GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
<אסתר בלום: תודה רבה, יושב-ראש הוועדה.
<אסתר בלום: תודה רבה לדב ליפמן שהעלה את הנושא.
<אסתר בלום: רצינו גם להודות לשרה ובאמת למנכ"ל על העבודה מאומצת ועל השולחן שהם עושים איתנו, עם ארגוני העולים.
<אסתר בלום: זה באמת לא פשוט, זה לא מובן מאליו.
<אסתר בלום: הוא באמת נכנס איתנו לכל הנושאים שאנחנו מעלים ואנחנו מאוד מאוד רצינו להודות לו על כך, ובכל זאת נעשה את זה במפגש.
<אסתר בלום: יש דברים שלא תמיד אנחנו יכולים לפתור שם, כל הדברים שקשורים גם לחקיקה וגם לתקציבים.
<אסתר בלום: השרה אמרה שהיא באמת אוהדת ועלייה והיא אומרת: איזה אנשים יפים ומדהימים מגיעים, ואנחנו נעשה את הכול שלא יהיו להם חסמים.
<אסתר בלום: אבל השורה התחתונה היא שאנחנו עוסקים באין ספור חסמים, האחד אחרי השני.
<אסתר בלום: צריך למצוא תהליך קליטה רכה לאותם העולים.
<אסתר בלום: משרד הקליטה הציג את הפרויקט שם שעשו בשביל הרופאים יוצאי חבר מדינות העמים כבר שנה רביעית.
<אסתר בלום: יש שם 99% אחוזי הצלחה, אם אני לא טועה.
<אסתר בלום: זו תוכנית שבה אתה מביא לארץ אדם כתייר והוא נכנס לתוכנית ובסוף התוכנית הוא רופא.
<אסתר בלום: בתקופה הזאת הוא נכנס לחממה.
<אסתר בלום: כך צריך לעשות עם כל העולים שלנו, ובטח שלא לחכות כל כך הרבה חודשים לקבל תשובות.
<אסתר בלום: כל הדברים האלה כתובים בנייר העמדה, אם זה לחכות עד שהאולפן נפתח.
<אסתר בלום: חצי שנה אדם נמצא על הספה שלו בבית והוא אוכל את הלב והוא אומר: מה אני צריך לעשות ואיך אני יכול לפרנס את המשפחה שלי?
<אסתר בלום: אלו דברים שנראים כל כך קטנים וכל כך טכניים - מתי ייפתח האולפן - אבל מחכים, וזה מובן, שיהיו מספיק אנשים שירשמו לאולפן כדי לפתוח אותו.
<אסתר בלום: אם אנחנו רוצים עלייה אז בואו נגדיר מלכתחילה מתי האולפן ייפתח וכל כמה זמן כך שאדם יוכל לבנות את החיים שלו לפי זה.
<אסתר בלום: אפילו אם יהיו 12 אנשים ולא 15 אז בואו נלך לקראתו כי האדם הזה הוא נכס אדיר למדינה.
<אסתר בלום: אנחנו במחסור בכל המקצועות האלה, אנחנו רוצים.
<אסתר בלום: האנשים האלה באים עם מוטיבציה מאוד גדולה ולא עולים לנו כל כך הרבה כסף.
<אסתר בלום: אגב, תודה על הנתונים.
<אסתר בלום: לא ידעתי שהם כן עולים לנו כל כך הרבה כסף.
<אסתר בלום: אבל רופא שסיים את הלימודים שלו בארץ עולה פחות או יותר חצי מיליון שקל.
<אסתר בלום: זה הרבה יותר כסף.
<אסתר בלום: אם אנחנו רוצים תרגומים של מבחנים, האם אנחנו מדברים על סכומי עתק?
<אסתר בלום: אם יש ארבעה אנשים שצריכים לעבור, האם אנחנו צריכים להרוס להם את החיים במהלך שנה, שנתיים?
<אסתר בלום: לעשות עוד בחינה ולחכות לאולפן ולחכות לתהליך הזה ולחכות לעוד דבר?
<אסתר בלום: כל התהליך הזה יוצר, בסופו של דבר, שאדם יכול למצוא את עצמו שנתיים וחצי פלוס בבית בכל מיני עבודות מזדמנות.
<אסתר בלום: איך הוא יכול להמשיך לחיות כאן?
<אסתר בלום: אתם מבינים שזה לא רק ביצה ותרנגולת כאן.
<אסתר בלום: כאן בחממה שלנו אולי אנחנו מוגנים כרגע, אבל תדעו שהיום בפייסבוק וברשתות החברתיות ובקשרים אנשים אומרים: אל תעלו, זה מאוד קשה.
