GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד מהרט: - - שר החינוך קיבל את בקשתם הזו.
דוד מהרט: משרד החינוך קיבל את הבקשה.
דוד מהרט: השנה שלושת בתי הספר נסגרו.
דוד מהרט: אני רוצה להגיד שהמשרד גם הפיק לקחים ממה שהיה בבית הספר "נר עציון" בפתח תקווה, ככה שבפתיחת שנת הלימודים לכל התלמידים היה ידוע לאיפה הם ילכו ואיפה הם ילמדו.
דוד מהרט: בסך הכול הילדים השתלבו.
דוד מהרט: נכון לעכשיו יש מספר בתי ספר, בהחלט.
דוד מהרט: יש כמות לא מובטלת של בתי ספר שאחוז התלמידים בני הקהילה בהם הוא גבוה.
דני דנון: תן לנו דוגמאות.
דוד מהרט: למשל בנתניה.
דוד מהרט: בנתניה נסגר בית ספר אחד, אבל יש לפחות עוד שני בתי ספר שאחוז בני הקהילה נע בסביבות 70% או 80%.
דוד מהרט: יש בתי ספר כאלה בעוד יישובים.
דוד מהרט: לפי מה שאני מבין ממשרד החינוך, בשנה הבאה יטפלו גם בחלק מבתי הספר באופן הדרגתי.
דוד מהרט: כי מה שקורה, למשל, אם בנתניה היו סוגרים לצורך העניין את שלושת בתי הספר, זה היה יכול להיות מצב, מבחינת יכולת הטיפול וכולי – חוץ מזה שיש פה גם דעות שונות בקרב ההורים, והמשרד מתייחס לכולם.
דוד מהרט: אני רוצה להגיד שהשנה – באמת, אני כמישהו שעוסק בחינוך, החרדה הגדולה שלי היא בפתיחת שנת הלימודים.
דוד מהרט: לבוא בערב, ולראות את הטלוויזיה, ולראות ילדים בני הקהילה מסתובבים עם הילקוטים שלהם.
דוד מהרט: כי הפגיעה היא לא רק בהם אלא בכלל בבני הקהילה שרואים את זה.
דוד מהרט: העובדה שהשנה לא ראינו את זה, מבחינתי זו היתה הקלה מאוד גדולה.
דוד מהרט: ואני רוצה להגיד שאומנם התקשורת היתה מאוד מאוכזבת, כי כמות העיתונאים שחיפשו סיפורים כאלה ולא מצאו - - -
דני דנון: חכה.
קריאה: הפניות שקיבלנו - - -
זהר בלום: אל תדאג, הם מחממים בשטח.
דוד מהרט: קיבלנו.
דוד מהרט: אין כמעט ראש ארגון שלא פנו אליו ואמרו לו: נו, תגידו לנו, בכל זאת, לא יכול להיות שאין איזושהי בעיה.
דוד מהרט: אני רוצה להגיד בסוגריים שיש זרם חינוך אחד שאני באמת לא יודע איך מטפלים בו, וזה בתי הספר של חב"ד.
דוד מהרט: חב"ד היא תנועה שלא מתביישת להגיד שהיא לא מקבלת את בני הקהילה.
זהר בלום: למרות שהם ממלכתי-דתי.
דוד מהרט: יש גם ממלכתיים-דתיים.
דוד מהרט: אני רוצה להבחין בין שני זרמים בחינוך של חב"ד.
דוד מהרט: יש חב"ד, שאני קורא לו מקום עבודה של אנשי חב"ד.
דוד מהרט: כלומר, הצוות והמורים הם אנשי חב"ד, הילדים הם לא אנשי חב"ד.
דוד מהרט: ויש בתי ספר שגם הצוות וגם הילדים הם אנשי חב"ד.
דוד מהרט: לבתי הספר האלה לא מקבלים את ילדי הקהילה.
דוד מהרט: אני נתקלתי השבוע בבת הקהילה שרצתה ללמוד באחד מהמוסדות.
דוד מהרט: קיבלתי כל מיני הסברים למה צריך לא לקבל.
דוד מהרט: אני גם הבאתי את המידע הזה לידיעתו של השר.
דוד מהרט: אני מקווה שגם בהם יטפל ביד קשה, כפי שטיפל בכמה בתי ספר שאמרו שהם לא רוצים לקבל את בני הקהילה.
דוד מהרט: זהו, זה מה שרציתי להגיד.
דוד מהרט: יש פה גם את חנה לגסה שעובדת אתנו במרכז ההיגוי.
דוד מהרט: אנחנו חלק מהצוות, יש לה צוות מגשרים.
דוד מהרט: בסך הכול, כמו שאמרתי, אנחנו מלווים.
דוד מהרט: ואני מאוד שמח לשמוע שהמצב בקריית משה הוא כל כך טוב, שכמעט בא לי לבוא לגור פה.
דוד מהרט: אני באמת מברך את בני הקהילה - - -
דני דנון: תודה דוד מהרט.
דני דנון: אני רק הייתי רוצה, דוד – אני לא יודע אם זה ממך או ממישהו אחר – נתוני בגרויות, שהופתענו פה לטובה.
דני דנון: אנחנו רוצים לקבל בפריסה ארצית, אבל רק לפי ישוב.
