימים את הפרויקט בצורה כזאת שהם מרגישים שהם בחוץ.
פנינה תמנו: החוכמה באמת, בכלל בקליטה ובהשגת תוצאות שקשורות לקליטה, זה להפוך את אותם בני קהילה שעשו מאבקים לאורך שנים כגורם שותף.
פנינה תמנו: לכן ראוי לקחת את הדברים שהוא אמר ולראות בכל זאת, מעבר לגורמים מייעצים, איך - - -
יואל רזבוזוב: יש התנגדות לדבר כזה?
אופיר אקוניס: אני אמרתי את זה בתחילת הדברים, כיוון שאני אוהב להתייעץ לפני קבלת החלטות אני תמיד מוכן לשמוע.
אופיר אקוניס: אני לא צריך החלטת בג"ץ, דרך אגב, כדי לשמוע נציגים של הציבור.
פנינה תמנו: וטוב שהגענו לזמנים כאלה.
<אורי רדה: טוב שהגענו לכך, זה כבר טוב.
אופיר אקוניס: הצטערתי לשמוע שבעבר היה צריך החלטה של בג"ץ כדי לקיים פגישה.
פנינה תמנו: אבל מי כמוך יודע שיש קול שלא נשמע ויש את הקולות השקופים.
אופיר אקוניס: נכון, אז כדי לשמוע אני מציע שלפני שנסכם באופן סופי את מסקנות הוועדה המייעצת נשמע אותך, אורי, תבוא ותעיר את הערותיך בפני מליאת הוועדה.
אופיר אקוניס: אין לי שום התנגדות לכך, נהפוך הוא, ההפך.
פנינה תמנו: ואולי גם בחניכה של האנדרטה שיעמדו האנשים שלנו, שהקדישו את חייהם ואת מרצם ואת זמנם.
אופיר אקוניס: אז בעניין הזה אני גם אגיד כמה מילים אחרי זה, כשנסכם את הישיבה.
יואל רזבוזוב: נציג משרד הקליטה, דוד יאסו, בבקשה.
<דוד יאסו: תודה רבה.
<דוד יאסו: אני מברך את סגן השר בתפקידך החדש ובכלל את כל הנוכחים.
<דוד יאסו: קודם כל, משרד הקליטה מאז ומתמיד אמון בנושא הטיפול ובמיוחד בנושא הקמת האנדרטה.
<דוד יאסו: האנדרטה עד 2001 היתה בקיבוץ רמת רחל.
<דוד יאסו: אנחנו אלה שבעצם גם תקצבנו וגם לקחנו את היוזמה בזמנו של ציפי לבני וכלה היום עם שרת הקליטה הנוכחית, סופה לנדבר, שהיא העלתה את נושא של רישום נספי סודן, הביאה אותו לממשלה, להצעה וכן הלאה, זה היה על ידי סופה לנדבר.
<דוד יאסו: אנחנו תמיד מתקדמים בעניין הזה, משתפים את כל בני הקהילה, כולם שותפים.
<דוד יאסו: אני מסכים, אורי תמיד אצלנו במשרד גם שותף וגם מוזמן וגם נפגש מספר פעמים גם עם השרה וגם עם המנכ"ל, גם בזמן בניית האתר וגם עכשיו, לאחרונה, לפני שנה, לפחות לפי מה שאני יודע.
<דוד יאסו: זה לגבי עניין הקמת האנדרטה.
<דוד יאסו: לגבי מה שהוא העלה, הנושא של "אסירי ציון", נכון שהמשרד שלנו אמון בנושא של "אסירי ציון", כל מי שמגיש, יש ועדה, נבדקים, מי שמאושר בהתאם להחלטות הממשלה - - -
פנינה תמנו: הוא לא דיבר על "אסירי ציון", הוא דיבר על פיצוי למשפחות.
<דוד יאסו: חברת הכנסת, אני אענה על כל דבר, פשוט זה מסודר לי, בסדר?
<דוד יאסו: אנחנו ממשיכים, כל מי שנמצא זכאי אכן באמת מקבל בנושא של "אסירי ציון".