<אסתר בלום: אנחנו כבר שנתיים מחכים ומחכים וזה קשה לנו.
<אסתר בלום: אין לנו כסף, אין לנו כבר רזרבות של כסף ואנחנו לא יכולים להמשיך כך.
<אסתר בלום: כל העניין הוא האם אנחנו רוצים להביא את האנשים האלה.
<אסתר בלום: אם אנחנו רוצים להביא אותם אנחנו צריכים לעשות.
<אסתר בלום: יהודה שרף דיבר קודם על הסוויץ'.
<אסתר בלום: זה נכון שיש סוויץ' ענק במשרד הבריאות בכך שבאמת המנכ"ל נותן לנו אפשרות לדבר איתו ולפתור בעיה, בעיה, וכמו שהוא גם אמר להעלות נושאים של עולים באופן ספציפי - זה נכון.
<אסתר בלום: אבל ברמה שלכם, ברמה של החקיקה, ברמה של עידוד עלייה, ברמה שאנחנו מדינה קולטת, אנחנו צריכים לעשות גם כן את הסוויץ' ולהגיד שאנחנו צריכים להשקיע עוד יותר ולתת את האמצעים גם למשרד הבריאות וגם למשרד הקליטה בעיקר כדי שכל התהליך הזה יהיה מאוד לא מסורבל, יהיה מאוד קל.
<אסתר בלום: מכל המדינות אדם שייכנס יידע בדיוק מה הוא צריך לעשות, תוך כמה זמן הוא יוכל לעסוק במקצוע שלו.
<אסתר בלום: אנשים יודעים כיום שלא כדאי להגיע לפה.
<אסתר בלום: אנחנו נמצאים בתחרות עם כל מדינות העולם.
<אסתר בלום: כולם רוצים מוחות ואנחנו גם רוצים אותם, הם יהודים.
<אסתר בלום: אם נעשה מאמץ, אנחנו נמגנט.
<אסתר בלום: אם לא - אנחנו פשוט נפסיד אותם.
<אסתר בלום: זה תלוי בנו.
<אסתר בלום: כל מה שאנחנו הזכרנו עם נושא הבחינות, ועדות מקצועיות שאפשר לחכות חודשים עד שוועדה מתקיימת.
<אסתר בלום: צריך להבין, מי שנמצא בוועדה המקצועית אלה הם מתנדבים, אנשים מתנדבים.
<אסתר בלום: כל הכבוד להם ותודה רבה להם שהם מתנדבים לעשות את זה.
<אסתר בלום: הם עולים ותיקים שהציעו להתנדב שם.
<אסתר בלום: אבל הוועדות האלה מתכנסות בפעם ב-, ובינתיים העולה מחכה ומחכה לקבל.
<אסתר בלום: בסופו של דבר, הוא יקבל את הרישיון, אבל הוא חיכה בינתיים שנתיים וחצי.
<אסתר בלום: תודה רבה לכם.
יואל רזבוזוב: אסתר, תודה.
יואל רזבוזוב: יש לי הצעה.
יואל רזבוזוב: שמענו הרבה בעיות ולא את כולן הצלחנו לפתור ולא הכול יגיע לשולחנות העגולים.
יואל רזבוזוב: אני וחברי דב ניקח כל נושא.
יואל רזבוזוב: תכינו לנו דף עמדות.
יואל רזבוזוב: אנחנו נלמד את הנושא לעומק, נשאל אתכם הרבה שאלות.
יואל רזבוזוב: בסוף עם הכוח שלנו נלך לשרת הבריאות, למנכ"ל המשרד.
יואל רזבוזוב: כל עוד זה קשור לעלייה, ואנחנו רואים את כל החסמים האלה, אנחנו ננסה להסיר אותם.
יואל רזבוזוב: אני לא יכול להבטיח.
יואל רזבוזוב: חלק מהדברים הם סעיפים תקציביים וזה יותר קשה.
יואל רזבוזוב: זו הנקודה ונצטרך ללכת לאוצר.
<אסתר בלום: זו הנקודה העיקרית.
<אסתר בלום: זה המסר שרצינו להעביר לשרה כי באמת אנחנו מעלים כל נושא וכל חסם מול המנכ"ל בשולחן העגול.
יואל רזבוזוב: אנחנו נלמד, אנחנו נהיה הזרוע הביצועית שלכם.
יואל רזבוזוב: אנחנו נלך לשרה ואנחנו באמת נעמוד על זה.
יואל רזבוזוב: גם השרה היא בעד עלייה ואנחנו רוצים לקלוט את הציבור הזה.