דוד מהרט: אני רק רוצה להגיד לעניין של נתוני הבגרות, אדוני היושב-ראש – זו גם נוסחה ידועה בין הרשויות המקומיות – כשאתה אומר את הנתונים שלך, יש שתי דרכים להסתכל על זה – להסתכל על הלומדים, הניגשים והמצליחים, ולהסתכל על השנתון ברמה העירונית.
דוד מהרט: וגם להסתכל על כלל התושבים שגרים בעיר, כי כשאתה מסתכל על כלל התושבים שגרים בעיר, בהרבה מקומות אנחנו נגלה שהרבה מהילדים הפחות מצליחים נמצאים בכל מיני כפרי נוער, ושאחוז ההצלחה שלהם במקומות האלו הוא נמוך.
דוד מהרט: אחוז הזכאות בקרב בני הקהילה בממוצע הארצי עומד סביב ה-42%-41%.
דוד מהרט: לפי הנתונים השונים שהתפרסמו בשנים האחרונות - - -
דני דנון: אבל אני שואל אותך, כשאתה אומר 40%, זה מהניגשים או שזה מהשנתון?
דוד מהרט: מהשנתון.
דוד מהרט: כאשר השנתון בחינוך היהודי הוא בסביבות ה-60%.
קריאות: 64%.
דוד מהרט: בסביבות 60% כי יש שם דתי, ממלכתי.
דוד מהרט: בסביבות 60%.
דוד מהרט: ואז יש גם שם פילוח כמה מהם זכאי תעודת בגרות קבילה לאוניברסיטה.
אברהם נגוסה: קודם כל, אני מאוד מברך על ההתכנסות, אדוני יושב-ראש הוועדה וחברי הוועדה.
אברהם נגוסה: העבודה האינטנסיבית שאתם עושים בקדנציה הזאת, המפגשים מעיר לעיר – אנחנו רואים את התוצאה, את השינוי.
אברהם נגוסה: וזה לא אומר שאין בעיות, יש בעיות.
אברהם נגוסה: אבל אנחנו כל שנה ושנה משתפרים.
אברהם נגוסה: זה מלמד אותנו, אם אנחנו עושים, אז אפשר לשנות את המצב.
אברהם נגוסה: אני זוכר את רחובות, כמו שמלקו אמר, כמה בעיות היו.
אברהם נגוסה: אני חושב שראש העיר והצוות שלו, בשיתוף פעולה עם משרד החינוך, עשו שינוי גדול, וזה מה שאנחנו רואים.
אברהם נגוסה: אני חושב שאפשר לעשות גם את השינוי בשיקום הפיזי, שדובר פה.
אברהם נגוסה: דוד אמר את זה, דירות פרטיות – אני חושב שתפקידו של משרד השיכון ושיקום השכונות, גם לטפל בדירות פרטיות.
אברהם נגוסה: יש אמצעים חוקיים לעשות את זה, ונעשו בעבר.
אברהם נגוסה: אין שום מניע לעשות את זה גם עכשיו.
אברהם נגוסה: ולכן אני חושב שצריכים להמשיך בנושא הזה, ללחוץ את הגופים האחראיים לנושא.
אברהם נגוסה: ואפשר להביא.
אברהם נגוסה: כמו שהצלחנו לעשות את השינוי בחינוך, אפשר גם להביא את השינוי מבחינת - - - בעניין הארצי, אני חושב – כמו שציינתי קודם – הפעילות של חברי הכנסת מעיר לעיר, אנחנו באמת צמצמנו השנה כמעט לאפס את האירועים החריגים בפתיחת שנת הלימודים.
אברהם נגוסה: אני חושב שכל הכבוד למשרד החינוך ולרשויות המקומיות שעשו בשיתוף פעולה.
אברהם נגוסה: אם כי יש עדיין בתי ספר וגני ילדים שיש בהם ריכוזים גבוהים של הקהילה.
אברהם נגוסה: אני לא יכול לציין בעניין רחובות, אבל במקומות אחרים אנחנו יודעים, יש לנו את שמות בתי הספר.
אברהם נגוסה: אנחנו בקשר עם ראשי הערים, עם משרד החינוך.
אברהם נגוסה: חייבים לדאוג יותר בעניין הזה.
אברהם נגוסה: אני חושב שההישג של נתניה זה מודל שאפשר לעשות אותו.
אברהם נגוסה: כמו ששר החינוך הלך עם המדיניות של שיתוף פעולה עם ההורים והפעילים ביחד, אני חושב שאפשר לעשות גם ביתר בתי הספר וגני הילדים שמרוכזים גם בפתח תקווה.
אברהם נגוסה: אנחנו יודעים על גני ילדים שכמעט 100% יוצאי אתיופיה, ביוספטל ובמקומות אחרים.
אברהם נגוסה: ואפשר לשנות את הדברים האלה.
אברהם נגוסה: ולכן על מה שיישר כוח, חברי הכנסת, בעניין הזה צריך להמשיך.
אברהם נגוסה: אם עושים, יש שינוי.
דני דנון: מר דוד יאסו, מנהל אגף לקליטת עולי אתיופיה.
דוד יאסו: אני מברך קודם כל אותך ואת החברים שלך, חברי הכנסת החברים בוועדה.
דוד יאסו: לרשות – בתחילת דברי אני צריך להגיד תודה על כל המאמצים ועל כל ההשקעה.
דוד יאסו: שנים שמשרד הקליטה – משנת 2000, אחרי כל המיפוי שעשינו בנושא של הטיפול ביוצאי אתיופיה, הטיפול הנקודתי בנושא של המוקד, אחד המוקדים, בין הראשונים שהוקם, זה כאן.
