GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<שי פרוכטמן: אחד הדברים שהכנסנו, העוזר של אביטל לאופר, רועי, יחד עם משרד החינוך, הכנסנו קבוצה של 20 חלוצים חינוכיים, שאחד מהם זה רועי ורועי הגיע לעבוד בבית ספר רמב"ם, ראה מה קורה, והוא עצמו שותף לתהליך שכנוע של ההורים להגיע לשם.
<שי פרוכטמן: הוא אמר, 'רגע, אני לא יכול לא לשמש דוגמה אישית', בהוראה אנחנו משמשים דוגמה אישית, והוא אמר, 'אני את הילד שלי, לתשע"ה, מביא יחד עם קבוצה של חברים לבית ספר רמב"ם'.
<שי פרוכטמן: כי אנחנו יודעים, בתי ספר, בטח שרש"י, שתיכף תשמעו עליו, מצליחים להגיע עם הילדים להישגים מצוינים, אבל זה לא מה שאנחנו רוצים, אנחנו יודעים שאם אנחנו נותנים לילדים משאבים הם יגיעו להישגים מצוינים, אנחנו רוצים אינטגרציה וכדי ליצור אינטגרציה, אז גם אם בית ספר רש"י היום, הוא מגיע להישגים מצוינים, אנחנו לא יכולים להשאיר אותו כמו שהוא, כי אין שם אינטגרציה.
<שי פרוכטמן: יש שם היום 10% שהם אינם אתיופים, ובגרעין התורני, אורות רש"י, שהצמחנו שם בבית ספר רש"י, השנה כבר יש 30% תלמידים בני הקהילה, ושנה הבאה 25%, כשהשנה נכנסו 20 תלמידים ובשנה הבאה כבר יש לנו רישום ל-40 כשמתוכם 9 בני הקהילה.
<אביטל לאופר: וזה בית ספר שלפני כן לא הייתה לנו כיתה שלמה.
<שי פרוכטמן: בדיוק.
<שי פרוכטמן: אז אנחנו עושים תהליך שהוא ארוך שנתי.
<שי פרוכטמן: לפעמים מעלים אותנו לשידור ברדיו, כי תוקפים אותנו על כל התכנית ואומרים 'רגע, אה, שנה הבאה, למה אין מספיק ילדים ברמב"ם?
<שי פרוכטמן: ' ואנחנו אומרים, זה תהליך, בואו תצטרפו אלינו, שהרדיו, העמותות יצטרפו אלינו לתהליך ויבואו איתנו לשכנע.
<שי פרוכטמן: זאב קאסו נמצא איתנו בתהליך, רגב נמצא איתנו בתהליך, והם באמת האנשים שנמצאים איתנו ובאים לשכנע הורים לבוא לבתי הספר האלה.
<שי פרוכטמן: עכשיו אני רוצה להציג את לילי, שהיא מנהלת בית ספר רש"י, היא תספר באמת איך היא הובילה את הצוות שלה ואת התלמידים שלה להישגים של עשירון 10 במיצ"ב.
<שי פרוכטמן: אבל אמרתי, זה לא מספיק לנו עשירון 10 אנחנו רוצים גם אינטגרציה.
<לילי חג'ג': תודה.
<לילי חג'ג': אני מאוד שמחה לעמוד כאן
<לילי חג'ג': בפורום המכובד הזה ולהציג את התהליך שבית החינוך רש"י עשה, עם התוצאות שתיכף נצפה בהן.
<לילי חג'ג': נתוני בית החינוך: מספר תלמידים היום 119, אחוז תלמידים אתיופים 93%.
<לילי חג'ג': מדד פיתוח – 9.65.
<לילי חג'ג': כיום יש כיתה א' של גרעין תורני צומח של 19 תלמידים.
עמרם מצנע: כל ה-19 הם מהגרעין?
<קריאה: שני אלה ילדי גרעין.
<קריאה: כי זה מה שהיה לנו בגיל הזה.
<לילי חג'ג': זאת כיתת גרעין.
<לילי חג'ג': יש כאן כיתת גרעין שיש בה 30% בני הקהילה האתיופית וזה בעצם תחילתו של בית ספר צומח בתוך כותלי בית החינוך רש"י, עם מתן דגש לאינטגרציה.
עמרם מצנע: מה זאת אומרת בית ספר צומח?
עמרם מצנע: זה כמעט בית ספר אחר?
<שי פרוכטמן: בעצם מה שזה אומר, שאנחנו באיזה שהוא שלב של סגירת בית ספר רש"י.
<שי פרוכטמן: ב' עד ו' הולך ונסגר עם השנים ולמטה צומח בית ספר שהוא אינטגרטיבי.
<שי פרוכטמן: הוא נקרא אורות רש"י וזה יהיה בית ספר אינטגרטיבי.
<לילי חג'ג': כדי ליצור מצב שגם מה שקיים היום - - -
<יצחק איזי ענבר: בוא נגיד, לא סוגרים בית ספר, אלא מצמיחים אותו כבר עם אינטגרציה.
<זיוה מקונן דגו: בית הספר - - -
<יצחק איזי ענבר: בלי הערות עכשיו, אחרי זה יינתן לך כמה שאת רוצה.
עמרם מצנע: רגע, מעניין לשמוע דעה אחרת.
