GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<משה קאמיאנער: יש לי כבר שני תארים ואני עובד בהיי טק בניסיון, ואז אני רוצה לעבוד בהיי טק, גוגל מיקרוסופט, משהו כזה.
<יעקב דנון: הוא מסודר, הוא לא צריך אותנו.
<יעקב דנון: נקרא לזה כך.
מרדכי יוגב: את, כמה זמן בצבא?
<רבקה גרנר: שנה ושבע.
מרדכי יוגב: ואת יודעת מה את רוצה לעשות אחרי?
יואל רזבוזוב: כן, שאלנו אותה, ללמוד, אבל לא בארץ.
מרדכי יוגב: לא בארץ?
<רבקה גרנר: בקנדה.
יואל רזבוזוב: כמה זמן יש לך עוד לסיום?
<רבקה גרנר: חמישה חודשים.
יואל רזבוזוב: אנחנו צריכים לעשות את הכול, יש לנו עכשיו עבודה.
מרדכי יוגב: יכול להיות ששם היא תלמד שנתיים, תבוא אחרי זה בתור- - -
<רבקה גרנר: זה לא רק השפה.
<רבקה גרנר: אולי זה לא נכון להגיד, אבל אני עדיין בהלם תרבות אחרי שנתיים וחצי פה.
יואל רזבוזוב: גם אנחנו.
מרדכי יוגב: אנחנו עוד בהלם מהכנסת, בתור חברי כנסת חדשים.
יואל רזבוזוב: כן, זה גם הלם תרבות משלנו.
<עודד נהרי: ברשותך, יושב ראש הוועדה, אני ראש מדור אירועים וטקסים במטכ"ל.
<עודד נהרי: אני מפקד על הטקס הזה זו השנה ה-13, היה השנה.
<עודד נהרי: יושבת פה אוכלוסייה שהיא לא טריוויאלית, כל אחד מהם הוא סיפור אישי והיות שאני מכיר אותם ואת הסיפורים שמאחוריהם, כחלק מתהליך ההכנה לטקס, זה באמת מחמם את הלב, אני אומר את זה כצבר, לפקד על חבר'ה כאלה בתקופה שהם נמצאים אצלנו בירושלים, בשלב ההכנות לטקס.
<עודד נהרי: היות שאני אחראי על הליך האישור, המפקדים שלהם ממליצים ואנחנו בוחרים, אז רואים שההערכה שהם זוכים ביחידות שלהם היא הערכה עצומה.
<עודד נהרי: אמר את זה הרמטכ"ל יותר טוב מכולנו, גאווה גדולה.
<עודד נהרי: אני רוצה רק להתייחס לאמירה שנאמרה פה, לגבי החיילים הבודדים והקריטריונים להביא את ההורים לטקס, כן או לא.
<עודד נהרי: ציקי, נדמה לי, אמר את זה קודם.
<עודד נהרי: אנחנו בודקים את זה פרטני, כל מקרה לגופו, ומי שעומד בקריטריונים מביאים את ההורים, ומי שראה את ההורים רק לפני חודש או תקופה אחרת, אז זה כמובן שלא.
<עודד נהרי: עוד פעם, יש לזה קריטריונים וזה נבדק, אנחנו דולים את כל הנתונים שאנחנו יכולים, מי חייל בודד ומאיפה הוא עלה וכל דבר על מנת באמת לתת את המענה.
<עודד נהרי: אז זה רק בקטע הזה, כדי ליישר קו ולהודות לך, יושב ראש הוועדה, על הישיבה הזו, באמת מחמם את הלב, תודה רבה.
יואל רזבוזוב: תודה לך, סגן אלוף עודד נהרי.
יואל רזבוזוב: ישעיהו, בוא תגיד כמה מילים, כי בטח מהפרויקט שלך יצאו לא מעט חיילים בודדים ומצטיינים.
<ישעיהו יחיאלי: אני אתחיל בנקודה שסיים עודד, להודות לך על היוזמה הזו, בכלל על הקו שוועדת עלייה תתעסק גם בהישגים של עולים ולא רק בבעיות של העולים, מפני שזה שיעור לכל מי שיושב כאן וכל מי שצופה או קורא ומתרשם ממה שיכולנו להתרשם בשעה ומשהו הנעימה הזאת.
<ישעיהו יחיאלי: כמו שנאמר, שום דבר פה לא מובן מאליו.
<ישעיהו יחיאלי: לכל אחד מהם היה מסלול חיים אחר, ואם הוא לא היה מחליט בשלב מסוים, ניקה בגיל 15, ואחרים בגיל יותר מבוגר, לעשות מה שאברהם אבינו עשה בגיל 75, וגם בגלל שאמרו לו, אמרו לו 'לך לך' אז הוא בא, והם, לא יודע מי אמר להם והם באו, לפי אותו 'לך לך'.
<ישעיהו יחיאלי: אמרת נכון, כבוד היושב ראש, אנחנו כל שנה בבית הנשיא יש לנו לפחות אחד מ-120, זה הרבה פחות מהפרופורציה שלנו בצה"ל כנעל"ה.
<ישעיהו יחיאלי: הייתה שנה אחת, כשהיה הרמטכ"ל גבי אשכנזי, היו לנו ארבעה מ-120 בוגרי נעל"ה בו זמנית חיילים מצטיינים ואנחנו מאוד שמחים בעניין הזה.