<דוד יאסו: הנושא של יתומים, אלמנות ואלמנים שהעלת אותו, פעם ראשונה שאני שומע את הדבר הזה, לא ראיתי פניה כלשהי, אני כמעט 20 שנה במשרד הזה.
<דוד יאסו: לא ראיתי פניה בנושא יתומים ואלמנים, אני שוב חוזר על המשפט הזה, לא פניות של "אסירי ציון", להכרה כ"אסיר ציון".
<דוד יאסו: אם אתה אומר את הנושא הזה, בבקשה, תפנו את המכתב, אנחנו נתקדם עם העניין הזה, נבדוק.
<דוד יאסו: אם זה במשרדנו אנחנו נתקדם, במידה ולא - - -
יואל רזבוזוב: זאת חקיקה, מי שירצה ליזום - - -
<דוד יאסו: כן, לא היתה פניה בכל מקרה.
<דוד יאסו: אני אומר, לא היתה פניה עד היום.
יואל רזבוזוב: דוד מהרט, בבקשה.
<דוד מהרט: אני שמח על המפגש הזה.
יואל רזבוזוב: חברים, אני רוצה רק לציין, אם אפשר אחרי דברי הפתיחה להגיע ישר להמלצה מסוימת.
<דוד מהרט: אני מתאר לעצמי שככל שהזמן אוזל מה שנשאר זה פירורי זמן ואשתדל לנצל את זה באופן אפקטיבי.
אופיר אקוניס: אתה יודע, לפעמים אפשר להגיד ב-60 שניות או ב-120 שניות הרבה יותר מאשר אומרים ב-120 דקות, באמת.
אופיר אקוניס: גם כשאני מופיע בפני קהל אני מרכז את הזמן שלי מאוד מוגדר.
אופיר אקוניס: אפילו אני משתתף באירועים, שומע הרצאות של אנשים, שעתיים הם מדברים ואתה לא זוכר כלום, ב-120 שניות אתה אומר את כל הדברים.
<דוד מהרט: צ'רצ'יל, אני חושב, היה זה שאמר שכשהוא צריך לדבר 5 דקות הוא צריך לחשוב שעתיים, וכשצריך לדבר שעתיים הוא חושב 5 דקות.
<דוד מהרט: אני מסכים אתך.
אופיר אקוניס: אם אתה מזכיר אותי ואת צ'רצ'יל באותה נשימה אני יכול לסיים את דרכי פה.
פנינה תמנו: אני רק רוצה להתנצל שאני צריכה לצאת.
<דוד מהרט: זה על חשבון הזמן שלי עד עכשיו.
אופיר אקוניס: לא, זה אף פעם לא על חשבון הזמן.
<דוד מהרט: אני אגיד נקודתית לנושאים שעלו: אל"ף, אני חושב שהנושא של הטקס, יום הזיכרון לנספים ביום ירושלים הוא בנוי מאוד נכון מבחינה רציונלית.
<דוד מהרט: חבר הכנסת שמעון, בעקבות גם מה שאמרת, אני חושב שהוא בנוי נכון מבחינה רציונלית, באמת יש פה קשר לוגי וכו'.
<דוד מהרט: אני חושב בתור מישהו שאיבד שם חלק מבני משפחתו שזה מאוד רציונלי בעבור אלה שאיבדו את יקיריהם.
<דוד מהרט: אני חושב שאגב, אחד הפספוסים שהיה עכשיו בתהליך התיעוד שנעשה עם המשפחות, חשבתי לאחרונה שיכול להיות שבאמת היה צריך להכניס שם איזושהי שאלה למשפחות שהתראיינו: מה הן חושבות על היום הזה, האם הן חושבות שיום ירושלים הוא היום הראוי לזיכרון הזה או אולי להפריד, לפחות בדור הנוכחי שיש לו את חוויות המסע, שעדיין חווה אותם.
<דוד מהרט: לגבי תיעוד השמות, אני משמש כחבר בוועדה של אימות השמות.
<דוד מהרט: אימות השמות הוא על פי קריטריונים שקיבלנו במסגרת הוועדה שעסקה בעניין הזה.