יואל רזבוזוב: זה חשוב לנו וחשוב גם שידברו אל היהודים בתפוצות עד כמה טוב בישראל ועד כמה קולטים פה, ולא ההיפך.
יואל רזבוזוב: אנחנו באמת ניקח את זה ברצינות ונקיים כמה ישיבות.
יואל רזבוזוב: אתם תכינו לנו דפי עמדות, אנחנו נלמד אותם.
יואל רזבוזוב: אנחנו גם נשאל אתכם הרבה שאלות לפני שאנחנו הולכים.
יואל רזבוזוב: דב, האם אתה מקבל את זה?
דב ליפמן: ודאי.
דב ליפמן: קודם כל, אני מתנצל בפני אלה שהגיעו ולא קיבלו את הזכות לנאום.
דב ליפמן: פשוט היו לנו הרבה אנשים שרצו לדבר.
דב ליפמן: אבל אני חושב שיוצאים מפה עם בשורה טובה וזה שבאמת שיש שיתוף פעולה של יושב-ראש הוועדה, של המנכ"ל והשרה.
דב ליפמן: אני חושב שאנחנו נשתף פעולה לעזור ולעודד עולים חדשים שכבר הגיעו ארצה ואלו שרוצים להגיע.
דב ליפמן: בעזרת השם, את כל המחסור בתחום הרפואה אנחנו נמלא מעולים שרוצים לעלות ארצה.
דב ליפמן: כנציגים שנינו נעבוד יחד מול השרה ומול המנכ"ל ונעשה המון, בעזרת השם.
יואל רזבוזוב: דב, תודה.
יואל רזבוזוב: אלן, בבקשה.
<אלן זיתון: קודם כל, אני רוצה להגיד שהיתה לנו אפשרות לשבת עם כל הצוות פה של משרד הבריאות.
<אלן זיתון: אני חייב להגיד שאני מבין את העמדה שלהם.
<אלן זיתון: הם נמצאים במצב שהם מקבלים חוק והם מתמודדים עם כל מיני סוגים של אנשים כשבסופו של דבר הם רוצים לעזור.
<אלן זיתון: אני מכיר באופן אישי כל אחד והם רוצים לעזור.
<אלן זיתון: מצד שני, הם צריכים לשמור על החוק וזה לא קל.
<אלן זיתון: אני רוצה לתת דוגמה אחת של הפרה-רפואיים הצרפתיים שמאוד פשוט להסתכל עליה.
<אלן זיתון: הכנו כאן דף עם גרף צבעוני.
<אלן זיתון: לגבי האנשים הפרה-רפואיים שבאים מצרפת - התואר הוא לא תמיד תואר שהוא מתאים בדיוק לסיטסם הישראלי.
<אלן זיתון: כולם יודעים שזה לא אומר שהתואר הצרפתי הוא פחות טוב מהישראלי.
<אלן זיתון: אני חושב שכולם מסכימים שהרמה גם בצרפת מאוד גבוהה.
<אלן זיתון: אבל פה אנשים נופלים בחוק ולא חושבים תמיד על כל הנקודות.
<אלן זיתון: הנה קבוצה של חמישים אנשים במקצוע פרה-רפואיים שמחכים ללא פתרון.
<אלן זיתון: למה ללא פתרון?
<אלן זיתון: כי החוק לא חשב על הפתרון.
<אלן זיתון: מנכ"ל משרד הבריאות הוא מאוד יצירתי והוא מציע פתרון.
<אלן זיתון: מה הפחד?
<אלן זיתון: הפחד שזה ייקח עוד שנתיים להתחיל בפתרון הזה כי צריך את המל"ג, צריך את משרד החינוך, צריך את משרד הבריאות, צריך כסף ממשרד הקליטה.
<אלן זיתון: הייתי רוצה לבקש שבאמת שזה יהיה כמו Task Force, שבאמת יהיה מישהו שירכז בצורה מאוד מאוד רצינית את כל השחקנים ביחד עם מטרה, לשים מטרת זמן.
<אלן זיתון: אנשים מחכים חמש שנים בל לעבוד.
<אלן זיתון: הם עושים עבודה של גננת במקום להיות קלינאי תקשורת.
<אלן זיתון: אל תתנו להם לחכות שנתיים.
<אלן זיתון: בואו נמצא שהמטרה תהיה גם בזמן ולא להגיד שיש זמן.
<אלן זיתון: לאנשים האלה אין זמן.
<אלן זיתון: בוא נעשה שעד סוף השנה יימצא להם פתרון כולל שיאפשר להם להיכנס למשהו שכן מתאים לחוק, יש לו כסף לעשות אותו, ובאמת עם מטרה להסדיר את העניינים האלה.