<ישעיהו יחיאלי: אין ספק שזו תוצאה גם של החינוך שלהם במסגרת התיכונית בארץ, ואם שמעתם טוב, יכולתם גם לשמוע את מצב השפה של ניקה לעומת חבריה, אחרי שלוש שנים שהיא התחנכה פה בבית ספר תיכון בחסות מאיה והיחידה לתלמידים עולים שעושים כל מה שניתן על מנת להביא אותם למצב שפתי כזה.
יואל רזבוזוב: הם עולים בגיל 15?
<ישעיהו יחיאלי: חלק ב-15, חלק ב-14, חלק ב-16.
<ישעיהו יחיאלי: בגדול, בכיתה ט' או י' הם מגיעים, עושים שלוש או ארבע שנים בתוך בית ספר תיכון והם מגיעים לצבא כמעט הייתי אומר כמו החברים שלהם לכיתה שנולדו בארץ.
<ישעיהו יחיאלי: לא רמת שליטה בסלנג או מה, אבל לפחות הם לא זקוקים לקורס עברית או דברים כאלה, הם נכנסים ישר פנימה.
<ישעיהו יחיאלי: אצלנו בנעל"ה מקובל שכל בוגר נעל"ה שמצטיין באיזה שהוא תחום, אנחנו מפרסמים את השם שלו, מפרסמים את הסיפור שלו בקרב כל תלמידי נעל"ה, שיידעו שיש למה לשאוף ויש דוגמאות אישיות, גם בתוך הצבא וגם בחיים שאחרי הצבא.
יואל רזבוזוב: חשוב מאוד.
<ישעיהו יחיאלי: אני רוצה לומר לכם, כל הארבעה, שהיינו כאן לא מזמן בדיון שבו הכותרת הייתה 'מינהל הסטודנטים בסכנת קריסה', והודות לדיון של הוועדה והפעילות הנמרצת של יושב ראש הוועדה, שאנחנו קוראים לו יואל, אנחנו כבר נהיינו חברים, הושב מינהל הסטודנטים למתכונתו התקציבית והמדינה לקחה על עצמה את כל האחריות לאפשר לכל אחד מכם לקבל את מה שמגיע לו במינהל הסטודנטים.
<ישעיהו יחיאלי: כבר כפתיחה לדיון הבא חשוב לדעת שהיו זמנים שמינהל הסטודנטים היה נותן מלגות שכר לימוד, מלגות קיום, כדי לאפשר להם להגיע לפחות אל התואר הראשון בבטחה.
<ישעיהו יחיאלי: אנחנו רחוק מאוד משם ויש הרבה מה לעשות, אבל מה שהשגת, ספרו לחברים שלכם- - -
יואל רזבוזוב: אבל תנצלו את זה, חברים.
<ישעיהו יחיאלי: ואתם מוזמנים לנצל את זה באמת.
<ישעיהו יחיאלי: בשם נעל"ה, אני מברך את כולכם, גם אלה שלא בוגרי נעל"ה, זה בסדר, תצליחו בכל מה שאתם עושים, וניקה, אנחנו מצדיעים לך באופן פרסונלי.
יואל רזבוזוב: וחשובה מאוד הנקודה, לפרסם את אלה שמצליחים, כדי שיהוו מודל.
יואל רזבוזוב: אני בתור אחד שגם חוויתי עלייה, גם הייתי קצת בספורט, כל פעם שראינו תמונות של חברים, הייתי בפנימיית מחוננים בווינגייט, אז ראינו תמונה של מישהו שהגיע מהחבר'ה לאולימפיאדה ואתה בגיל 14, אז יש לך מוטיבציה ויש לך חלום להגשים, אז זה מאוד מוסיף.
<ישעיהו יחיאלי: יש תלמיד נעל"ה עכשיו מועמד לאולימפיאדה הבאה בקפיצה במוט, מטופל אצל אברבוך, הכול יהיה בסדר.
<ישעיהו יחיאלי: עוד שנה-שנתיים הוא שם.
יואל רזבוזוב: חייא, בבקשה, מ'האח הגדול', אתם גם עושים פעילות מאוד ברוכה.
<חייא סמיסון: תודה רבה.
<חייא סמיסון: ברשותכם, אני רוצה להציג את עצמי ואת העמותה שאותה אני מייצג.
<חייא סמיסון: קוראים לי חייא סמיסון, עליתי מארצות הברית בגיל 17, אני הייתי אצל עודד על הדשא אצל פרס ב-2009, חייל בודד, מצטיין הנשיא.
<חייא סמיסון: היום אני גר בקרית אונו ולומד בבר אילן, שירתתי שלוש שנים כמפקד צוות בתותחנים והיום אני מרכז מתנדבים בעמותת 'אח גדול'.
<חייא סמיסון: דיברנו על זה קודם, על כל העניין של האימוץ, רוצים, לא רוצים, אז בעצם העמותה שלנו זו עמותה שכולנו חיילים בודדים לשעבר ואנחנו חווינו את זה על בשרנו, את כל הקשיים שחיילים בודדים עוברים ואנחנו מלווים את החיילים.
<חייא סמיסון: אנחנו לא נותנים מגורים, לא נותנים כסף, לא נותנים את הדברים החומריים, אבל בעיניי, כחייל בודד לשעבר, הדבר הכי חשוב זה כתף ואוזן קשבת ובזה אנחנו כן מצטיינים.