<זיוה מקונן דגו: בית ספר רש"י, נתוני מיצ"ב של 10 עם 93% יוצאי אתיופיה, זה בית הספר היחיד שאני מכירה והוא עם הישגים מדהימים, ומכניסים את בית הספר הצומח, שזה שתי כיתות, 19 תלמידים, שתי כיתות הגרעין התורני, שבא ואומר בשם האינטגרציה.
<זיוה מקונן דגו: אבל בית ספר רמב"ם, הוא עם הישגים מאוד נמוכים ומקבלים שם 22 תלמידים, כשמתוכם 20 הם יוצאי אתיופיה זה בסדר.
<זיוה מקונן דגו: את ההיגיון הזה אני לא מבינה.
<זיוה מקונן דגו: בית ספר מצליח מצמצמים - - -
<אביטל לאופר: בית ספר מצליח שלא רצו להירשם אליו.
עמרם מצנע: בית ספר שלא מצליח לא יביא אליו ילדים מהקהילות הלא אתיופיות.
עמרם מצנע: אתה לא יכול לחייב אותם.
עמרם מצנע: לכן האינטגרציה היא חשובה מאוד, בלי להוריד את רמת בית הספר.
<זיוה מקונן דגו: נכון, בית הספר הלא-מצליח, בוא נדבר עליו.
<זיוה מקונן דגו: בית הספר רש"י הוא מצליח - - -
<לילי חג'ג': אמרתי 30% בני הקהילה האתיופית ושומרים בשנה הבאה יהיה 25%.
<אביטל לאופר: צריך להבין, אם לא, בית הספר היה נסגר.
<אביטל לאופר: היה לנו רישום של 11 ילדים.
<אביטל לאופר: לפני שהכנסנו את הגרעין היו רק 11 ילדים שרצו להירשם לבית הספר הזה, זה אמר בפועל לסגור את בית הספר.
<שי פרוכטמן: ורובם אתיופים.
<אביטל לאופר: זו הייתה האופציה.
<אביטל לאופר: אז צריך להסתכל גם על האופציות.
עמרם מצנע: הילדים שלך לומדים ברש"י או ברמב"ם?
<יצחק איזי ענבר: לא, היא לא נתנייתית.
<לילי חג'ג': אנחנו רואים שבית הספר, בעצם היותו - - -
<יצחק איזי ענבר: לילי, כמו שאת עושה עם התלמידים תעשי גם איתנו, תעשי סדר.
<לילי חג'ג': בעובדה שבית הספר עתיר אתיופים הרשות ידעה יפה מאוד ללוות את בית הספר ולצייד אותו בתכניות, בין היתר מה שמגיע לקהילה האתיופית ומעבר לזה.
<לילי חג'ג': אם אנחנו נסתכל, לבית הספר יש את המודל המשולב, שהוא משקיע בנושא שפה, קריאה, מודל שבנתניה היה בשבעה בתי ספר.
<לילי חג'ג': תכנית מיל"ת, שש שנים הייתה בבית הספר, עדיין קיימת.
<לילי חג'ג': תכנית חומש, שלוש שנים, זו השנה השלישית שלה, שנותנת מענה גם למפגשי קבוצות טיפוח מצוינות, גם בנושא מפגש פרטני ותגבור של ילדים מהמקום של לסגור פערים לימודיים וגם פיתוח רגשי, לצד שילוב קהילת ההורים, להביא אותם להיות לבנה שותפה בתהליך הלימודים של הילדים שלהם.
עמרם מצנע: מה הסוד שהביא את בית הספר מהמקום שהוא היה לבית ספר מוצלח כמו שהוא היום?
<לילי חג'ג': אני אומר.
עמרם מצנע: חוץ מזה שהמנהלת בטח היא טובה מאוד.
<לילי חג'ג': לגייס צוות מורים מגויס שמאמין בילדים וביכולות שלהם, זה קודם כל.
עמרם מצנע: הצלחת להחליף את צוות המורים?
עמרם מצנע: כי זה לא פשוט.
<לילי חג'ג': הצלחתי לאורך הזמן.
<לילי חג'ג': אני שש שנים בבית הספר, בשנה שעברה הצלחתי יותר, יש מי שמצא את עצמו מחוץ לרכבת ופרש ויש מי שהחליט שאם הוא נשאר, הוא נותן את כל כולו בעבור הילדים.
<לילי חג'ג': צריך להאמין בילדים האלה שהם יכולים, הילדים האלה הוכיחו שהם מסוגלים.
<לילי חג'ג': מצד שני, שיתוף ההורים.
<לילי חג'ג': זאת אומרת שההורה יודע שהוא לוקח חלק בחינוך הילדים, הוא לא שולח לי חבילה ושוכח ממנה, אלא הוא לוקח חלק בעבודה יומיומית ותמיד שם כשאני צריכה אותו.
<לילי חג'ג': דבר אחרון זה העלאת המוטיבציה של הילדים.
<לילי חג'ג': הילדים, מהמקום שהם מגיעים, מרגישים שאין להם חובה לבוא ללמוד, אף אחד לא שואל אותם מה אתה לומד, אף אחד לא שואל אותם איך היה בבית הספר, והמקום הזה, להפוך את הילד ולומר לו מהיום הראשון שהוא נכנס לבית הספר שהוא יגיע לאוניברסיטה, ותאמר לילד מכיתה א', 'אתה תגיע לאוניברסיטה', 'אתה תהיה באקדמיה', 'אתה תשפיע', אין לו בררה אלא לזוז מהמקום שהוא נמצא, גם הוא וגם ההורים שלו ולהתחיל להתקדם.