יואל רזבוזוב: אם זה מתאים לחוק ויש כסף אז זה פשוט.
יואל רזבוזוב: כמו שאמרתי, אנחנו פה.
יואל רזבוזוב: אנחנו מוכנים לקלוט את הבקשות, ללמוד אותן ולהעביר.
יואל רזבוזוב: בילנה, בבקשה.
<בילנה שחר: שמי בילנה שחר, אני מנהלת אגף עלייה וחוויות בישראל בסוכנות היהודית, ביחידה לדוברי רוסית.
<בילנה שחר: אני שמחה להיות כאן.
<בילנה שחר: אני מצטרפת כמובן לברכות של יהודה.
<בילנה שחר: למעשה, אני רוצה להתייחס לנקודה של השפה העברית.
<בילנה שחר: אני לא ארחיב על זה כי אני יודעת שאנחנו נדבר על זה בשולחנות העגולים.
<בילנה שחר: אני כן רוצה להתייחס רק לנקודה אחת בעניין העברית וזו היתה פסקה אחת במצגת של המנכ"ל, אם אתם זוכרים – "מסע".
<בילנה שחר: "מסע" זו אומנם פסקה אחת, אבל למעשה אנחנו באמצעות ותודות לפרויקט הנפלא הזה של "מסע" מביאים לכאן לא מעט עולים, עולים עם מקצועות שונים, וכמובן בתחומי הרפואה.
<בילנה שחר: אם אנחנו מדברים מ-2009 עד 2012, אנחנו מביאים בערך כ-300 עולים רופאים.
<בילנה שחר: זה נתון משמעותי כאשר נכון להיום העולים הללו לא נדרשים למבחן בעברית ואנחנו מאוד חוששים שהתקנה הזו למעשה תמנע את ההגעה שלהם.
<בילנה שחר: אם מישהו היום חושב שעולים מברית-המועצות לשעבר, ובעיקר רופאים, אבל לא רק רופאים, עולים לישראל כך באופן פשוט אז הוא טועה ומאוד טועה.
<בילנה שחר: לכן, אנחנו כן מפתחים את הנושא של תוכניות התעסוקה.
<בילנה שחר: התוכניות וההכנה לקורסים בתחום הרפואה מוכיחים את עצמם.
<בילנה שחר: אנחנו רואים כ-80% הצלחה בתוכניות.
<בילנה שחר: זה דבר שהוא חסר תקדים.
<בילנה שחר: אנחנו מסתכלים על הנתונים ומשווים אותם בכלל להצלחה במבחני הרישום, אנחנו רואים שגם ב"מסע" וגם בתוכניות עלייה כ-80% מצליחים ועוברים את המבחן הזה.
<בילנה שחר: אנחנו לא יכולים לוותר על הנתון הזה.
<בילנה שחר: לכן, אני מאוד מבקשת כן לתת על זה את הדעת בשולחנות העגולים ולא להקשות על אותם אנשים שמתלבטים לגבי עלייה, מגיעים לכאן במסגרת "מסע", ומחליטים כן אחר כך להישאר.
יואל רזבוזוב: מה ההמלצה שלך?
יואל רזבוזוב: האם לא לעשות את המבחן?
<בילנה שחר: להשאיר את המצב כפי שהוא היום.
<בילנה שחר: זאת אומרת, הם לא מחויבים היום במבחן.
יואל רזבוזוב: אבל זה כבר עבר.
<אסתר בלום: ההמלצה שהצענו היתה לתת להם בכל זאת אפשרות לעסוק במקצוע שלהם ובסוף השנה אחרי ש- - -
יואל רזבוזוב: זה מה שהעלינו לפני זה והשרה הסכימה.
יואל רזבוזוב: זה יעלה גם בשולחנות העגולים.
יואל רזבוזוב: בעיקרון, הכיוון הוא נכון.
יואל רזבוזוב: הסברנו גם למנכ"ל שזה לא חוק, זה לא חקיקה.
יואל רזבוזוב: זו תקנה שצריך להעביר.
<קריאות: לא, זה חקיקה ראשית.
יואל רזבוזוב: אה, עכשיו זה כבר חקיקה?
<אמיר שנון: לא, הסברתי קודם.
<אמיר שנון: מדובר בחוק והתקנות מדברות על הפטורים מהדרישה.
<אמיר שנון: הדרישה היא בחוק.
יואל רזבוזוב: אנחנו נלמד את הדרך הנכונה לשנות.
<קריאה: אני לא יודעת אם כתוב בחוק מתי.