דוד יאסו: המוקד עצמו עבר דברים לא קלים במהלך שהותו, עד כדי כך שאפילו שרפו פעם את המשרד שלהם.
דוד יאסו: והנה, הראיה היום הוא השינוי שאנחנו רואים אותו, גם של הקהילה, של הפעילים שהתאגדו.
דוד יאסו: אבל כל הנושא של ההתאגדות הזו זה היה שהמוקד – וראש הרשות, דרך אגב, הוא היושב-ראש היום של המוקד.
דוד יאסו: ויש שולחן עגול שכל מה שניתן ליוצאי אתיופיה מגיע לכאן.
דוד יאסו: אני זוכר את הנתון שיש לנו לפני שהקמנו את המוקד.
דוד יאסו: היו פה כ-1,300 ילדים.
דוד יאסו: היו כ-50 ארגונים שפעלו עם 260 ילדים.
דוד יאסו: איפה היו כל שאר הילדים?
דוד יאסו: היום לא תמצא ילד שהוא לא נמצא באיזה חוג כזה או אחר.
דוד יאסו: הנושא של התכנון, השולחן העגול והניווט לכל תחום ותחום – יכול להיות שילד יהיה בשתי תכניות.
דוד יאסו: אבל יש פה איזושהי ראייה מרחבית וראיה מאוד כוללנית מבחינת הדברים האלה.
דוד יאסו: אני חושב שמשהו שציינו – אני רק אומר לך את זה – גולן, דיברת על הנושא של הקיץ, שאמרת שלא היתה איזושהי פעילות חריגה.
דוד יאסו: רק לידיעתך, יש פה במוקד רכז נוער, ש-24 שעות כמעט מתייחס לכל הדברים האלה.
דוד יאסו: מנהל המוקד נמצא, כל הצוות שלו, וכל המתנדבים שמפעילים אותם.
דוד יאסו: זה הביא אותו לנקודה מאוד טובה בעניין הזה.
דוד יאסו: עוד נקודה, שאלת על הנושא של החומש.
דוד יאסו: זהר, גם בפעם הקודמת שהיינו פה עם חנוך שמיר, המשנה למנכ"ל, בסיור, שאל את אותה שאלה.
דוד יאסו: חומש מתמקדת בשישה יישובים על-פי החלטת ממשלה.
דוד יאסו: יש תכניות רוחביות, כמו הנושא של תעסוקה, כמו הנושא של החינוך היסודי.
דני דנון: יישובים או שכונות?
קריאה: שבע שכונות.
דוד יאסו: שישה יישובים, שבע שכונות.
דוד יאסו: רחובות זה אך ורק בקריית משה.
דוד יאסו: לפני שבוע היה דיון של כל חמשת משרדי הממשלה בראשותו של חנוך שמיר, שם עלה הנושא.
דוד יאסו: כנראה כרגע מגיע להצעת הממשלה לפחות בקשה שבאותם ישובים שאנחנו נמצאים, שכל הנושא של הטיפול יהיה רוחבי לכל הרשות.
דוד יאסו: אבל זו רק הצעה, זאת אומרת, יכול להיות שהממשלה תחזור ותגיד אנחנו נמשיך באותה נקודה כדי לתת את מה שהחלטנו לתגבור באותה שכונה.
דוד יאסו: עכשיו, אי-אפשר לנווט או להשיג תקציב בניגוד להחלטת הממשלה.
דוד יאסו: זהר אמר לי את זה מבחינת הדברים האלה כאן.
דוד יאסו: עיריית רחובות, יש לה את הנושא של הסיוע הייחודי, כפי שצוין, גם של "אופק", שמשרד הקליטה ממן.
דוד יאסו: בטוח אולי מנהל המחוז, שיושב לשמאלי, או שרי, יתייחסו לעניין הזה, אם הם רוצים להרחיב.
דוד יאסו: יש את הנושא של כל הפרויקטים הנקודתיים שבאים ומסייעים.
דוד יאסו: והנה, ברוך ה', אנחנו רואים לעומת – אני יכול לסקור את אותם 15 בני נוער שישבו פה, שהיה בלתי ניתן להשיג אותם, והיום, גם את זה כמעט ולא ניתן.
דוד יאסו: הבוקר קפצתי לראות, יש פה גינות חקלאיות.
דוד יאסו: יש שתיים.
דני דנון: ראינו.
דוד יאסו: לא, אתה ראית במוקד.
דוד יאסו: יש עכשיו פי 2 מהמוקד, או פי 3, ועוד בשכונה למעלה.
דוד יאסו: פשוט לתפארת לראות את זה.
דוד יאסו: וזה המבוגרים שבאים ועובדים את האדמה, ומעריכים את האדמה, ולוקחים משם את כל מה שגידלו.
דוד יאסו: זה נותן הרגשה מאוד טובה.
דוד יאסו: אתם צודקים, מבחינת הצפיפות, אנחנו יודעים.
דוד יאסו: המשפחה שקנתה היתה משפחה קטנה.
דוד יאסו: דרך אגב, אנחנו המשרד שנותן את המענקים.
דוד יאסו: גם היום, אם משפחה היא מעל חמש או שש נפשות, לא מאשרים לה לרכוש שלוש חדרים.