<דוד מהרט: ההצעה שלנו לגבי המשך התיעוד, ויש פה גם מישהו שמרכז את הוועדה, היתה להמשיך לפחות עם נושא התיעוד במבנה הקיים עד סוף חודש אוגוסט ולעניין של ועדת ערר גבוהה או ועדה שתטפל - - -
אופיר אקוניס: ועדה מתמדת.
<דוד מהרט: אנחנו יודעים שיש חוק שעסק בנושא הקמת מרכז מורשת יהדות אתיופיה, על פי החקיקה, הכנסת חוקקה בשנה שעברה, צריך לקום מרכז כזה.
אופיר אקוניס: אני לא מכיר חוק כזה.
<דוד מהרט: כן, יש חוק כזה, ודאי.
אופיר אקוניס: אורי, יש חוק בספר החוקים, עבר קריאה שנייה ושלישית?
<דנה גורדון שושני: התקבל, ביוזמת חבר הכנסת מיקי איתן אפרופו.
אופיר אקוניס: אה, בכנסות קודמות.
אופיר אקוניס: בכנסת ה-18 הוא היה שר, הוא לא היה יכול לחוקק.
<דנה גורדון שושני: החלנו על זה רציפות.
<דוד מהרט: אדוני, אם יורשה לי אגיד ככה, לא רק שיש חוק אלא שעל הנייר יש גם חברי דירקטוריון שמונו לפני הבחירות והעניין הזה הוקפא.
<דוד מהרט: אנחנו חשבנו שבמסגרת המנגנון הקיים תמיד יוכלו בני הקהילה שלא תיעדו עכשיו לבוא במסגרת המועצה הזאת להעלות את שמות הנספים שלהם ואז לא תהיה ועדה מזדמנת או משהו כזה, במסגרת החוק הזה זה יידון.
<דוד מהרט: לעניין המורשת, אני עוסק בנושא החינוך בנושא של בני הקהילה, אני חושב שצריך לעשות הרבה.
<דוד מהרט: אנחנו, במסגרת האנשים שלנו, עושים כל מיני פעילויות אבל אני חושב שחשוב שבהחלט יהיה תמיד, כפי שצוין על ידי שמעון, כמה ימים לפני כן חוזר מנכ"ל, הוראות ברורות מהמשרד, וזה יחייב.
<דוד מהרט: רק משפט אחד על מה שאמר אורי, אני חושב בהחלט שהיה חוסר התייחסות בתהליך קליטת בני הקהילה בעלייה מסודן להיבט הרגשי.
<דוד מהרט: אנשים שאיבדו את יקיריהם, אף אחד לא נתן דעת לנושא הזה.
<דוד מהרט: אני הייתי 3 שנים בסודן, הגעתי לקריית גת – תכף אני אספר משפט על ההיבט שלי – ואיש לא שאל אותנו מה אנחנו מרגישים.
<דוד מהרט: אני יכול להגיד לך אישית שאני מכיר כמה אנשים שאימותיהם נפטרו בסודן שהתאבדו פה.
<דוד מהרט: אז אני לא יודע אם בגלל זה הם התאבדו אבל קשה שלי שלא לקשור, שהכאב הזה הלא מפוענח, המוגלה הזו שאנשים נשאו.
<דוד מהרט: זה לא רק אובדן של האדם, זה אובדן של שותף לחלום, אובדן של אדם באמצע הדרך בסיטואציות מאוד אכזריות ונוראיות.
<דוד מהרט: ההיבט הזה, אני חושב, לא זכה להתייחסות.
<דוד מהרט: גם אלה שעסקו בתיעוד, פגשנו אותם כל פעם שאנשים הלכו לראיין משפחות, מבחינת המשפחות שאיבדו את יקיריהם זה כאילו היה אתמול ולא עברו 30 ומעלה שנה.
אופיר אקוניס: זה נצחי, זה לא יעבור, הכאב הזה לא יעבור אף פעם.
<דוד מהרט: סגן השר, אז אני אומר שיכול להיות שעדיין כן צריך לחשוב על העניין הזה.
<דוד מהרט: משפט אחד על הנעדרים, אני שמח, גם שמעון, ציינת את הנושא הזה, חלק מהנעדרים בסודן, חלק משמעותי מהם הם בני משפחה שלי.