<לילי חג'ג': היום תיכנס לבית הספר, הילדים יספרו לך שהם רוצים להשפיע באקדמיה ולהיות בעמדות מפתח במסגרת הצבאית, ואני מאוד מקווה, זה בעצם דור העתיד שאנחנו מפתחים.
<לילי חג'ג': דבר נוסף שהיה כאן, יש כאן את תכנית קרב, נכנסה בשנה שעברה תכנית סיסמה לכל תלמיד יחד עם תקשוב המאה ה-21, וזה כדי להביא בית ספר עדכני למה שאנחנו רוצים, כמו שיש בצפון תל אביב.
<לילי חג'ג': הילדים היום מדברים מחשב, עובדים מחשב, עובדים סביב משימות מתוקשבות, ההורים שלהם יודעים שהילדים מגיעים הביתה וזה לא רק הילקוט מונח בצד, אלא הם צריכים לגשת למחשב ולעבוד סביב הכלי הזה.
<לילי חג'ג': ההורים, מהמקום הזה, נתנו דגש גם לשדרג את עצמם במחשבים, גם הרשות סייעה כאן לדאוג לכל תלמיד למחשב, שלא ייווצר מצב שילד כזה או אחר לא יצויד בנושא הזה.
<לילי חג'ג': עברו בקיץ חוגים, הילדים קיבלו מענה לכול.
<לילי חג'ג': מהמקום הזה אנחנו עולים רק.
עמרם מצנע: אתם גם בתכנית מחשב לכל מורה?
<לילי חג'ג': כן, כן, אנחנו היום התקשוב המאה ה-21, אנחנו בשנה ראשונה, בשנה הבאה, שנה שנייה של השתלמות והעבודה בכיתה הופכת להיות מתוקשבת, בכל הכיתות עובדים סביב מחשב.
<לילי חג'ג': נכנס לבית הספר גם החלוץ החינוכי.
<לילי חג'ג': אלה חבר'ה שרואים שהם יכולים לעשות שינוי בדרכי הוראה, חלוצים, כשמם כן הם.
<יצחק איזי ענבר: כמה מורים כאלה נקלטו?
<לילי חג'ג': אצלי שניים.
<טובה דולב: קלטנו 20 בנתניה וכולם לבתי הספר ה- - -
עמרם מצנע: הם מחוץ לתקן?
<טובה דולב: כן, מחוץ לתקן, וכל אחד מביא עשר שעות.
<יצחק איזי ענבר: כן, זה סיכום עם מנכ"לית משרד החינוך.
<שי פרוכטמן: מה שחשוב להגיד זה שכל התכניות האלה הן תכניות בשיתוף משרד החינוך, ובעצה משותפת של המשרד ושל הרשות.
<שי פרוכטמן: שימו לב כמה משאבים משקיעים בבתי הספר האלה, והשינוי הוא באמת בשנים האחרונות.
<שי פרוכטמן: זאת אומרת לפני שלוש או ארבע שנים רש"י לא היה כל כך מצטיין ובאמת תוך כדי ההכנסה של הדברים, והמנהלת שנמצאת שם בשש השנים האחרונות הובילה גם תהליכים, אז אנחנו רואים את ההישגים היום.
פנינה תמנו: אז פה נדרשת שאלה, כשאתה אומר בואו תראו כמה מושקע בבתי הספר האלה, הייתי רוצה לדעת איזה תכניות למשל ברש"י שלא קיימות בבתי ספר?
<שי פרוכטמן: כל התכניות האלה קיימות בדרום מלכתחילה, בשבעה בתי ספר בדרום העיר.
פנינה תמנו: אז זה לא רק ממוקד, יוצא דופן.
<שי פרוכטמן: לא, לכולם.
<לילי חג'ג': כמו שאמרתי, כמנהלת הייתי צריכה את שיתוף הפעולה של כל הגורמים השותפים לעשייה בבית הספר.
<יצחק איזי ענבר: אם לא היית מצליחה היית צריכה לדבר הרבה, כיוון שהצלחת, את יכולה לדבר מעט.
<לילי חג'ג': אני רוצה לומר רק, שימו לב כמה עבודה עם ההורים ואני אומרת שזה חלק בלתי נפרד, זה לבוא ולקחת הורים ולעשות אותם הורים שלצד זה שאינם יודעים קרוא וכתוב יידעו לשבת מול ילד עם עבודה עם ספר, עם לשאול אותו את השאלות, אנחנו מלמדים אותם איך, נפגשים איתם, מלווים אותם, הופכים אותם מהורים 'הם מתערבים' להורים מעורבים, וכשאנחנו מבררים לעצמנו מה הוא היעד.
<לילי חג'ג': היעד הוא להביא את הילדים שלהם מצליחים שיחזרו אחריהם בחטיבות כתלמידים שיוכלו להיקלט בכיתות מצוינות.
יואל רזבוזוב: ואיך ההיענות של ההורים?
יואל רזבוזוב: איך הם מגיבים, איך הם באים?
יואל רזבוזוב: כמה הורים - - -
<לילי חג'ג': 100%, לכל מפגש 100%.
יואל רזבוזוב: הם משתפים פעולה?
<לילי חג'ג': 100%.
<לילי חג'ג': אני אומרת שההצלחה שלי היא בעובדה שכשאני מרימה טלפון להורה בבוקר, כמו היום, ואני אומרת לו 'שלחת ילד בלי כיפה ואני מבקשת שתדאג להביא לו כיפה', אז הוא אומר לי 'אני בעבודה, ב-11 אני מגיע', והוא מגיע להביא כיפה.