דוד יאסו: זאת אומרת, אנחנו אומרים את זה במודע, בגלל המענקים שניתנים.
דוד יאסו: אבל אז, כשהמשפחות קנו פה את הדירות, כשהיתה העלייה של "מבצע שלמה", היו משפחות קטנות.
דוד יאסו: מטבע הדברים, הריבוי הוא ריבוי.
דוד יאסו: ואין פה שהמדינה נותנת והיא צריכה להרחיב.
דוד יאסו: ובגלל זה אני אמרתי: נזכיר שהדירות פה הן דירות פרטיות ולא דיור ציבורי.
דוד מהרט: ככל שהן יותר ותיקות, דווקא המשפחות הולכות ונהיות קטנות יותר בדרך כלל.
דוד יאסו: זה כאשר הילד מתחתן ויוצא.
דוד יאסו: אבל המצב פה הפוך, שהילד מתחתן ונשאר, אז המשפחה מתרחבת.
דני דנון: תודה דוד.
דני דנון: מר חתוכה, בבקשה.
נחמיה חתוכה: גם דוד ממשרד הקליטה, אני לא - - -
דני דנון: כן, ממשרד הקליטה.
נחמיה חתוכה: אני אגיד בקצרה.
נחמיה חתוכה: יש פה גם נציגים של המשרד, משרד החינוך, המחוז.
נחמיה חתוכה: אנחנו מעורבים כמעט בכל התהליכים שקורים ברחובות מול אוכלוסיית בני הקהילה, למרות שזאת קהילה ותיקה.
נחמיה חתוכה: אני חושב שמה שקורה פה בקריית משה – וצריך לזכור, קריית משה, זה לא שיש פה רק 50%.
נחמיה חתוכה: יש פה 50% מהאוכלוסייה, והשאר מתפזר על שישה יישובים.
נחמיה חתוכה: זאת אומרת, המיקוד בקריית משה, יש לו איזשהו היגיון.
נחמיה חתוכה: אני חושב שמה שקרה פה עם בית הספר, התהליך, הוא מעניין ושימשיך ככה.
נחמיה חתוכה: זאת אומרת, בהתחלה היתה התנגדות נמרצת בכלל.
נחמיה חתוכה: ברחו מבתי הספר שהיו בהם אוכלוסיית בני הקהילה.
נחמיה חתוכה: יש חזרה.
נחמיה חתוכה: ואם התהליך הזה ימשך – אני מניח שהוא ימשך כי בית הספר יראה תוצאות ויראה פעילות מהסוג הזה – אז אנחנו בתהליך הנכון.
נחמיה חתוכה: זה לוקח זמן וסבלנות.
נחמיה חתוכה: אני חושב שאנחנו בכיוון הנכון.
נחמיה חתוכה: אנחנו מעורבים פה כמעט בכל תחומי החינוך הבלתי פורמלי.
נחמיה חתוכה: יש פה לא מעט ילדים – חזרו על זה כל הזמן – שהם ב"אופק" לבגרות.
נחמיה חתוכה: אני חושב שבין היתר, השינוי שקורה, ובטח בשוליים האלה או במקומות האלה, העלייה הזאת, בין היתר, זה בא מההשקעה של המתכונת הזאת של "אופק", שכולה זה השקעה של משרד החינוך, של משרד הקליטה.
נחמיה חתוכה: יש לנו השנה משהו כמו 660 הקצאות.
נחמיה חתוכה: אני רוצה להתייחס לנושא הקייטנה שאתה אמרת.
נחמיה חתוכה: בסוף, כשיש תקציב מאורגן, השאלה אם נותנים מעט להרבה או הרבה למעט.
נחמיה חתוכה: לפני שנתיים אמרו לנו: מה זה 200 שקל?
נחמיה חתוכה: בואו קחו קצת יותר.
נחמיה חתוכה: אז אמרנו איך אנחנו מוצאים איזושהי נוסחה?
נחמיה חתוכה: אם היה תקציב גדול, אז כולם היו מקבלים הכול ולא היתה בעיה.
נחמיה חתוכה: וחיפשנו את הנוסחה שתיתן קצת יותר למשפחה בתוך מסגרת תקציב מוגדרת, וזה צמצם את אוכלוסיית הזכאים לאלה שעולים רק ל-א' וכאלה שעלו מ-95'.
נחמיה חתוכה: אמרנו, השאר כנראה יצטרכו להסתדר אחרת.
נחמיה חתוכה: זה במסגרת התקציב הכללי.
נחמיה חתוכה: כל פטנט אחר, אנחנו נשמח לעשות, ובטח נשמח לקבל עוד תקציב.
נחמיה חתוכה: אני חושב שזה היה המיטב שיכולנו לעשות במסגרת התקציב.
נחמיה חתוכה: כל משפחה קיבלה למעלה מ-300 שקל כדי להצטרף לאותם חוגים.
דני דנון: נחמיה, אני רציתי לומר הערה, כי גם הייתי מעורב בזה.
דני דנון: צריך להודיע מראש כמה שיותר.
דני דנון: זאת אומרת, גם החלטה קשה שאתם מחליטים עליה, תודיעו בפסח שזה מה שיהיה.
דני דנון: כי בדרך כלל מגיעים לקייטנות ופתאום מודיעים הילד שלי עולה לכיתה ד', ומתחילים כל הלחצים.
דני דנון: גם ההחלטות הקשות שאתם מקבלים - - -
ד"ר שרי פייר: בשנה הבאה הכוונה היא להכניס את זה לתוך נוהל רשויות.