<דוד מהרט: אנחנו הגענו לסודן ב-81', לגבול סודן, אחרי ששלושה מבני המשפחה שלנו עוד בכפר נרצחו כשעמדנו לצאת.
<דוד מהרט: כשנכנסו לסודן, בגבול סודן, תפסו ארבעה דודים שלי ואת שלושת האחים הגדולים שלי.
<דוד מהרט: אנחנו היינו במשפחה שישה ילדים.
<דוד מהרט: מאותו רגע שצבא סודן תפס אותם בגבול סודן, לקח אותם לבסיס צבאי שנקרא "אמבה-רקיתא", איש לא יודע מה עלה בגורלם.
<דוד מהרט: מאז שהעניין הזה נודע לנו ועד היום, אבי, זכרונו לברכה, לפני שנתיים נפטר, אחרי שחיכה 30 שנה כדי לדעת מה עלה עם חצי מהילדים שלו, שלושת הילדים שלו.
<דוד מהרט: אימא שלי, שתיבדל לחיים ארוכים, בת 85, כל ימיה שואלת אותי, היא רוצה לדעת מה קרה לילדים שלה.
<דוד מהרט: התחושה שלי בעניין הזה היא שאטימות הלב וערלות האוזניים של אנשים במדינת ישראל היא נוראית.
<דוד מהרט: לא היה נשיא, לא היה ראש ממשלה, לא היה שר/ת קליטה שלא כתבתי להם, אפילו מכתבי תשובה – חוץ מנשיא המדינה, עוד בתקופת חיים הרצוג – שהתייחסו.
<דוד מהרט: דווקא חברי קונגרס בארצות הברית ניסו לעזור לנו אבל במדינת ישראל איש לא מתייחס לכאב הזה.
<דוד מהרט: אנחנו לא מבקשים לא פיצוי, לא כסף, לא שום דבר, אנחנו רוצים לדעת, אני רוצה לדעת, מה קרה לאחים שלי.
<דוד מהרט: יש לי אחיינים, יש להם נשים, אנחנו רוצים לדעת, חיים או מתים, לא יותר מזה.
<דוד מהרט: אני פניתי לשר החוץ לפני שנתיים, היום יש יחסים דיפלומטיים בין אתיופיה לסודן, מספיק שהיה שגריר ישראל באתיופיה פונה לממשלת אתיופיה כי האדם שהביא למעצרם בסודן הוא אזרח אתיופי נוצרי שחי בחי בעיר גונדר, עיר מחוז, כולם מכירים אותו, מספיק לעצור אותו ולשאול אותו: תגיד לנו, אתה הבאת לכך שחיילי סודן יעצרו את האנשים האלה, תגיד לנו מה קרה להם.
<דוד מהרט: איש לא התייחס.
<דוד מהרט: אני רוצה להגיד לך שבשנים שהייתי פה, בשנים ההם שהיו "אסירי ציון" וכל ההתלהבות וההתרגשות שהיתה במדינה, ואני הייתי שותף להתרגשות הזאת, אבל לא יכולתי שלא להרהר למה כשאני מדבר על שבעת בני המשפחה שלי איש אפילו לא טורח לכתוב לי מכתב.
<דוד מהרט: אני הייתי מבקש מהוועדה לקיים דיון, אפשר שיהיה מצומצם, לא אכפת לי מה ההרכב שלו, כדי לדון בעניין הזה.
<דוד מהרט: תעזרו לנו לברר מה קרה עם האנשים האלה.
<דוד מהרט: גם לוועדה פה, סליחה שאני נוקב בשמות, אבל יושב-ראש הוועדה הקודם, שהוא ידידי וכו', כמה פעמים פניתי, ביקשתי: תקיימו דיון, תעזרו לנו.
<דוד מהרט: לא מוכנים לקיים דיון על זה, כאשר על הרבה דברים שהם בעיני פחות חשובים מקיימים דיונים.
יואל רזבוזוב: אנחנו באמת נשקול את בקשתך, נתייעץ עם חברי הוועדה.