<חייא סמיסון: אנחנו יודעים לטפל בכל הבעיות, אנחנו בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם יגאל, עם ציקי, עם צביקה לוי, עם נעל"ה גם, כל הארגונים האלה, ואנחנו ביחד משלימים את הטיפול בחיילים בודדים.
<חייא סמיסון: בעינינו זה משהו כמו סגירת מעגל, שאנחנו כאנשים שכולנו החלטנו גם לעלות לארץ, גם לעשות שירות משמעותי וגם להישאר בארץ, שכמו שדובר פה, זה נושא מרכזי, זו החלטה מאוד מאוד קשה בשביל בן אדם שעשה שלוש שנים ומאוד קשה ללכת ללמוד בארץ, גם כלכלית וגם תפיסתית, ואנחנו מכירים את הפוטנציאל שיש בעולים חדשים, וחיילים בודדים במיוחד, ואנחנו רוצים לעזור לחיילים האלה לממש את הפוטנציאל.
<חייא סמיסון: אנחנו מודים לכל השותפים שלנו, גם לוועדה הזאת, שמכירים בבעיות.
<חייא סמיסון: יש לא מעט בעיות, יש גם לא מעט הישגים, כמו שקרה עם מינהל הסטודנטים, ועל זה אנחנו מודים.
יואל רזבוזוב: לפני שמאיה מדברת, יש לכם איזה שהוא קשר ל'אח גדול'?
יואל רזבוזוב: ניסיתם פעם לעשות משהו?
יואל רזבוזוב: פתאום עלה לי רעיון דווקא לחשוף אתכם דרך זה, לדבר עם מנכ"ל קשת, עם אבי ניר, ולא יודע, אולי איזה תרומות דרך זה, להכניס את זה קצת למודעות.
יואל רזבוזוב: זה יכול להיות משהו מעניין, כי לתכנית יש רייטינג מאוד גבוה, זה אח גדול וזה אח גדול, ושייתנו באיזה שהוא פרק דגש, שיש ארגון 'אח גדול' לחיילים בודדים ואולי לעשות איזה שהוא שילוב.
יואל רזבוזוב: זה ככה נולד לי כרעיון, על הדרך.
יואל רזבוזוב: כן, מאיה.
<מאיה שריר: אני מנהלת אגף קליטת תלמידים עולים במשרד החינוך.
<מאיה שריר: קודם כל ברכות, כל הכבוד, יישר כוח גדול לכם.
<מאיה שריר: אנחנו, כאגף שמתכלל את נושא העולים במשרד, באמת מתוך הבנה שמעבר לזה שעולים חדשים לא מכירים את כל ההוויה הצבאית ואת המושגים וזה מעבר לרכישת עברית כשפה שנייה, פה צריך ללמוד את כל המושגים ואת כל הקיצורים, עם השלוש אותיות והגרשיים, כל השפה הצה"לית, וגם ההורים שלהם לא מכירים, ובאמת אני חושבת שיש חשיבות רבה לעבודה גם עם ההורים, להסביר להם, וגם לכוון את הצעירים שבאים לקראת גיוס.
<מאיה שריר: אז אנחנו יחד עם ג'וינט ישראל הוצאנו חוברת שנקראת 'עולים לצה"ל', כדי להסביר את כל המונחים, להכין אותם לקראת גיוס משמעותי.
<מאיה שריר: גם עבדנו עם ממד"א בצה"ל, על הקב"א ואיך להכין את החבר'ה הצעירים, כי אנחנו מלמדים עברית בצורה שונה, עם הדגשים שונים ממה שנדרש אחר כך במבחנים של קב"א.
<מאיה שריר: דבר נוסף זה פיתוח, יחד עם מינהל חברה ונוער במשרד החינוך, של תכניות מצוינות לקראת גיוס משמעותי, כמו תכנית המעיין, שהיא במיוחד מכוונת גם ליוצאי אתיופיה, על גיוס מאוד משמעותי בצבא.
<מאיה שריר: למרות שכמשרד החינוך אנחנו בעצם אחראים על ילדים בגיל 3, עכשיו מלידה, עד 18, מתוך הבנה בחשיבות של הצבא, כגורם שבאמת מסייע פה לקליטה בחברה הישראלית, במיוחד בכפרי הנוער אנחנו עובדים על תכניות הכוון של העולים החדשים והמשך הליווי שלהם לקראת הצבא.
<מאיה שריר: אז באמת יישר כוח גדול, בהצלחה.
יואל רזבוזוב: את רוצה, ניקה?
<ניקה ינקלביץ: יש לי כמה דברים להגיד.
<ניקה ינקלביץ: קודם כל תודה לכם על שהזמנתם ולנעל"ה, בתור בוגרת נעל"ה.
<ניקה ינקלביץ: אחד הדברים החשובים שבאמת שלפני שהגעתי לא שמעתי על הרבה מאוד דברים, כמו 'האח הגדול', נגיד, תכנית כנפיים זה לא משהו ששמעתי מהצבא אלא מהחברים שלי, אז באמת אולי אפשר להוציא חוברת כלשהי או להפיץ את כל העמותות ואת כל האגודות ואת כל הדברים, בין אם זה תמיכה כלכלית, ובין אם זה תמיכה של 'האח הגדול', ולהעביר את זה למשרדי ת"ש, שכל חייל בודד או כל חייל עולה חדש שזקוק לזה שיכיר את זה, זה מאוד חשוב.
יואל רזבוזוב: רעיון טוב.