<לילי חג'ג': זאת אומרת שההורה מבין שהוא צריך לדעת איך ההורה שלו יוצא בבוקר, הוא צריך לדעת לאיזה בית ספר הוא שולח אותו, הילד יודע שההורה שלו יעזוב יום עבודה בשביל להביא לו, אז הוא חוסך לעצמו, דואג לו בערב לצרכים שלו, הילד מגיע כמו שצריך.
<לילי חג'ג': ולא יכול היה לעזוב את מקום העבודה שלו?
<לילי חג'ג': יגיע אחרי השעה חמש, אני אחכה לו, שאנחנו נשב ונדבר ביחד עם הילד.
<לילי חג'ג': אנחנו נסתכל כאן בתוצאות של מיצ"ב ובזה אני אסיים.
<לילי חג'ג': אנחנו רואים תוצאות מיצ"ב כיתה ב'.
<לילי חג'ג': 86 בית הספר שלנו לעומת בתי הספר דוברי העברית, 74.
<לילי חג'ג': בית הספר ממוקם בעשירון העשירי, אנחנו רואים ש-53% מהתלמידים נמצאים בציון של 88 עד 100, זאת אומרת רמת שאלות ברמת חשיבה גבוהה.
<לילי חג'ג': לימדנו אותם, זה תהליך שנרכש במשך השנים.
עמרם מצנע: כשהממוצע הארצי הוא חצי?
<לילי חג'ג': ראינו.
<לילי חג'ג': 25 וזה מתחלק.
<לילי חג'ג': אנחנו מסתכלים כאן על תוצאות בית הספר שלנו מבחינת מצב סוציו אקונומי, אנחנו 85 מעל הקבוצה הדומה לנו, אבל גם מעל הקבוצה של בתי הספר ברמה כלכלית גבוהה.
שמעון סולומון: אני רוצה להגיד משהו.
שמעון סולומון: קודם כל אני שמח לשמוע את זה, כאיש חינוך באמת מגיע לך כל הכבוד, את יכולה להיות דוגמה, המבחן האמיתי יהיה באמת לקחת את ההצלחות האלה ולשכפל אותן, כי אנחנו רואים פה באמת תשובה לכל המלעיזים, לכל אלה שאין להם אמונה, והנה, זו דוגמה חיה לראות איך אנחנו יכולים להצליח - - -
<יצחק איזי ענבר: וזה באותו בית ספר.
<אביטל לאופר: וצריך לזכור שזה בית ספר שכל הזמן שיגעו אותנו לסגור אותו.
<אביטל לאופר: זה בית ספר שרצו לסגור אותו כל השנים.
שמעון סולומון: השאלה עכשיו זה רמב"ם.
<יצחק איזי ענבר: נגיע אליו.
<טובה דולב: אני רוצה להגיד עוד משהו.
<טובה דולב: כיתה ב' והגיל הרך פועלים כבר כמה שנים ואחת ההוכחות להצלחה של מרכזים לגיל הרך בעבודה שלו - - -
פנינה תמנו: לא נותנים דוגמה לכיתה ב', זה המיצ"ב של כיתה ב' בלבד.
<טובה דולב: המיצ"ב שלילי הראתה הוא נתונים של כיתה ב', הם בסך הכול שנתיים בבית הספר.
<טובה דולב: זו גאווה גדולה וזו הצלחה וזה יפה, אבל זה גם תוצר של העבודה הממושכת של כבר כמה שנים.
<טובה דולב: המרכזים של הגיל הרך הם מלפני שאני באתי לפה והם עשו שם עבודה טובה.
<יוסי פרום: בוקר טוב לכולם.
<יוסי פרום: אני שמח על הזכות הגדולה לעמוד פה לפני הפורום הכל כך מכובד הזה.
<יוסי פרום: אנחנו, הגרעין החינוכי נתניה, הגענו לעיר לפני קרוב לארבע שנים, קבוצה של משפחות מהיישוב מצפה יריחו ובני נתניה שהחליטו לחזור לעיר, להיות שותפים פה בתהליכים של זהות יהודית ושל מעורבות חברתית בשכונות במצב סוציו אקונומי קשה יותר.
<יוסי פרום: הגענו לשכונת קרית נורדאו, הגענו 9 משפחות והיום אנחנו קרוב ל-30 בשכונה, כשהאמירה היסודית קודם כל של גרעין היא שאנחנו חלק מהשכונה, באנו לגור בשכונה.
<יוסי פרום: אני לא אספר פה סיפורים אישיים, אבל בעיניי תמיד המחמאה הגדולה ביותר זה - - - למשל אני אתן פה דוגמה, אחד מאנשי הגרעין זכה, הוא חתן התנ"ך העולמי, ואנשים מהשכונה באו וחיבקו אותי, אמרו לי, 'איזה דבר גדול, מהשכונה שלנו חתן התנ"ך'.
<יוסי פרום: כלומר העניין זה לבוא להיות חלק, להיות מעורב, לחיות את כל החיים וכחלק מהעניין הזה זה באמת כמובן להיות שותף במוסדות החינוכיים של השכונה.
<יוסי פרום: בפועל, כאשר הגענו, שטחו פה כבר את המצב של מוסדות החינוך בדרום נתניה, שהיה פה תהליך שהוא תהליך פחות בריא.