<קריאה: החוק אומר שזה תנאי לקבלת הרישיון.
<קריאה: אה, תנאי לקבלת הרישיון.
יואל רזבוזוב: אנחנו נלמד ונראה באיזה מסגרת ואיך אנחנו משנים את זה.
יואל רזבוזוב: בעיקרון, יש לנו בואו נגיד עדיין לא הסכמה סופית, אבל הכיוון הוא מאוד מאוד חיובי לפי מה שנדמה לי.
יואל רזבוזוב: גלדיס, בבקשה.
<גלדיס ברזובסקי: גלדיס ברזובסקי מהתאחדות עולי אמריקה הלטינית.
<גלדיס ברזובסקי: אני רוצה להגיד תודה לפרופ' דורון שהעלה את הנושא של העולים מדרום אמריקה.
<גלדיס ברזובסקי: בדרום אמריקה יש לנו אוניברסיטאות מצוינות ברשימה של האוניברסיטאות בעולם.
<גלדיס ברזובסקי: לעולים מדרום אמריקה קשה לבוא לארץ בחוסר ודאות מוחלט אם הם כן יקבלו את הרישוי או אם הם לא יקבלו את הרישוי.
<גלדיס ברזובסקי: אני מברכת על זה שיצאה איזושהי תוכנית שאפשר כבר לפני העלייה לתרגם ולבדוק האם הם כשירים לעבור את המבחן בארץ עוד לפני שהם עולים כי אז הם באים כבר עם הביטחון שהם יוכלו.
<גלדיס ברזובסקי: גם אם הם יודעים מתי המבחנים מתקיימים אז הם מארגנים את הנסיעה שלהם לקראת המבחן ולא נשארים פה חצי שנה או שנה בלי לעסוק ברפואה.
<גלדיס ברזובסקי: אני רציתי להעלות את נושא רפואת השיניים.
<גלדיס ברזובסקי: אני רציתי להציע שוויון זכויות גם לרופאי שיניים.
<גלדיס ברזובסקי: רופא כללי שיש לו 14 שנות ניסיון צריך איזשהו ליווי של רופא והוא לא צריך לעבור את המבחן, הוא צריך את המבחן בעל-פה.
<גלדיס ברזובסקי: ברפואת שיניים אין דבר כזה.
<גלדיס ברזובסקי: ברפואת שיניים לא משנה אם יש לו עשרים שנות ניסיון, הוא צריך לעשות את המבחן של רופאי השיניים.
<גלדיס ברזובסקי: יש לי פה דוגמה של רופא שיניים שהיה בברזיל רופא של הצבא הברזילאי ויש לו עשרים שנות ניסיון.
<גלדיס ברזובסקי: בברזיל לא עובדים באנגלית.
<גלדיס ברזובסקי: הם לא יודעים אנגלית, הם יודעים פורטוגזית.
<גלדיס ברזובסקי: בקושי הם יודעים ספרדית.
<גלדיס ברזובסקי: הרופא הזה לא עבר את המבחן בגלל שלוש נקודות.
<גלדיס ברזובסקי: הוא יצא כדוגמה בעיתון של מודיעין, חובבי ציון.
<גלדיס ברזובסקי: זאת אומרת, הוא בא עם כל הציונות לארץ.
<גלדיס ברזובסקי: הם מאוד מרוצים.
<גלדיס ברזובסקי: היתה לו קליניקה פרטית בברזיל וכאן הוא צריך לעבור.
<גלדיס ברזובסקי: הוא לא עבר בגלל שלוש נקודות או שאלה אחת או שתיים, אני לא יודעת כמה זה שלוש נקודות.
<גלדיס ברזובסקי: עכשיו יש לו משפחה, אישה וילדים והוא לא יכול להתפרנס.
<גלדיס ברזובסקי: יש לי מכתב של רופא מבאר-שבע שמוכן להעסיק אותו מחר בבוקר.
<גלדיס ברזובסקי: הוא לא יכול לעסוק ברפואת שיניים בגלל זה.
<גלדיס ברזובסקי: אם היו משווים את הזכויות שלו לרופא קליני, לרופא רגיל, הוא לא היה צריך לעשות את המבחן.
<גלדיס ברזובסקי: מספיק שהוא היה עובד עם הרופא הזה והיה מקבל את הרישיון.
יואל רזבוזוב: האם יש איזושהי ועדת ערעורים שבוחנת ורואה את העבר של הרופא, מה הוא עשה ומה קורה אם הוא באמת נופל על משהו קטן?
<אמיר שנון: יש ועדות מייעצות שבוחנות מקרים, אבל לאו דווקא כאלה שנכשלו בבחינה.