<ניקה ינקלביץ: דבר שני, לגבי החיילים המצטיינים שדיברו על זה.
<ניקה ינקלביץ: אני חושבת שקודם כל אנחנו באמת מייצגים את החיילים כי יש כאלה שמאוד רוצים לעשות את השירות המשמעותי ביותר, אבל אין להם אפשרות כזאת כי ההורים שלהם נמצאים במצב לא קל בארצות שהם נמצאים בהם, ואני חושבת שמה שהם עושים, גם אם הם עושים אותו שבוע-שבוע ובשבוע שיש להם הפנוי הם עובדים 24/7, אז כן, זו גם מצוינות, או הצטיינות, וצריך להכיר בזה, ואם יש אפשרות כלשהי גם להסתכל על המצב שלהם.
<ניקה ינקלביץ: אני מבינה שהכסף שיש בצה"ל ובכל מיני גופים אחרים זה לא משהו שהוא אינסופי, אבל אני כן חושבת שלאנשים האלה מגיע את התמיכה הזאת.
<ניקה ינקלביץ: לגבי הדיון שהיה על חיילים קרביים או לא קרביים.
<ניקה ינקלביץ: אז כן, יש לי את החברות שעושות יומיות וכן ההוצאות שלהן הרבה יותר גדולות והרבה יותר רציניות, אפילו על אוכל, שזה דבר מאוד פשוט, אז לדעתי כן צריך לשים לב לזה.
<ניקה ינקלביץ: אותן הבנות שעושות את היומיות האלה לפעמים הן צריכות ללכת לעבוד- - -
יואל רזבוזוב: הן מקבלות משכורות פחות, אבל ההוצאות יותר גבוהות.
<ניקה ינקלביץ: ללכת לעבוד בסופ"שים ובלילות וזה הופך את השירות לכל יום ארבע שעות שינה, שזה לא דבר הכי קל.
<ניקה ינקלביץ: וזהו, שוב תודה רבה.
יואל רזבוזוב: תודה, תודה לך, ואנחנו, כשאנחנו נזמן דיון, אז אנחנו נקרא לכם, תאספו כמה שיותר מידע מהשטח, שנוכל להציב את הבעיות.
מרדכי יוגב: זה גם סופי שבוע, זה לא רק המזון היומי.
מרדכי יוגב: מה אומרים על זה בצה"ל?
מרדכי יוגב: זה לא אתה.
<עודד נהרי: זה לא אני, אבל מיֶדע, כפי שנאמר מקודם, בשלב המקדמי של הדיון, נעשתה עבודת מטה מאוד מאוד נרחבת על כל תחום החיילים הבודדים, באמת דריל דאון, אני יכול להגיד לך שכמי שמחפש בערב פסח לארח אצלי חייל בודד לחג בצה"ל, אז אומרים לי במוקד החיילים הבודדים, 'עודד, תשמע, כולם מסודרים, אנחנו מודים לך על הפנייה'.
<עודד נהרי: זאת אומרת העבודה שנעשתה, עם ההקמה של מוקד הבודדים בצבא, זה משהו שלקח אותנו למקום אחר.
<עודד נהרי: אני יכול להגיד לך שבסופי שבוע בבתי החייל צה"ל דואג שיהיה אוכל לחיילים הבודדים שגרים בבתי החייל.
מרדכי יוגב: פעם לא היה.
<יעקב דנון: לא, אבל בעקבות עבודת המטה הזה, הכול תקין.
<יעקב דנון: זאת אומרת לא מתעוררת בעיה, אין בעיה בהקשר הזה.
<יעקב דנון: בכל זאת יש פה עדות, אז צריך לבחון אותה לעומק, אבל אני רוצה לומר, לחזק, שאכ"א פרט לקח את זה אליו, יחד עם אל"ח ועוד כל מיני גורמים וניתן מענה, אבל- - -
יואל רזבוזוב: זה בית החייל, בסוף החיילים האלה הם חבר'ה שעולים כדי לשרת כאן ובאים מיוזמתם ואנחנו רוצים אותם כאן, אנחנו רוצים גם שהם יישארו כאן, אז זה לא מספיק.
יואל רזבוזוב: יש כאלה שרוצים תנאים אולי קצת יותר טובים מבית החייל אז הם גרים בדירות.
<צבי אוד: יש בתי חייל מדהימים בארץ, לא בירושלים, אבל אם תלך לרמת גן, לבאר שבע, בצפון, יש בתי חייל- - -
מרדכי יוגב: זה לא ישנה, החייל גומר את השירות בחמש או בשש, הוא לא יילך לבית החייל בשביל לאכול ולחזור לדירה.
מרדכי יוגב: צריך איזה שהוא תשמ"ש, או איזה שהוא תלוש.
<צבי אוד: אני מכיר חבר'ה שגרים בבית חייל מתוך בחירה אישית, קודם כל כי זה בית יפה, הוא קרוב לבסיס, ועדיף מאשר ללכת לגור בקיבוצים או בדירות או כל מיני מקומות.
מרדכי יוגב: השאלה אם החדר הוא החדר הקבוע.
מרדכי יוגב: בתקופה שאני זוכר, זה לא היה קבוע.
<צבי אוד: יש כאלה ויש כאלה.
מרדכי יוגב: כל פעם אתה נכנס לחדר אחר, אין לך את הארון הקבוע, אתה צריך להתנייד עם הצ'ימידן שלך.