<דנה גורדון שושני: אין סיכוי שזה יהיה פתוח לציבור כי אם יבואו - - -
אופיר אקוניס: אפשר לעשות דיון בדלתיים סגורות.
יואל רזבוזוב: אנחנו נשקול את הנושא, אנחנו מבינים את הרגישות, את הסודיות של הנושא.
יואל רזבוזוב: זיוה, בבקשה.
אופיר אקוניס: בעניין הזה נציג של משרד החוץ צריך להיות.
<זיוה מקונן-דגו: כבוד היושב-ראש, האמת שאחרי הדברים שאמר דוד מהרט נורא קשה לעבור לנושאים שרציתי לעלות אותם אבל אני חושבת שגם מה שאורי העלה, בכלל עליית שנות ה-80', לא קיבלה התייחסות ראויה מבחינה רגשית.
<זיוה מקונן-דגו: זה בהחלט נושא מאוד מאוד משמעותי וחשוב שצריך לדון עליו בהמשך.
<זיוה מקונן-דגו: אני חברה בוועדת ההיגוי של תיעוד שמות הנספים וכולנו מברכים שאכן ממשלת ישראל החליטה לקחת את הנושא הזה ומתעדת אותו.
<זיוה מקונן-דגו: עם זאת, אני רואה בתור חברה בוועדה שיש איזשהם אילוצים שגרמו לחוזה בין ההסתדרות לבין משרד ראש הממשלה לא לקדם את הנושאים האלה בצורה יותר עמוקה ומעמיקה כי לא יכול להיות שמגדירים זמן כל כך קצר כי לתעד את השמות ולסיים אותו.
<זיוה מקונן-דגו: אני יודעת בוודאות שיש הרבה מאוד משפחות שעדיין לא הגיעו ורשמו את השמות, כמובן אלמז, מנהלת הפרויקט, תדבר על נושאים נוספים, וחייבים לתת לזה זמן.
<זיוה מקונן-דגו: הדבר החשוב שאני רוצה לציין, בכל תהליך של תיעוד שמות הנספים מתעסקים כבר שני עשורים.
<זיוה מקונן-דגו: אורי כמובן מהיוזמים ומהמלווים של הנושא הזה, אבל הקהילה, שחווה כל פעם מחדש שחופרים לה ובודקים מי נפטר לך ומי לא נפטר לך וכל פעם גוף אחר בא ובודק אותה, הם עייפים מהסיפור הזה וחלקם לא רוצים לשתף פעולה.
<זיוה מקונן-דגו: אני חושבת שצריך לאפשר לאנשים האלה עדיין לבוא ולרשום את הקרובים שלהם כי לא יכול שיש דיי-ליין כזה שאומר: זה התאריך ובזה זה מסתיים.
יואל רזבוזוב: הייתי רוצה לתת כמה מילים לנציג משרד החינוך, משה זעפרני, בבקשה.
<משה זעפרני: האמת היא שקשה מאוד לדבר אחרי הדברים של דוד שהם מאוד מאוד ברורים.
<משה זעפרני: משרד החינוך בהחלט לוקח על עצמו את כל הנושא הזה של הטמעת הנושא הזה של יהודי אתיופיה בתוכנית הלימודים.
<משה זעפרני: יש הוראה חד משמעית של המנכ"לית במשרד לשלב את זה במקצועות מסוימים.
<משה זעפרני: השנה למשל הנושא שולב במקצוע שנקרא "תרבות ישראל" ואנחנו עובדים על השילוב בשיעורי מולדת כבר לתלמידים בבית הספר היסודי בכיתה ד'.
אופיר אקוניס: נבחן אותך בשנה הבאה.
אופיר אקוניס: כיוון שהילד שלי יהיה בכיתה ד' בשנה הבאה אז אנחנו נראה, זה ייבחן בצורה הכי ישירה שיכולה להיות, בלתי אמצעית.
<משה זעפרני: אני מוכרח לומר לכם שכבר הרבה שנים אנחנו עוסקים בנושא הזה ואנחנו בעצם גם מייצרים חומרים כי לא תמיד יש לנו חומרים, זה הנושא הכי קשה שיש.