ד"ר שרי פייר: ואז יהיה מספיק זמן להתארגן.
נחמיה חתוכה: אז יהיה מספיק זמן מראש.
נחמיה חתוכה: זה בגלל ההתקשרות שנמשכה קצת זמן.
ד"ר שרי פייר: נכון.
נחמיה חתוכה: אני רוצה לומר שבתחום הקליטה החברתית, יש פה פעילות מעניינת.
נחמיה חתוכה: בתוך תקציב שמי שבסופו של דבר אחראי לקבוע את סדרי העדיפויות שלו זו הרשות – בני הקהילה יחד עם נציגי המשרד – בכל תחומי הפעילות, אם זה חינוך, אם זה סיורים, אם זה מורשת ישראל, אם זה ספורטאים, אם זה - - - במקרה הזה, - - - בכלל לעיריית רחובות.
נחמיה חתוכה: וגם בשנה שעברה היה פה אירוע בלתי רגיל למבצע שלמה.
נחמיה חתוכה: אני בסך הכול חושב שהרשות – ואני אומר את זה כי חוזרים ואומרים את זה – לרשות יש נכונות בלתי רגילה.
נחמיה חתוכה: אני מדבר על מ-2011-2010, אתה רואה לא רק כוונות, אתה רואה גם מעשים.
נחמיה חתוכה: מחשב לכל ילד – שהיתה איזושהי הפסקה קלה – הכנסנו השנה עוד פעם.
נחמיה חתוכה: ואני מניח שבשנה הבאה מחשב לכל ילד – שזה פרויקט משותף של הרשות, העמותה ומשרד הקליטה – ימשיך הלאה במתכונת הזאת.
נחמיה חתוכה: ואני מאוד מקווה – השנה הכנסנו 20 מחשבים לילדים מאוכלוסייה אחרת.
נחמיה חתוכה: ואני מקווה שזה שלב ההמשך.
נחמיה חתוכה: אני מוכרח לומר לך, כבוד היושב-ראש, יש שיתוף פעולה טוב.
נחמיה חתוכה: אנחנו מכירים גם את המפקחת הנוכחית משנים אחורה, ואת המוקד.
נחמיה חתוכה: ואסור לשכוח שגם המוקד הוא מאוד פעיל ומאוד מקושר ומאוד תורם.
נחמיה חתוכה: אני בהחלט חושב שאם שיתוף הפעולה הזה ימשך ככה, בביקור הבא אנחנו נראה שיפור בתוצאות.
דני דנון: עוד הערות לפני סיכום?
ד"ר שרי פייר: הערה קטנה.
דני דנון: מי את, גברת?
דני דנון: תגידי.
ד"ר שרי פייר: ד"ר שרי פייר, אני אחראית על תחום החינוך במשרד לקליטת העלייה.
ד"ר שרי פייר: למעשה, הדברים העקרוניים כבר נאמרו פה על-ידי חברי.
ד"ר שרי פייר: אני רק רוצה להדגיש שוב שאם אנחנו מדברים על אחוז ארצי של 40%, אפילו 37%, זכאים לבגרות – אפילו לא איכותית, אלא רגילה – לפה, ובעוד מקומות שאנחנו נותנים את "אופק", הגענו לקבוצה של עד 66% זכאות לבגרות.
ד"ר שרי פייר: אם זה לא שינוי של מבנה ההזדמנויות והמינוף של בני הקהילה, אז אני לא יודעת מה כן.
דני דנון: יש נתונים על הפנימיות שביקשנו?
זהר בלום: הם לא נתונים מדויקים.
ד"ר שרי פייר: הם לא לפי - - -
דני דנון: אבל אומדנים.
זהר בלום: הבעיה היא שזה לא מנווט על-ידי יוצאי קהילה או לא.
זהר בלום: יש 270 בסך הכול בפנימיות, כולל ותיקים והכול.
דני דנון: מכל הגילאים?
זהר בלום: מכל הגילאים.
זהר בלום: על-פי הנתון, לא יותר מ-50% הם יוצאי העדה.
זהר בלום: אז אנחנו מדברים על כ-140, אם אתה מחלק אותם מכיתה ג' או ד' בערך, שיוצאים, עד י"ב, במחזור אין לנו יותר מעשרה או 14 ילדים.
דני דנון: ונתוני הבגרות של אותם ילדים, איפה הם נספרים?
חיים בדש: ברשות.
חיים בדש: זה על-פי כתובת.
דני דנון: ברשות של הפנימייה?
חיים בדש: על-פי כתובת המגורים.
דני דנון: על-פי כתובת המגורים של ההורים?
חיים בדש: של הילד.
דני דנון: אצלכם, ברחובות.
חיים בדש: כן, ברחובות.
חיים בדש: הפנימיות ברחובות נכללות ברחובות.
חיים בדש: זה האחוז.
דני דנון: יצחק, בבקשה בקצרה, אנחנו צריכים לסיים, וגם מילה אחרונה.
יצחק הילדסהימר: אם לא דובר על זה מקודם, אני רוצה לשאול שאלה, מה מקומן של תנועות הנוער בפעילות של בני הנוער והקהילה, גם פה במתנ"ס ובכלל ברחובות, ואילו תנועות נוער פועלות פה?
זהר בלום: אני אגיד לך.