יואל רזבוזוב: אבל החבר'ה שיושבים כאן גרים בדירות ואני לא מזמן הייתי בגילם, אז בטח עדיף לגור בדירה משלך.
יואל רזבוזוב: זה נחמד, משאיר לך טעם טוב.
<צבי אוד: זה תלוי, תלך לראות את רמת גן ואת האחרים, אתה תתרשם מאוד.
יואל רזבוזוב: אני אשמח, אפילו אולי נעשה שם איזה שהוא סיור עם הוועדה, נשמח לראות.
<עודד נהרי: צריך להגיד, זה נאמר פה מקודם בין השורות וצריך רגע להקשיב טוב טוב למה שאמרו פה החיילים.
<עודד נהרי: יש פה הנושא של הבחירה האישית שלהם.
<עודד נהרי: זאת אומרת אין ספק שצריך להיות איזה שהוא פתרון מערכתי כולל, כפי שאמרת, שתכנסו את גורמי המקצוע, אבל צריך בסוף גם להסתכל על הבחירה האישית שלהם, של הפרט, מה הפרט רוצה, כדי שזה ייצא בדיוק כמו שהוא רוצה.
מרדכי יוגב: זה שייך לסיפור אחר, לא לוועדה אחרת, לוועדה אחרת, של האפשרות לתת לחיילי מנהלה לעבוד.
מרדכי יוגב: אתה מקבל אותם למחרת בבוקר עייפים ואחרי זה עוד תחרות, כמה אתה הרווחת, כמה אני הרווחתי וכמה ישנתי, כמה ישנת.
מרדכי יוגב: אני חושב שבמקרה הזה צריך לנסות לבחון האם אין פה מקום לאיזה תלוש וכסף שאיתו החייל יוכל לכלכל את עצמו, הוא יכול להיות יעיל בבוקר ועצמאי.
מרדכי יוגב: כמו תשמ"ש לחייל נשוי או דבר כזה.
<עודד נהרי: הם אמרו את זה לבד, הם כבר היו מקבלים, על גובה הסכומים זה דיון נפרד.
<עודד נהרי: אבל כפי שאמר יושב ראש הוועדה, צריך לבחון את זה.
<משה קאמיאנער: כבוד יושב ראש הוועדה, אני כל כך שמח שניקה מדברת לפניי, כי העברית שלה יותר טוב משלי.
<משה קאמיאנער: אז הראשון, תודה רבה על הכול, כי לא רק שקיבלנו את הכבוד הגדול, אבל גם ההזמנה, ממש תודה.
<משה קאמיאנער: אני עדיין לא בטוח שזה מגיע לי, אני הייתי עם 119 החיילים הכי טובים ואני, אבל בכל זאת שני דברים.
<משה קאמיאנער: ראשון, מה שניקה אומרת, על היומיות, על החיילים שהם יומיות.
<משה קאמיאנער: יש הבדל גדול.
<משה קאמיאנער: אני עושה יומיות, אני חוזר הביתה כל יום בשמונה, החלטתי לעשות את זה, ידעתי שזה יהיה לפני שהתגייסתי, אבל בכל זאת זה קשה לקנות אוכל, כי אני הולך לישון בעשר, אז אין לי פתרון שיש לי כשכל יום כשאני חוזר הביתה בשמונה, אני חייב לעשות את הקניות, לאכול ופתאום קם, הרבה פסטה, ככה עושים.
<משה קאמיאנער: דבר שני, זה משהו שאולי אנחנו לא מדברים פה, כי כולנו רווקים פה, אבל יש לי הרבה חברים עולים חדשים שהם נשואים והם עומדים להתגייס.
<משה קאמיאנער: הצבא בשבילי הוא משהו שהוא אולי ההחלטה הכי טובה שעשיתי כל החיים שלי, גם בשביל העברית, למדתי עברית, למדתי איך לבוא במוח ישראלי.
יואל רזבוזוב: נקודה חשובה, הרבה בעולם רוצים ללמוד איך עובד המוח הישראלי.
<משה קאמיאנער: זה עולם אחר, יש שפה עברית ויש שפה ישראלית, ולמדתי הרבה דברים וזה היה ממש טוב לי, בשביל הקליטה בתוך המדינה ואני לא יודע איך אני יכול לקרוא לעצמי ישראלי אם לא הייתי בצבא.
<משה קאמיאנער: אבל יש לי הרבה חברים שהם נשואים ויש הרבה מהם שלא רוצים להתגייס, כי הם שומעים את הסיפורים על עולים שמתגייסים שהם לא נחשבים כחיילים הבודדים.
<משה קאמיאנער: על פי המערכת הם לא חייל בודד.
<משה קאמיאנער: אולי יש מצב, יש לי חברים שהם נשואים לעולה חדשה שגם אין לה משפחה פה בארץ ויש מצב שיש להם ילד והם עדיין לא בודדים, כי הם נשואים, וזה קשה להם, עדיין הם מקבלים תשמ"ש וכל זה, אבל אני זוכר שהיה אז על החיילים הבודדים, היו אומרים 'מה איתנו?', ויש הרבה דברים שצריכים לחשוב, לא רק על עולים שהם בודדים, אלא גם יש מצב שזה יותר קשה בשביל העולים שהם כבר נשואים.