<משה זעפרני: אנחנו, יחד עם "יד בן צבי" הוצאנו ספר כבר לפני 8 שנים שעוסק ביהודי אתיופיה כדי שישמש ילדים שחוקרים קהילות במסגרת עבודות השורשים שלהם והספרים האלה נמצאים בכל חטיבות הביניים, שם הפרויקט.
<משה זעפרני: אנחנו הכנסנו את הנושא של אבבה מהרי, זאת עליה שלא מדברים עליה, שלא הגיעה לארץ ונכנסה לשיעורי ההיסטוריה בתיכון, גם בממלכתי וגם בממלכתי דתי.
<משה זעפרני: כדי שנבין את התקופה, זו העלייה שמקבילה – יש שאלה האם העלייה של אבבה מהרי קדמה לעליה הראשונה, יש הרי 3 עליות שמתווכחות מי הראשונה שביניהן, האם עליית התימנים "אעלה בתמר", או עליית הבוכרים באותה תקופה או העלייה הראשונה.
<משה זעפרני: העלייה של אבבה מהרי קדמה לשלושתן בכמה חודשים.
אופיר אקוניס: מתי היא היתה?
<דוד מהרט: 1862.
<דוד מהרט: 20 שנה לפני.
אופיר אקוניס: אז זה הרבה, 1862 זה 16 שנים לפני העלייה הראשונה.
<משה זעפרני: נכון, אמרתי חודשים, סליחה, קדמה בשנים.
<משה זעפרני: אבל 3 העליות, 1881-1882, יש ויכוח ביניהן מתי היו, וזאת עליה שקדמה להן.
<משה זעפרני: האנשים לא הגיעו לארץ.
<אורי רדה: לא הגיעו, הגיעו לאזור של תגראי, לאריתריאה.
<משה זעפרני: זהו, לא הגיעו לארץ ולכן לא מדברים על העלייה הזאת ומשרד החינוך מצא לנכון להכניס את זה לתוכניות הלימודים.
אופיר אקוניס: איפה הם התיישבו?
<משה זעפרני: הם לא הגיעו.
<קריאה: רצו לקרוע את ים סוף.
<משה זעפרני: וקרה אתם מה שקרה עם יהודי סודן, תלאות הדרך.
<משה זעפרני: אנחנו שנה הבאה נציין 30 שנה לעליית "מבצע משה" וכבר יש צוות שעובד על הנושא הזה לקראת השנה הבאה.
<משה זעפרני: יש חוברת שתיקרא "ברית אחים", שגם אנחנו מסתייעים בד"ר שושנה בן-דור כדי שהנושא הזה גם יהיה מלווה במחקר אקדמי והחומר שאנחנו מביאים הוא החומר הכי טוב שיש.
<משה זעפרני: לגבי הנושא של יהודי אתיופיה שעלו דרך סודן אני מוכרח לספר לכם שאנחנו סיפרנו את הסיפור של "מבצע משה" אבל לא התייחסנו ישירות לסיפור הזה של התלאות בדרך – זה יהיה לא נכון, אולי לא הזכרנו את סודן, התייחסנו כן לשאר.
<משה זעפרני: ובבחינת הבגרות בחורף שעבר, תשע"ב, אתם יכולים לבדוק את זה, בהיסטוריה בחינוך הממלכתי היתה שאלה על העלייה והובא השיר שהזכיר חבר הכנסת יוגב קודם, "הירח משגיח מעל".
<משה זעפרני: השיר הובא במלואו והתלמידים נשאלו שאלות על העלייה בבחינת הבגרות.
<משה זעפרני: כלומר, כן היתה התייחסות לזה בתוכנית הלימוד.
אופיר אקוניס: בחינה בכמה יחידות?
<משה זעפרני: אני לא זוכר.
<דוד מהרט: השאלה אם התלמידים ידעו לענות עליה.
אופיר אקוניס: זאת שאלה מצוינת אבל זה כבר משרד החינוך – על התשובה צריכה להיות גם אחריות לתלמיד, אנחנו לא יכולים להיות אחראיים.
אופיר אקוניס: שאלה במבחן בגרות, וואו.