<יוסי פרום: בתי ספר הפכו להיות בתי ספר שכמעט כולם מהעדה ולעומת זאת הרבה מאוד ילדים, אם ניקח למשל את קרית נורדאו, 70% בסופו של דבר מאנשי קרית נורדאו הם לא מהעדה, ליד קרית נורדאו יש שכונות נוספות אחרות, כמו פולג, אירוסים, עכשיו נבנים עיר ימים ואגמים, שכונות מאוד חזקות, יש אוכלוסיות מאוד גדולות אחרות שהרבה פעמים באופן טבעי רוצות לשלוח לחינוך הממלכתי דתי, הם הרגישו שאין להם מענה חינוכי.
<יוסי פרום: ואנחנו, כמובן העירייה, משרד החינוך ואנחנו, בתור גורם שלישי מצטרף, באנו ואמרנו למה לא לקחת ולהתחיל לנהל פה תהליך אחר, תהליך שבו יש אינטגרציה מחזקת, שכל הילדים לומדים ביחד וכולם מתקדמים ביחד ולמעשה כל האוכלוסיות מקבלות את הפתרון ביחד וכולן נבנות אחת מהשנייה.
<יוסי פרום: התחלנו עם הגנים.
<יוסי פרום: בתום שנה, אני לא יכול שלא להזכיר את אביטל, שבאמת דחפה את כל המהלך הזה, ממש, בשתי ידיים, לא יודע בכמה ידיים, ממש דחפה את זה בצורה מאוד מאוד חזקה וכמובן סיוונה, ובהמשך כמובן, כשזה הגיע לבית הספר, אנחנו לא נוכל לציין פה את כל השותפים, כמו טוב, שי, שושי וכן הלאה, כל מי ששותף כאן, איזי, שתמיד יודע להישאר מאחורי הקלעים אבל לעשות הכול, ואם שכחתי שם של מישהו אז אני מתנצל בפניו, ובאנו ואמרנו 'בואו נקים גן ראשון שהוא גן עם המודל הזה', והיו לנו באותה שנה שישה ילדים, ילדי הגרעין, כולל הבת שלי, כולל הבת של השותף שלי, ישראל פרל, המנהל של הגרעין, שרשמנו אותם כמובן ראשונים לגן הזה, ויחד איתם התחלנו באמת תהליך של מעבר מבית לבית, לשכנע ילדים, גם משכונות מאוד חזקות, מי שמכיר את שכונת פולג, שכונה ברמה סוציו אקונומית מאוד גבוהה, ובאמת לשכנע ילדים מכל גווני האוכלוסייה לבוא ולהירשם לגן הזה.
<יוסי פרום: היה מאוד קשה, הצלחנו להגיע בשנה הראשונה ל-25 ילדים.
<יוסי פרום: מתוכם אני חושב כשליש היו ילדי העדה, בערך, ו-70% ילדים משאר השכונות, משאר מגווני האוכלוסייה.
<יוסי פרום: וחשוב לי לציין, זה גם מגווני האוכלוסייה, יש לנו ילדים חרדים, ילדים דתיים לאומיים, ילדים מסורתיים, ילדים גם שאינם שומרי שבת, שבתים מבתים לא שומרי שבת אבל מאמינים בדרך החינוכית הזאת, שזה העיקרון אצלנו, זה הדגל שאנחנו באנו ומאמינים בו, זה כל מי שמאמין בדרך החינוכית הזאת.
<יוסי פרום: ברוך ה', עכשיו יש לנו כבר שני גנים, בעזרת ה' בשנה הבאה ארבעה גנים.
<אביטל לאופר: אני חייבת לומר, צריך להבין שכל הילדים הללו הלכו לזרמים החרדיים, המוכר שאינו רשמי, מרמת פולג, שזו השכונה החזקה, היה יוצא, ועדיין יוצא, אוטובוס לכפר יונה לבית ספר מוכר שאינו רשמי.
<אביטל לאופר: זאת אומרת אפילו לא בנתניה.
<יוסי פרום: בשנה שעברה בחנוכה קיבלתי טלפון מאביטל, 'בוא, אנחנו רוצים לנהל פה תהליך של הצמחת כיוון אחר בבית הספר'.
<יוסי פרום: ברוך ה' יצאנו לדרך גם בבית הספר, חלק מהדברים כבר צוינו, אולי נראה קצת את הנתונים, באמת ברכה למשרד החינוך שכמובן עמד מאחורי כל התהליך הזה.
<יוסי פרום: אפשר לראות פה כיתות א' הנוכחיות, אפשר לראות את המספרים, ילדי גרעין.
<יוסי פרום: אצלנו ילדי גרעין אלה הילדים שהם מהמשפחות שבאו, כמובן יש פה ילדי העדה.
<יוסי פרום: שאר העיר, באים משכונות אחרות.
<יוסי פרום: תושבי קרית נורדאו, יש בקרית נורדאו, דרך אגב, אוכלוסיות לא קלות אחרות ולפעמים, צר לי לומר, אבל שוכחים את זה, תושבי קרית נורדאו ושכונת פולג עיר ימים.
<יוסי פרום: ואם רוצים, נראה את המגמה לשנה הבאה, זה לא סופי.
<יוסי פרום: בעזרת ה' השבוע יבוא להירשם הילד ה-40, יהיו לנו שתי כיתות תקניות.