מרדכי יוגב: אני מבקש להסב את תשומת לב יושב ראש הוועדה ולתת לך משימה, יואל, אם תסכים איתי, בחוק המתווה המשותף בנטל, שעושים עכשיו, ועדת פרי, יש שם, בין הסעיפים שאני חושב שצריכים שינוי, אחד שמחייב נשים שעלו לארץ עד גיל 28 לגיוס מלא.
מרדכי יוגב: אני חושב שזו טעות מוחלטת, אני חושב שצריך להוריד את זה, אם תרצה אז עד גיל 22 לבדוק גיוס- - -
יואל רזבוזוב: ולפני זה מה היה?
מרדכי יוגב: אינני יודע, אני עברתי על כל המתווה פעמיים במוצאי שבת ושלשום וסימנתי במדגש את הסעיף הזה.
מרדכי יוגב: אני לא חושב, אני אשאל את שתי הבנות, אם מישהי שמגיעה לארץ בגיל 28, אני לא מדבר על זה שהיא רוצה להתגייס או שמגייסים אותה כי היא רופאה, כי זה טוב לצבא וזה טוב לה, אני מדבר על החובה, על החובה של בת 28 שעלתה להתגייס לשירות מלא.
מרדכי יוגב: זה נראה לי מוזר.
<יגאל שטיינמן: היום בת שנכנסת בגיל 20 פטורה.
מרדכי יוגב: בת שעולה?
<יגאל שטיינמן: לא עולה, בת שנכנסת, כי הצבא לא עובד במונחים של עלייה, הוא עובד במונחים של כניסה, בכל מעמד, גם תייר, גם מסע, גם לא משנה מה, כניסה של בת עולה מגיל 20 היא פטורה.
<יגאל שטיינמן: מה שזה יעשה, זה פשוט יפסיק- - - הבנות פשוט לא- - -
מרדכי יוגב: זה סעיף נורא ולא נכון וצריך פשוט להוריד אותו.
מרדכי יוגב: גם לא מדובר פה באיזה מסות.
מרדכי יוגב: היא יכולה לעבור דרך צה"ל אם יש רצון, אם יש- - -
יואל רזבוזוב: מדובר על עולים, כן?
מרדכי יוגב: על עולות.
מרדכי יוגב: הניסיון ליצור איזה שהוא שוויון- - -
<יצחק הילדסהיימר: כולל נשואים או נשואות?
מרדכי יוגב: לא, כתוב לגבי נשים, עולה שעולה עד גיל 28.
מרדכי יוגב: צריך להגיד את זה לשר פרי ולשר- - -
<יגאל שטיינמן: לגבי בנים יש מדרג לפי גילאים ומגיל 23 כבר אז זה שירות של חצי שנה מקוצר, ולפני כן זה במדורג, 18-19 זה שנתיים וחצי- - -
מרדכי יוגב: במתווה המשותף- - -
<יגאל שטיינמן: אם ישנו את זה אז אנחנו נחפש את העולים בחו"ל.
<יעקב דנון: סליחה, יגאל, אני רוצה להעיר הערה בהקשר שאתה מעלה, מעבר למה שכתוב, השאלה היא אם מה שכתוב מיושם ואני חושב שלא, כי מי שאחראי על הנושא הזה הוא מפקד מיטב.
מרדכי יוגב: לא, יעקב.
מרדכי יוגב: תרשה לי, יש לי עוד כמה כאבי לב מסעיפים במתווה, זה אחד מהם, שסימנתי במדגש בחצות של מוצאי שבת, החיוב הנוקשה הזה לעולָה בת 28 לעבור דרך הצבא.
מרדכי יוגב: זה לא נכון, עדיף להישאר במציאות הנוכחית.
יואל רזבוזוב: אני חושב שבוועדה הזאת נצטרך לדבר ולהתייחס לנקודה.
יואל רזבוזוב: כן, ניקה, מילה אחרונה.
<ניקה ינקלביץ: שתי מילים.
<ניקה ינקלביץ: אני רציתי להצטרף למה שמשה אמר, זה מאוד חשוב לראות את החיילים הנשואים שהם באמת חיילים בודדים פה ואין להם את המעמד הזה, וזה משהו שמונע מהם לעשות הרבה מהדברים, כמו לטוס לחו"ל ולראות את ההורים שלא ראו כבר שנתיים, וזה נושא מאוד רציני.
<ניקה ינקלביץ: ודבר שני, לגבי משפחות מארחות.
<ניקה ינקלביץ: יש לי משפחה מארחת מאז שהייתי בנעל"ה וזה משהו שנתן לי מוטיבציה ענקית לשרת ולעשות את כל מה שאני משתדלת לעשות בתפקיד שלי.
<ניקה ינקלביץ: אני חושבת שלכל חייל בודד, לא בהכרח משהו להכריח אותם, אבל אלה דברים שמאוד מחברים למציאות הישראלית, אלה דברים שמאוד נותנים את המוטיבציה הזאת, ולמצוא את המשפחות שאפילו יזמינו אותם לסופ"שים לשבת ולדבר ולהקשיב, לדעתי צריך לטפל בנושא הזה.
יואל רזבוזוב: כמובן נרשם הכול לפרוטוקול.
<מיכאל סעדון: אני עכשיו עוד מעט נכנס לקבע ולפי מה שהבנתי רוב הזכויות שלי כחייל בודד נעלמות.
<מיכאל סעדון: יש דברים שאני לא יודע איך אני הולך להתמודד איתם, כמו יום סידורים, זה דבר שמאוד חשוב, בצבא קצין בקבע ולוחם, אתה אולי שלושה-ארבעה ימים בחודש בבית וימי הסידורים האלה והדברים שמוסיפים מסביב הם דברים שהכרחיים.