זהר בלום: ברחובות יש, אני חושב, את כלל תנועות הנוער שפעילות.
זהר בלום: בשכונות קריית משה יש לנו את "בני עקיבא", שפועלים פה ממש בסמוך.
זהר בלום: יש לנו את "השומר הצעיר" - - -
דני דנון: בן-סימון שואל על תנועת בית"ר.
קריאה: יש לנו תנועת בית"ר, אבל לא בקריית משה.
זהר בלום: אלה התנועות.
זהר בלום: כל התנועות פועלות בעיר, אבל בשכונה יש לנו שתי תנועות – חילונית וממלכתית-דתית, שזה "בני עקיבא" ו"השומר הצעיר" שפעילים.
זהר בלום: גרעין הנח"ל שהגיע בשנתיים האחרונות זה "הנוער העובד", שהם עובדים פה.
יצחק הילדסהימר: - - - לא פעילה - - -
זהר בלום: היא פעילה, אבל לא בקריית משה.
זהר בלום: יש להם.
יצחק הילדסהימר: - - -
זהר בלום: כן - - - יש להם במרמורק, בכפר גבירול.
דני דנון: גברת קסה בייסין, דוברת עמותת צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה.
קסה בייסין: נכון.
קסה בייסין: אני רק רוצה - - -
קריאה: הם גם פעילים ברחובות, נכון.
קסה בייסין: כן, אנחנו גם פעילים ברחובות.
קסה בייסין: בהמשך לדבריו של מר בלום, ובהמשך לדבריו של גולן, אנחנו מפעילים – מאחר ורוב הפעילויות מתרכזות בשכונה הזאת, לא שיש משהו רע בזה, ואני שומעת דברים מדהימים שנעשים פה.
קסה בייסין: אני זוכרת שכסטודנטית באוניברסיטה העברית אפילו כתבתי איזושהי עבודה על בית ספר "הדרים" על שם יונה בוגלה.
קסה בייסין: יחד עם זאת, חשוב לי לציין שארגון - - - שמקיים לימודיות מזה שנים בבתי ספר "בן-צבי", "מעלות משולם" ו"רמת אלון", שאלה בתי ספר שהתלמידים מגיעים אליהם רובם לא מהשכונה הזאת.
קסה בייסין: אז אנחנו מפעילים לימודיות שאנחנו משלבים גם ארוחת צהריים, שהמטרה של הלימודיות האלה היא לצמצם את הפערים בין כיתת האם לבין התלמידים יוצאי אתיופיה.
קסה בייסין: רוב התלמידים הם מכיתות א' עד ה', זה מה שאנחנו עושים.
קסה בייסין: אנחנו מקבלים יותר אוריינות, זה חשוב לציין שהארגון שלנו די פעיל ברחובות, וכן מקבלים דברים.
קריאה: יש לכם גם פרויקט של מלגות בתיכונים.
קסה בייסין: יש לנו גם את המלגות בתיכונים.
קסה בייסין: אנחנו גם נותנים מלגות לילדים שנשארים כאן כדי ללמוד בתיכונים על מנת למנוע את ההליכה שלהם לפנימיות.
קסה בייסין: אז גם המלגות שלנו מסייעות לתלמידים בתיכונים טובים להמשיך וללמוד ולהישאר בבית.
דני דנון: אני חייב לומר מילה לפרוטוקול.
דני דנון: נתקלנו בהמון פנימיות, ויש פנימיות מצוינות גם.
דני דנון: אבל התפיסה שלי באופן אישי – זו לא דעת הוועדה – שאם אפשר להשאיר את הילדים בבית, בסביבה הטבעית, זה הדבר הטוב ביותר.
קסה בייסין: זה בדיוק מה שאנחנו מקדמים על-ידי המלגות שלנו.
דני דנון: דוד, בבקשה.
דוד מהרט: רק רציתי לומר שני משפטים ממש קצרים.
דוד מהרט: אחד, אנחנו בכל בתי הספר שבהם יש כמות משמעותית של בני הקהילה, יש לנו מגשרים פה בעיר, ואנחנו פועלים מטעם משרד החינוך.
דוד מהרט: ואני רק רוצה לחזק את מה שאמרו לגבי תכנית החומש, לגבי העניין של ריכוז של התקציב רק בשכונות מסוימות.
דוד מהרט: אני גם תומך בגישה הזו.
דוד מהרט: אני חושב שזה לא נכון להגיד - - -
דני דנון: זה יהיה על חשבון ילדי קריית משה, זה ברור לך?
דוד מהרט: לא, אני אגיד לך.
דוד מהרט: הם יפעילו שיקול דעת.
דוד מהרט: כי לפעמים כשאומרים לך תן רק ל-X ילדים, אולי אתה לפעמים נותן Over וילדים אחרים לא מקבלים.
דוד מהרט: אני אומר לתת שיקול דעת לרשות לתת לכל תושבי העיר, ולא בהכרח לרכז אותו רק בשכונה ובבית ספר מסוים.
דוד מהרט: מי שמתפזר, וילד שהולך לבד, שניים-שלושה שהולכים לבית ספק חזק, היכולת שלהם להשתלב שם היא הרבה יותר קשה, וצריך לתמוך בהם אם רוצים אינטגרציה.
דוד מהרט: אם לא רוצים אינטגרציה, אז בואו ניתן את כל הכסף לאיפה שיש 100% בני הקהילה, וכולם יישארו שם.