<יוסי פרום: אפשר לראות שהמספר של ילדי שאר העיר עולה בצורה משמעותית, שזה אומר שבאמת יש פה מודל של הצלחה, שילדים משכונות חזקות ורחוקות מחליטים לבוא לבית הספר הזה.
<יוסי פרום: שכונת פולג, עיר ימים ואירוסים, ילדי הגרעין ברוך ה', גם גדל מספרם, כי יש הרבה ילדים.
<יוסי פרום: אני זכיתי השנה, היה לי חשוב, ביום הראשון של הרישום בשעה 8 וחצי התייצבתי בבית הספר, כדי שהילדה שלי תהיה הילדה הראשונה שנרשמת וברוך ה', ואנחנו מאוד מאוד שמחים בתהליך הזה, מאוד מאמינים בבית הספר.
עמרם מצנע: אם המגמה הזאת תימשך, אין סכנה שלא יהיו ילדים אתיופים שם יותר?
<יוסי פרום: לא, יש קבוצה של ילדים שרוצה ושמחה ובאה בשמחה והיא רוצה להיות חלק, למה לא?
<קריאה: לא זאת הייתה השאלה, השאלה הייתה האם אתם - - -
<שי פרוכטמן: לא, הם מקבלים 25%, זאת אומרת ככל שהם יקבלו יותר ילדים שאינם אתיופים הם יוכלו לקלוט יותר ילדים שהם אתיופים.
עמרם מצנע: אבל ילדים אתיופים שרוצים להגיע מקבלים אותם?
<שי פרוכטמן: אין בעיה, אבל עד 25%.
<אביטל לאופר: צריך להבין, זה חלק מההסדר איתם.
<אביטל לאופר: זה ברור, הילדים גרים שם בשכונה, לא יכול להיות שהם לא - - -
<יוסי פרום: אני אסיים במשפט, בעיניי המשפט שלך להיפך הוא משפט של הצלחה.
<יוסי פרום: בעזרת ה' לא יהיו ילדים אתיופים ולא אתיופים, כולם עם ישראל, יפסיקו להסתכל על כל העניינים האלה.
<גילת סיימון: שלום לכולם, אני שמחה לפגוש אתכם.
<גילת סיימון: לי קוראים גילת סיימון, אני מנהלת את אגף החינוך העל יסודי.
<גילת סיימון: אני אדבר ממש קצרצר, נתונים, כדי שאני לא אגזול את הזמן משלום, מנכ"ל בית הספר, שיציג את בית ספר שפירא וההישגים.
<גילת סיימון: זו גם הזדמנות לומר לשלום תודה רבה על האירוח כאן.
<גילת סיימון: במערכת העל יסודית בעיר נתניה יש כ-13,500 תלמידים, מתוכם קצת פחות מ-1,500 הם תלמידים יוצאי הקהילה האתיופית, זאת אומרת משהו בסביבות ה-12%.
<גילת סיימון: מרבית התלמידים לומדים בבתי הספר הממלכתי דתי, שני בתי ספר ממלכתיים דתיים שיש בהם מספרים גדולים של תלמידים יוצאי הקהילה הם שפירא, שאנחנו נמצאים בו עכשיו, וריגלר.
<גילת סיימון: שני בתי הספר האלה, מדד הטיפוח שלהם הוא 7.8, ואחוז התלמידים יוצאי הקהילה בבתי הספר הוא כ-35%.
<גילת סיימון: בממלכתי יש לנו שני בתי ספר נוספים שגם בהם יש תלמידים יוצאי הקהילה במספרים יחסית גבוהים, שזה בית ספר גוטמן שיש בו כ-22% או 23% ואלדד עם משהו כמו 12%.
<גילת סיימון: בגדול יש לנו הרבה מאוד תכניות שמתקיימות במערך העל יסודי שנותנות מענים לא רק לימודיים, אלא לימודי חברתי אישי, הייתי אומרת, כאשר חלק מהתכניות הן תכניות שמיועדות אך ורק ליוצאי הקהילה וחלק מהתכניות הן תכניות כלליות ומשתתפים בהם הרבה תלמידים, לרבות תלמידים שהם יוצאי הקהילה.
<גילת סיימון: אני אזכיר ממש בקצרה שיש לנו את הפרויקט הלאומי ויש לנו את תה"ל ואת קדם עתידים ואת פלא, של משרד הקליטה, שאלה הן באמת תכניות שנותנות בעיקר מענים לימודיים וגם מענים חברתיים, הייתי אומרת, ואיזה שהוא חיבור של ליווי אישי, שהוא בעיניי מרכיב מרכזי שמקדם את ההצלחה של התלמידים.
<גילת סיימון: אבל אמרתי באמת שאנחנו לא עוסקים אך ורק בתכניות של קידום לימודים, אז אנחנו גם מאוד לקחנו על עצמנו את העיסוק בנושא של ההכנה לצה"ל וגם יהיה זמן טיפה להזכיר את הנושא הזה.
<גילת סיימון: אבל אני עוצרת כאן.
<גילת סיימון: אם תרצו אחר כך עוד נתונים אני אשמח לתת אותם ואני רוצה לאפשר לשלום להציג את בית הספר ואת העשייה המבורכת.
<שלום עזרן: תודה, תודה לגילת.
<שלום עזרן: שלום לכם, היושב ראש עמרם מצנע, היושב ראש רזבוזוב, איזי, ברוכים הבאים.
<שלום עזרן: אני שמח שאתם כאן איתנו.