<אמיר שנון: ברור שאם הציון העובר הוא 60 ומישהו קיבל 57 אז הוא נכשל.
<אמיר שנון: אין מה לעשות, אי-אפשר לשנות את הדברים האלה.
<אמיר שנון: אגב, אצל רופאי שינים, גם בוגרי הארץ וגם בוגרי חו"ל, צריכים לעבוד מבחינת הרישוי בשביל לקבל רישיון.
<אמיר שנון: יש הבדל בין אלה לאלה וכבר דנו בנושא הזה הרבה פעמים.
<אמיר שנון: גם רופאים, אגב, לא מקבלים את הרישיון באופן אוטומטי.
<אמיר שנון: אם הם עסקו 14 שנה הם עוברים הסתכלות, ואחר כך יש להם בחינה בעל-פה.
<אמיר שנון: לרופאי שיניים יש בעיה בנושא הזה כי המגזר ברובו עובד באופן פרטי ולא במסגרות ציבוריות, ולכן זה יותר מסובך.
יואל רזבוזוב: חברים, אני מצטער.
יואל רזבוזוב: אנחנו נאלצים לסיים את הישיבה.
יואל רזבוזוב: מי שלא הספיק לדבר יוכל לעשות זאת, יש לנו עוד הרבה הרבה פגישות בהמשך.
יואל רזבוזוב: אני כן מבקש מכם להכין דפי עמדות ואנחנו ננסה לסייע כמה שאנחנו נוכל.
יואל רזבוזוב: תודה רבה, הישיבה נעולה.
יואל רזבוזוב: בוקר טוב לכולם, נתחיל בדיון.
יואל רזבוזוב: אנחנו שמחים שאתם כאן איתנו.
יואל רזבוזוב: באמת מרגש לראות אתכם כאן.
יואל רזבוזוב: קודם כל אני מברך את חברי הכנסת, חברת הכנסת רינה פרנקל שהגיעה אלינו, חבר הכנסת ישראל חסון.
יואל רזבוזוב: אני אמרתי איך שנכנסתי לוועדה כיושב ראש, ישנן לא מעט בעיות אצל העולים, נתחיל בנושא הקליטה, אבל חוץ מהבעיות יש גם הרבה הישגים.
יואל רזבוזוב: העולים תרמו לא מעט למדינה שלנו.
יואל רזבוזוב: יש דווקא כאן בפנים שלכם, שאתם יושבים כאן, חיילים מצטיינים עולים, חיילים בודדים, את כל התארים, יש לי גם הרבה חברים שהם גם היו מצטיינים וחיילים בודדים ועקבתי אחריהם והם היו שותפים במהלך החיים שלי וראיתי עם איזה קשיים הם התמודדו ואיך הם פרצו את כל הדברים הקשים ואת כל הגבולות ונהיו מצטיינים והצליחו בחיים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שזה סמל, סמל למדינה, אנחנו מדינה של עולים כולנו וזה שאתם כאן ואתם הצלחתם, אתם יושבים במשכן הכנסת והבנתי שגם לא הפעם הראשונה, אז- - -
ישראל חסון: נקווה שגם לא פעם אחרונה.
יואל רזבוזוב: בטוח לא פעם אחרונה.
יואל רזבוזוב: אני חושב שכבר אפשר להגיד, אתם רק בתחילת הדרך, אבל הצלחתם, כבר יש לכם איזה שהיא נקודת התחלה טובה ואתם גם מהווים מודל לחיקוי להרבה חבר'ה צעירים.
יואל רזבוזוב: אני חושב שאנחנו גם כמדינה צריכים לשים אתכם תמיד קדימה ולהראות לכל הנוער שלנו, ולא רק לנוער, ולהתגאות בכם.
יואל רזבוזוב: אני יושב כאן ואני גאה שאתם כאן ומה שאתם עושים למען המדינה.
יואל רזבוזוב: אני רוצה לתת לחבריי, חברי הכנסת, להגיד כמה מילים.
ישראל חסון: ברשותך, הם יכולים להציג את עצמם?
יואל רזבוזוב: כן, בואו תציגו את עצמכם.
<משה קאמיאנער: שלום, שמי משה.
<משה קאמיאנער: עליתי מארצות הברית, לפני שלוש שנים.
יואל רזבוזוב: עלית והתגייסת?
<משה קאמיאנער: סיימתי את הלימודים שלי במדעי המחשב, כרגע אני מתכנת.
<רבקה גרנר: שמי רבקה, עליתי מקנדה לפני שנתיים וחצי ואני כרגע משרתת בגדוד הקרקל.