<מיכאל סעדון: שלא בגלל שאני מקבל אולי משכורת יותר גבוהה, זה יכול לעזור למצב בבית, יש דברים שזה לא עניין של כסף.
<יעקב דנון: הקלות שירות.
יואל רזבוזוב: כן, הבנתי.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, הדברים נרשמו לפרוטוקול, אנחנו גם נזמן אתכם לוועדה, אני רוצה שכן תבואו ותציגו בפני הגורמים הרלוונטיים, אנחנו ננסה למצוא פתרונות ונדע להעביר את זה הלאה כדי ליישם אותם.
יואל רזבוזוב: חברים, תודה רבה לכם, אנחנו באמת מצדיעים לכם, מודים לכם, תמשיכו להצליח ולתת לנו הרבה כבוד.
יואל רזבוזוב: תודה לחבר הכנסת מוטי יוגב, לכל הגופים שהיו כאן.
יואל רזבוזוב: הישיבה נעולה, ועוד פעם תודה.
יואל רזבוזוב: צהריים טובים לכולם.
יואל רזבוזוב: אנחנו ממשיכים מוועדה לוועדה, ברוכים הבאים לישיבה בנושא הגינות הקהילתיות, פרויקט מאוד מאוד מבורך.
יואל רזבוזוב: יש פה את חבריי, חבר הכנסת שמעון סולומון, חבר הכנסת המכובד רובי ריבלין.
ראובן ריבלין: כבוד שלנו להיות כאן.
יואל רזבוזוב: תודה שבאת.
יואל רזבוזוב: פרויקט חשוב, אני מכיר קצת את הפרויקט מהרקע המוניציפאלי שלי, הייתי חבר מועצה ועכשיו נחשפתי אליו עוד יותר ואני דווקא הייתי מבקש מחברי שביקש ממני גם את הישיבה הזאת, חבר הכנסת שמעון סולומון, שיפתח.
שמעון סולומון: זו באמת סיבה טובה להתכנס ולבדוק את האפשרות, דברים שמצליחים, דברים שהם טובים, להרחיב אותם, אני חושב שזה דבר חשוב, מה עוד כשאתה מדבר על דברים שהם מאוד מאוד קשורים אליך ונגעת בהם באופן אישי, אז הדיבור הוא לא רק באופן כללי, כי צריך לדבר על זה, אלא זה יוצא ככה מתוך הלב.
שמעון סולומון: אני חושב שגינות קהילתיות, במיוחד בעידן הזה שהכול כזה לבנייה והריסה, כל פעם שאני יוצא ליום ירושלים ואני רואה את מה שהם עושים לצד הכביש, ברור שהלב כזה נחמץ לראות שכמעט שאין חשיבה מעמיקה בנושאים של שימור ושל גינון ושל ירוק בכלל.
שמעון סולומון: אני באופן אישי, כדי שתדעו למה אני מדבר בצורה כזאת, אני כל כך קשור לזה.
שמעון סולומון: כשניהלתי מרכז קליטה אחד הדברים החשובים ששמתי לי למטרה זה גינה, גינה קהילתית גדולה, לא רק בשביל לצאת ידי חובה, לא רק בשביל ההובי באופן קטן, אלא משהו גדול מאוד, ש-60 משפחות, כל משפחה לקחה 10 על מטר, שטח לא קטן, 10 מטרים על מטר, עם אגרונום מקצועי שליווה את הפרויקט הזה, וכל משפחה גידלה ירקות, פירות, כל מה שאתם לא חושבים ובסופו של דבר הפרויקט הזה הפך להיות למשהו חינוכי חברתי מלכד בין המשפחות, בסוף הגינה הזו הפכה להיות פינה שהולכים אליה כדי ליהנות, משהו ירוק שבאמת עושה טוב לעיניים וזה היה ב-2007.
שמעון סולומון: עכשיו, לפני שבוע, הזמינו אותי לטקס, היו שם איזה 500 אנשים שבינתיים אמרו שכבר הרחיבו את זה ל-15 מקומות אחרים, אם זה מרכזי קליטה או כל מיני מקומות, שאין דבר יותר משמח מזה.
שמעון סולומון: אל"ף, מזמינים אותך לראות איך זה התפתח, ובי"ת, שזה משהו טוב שהתרחב למקומות שונים במרכזי קליטה, כי זה שייך למשרד הקליטה ולסוכנות היהודית.
שמעון סולומון: אני חושב שאפילו במשפחות, אם בפריפריה ואם בירושלים ובכל מיני מקומות אחרים, עם עולים חדשים בעיקר, אם לוקחים את פרויקט הגינון כמשהו שהוא רציני, עם תכנית חינוכית, חברתית, משפחתית, ועשיתי את זה, אני לא סתם זורק מילים, באמת, כי עשינו את זה, גייסנו 70,000 דולר ואני ראיתי מה זה עשה בשכונה, זה שינה.
שמעון סולומון: המחמאה הכי גדולה שראיתי זה שתושבים מסביב, שהם לא בני הקהילה, אומרים, 'למה הפרויקט היפה הזה רק ליוצאי אתיופיה?
שמעון סולומון: למה לא עושים לנו את זה?
שמעון סולומון: תסתכל איזה דבר יפה, למה אנחנו לא בתוך הפרויקט?