<שלום עזרן: כמארח אני מציג את הסנדביצ'ים בהתחלה וצריך גם לסכם, אז ההישרדות הזאת היא קצת בעייתית, אבל אני חייב לכולם להיות פקיד לעשר דקות בערך כדי קצת לדבר על חזון, קצת לראות, כפי שתיארתם קודם, איך התלמידים האלה מגיעים להצלחה בראייה של בית ספר שש שנתי כשהוא מסתכל על הגנים למטה, ואיך הבוגרים האלה אחר כך יוצאים לצבא וממשיכים הלאה.
<שלום עזרן: זו הנקודה שחשוב להקיף.
<שלום עזרן: ואני חייב לומר שהרשות כאן היא רשות מדהימה.
<שלום עזרן: פרשת השבוע זה קורח, הזוהר אומר ההוא למעלה נקרא אבא, אנחנו למטה אמא, ותמיד יש את החיכוכים ותמיד מחפשים את האמת.
<שלום עזרן: בין המרגלים לבין קורח, בסופו של דבר אחרי ליבון, אחרי משבר, מגלים תהליך של לידה ולא תהליך של משבר.
<שלום עזרן: ואמא, מה לעשות, זה ראשי תיבות של אביטל, מרים שאיננה פה, ואיזי.
<שלום עזרן: אז אלה החבר'ה שנמצאים איתנו כאן.
<שלום עזרן: מפקחת כוללת, שושי, נמצאת איתנו כאן, ממשרד החינוך, טובה דולב, גילת סיימון, אשר הציגה קודם.
<שלום עזרן: 1,100 תלמידים כבר נמצאים במסגרת שלנו, כ-174 מורים.
<שלום עזרן: סך הכול בתי הספר מזינים הם בתי הספר האלה.
<שלום עזרן: בית ספר שובו הוא בית ספר של חבר העמים - - -
<יצחק איזי ענבר: זאת המנהלת, מי שמתעניין בקליטה, זו קליטה.
<שלום עזרן: למעלה מ-60% מתלמידי שובו לומדים בבית ספר שפירא וזה חשוב.
<שלום עזרן: התפלגות אוכלוסיית התלמידים – 36% יוצאי אתיופיה, יש התפלגות בין השכבות אבל זה לא הזמן להיכנס לזה, 9% יוצאי צרפת, 4% חבר העמים, 51% תלמידים ותיקים, 49% תלמידים עולים.
<שלום עזרן: למעשה הפסיפס הזה הוא מורכב מאוד, הוא גדול מאוד, ויכולנו לומר שימו לב היכן ממוקם בית הספר ומהר מאוד למצוא את עצמנו במצב של רש"י או רמב"ם, זו המציאות, כי אנחנו ניזונים מאותם בתי ספר, הם בתי הספר המזינים שלנו.
<שלום עזרן: אז איך אנחנו מגיעים לאן שהגענו?
<שלום עזרן: ונדבר בסוף על תוצאות, כי זה פחות חשוב לי, חשובה לי הדרך.
<שלום עזרן: ברשותכם, ועדת החינוך, הוועדה לקליטת עלייה, אני חושב שזה המקום.
<שלום עזרן: דבר ראשון, במבנה הארגוני כללי אני לא רוצה לגעת, אני רוצה לגעת בכמה נקודות.
<שלום עזרן: שימו לב לפסי האורך שלנו, מחנכים, רבנים, יועצת ומורים מקצועיים.
<שלום עזרן: אנחנו רוצים ליצור איזה שהוא מעגל שלם, תיכף את המעטפת של מבנה ארגוני שיוצר קשר ישיר עם התלמיד.
<שלום עזרן: זה מה שאתם צריכים לקלוט כרגע כדי להבין את המשך הדברים.
<שלום עזרן: המבנה הארגוני, פדגוגיה.
<שלום עזרן: הטענה הבסיסית שלנו, ילד יושב על כיסא ליד שולחן למעלה מ-8 שעות, הוא חייב לחוות למידה משמעותית.
<שלום עזרן: תלמיד המגיע מאתיופיה, תלמיד המגיע מחבר העמים, או תלמיד יוצא צרפת.
<שלום עזרן: למידה משמעותית, פירושו של דבר שהילד מרגיש בסוף יום שהוא עשה משהו חיובי בבית הספר.
<שלום עזרן: זה לא פשוט, זה מורכב, והגרוע ביותר שלא מתייחסים לתלמיד הנמצא במסגרת שלנו וכשיש 49% תלמידים עולים צריך מבנה ארגוני ייחודי כדי ליצור מהלך כזה.
<שלום עזרן: לכן שימו לב כמה רכזים פדגוגיים נמצאים בבית הספר, ב-ז', ח'.
<שלום עזרן: ב-ט'-י' הורדנו את מפלס הפדגוגיה ל-ט' מפני שיש מקצועות שניגשים לבגרויות, מקצועות רבי מלל, זה מקשה מאוד ולכן גם חלק מהעבודה שלנו מתבצעת החל מחטיבת הביניים.
<טובה דולב: מינהל חברה ונוער חסר לי.
<טובה דולב: כל החינוך החברתי.
<שלום עזרן: יגיע בהמשך.
<שלום עזרן: הנה, זה מופיע כאן.
<שלום עזרן: פעילות בית חינוך.
<שלום עזרן: זו כל הפעילות שמתבצעת בבית הספר, כל מורה יודע, וחשוב כאן, הזכירה גילת והזכירה מנהלת רש"י, על הרבה מאוד פרויקטים שנמצאים.