דני דנון: מר עמוס כאוי, בבקשה.
עמוס כאוי: אני רק רוצה להעיר הערה קטנה.
עמוס כאוי: אני עמוס משכונת כפר מירון.
עמוס כאוי: אני בוועד - - - שנים רבות, עד לפני 15 שנה.
עמוס כאוי: גם אצלנו היה שיקום שכונות.
עמוס כאוי: רציתי להעיר הערה לגבי השיקום הפיזי.
עמוס כאוי: אני מודיע לכם שאצלנו היה שיקום פיזי, תוספת של חדרים, לא רק צביעה.
עמוס כאוי: כשילדים גרים בארבע מיטות בחדר - - - לצבוע לו את החדר, זה יפה, אבל עדיין יהיו ארבע מיטות בחדר.
עמוס כאוי: הוסיפו גם שני חדרים אצלנו.
עמוס כאוי: גם בבתים הפרטים וגם בבתים הלא פרטיים של "עמידר".
עמוס כאוי: ככה שתיקחו בחשבון שכן אפשר לעשות את זה, ועשינו את זה, וזה יצא מדהים, ויש לנו שכונה לתפארת.
עמוס כאוי: אני אומר לכם שגם פה אפשר לעשות אז זה.
דני דנון: תודה עמוס.
מלקו סולומון: יש בעיה אחת, זו בעיה של אריתראים, באים לפה ומשכירים דירה.
מלקו סולומון: המון.
מלקו סולומון: יש ביניהם אלימות.
מלקו סולומון: אם יקרה משהו מחר בבוקר, אז עוד פעם אנחנו נעלה לתקשורת.
מלקו סולומון: משכירים דירת שלושה חדרים חמש, שש, שבע, שמונה.
מלקו סולומון: אני רואה אותם כל ערב, המון.
מלקו סולומון: גם יש קונפליקט בין הצעירים שלנו לאריתראים.
מלקו סולומון: זאת הבעיה של השכונה.
דני דנון: מישהו יודע נתונים במספרים?
מלקו סולומון: הרבה.
חנה בן-ארי: בבית הספר "הדרים" יש לנו שני תלמידים.
דני דנון: ובעיר, כמה?
זהר בלום: אחוז לא גבוה.
זהר בלום: אין לנו נתונים.
זהר בלום: הבעיה היא, אתה יודע, שלוחצים בתל-אביב, הם יורדים לכיוון שלנו.
זהר בלום: וקשה לנו למנוע.
זהר בלום: אנחנו נלחמים פה עם מישהו שמשכיר דירה לקרוב ל-40 שגרים באותה דירה בלב העיר.
דני דנון: 40 איש בדירה?
זהר בלום: 40 איש בדירה.
זהר בלום: אין לנו דרך לאכוף את זה.
זהר בלום: בכל האמצעים – שלחנו את משרד הבריאות, שלחנו את כל הגופים.
זהר בלום: אין לנו דרך לעקוף את זה.
דני דנון: טוב, אנחנו לא נפתח את הנושא הזה עכשיו.
דני דנון: אנחנו כן דנו בזה, אנחנו היינו בסיור של הוועדה בנווה שאנן.
דני דנון: ראינו את ההשפעות על העולים שמקבלים פחות שירותים.
דני דנון: פה אין כמויות שמשפיעות על העולים, אבל זה נושא שהוא באמת חשוב.
דני דנון: אני רוצה, ברשותכם, לסכם את הישיבה ולומר שהוועדה בהחלט התרשמה מהפעילות המבורכת של כל משרדי הממשלה, של הגורמים העירוניים לשילוב העולים יוצאי אתיופיה בעיר רחובות.
דני דנון: אנחנו גם מברכים את משרד החינוך ואת משרד הקליטה על פתיחת שנת הלימודים בצורה טובה.
דני דנון: אנחנו רוצים להודות לראש העיר, סגנו, חברי מועצת העיר, לגולן ביטון, מנהל המתנ"ס, ולכל העושים במלאכה בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי.
דני דנון: הוועדה פונה למשרד השיכון לקבל נתונים על שיקום שכונות בעיר רחובות, על תקציב חמש השנים האחרונות, גובה התקציב והפיקוח.
דני דנון: בישיבה הקודמת היה נציג משרד השיכון, הוא לא נמצא פה.
דני דנון: אנחנו נקבל את הנתונים.
דני דנון: הוועדה קוראת למשרדי הממשלה לשקול – אנחנו לא מביעים פה עמדה כי אנחנו לא הכרענו בסוגיה – לבחון את נושא הרחבת פעילות תכנית החומש.
דני דנון: אנחנו משאירים את זה כרגע.
דני דנון: לכן קחו בחשבון שכל החלטה תהיה על חשבון תושבי קריית משה.
דני דנון: אני רוצה בהזדמנות זאת להודות שוב לכם על הפעילות היפה של הילדים.
דני דנון: ואנחנו נמשיך לעקוב.
דני דנון: כמו שאמר ד"ר נגוסה, זה כבר סבב שני שאנחנו מבקשים ברשויות המקומיות.
דני דנון: אחרי שנחזור מחופשת החגים, אנחנו נחזור לסייר בכל הרשויות ולראות איך הדברים שנגענו בהם מתקדמים או לא מתקדמים.
דני דנון: אני רוצה בהזדמנות זאת גם לאחל שנה טובה לכולם.
דני דנון: שתהיה שנה טובה.