שמעון סולומון: ' אז כמובן ראש העיר שהיה שם שמע את זה, זה כל כך היה טוב לשמוע את זה, שזה דבר שיכול באמת לגרום לחינוך בלתי פורמלי.
שמעון סולומון: הרי איפה הצרה הגדולה של החינוך שלנו?
שמעון סולומון: כשאנחנו שומעים סכינים, עבריינות, ניתוק ומריבות וכו', הכול כמעט מתחיל בחינוך הבלתי פורמלי, כי אחרי סיום הלימודים, כשאין תכנית ברורה, אין הורים שעוקבים אחרי הילדים, את כל החוליים לומדים שם, אחרי זה מביאים את זה לבית הספר, או לפעמים הפוך.
שמעון סולומון: אז אני חושב שאם אנחנו ניקח את זה בשיא הרצינות, כבוד היושב ראש, ואחרי שנשמע מאנשים, אם אנחנו יכולים לעשות משהו, לדחוף, ועדה, התפקיד שלה זה לתת פלטפורמה, לתת במה, לשמוע ואולי גם אחר כך לבוא למקומות הנכונים ולדחוף ביחד איתכם, כך שאני חושב שאחרי שנשמע אתכם בסיכום נשמח מאוד שנוכל לקדם את זה.
שמעון סולומון: תודה.
יואל רזבוזוב: בשמחה רבה.
ראובן ריבלין: כן, כשאני שמעתי על הישיבה היום פשוט היה לי איזה שהוא relation back לימים שבהם אנחנו היינו בארץ רק 400,000 יהודים, אנחנו למדנו חקלאות בבית ספר ובגימנסיה העברית בירושלים, שהייתה אחרי גימנסיה הרצליה הגימנסיה הראשונה העברית.
ראובן ריבלין: אנחנו למדנו חקלאות והיו לנו גינות, כשהקהילה של בית הספר שהייתה למעשה בית הספר של ירושלים כמעט, או על כל פנים של המערב הדרומי של ירושלים, שם למדנו חקלאות.
ראובן ריבלין: באתי ואמרתי שהיוזמה שלכם, ברמה של הצורך בקליטת עלייה היא יוזמה נפלאה, אבל לימים, כאשר כבר למדתי משפטים והייתי נוסע עקב תפקידי ומקצועי ללונדון, שם למדתי וראיתי מקום נפלא שנקרא הקיו גארדן, כל כך למה?
ראובן ריבלין: הואיל ובלונדון קשה מאוד למצוא פיסות אדמה, דבר שבארץ יש לנו, אם כי בהחלט בשכונות אתה היום נמצא בצפיפות רבה ואין אפשרות לאותו פס ירוק, פס ירק, שגם מועיל מאוד מבחינה אישית, גם מועיל מאוד מבחינה קהילתית וגם מועיל מאוד לשיתוף פעולה ולקיום כל מיני דברים אשר מקרבים את הקהילה מסביב והופכים אותה יותר הומוגנית וגם יותר ישראלית.
ראובן ריבלין: אני באמת חושב שג'וינט עושה טוב שהוא נכנס לעניין זה, החברה להגנת הטבע בוודאי, לא רק ברמה של קליטת עלייה, אלא גם ברמה של חינוך לקהילתיות וחינוך לשיתוף פעולה ולאינטגרציה בתוך החברה הישראלית.
ראובן ריבלין: בהחלט אנחנו לכל אחד מאיתנו לאחר מכן הייתה גינה על יד הבית, משום שהיה כל כך הרבה מרחב בזמנו ועדיין ארץ ישראל היא יותר גדולה מאשר הציבור שנמצא בה, ויש מקומות לפתח את הנושא שהחברה להגנת הטבע עוסקת בו כל כך הרבה.
ראובן ריבלין: אבל האמצעי הזה פשוט שבה את לבי ואמרתי שאני מיד אחרי ועדת כספים יורד הנה לשמוע אתכם כדי שתסבירו לי עד כמה הדברים הכי פשוטים שנמצאים לנגד עינינו, פתאום רואים שאפשר להמציא אותם מחדש, או אפילו לעשות אותם הרבה יותר טוב.
ראובן ריבלין: המשרד להגנת הסביבה, אני רואה, ואני מתאר לעצמי שיש פה גם אנשים שהזמנתם אותם.
ראובן ריבלין: אם זכיתי להיות חבר בוועדת העלייה והקליטה, ואילו בנושא הגינות הקהילתיות דיינו, אבל יש לוועדה הזאת עוד דברים רבים וחשובים ואם הדבר הזה מועיל ועוזר, מה טוב, ובאמת תהיו ברוכים כל העוסקים במלאכה ואני אשמח לשמוע את הדברים האלה, וזה רעיון כל כך ברור, כל כך נמצא לנגד עיניך ולפעמים, בגלל העיסוקים הרבים והמפעלים האדירים שאנחנו עושים, אנחנו לא רואים דבר כל כך פשוט שאתה ראית אותו.
ראובן ריבלין: אני חושב שמדינת ישראל גם צריכה ברמה החינוכית להזמין את שר החינוך וברמה של משרד הפנים, לבוא ולעזור לעניין זה, ממש כמו החלק של אותו משרד לקליטת עלייה וכל מה שקשור באמת לעולים חדשים, שזה אמצעי נוסף לקרב אותם לארץ ולקרב אותם לחברה בישראל, תהיו ברוכים.