<ניקה ינקלביץ: קוראים לי ניקה, עליתי לפני ארבע שנים במסגרת תכנית נעל"ה, משרתת בחיל התותחנים.
<מיכאל סעדון: אני מיכאל סעדון, עליתי לפני שלוש שנים מצרפת, שירתתי בחטיבת הצנחנים ועכשיו אני בקורס קצינים.
יואל רזבוזוב: יפה מאוד.
רינה פרנקל: אז אני אגיד כמה מילים.
רינה פרנקל: קודם כל אני גאה שאתם נמצאים כאן ואתם חיילים מצטיינים של נשיא המדינה וכפי ששמעתי עליתם לא מזמן לארץ ממדינות שונות וגם מייצגים לא רק איזה קבוצה מסוימת, אלא את כל העולם, גם מקנדה, מצרפת, מברית המועצות לשעבר, מרוסיה, אז מאוד מאוד נחמד לראות אתכם כאן וההישגים שלכם הם הישגים מאוד גבוהים בצבא, אתם באמת מודל לחיקוי של כל העולים שהגיעו, ואני בטוחה שלא היה לכם קל, ממש לא קל, גם להשתלב בחברה, גם להשתלב בחברה הצבאית, אבל הצלחתם ועשיתם את זה בהצטיינות.
רינה פרנקל: ואני רוצה לומר, ותזכרו את זה, שאם אתם הצלחתם כאן אתם תצליחו בכל דבר, אני בטוחה בזה, אתם תהיו מצטיינים בכל דבר, בכל תחום שתגעו ובחייהם.
רינה פרנקל: אז אני מאחלת לכם באמת הצלחה בהמשך הדרך ותשמרו עלינו, אתם באמת שומרים עלינו ושומרים טוב, תודה.
ישראל חסון: קודם כל תודה לכם שבאתם.
ישראל חסון: שנית, תגידו, כולכם חיילים בודדים?
ישראל חסון: כולם.
יואל רזבוזוב: מצטרף אלינו חבר הכנסת אלעזר שטרן, לשעבר אלוף בצה"ל.
אלעזר שטרן: לא, אני באתי רק ליהנות מכם, לראות אתכם.
ישראל חסון: חבר'ה, כאן יושבים, מלבד אלעזר, שלושה עולים חדשים, אני רוצה לומר לכם שעשר שנים אחרי שאנחנו ברחנו ברגל ארצה מסוריה יצא לי כבר להשתתף במלחמת יום כיפור נגד הסורים בגזרת רמת הגולן.
ישראל חסון: זאת אומרת אנחנו מבינים את המצב שאתם נמצאים בו, חווינו את זה ואני רוצה שאתם תסתכלו לכאן ותראו שיש עתיד.
<משה קאמיאנער: אני מקבל את הדברים שלך.
ישראל חסון: יש אופק, בסדר?
ישראל חסון: נלך על משהו לא פוליטי, אסור לדבר איתם על פוליטיקה, הם חיילים.
ישראל חסון: באמת, השלבים האלה הם שלבים שאי אפשר לדלג מעליהם, השלבים של ההתאקלמות והשלבים של הכניסה ושל החיכוך, אי אפשר לדלג, ובעיניי יפה מאוד שנתנו לכם את התואר חיילים מצטיינים, אבל בעיניי אתם עוד לא הצטיינתם, ההצטיינות שלכם תהיה כשההורים יגיעו ויתר החברים יגיעו.
ישראל חסון: שמה מתחילה ההצטיינות, זו המשימה האמיתית שלכם, ועד אז תשמרו על עצמכם ועלינו כי עכשיו זו התורנות שלכם לשמור עלינו.
ישראל חסון: תודה רבה, בהצלחה.
יואל רזבוזוב: תודה לחבר הכנסת ישראל חסון.
יואל רזבוזוב: לפני שאני נותן לעוד אנשים לדבר, הייתי רוצה לשמוע דווקא על התכניות שלכם שאחרי.
יואל רזבוזוב: יש כבר תכניות כאלה?
<רבקה גרנר: אני רוצה לצאת ישר לאוניברסיטה אחרי הצבא.
<רבקה גרנר: שבוע הבא יש לי יום הולדת 23 וכבר הגעתי לגיל שמתחילים הלימודים, אבל יש לי קושי ממש עם השפה, אני לא סומכת על עצמי לעשות את הלימודים למדע בארץ, אז, זה קשה לי להגיד, אבל אני רוצה לחזור לקנדה לעשות לפחות את התואר ולחזור לפה.
יואל רזבוזוב: דווקא בגלל קושי של השפה?