אופיר אקוניס: במבחן בגרות בספרות יש בין 2-5 יחידות.
שמעון סולומון: לא, בגרות בפני עצמה.
אופיר אקוניס: לא, אין בגרות בפני עצמה, ודאי שלא.
<משה זעפרני: בבגרות יש הרבה שאלות.
אופיר אקוניס: מי כתב את המילים, גרוניך?
<דוד מהרט: חיים אידיסיס.
אופיר אקוניס: נו, אתה רואה איזו התקדמות?
אופיר אקוניס: מאז שאני למדתי ספרות היו רק שאלות על ביאליק, עכשיו אידיסיס נכנס גם לבחינות בגרות.
<משה זעפרני: זה לא היה בבגרות בספרות, זה היה בבגרות בהיסטוריה.
אופיר אקוניס: היה שיר על הפרעות בקישינב.
יואל רזבוזוב: בואו לא נסטה מהנושא.
<משה זעפרני: אנחנו בהחלט נשמח לדחוף את הנושא, לנו הוא חשוב ואנחנו משתפים פעולה עם כל מי שמשתף אתנו פעולה כדי לקדם אותו.
יואל רזבוזוב: תודה, משה.
<דוד יאסו: אדוני היושב-ראש, יש פה משהו אחד מעוות ואני חייב שזה יאמר כאן:
<דוד יאסו: העלייה דרך סודן היא לא ב-84'.
<דוד יאסו: רבותי, 84' זה "מבצע משה", נובמבר 84' עד ינואר 85'.
<דוד יאסו: העלייה התחילה בסוף 79', התחילו בשנות השמונים, מ-סוף 79' עד 84', עד "מבצע משה" הגיעו מעל 5,000 עולים דרך הים, דרך מדינות כאלה ואחרות, אני בניהם, חבר הכנסת שמעון סולומון וגם דוד ורובנו שנמצאים פה.
<דוד יאסו: אז הציון הוא לא מ-84', 84' זו נקודת תחילת המבצע.
אופיר אקוניס: הוא אמר, הוא אמר שיהיו 30 שנה ל"מבצע משה".
<דוד יאסו: אז זה לא, זה 34 שנה למבצע, אם כבר.
<דוד מהרט: נעשה 34 שנה לעלייה - - -
אופיר אקוניס: אז אולי נדלג ל"מבצע שלמה" ואז ב-2021 נעשה 30 שנה ל"מבצע שלמה"?
אופיר אקוניס: נכין את זה מעכשיו.
<דוד מהרט: אי אפשר לחכות 5 שנים ולצמצם אותם ל-3 חודשים.
יואל רזבוזוב: חברים, אני מבקש סדר.
יואל רזבוזוב: אנחנו גם את הסוגיה הזאת נצטרך לבחון כדי למצוא את התשובה הנכונה לנתונים.
<ג'וש שוורץ: אנחנו פנינו לארגונים וזאת התשובה של הארגונים.
יואל רזבוזוב: בבקשה, אני רוצה לתת לשושנה בן-דוד.
יואל רזבוזוב: אני מבקש, שושנה, אם אפשר בקצרה.
<שושנה בן-דור: כמובן, זה יהיה מאוד מאוד קצר.
<שושנה בן-דור: אני רק רוצה להוסיף כמה הערות קטנות.
<שושנה בן-דור: קודם כל, דוד, אתה הקדמת אותי בנושא הזה של מתי התחילה העלייה דרך סודן וצריכים כמובן להתייחס לכל העלייה דרך סודן שגם נמשכה אחרי "מבצע משה", עד 1990.
<שושנה בן-דור: עבד אצלנו בחור שהיה במטוס האחרון שנחת מסודן.
<שושנה בן-דור: אני כן רוצה גם להדגיש את החשיבות של ההוראה בבתי הספר, אם כבר הזכירו את הנושא של אבבה מהרי, שהיתה לי הזכות לכתוב על הנושא הזה באמצע שנות ה-80.