דני דנון: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את ישיבת הוועדה.
דני דנון: הנושא –קביעת תיקון טעות טכנית בחוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה, התשע"ב-2012, הצבעה.
נירה לאמעי: אז יש לפנינו את הצעת התיקון להעביר למליאה: סעיף 5(א) של חוק המרכז למורשת יהדות אתיופיה, במקום- 15 צריך להיות- 13.
נירה לאמעי: אנחנו מתקנים טעות טכנית, לפי סעיף 10א לפקודת סדרי השלטון והמשפט, התש"ח-1948 לפי ההחלטה שמצויה כאן על שולחן הוועדה.
דני דנון: אנחנו מצביעים על הנוסח המוצע- מי בעד?
דני דנון: בעד – 1
דני דנון: נמנעים – אין
דני דנון: ההצעה אושרה, תודה רבה, היא עוברת למליאה לאישור.
דני דנון: אני שמח לפתוח ישיבה של ועדת עליה, קליטה ותפוצות.
דני דנון: היום יש לנו את העונג לארח את שר ההסברה והתפוצות, חבר הכנסת, חברי יולי אדלשטיין ומנכ"ל משרדו וצוות משרדו, לקבל דיווח על פעילות המשרד.
דני דנון: אנחנו לא חיכינו לישיבה הזאת, אדוני השר, אנחנו גם ערכנו ישיבה בנוכחותך, בעקבות פרויקט מבורך שאתם קיימתם עם אנשי תקשורת מארצות הברית.
דני דנון: זה היה אירוע באמת מכובד ומרשים.
דני דנון: אנחנו באמת נשמח לשמוע היום, מעבר לסקירה השוטפת של פעילות, תקציב, עוד תקציב שרוצים למשרד, אדוני המנכ"ל, בייחוד על הפרויקטים מיוחדים שביצעתם, או שאתם מתכננים לבצע ונוכל לראות איך הועדה יכולה לסייע ולתת גיבוי למהלכים האלה.
דני דנון: אני אבקש בפתח הישיבה לפנות לשר ההסברה שיפתח ואחרי זה, כמובן, נפנה למנכ"ל.
יולי יואל אדלשטיין: בסדר גמור.
יולי יואל אדלשטיין: אני קודם כל שמח, כרגיל, להיות כאן.
יולי יואל אדלשטיין: תודה ליושב ראש הועדה ולועדה על ההזדמנות.
יולי יואל אדלשטיין: באופן כללי, לפני שאנחנו נעבור למצגת, אני רוצה לומר שאם בדיווח הראשון שלנו לועדה, לפני איזה שנתיים, משהו כזה, אז חשבנו איך צריך להרשים?
יולי יואל אדלשטיין: להראות שהמשרד, למרות שהוא חדש, כבר יש לו פרויקטים ואנחנו עושים דברים והנה, עלינו על דרך המלך ומצאנו כמה חידושים.
יולי יואל אדלשטיין: הפעם המשימה היתה קשה ואתמול גם התקיימה אצלי ישיבת הכנה, אז בעצם האנשים שאחראים על תחומים שונים, אדוני היושב ראש, קבלו על כך שלא יכולים לכלול את כל הפרויקטים שלהם ולמה דברים חשובים שהם עושים לא יבואו לידי ביטוי בועדה?
יולי יואל אדלשטיין: אני בוודאי אומר את הדברים האלה בתחושה של סיפוק שיש כנראה יותר דברים שאנחנו עושים מדברים שאנחנו תוך פרק זמן קצוב וקצר יכולים לספר כאן ולהציג לועדה.
יולי יואל אדלשטיין: לפני שנעבור למצגת, להזכיר לנוכחים דבר שהם וודאי יודעים, שמשרד ההסברה והתפוצות שהוקם בתחילת הקדנציה הזאת, בעצם בגס, בחלוקה אפשר לומר, מחולק למטה שאכן הוקם ונמצא עד עצם היום הזה, וודאי גם בשלבי התארגנות וכשאנחנו בכל מיני פורומים בינלאומיים או בפעילות שלנו, או בקבלת משלחות כאן מתקשרים, או מדברים עם אנשים, אנחנו עונים מאד בכנות על כל שאלה, כולל שאלות קשות על מדינת ישראל ועל המצב בה, באמת מנסים להיות מאד כנים.
יולי יואל אדלשטיין: על שאלה אחת אנחנו אף פעם לא עונים וזה: כמה אנשים עובדים במשרד?
יולי יואל אדלשטיין: כי אנחנו מאד חוששים שכשאנחנו נסביר שאם אנחנו ננטרל את היחידות: לפ"מ – לשכת הפרסום הממשלתית, לע"מ – לשכת העיתונות הממשלתית, מרכז ההסברה ונדבר על המטה, על הסברה ותפוצות, אז אנשים יגלו שכל כולו כוח האדם העצום הוא 5, 6 אנשים ולא יתייחסו אלינו ברצינות.
רונן פלוט: כולל המנכ"ל.
יולי יואל אדלשטיין: כולל המנכ"ל.
יולי יואל אדלשטיין: אבל עוד פעם, אחרי מילה דבדיחותא האלה בואו נעבור לפרויקטים.
יולי יואל אדלשטיין: בוודאי שאם יהיו שאלות, אם במהלך המצגת או לאחריה והמנכ"ל בוודאי יוסיף, אנחנו נשמח.