<שלום עזרן: ריבוי פרויקטים יכול למוטט בית ספר, זה עדיין לא מצביע על הצלחה, תפוקה שולית לוחצת בהרבה מאוד מקרים, השאלה הגדולה איך ממנפים פרויקט, הופכים אותו לתכנית הוא הופך להיות חלק אינטגרלי ממערך הלמידה בבית הספר.
<שלום עזרן: אם זה לא מתבצע, יש אובדן גדול מאוד של הון תקציבי ולפעמים גם הון אנושי.
<שלום עזרן: לכן המערך האינטגרטיבי שיודע לחבר בין התכניות השונות ולתת מענה אופטימלי לתלמיד, אני חושב שיצרנו איזה שהוא מעגל נכון וטוב.
<שלום עזרן: אז מה אנחנו הולכים לעשות?
<שלום עזרן: איך אנחנו מתקיימים בעידן הזה?
<שלום עזרן: חינוך במציאות משתנה, הכותרת שלנו זה דיאלוג חינוכי.
<שלום עזרן: שימו לב, המילה הזאת חשובה.
<שלום עזרן: פדגוגיה כבסיס לאקלים, אקלים כבסיס לפדגוגיה.
<שלום עזרן: האקלים הבית ספרי שלנו, המיצ"ב שלנו מצוין, הוא הטוב ביותר בעיר, הצגנו את זה במחוז תל אביב, הוא יוצא מן הכלל, זה טוב, ואז אמרו לי 'תזמין מרצה שידבר על נושא של אלימות', לא, זה לא שם.
<שלום עזרן: אם יודעים לתת מענה פדגוגי נכון וליצור אקלים נכון, יצרנו את הבינגו שנותן איזה שהוא ייחוד, כפי שאמרתי, למידה משמעותית וילד שאפשר לבנות אותו לעתיד טוב יותר.
<שלום עזרן: דרך אגב, למדנו כשאתה יוצר משמעת נכונה וטובה בבית הספר, לפעמים אתה מזיז את זה החוצה, זה בא לידי ביטוי ברחוב, בשעות הפנאי של הילד, וכו' וכו'.
<שלום עזרן: זה לא הזמן להיכנס לזה.
<שלום עזרן: החינוך במציאות משתנה, כשיש לפני הילד את כל הדברים האלה.
<שלום עזרן: כל הדברים שמוכרים לנו, ריאליטי, הוא רואה את האח הגדול, מקור לחיקוי, האם יש לילד הזה שאיפות?
<שלום עזרן: ערכים.
<שלום עזרן: יזהר סמילינסקי אומר מי אמר שצריך לחנך לערכים?
<שלום עזרן: במציאות הקיימת שאותה אנחנו חיים כרגע הכול זמין, המורה למעשה מיותר, דרך היוטיוב הוא יכול ללמוד, אז מה המשמעות של בית הספר?
<שלום עזרן: יש נטייה אפילו לומר שבתי הספר עם הזמן ייעלמו אם לא נעשה מהלכים נכונים וחשובים, ועם הרבה מחשבה עתידית.
<שלום עזרן: אז מה זה חינוך?
<שלום עזרן: רבותיי, אני אומר את כל הדברים האלה כי הם חשובים לעולים.
<שלום עזרן: כאילו גלשנו בגוגל, אני אצטט את הרב צבי יהודה ואומר, נפש הילד בטיבה, לגלות את היכולת של כל תלמיד ותלמיד מבפנים, לאן הוא רוצה להגיע, מה הייעוד שלו.
<שלום עזרן: משלים את זה הרב שפירא, ואני חייב לומר שפרופ' ויקטור פרנקל, האדם מחפש משמעות, זה ספר נפלא, דרך אגב כשהוא יצא מהמחנות הוא הרי התמוטט והתיאור שלו בספר, איך שהוא קם, חשוב מאוד.
<שלום עזרן: כל ילד נופל, כל אחד למטה, השאלה איך הוא קם לאחר מכן.
<שלום עזרן: ושמחתי לשמוע אותך, יואל, בפתיח שלך, שכל היום וכל הלילה מכרת אבטיחים ב-15 שקלים והגעת לאן שהגעת.
<שלום עזרן: החוכמה הגדולה זה תמיד אחר כך לעמוד על הרגליים.
<שלום עזרן: וכולם חווים משבר והחוכמה לא אצל אף אחד, אין נקודה ארכימדית במערכת החינוך שאפשר להצביע עליה, כי זה מורכב מאוד, זה תלוי בכמה וכמה פרמטרים.
<שלום עזרן: אני מקווה שבית ספר שפירא, עובדה, לפי מספר התלמידים ולפי ההישגים אנחנו יכולים להצביע על איזה שהוא כיוון שנראה.
<שלום עזרן: אז מה אנחנו רוצים?
<שלום עזרן: מה זה מיצוי חינוך?
<שלום עזרן: מיצוי חינוך זה הכרה בעוצמות וגבולות התלמיד, על זה דיברנו.
<שלום עזרן: מעקב ובקרה, אנחנו מדברים תמיד על תוצרים, מה אחוזי הבגרויות ומה הממוצע.
<שלום עזרן: זה טוב, זה נחמד, אבל זה לא תכל'ס, צריך טיפה לתת איזה שהוא איזון לנושא של התהליכים, וזה חייב ליצור דיאלוג משמעותי.
<שלום עזרן: צריך לדבר עם הילד.