<שושנה בן-דור: יש גם דברים נוספים כי הציונות של הקהילה האתיופית לא התחילה מהרגע שהגיע שליח הסוכנות, היא התחילה כבר לפני כן וגם אבבה מהרי ניזון מתפילות וכמיהה לציון שהיתה קיימת בתוך הקהילה האתיופית.
<שושנה בן-דור: ואם אנחנו מדברים על הוראת המורשת אני חושבת שבתוך שיעורי ספרות, או שיעורים הקשורים למורשת יהודית, שימצא מקום גם ללמד תפילות שהיו של יהודי אתיופיה, "נעו נסגד" ו-"מנברת בית דווית" שהזכירו את ירושלים, ואיננו יודעים מכמה מאות בשנים, אם לא יותר, התפילות האלו היו חלק מהתפילות של יהודי אתיופיה.
<שושנה בן-דור: על זה התבסס אבבה מהרי כאשר הוא ניסה לעלות את יהודי אתיופיה, על התפילות האלה חונכו גם בני הקהילה שאחר כך עלו ולכן יחד עם ציון העלייה דרך סודן צריכים ללמד שיש שורש עתיק אצל הקהילה לנושא הזה.
יואל רזבוזוב: תודה רבה, שושנה.
יואל רזבוזוב: בבקשה, וונדה אקלה.
<וונדה אקלה: אני דווקא רוצה להתמקד באחד מהדברים.
<וונדה אקלה: שתי הנקודות שעלו דרך חבר הכנסת שמעון סולומון מקובלות עלינו, מקובלות עלי, באמת צריכים לעשות את הדברים האלה.
<וונדה אקלה: אחד מהדברים שאני רואה הוא שההחלטות מתקבלות אבל הבעיה היא ביישום.
<וונדה אקלה: גם אם נגיד שההחלטות התקבלו צריכים לעשות איזשהו מעקב של יישום.
יואל רזבוזוב: דיברנו על זה, אנחנו נעשה.
<וונדה אקלה: אני מחדד, אני מחזק את העניין הזה.
<וונדה אקלה: ושנית זו הנקודה שהעלייה של יוצאי אתיופיה צריכה להיות כנקודה של ציונות כי – אני גם עליתי דרך סודן – יש כאלה שמדברים על העניין שבגלל שהיה להם רע באתיופיה באו לישראל.
<וונדה אקלה: הנקודה כאן, אם אנחנו באמת רוצים גם להכניס את העניין הזה למערכת החינוך, צריכים לתת ביטוי לנושא הזה כי אם לא אנחנו מפספסים את העניין שהזיכרון הוא בדרך הציונות.
<וונדה אקלה: זה צריך להיות בדרך הזאת ולא בדרך אחרת.
<וונדה אקלה: אני חושב גם שצריכים לתת קרדיט לאנשים שפעלו, לאנשים שעשו עבודה נפלאה, גם בעבר וגם בהווה, וגם יעשו בעתיד.
<וונדה אקלה: מעבר לזה גם צריכה להיות הנקודה, כמו שנאמר קודם, שלנושא מאמץ הקהילה גם צריכים לתת ביטוי, אם לא זה כאילו שזה היה חד צדדי, אנחנו לא נרגיש שזה שלם.
<וונדה אקלה: בנוסף, לא צריכים לסגור כי לסגור זה קצת בעייתי.
<וונדה אקלה: אנחנו סוגרים את הרישום, סוגרים את המכסה, סוגרים את הדברים האלה, אחרי סגירה גם יש פתיחה.
<וונדה אקלה: ולכן, כדי שלא נגיע למצבים האלה אפשר להגיד שעד תאריך מסוים נבצע את הדברים האלה ומי שאחר כך יבוא, יזכור, וגם ירצה לרשום את היקירים שלו, הדבר הזה יעשה.
<וונדה אקלה: כמו כן, צריך לעשות איזושהי תשומת לב של אוזן קשבת, זה אחד מהדברים שצריכים לתת איזושהי במה או איזשהו מקום לנושא הזה והדבר הזה מאוד חשוב.
יואל רזבוזוב: אלמז, בבקשה.
<אלמז זרו: שלום.
יואל רזבוזוב: אלמז ברוסית זה יהלום.
<אלמז זרו: גם באמהרית.