יואל רזבוזוב: ואם נגיד ישנם קורסים של שפה ויעזרו לך, אני כן חושב שבדיוק זה המקום שאנחנו צריכים לקבל את ההחלטות האלה, שתסיימו את הלימודים כאן.
יואל רזבוזוב: החשש הוא חשש של שפה.
<רבקה גרנר: אני יודעת שיש תכנית של מכינה של שנה, שאנחנו רוצים להיכנס לתואר.
<רבקה גרנר: בכל מקרה אני כבר הגעתי לגיל שאני לא רוצה לבזבז שנה שלמה על לעשות מכינה, אני רוצה להיכנס ישר לחומר.
יואל רזבוזוב: אבל יש גם לימודים באנגלית.
<ישעיהו יחיאלי: באוניברסיטה העברית אפשר לעשות תואר באנגלית.
<קריאה: גם בתל אביב וגם בטכניון.
ישראל חסון: רבקה, אי אפשר ללמוד שחייה כשמחזיקים יד אחת בשפה של הבריכה, צריך לקפוץ למים.
ישראל חסון: את מבינה?
ישראל חסון: אם לא עוזבים את היד מהמעקה של הבריכה אי אפשר לשחות, אי אפשר ללמוד לשחות.
<רבקה גרנר: לא יודעת, עשינו את כל הלימודים שלי בתיכון ובבית ספר יסודי בצרפתית, אז תמיד הייתי בשפה שנייה ורציתי להגיע למקום יותר נוח, ללמוד סוף סוף בשפה- - -
ישראל חסון: אנחנו נעזור לך עם התרגום, תביאי את השיעורים.
ישראל חסון: ..
יואל רזבוזוב: אנחנו לוקחים את זה עלינו.
<משה קאמיאנער: כשבאתי לארץ לא הייתה לי כוונה לעלות לארץ, אבל רציתי לעשות את הלימודים שלי פה, עוד לא ידעתי מה יהיה, עשיתי את הלימודים שלי במכון לב, זה גם כן היה באנגלית, שזה היה דבר טוב, כי אם זה היה בעברית עם העברית שלי לא ידעתי שאני באמת אשאר פה.
<משה קאמיאנער: אבל אחרי שעשיתי אותם באנגלית, זה היה חבל, כי אני מבין אותך ושפה זה משהו קשה מאוד ואחרי שהייתי באמצע הלימודים שלי הבנתי שאין מקום אחר בשבילי בכל העולם, זו הארץ שלי, זו המדינה שלי ועליתי לארץ ובאמת קיבלתי את הצו הראשון שלי בספטמבר 2011, שזה היה בדיוק עשר שנים אחרי שהייתי במנהטן בתיכון שם, והרגשתי כל כך טוב ורציתי לתרום למדינה שלי.
<משה קאמיאנער: המצב המשפחתי שלי לא כל כך פשוט ועדיין רציתי לעלות לארץ, גם אם בודד והכול, אבל אני באמת לא מרגיש שאני בודד.
<משה קאמיאנער: אין לי משפחה פה- - -
ישראל חסון: יש לך משפחות מאמצות?
<משה קאמיאנער: טעיתי, אין לי קרובים- - -
ישראל חסון: יש לכם משפחות מאמצות בארץ?
<משה קאמיאנער: כרגע לא, יש לי את החברים שלי, יש לי את מנשה ואני מרגיש שזה המשפחה שלי.
ישראל חסון: לך יש, רבקה?
<רבקה גרנר: אותו מצב, חברים ש- - -
יואל רזבוזוב: אתם משתייכים לארגון 'האח הגדול'?
יואל רזבוזוב: או שלא?
יואל רזבוזוב: מכירים את זה?
<קריאה: עדיין לא.
ישראל חסון: ולכם יש משפחות?
<מיכאל סעדון: יש לי.
יואל רזבוזוב: אתה כן משתייך לארגון, נכון?
ישראל חסון: דרך אגב, לפי דעתי זה רעיון לבקש מהצבא, לשאול, כמה חיילים בודדים עולים יש בארץ שלא מאומצים על ידי משפחות ואפשר לעשות על זה פרויקט.
<יגאל שטיינמן: הרוב הגדול.
יואל רזבוזוב: הרוב הגדול מאומץ או לא מאומץ?
<יגאל שטיינמן: הרוב הגדול לא מאומץ .
ישראל חסון: כשאתה אומר רוב, אני לא יודע את המספרים.
<צבי אוד: סליחה שאני מתערב.
<צבי אוד: קודם כל לחיילים, והם יאשרו או לא יאשרו, לא נוח להיות מאומצים כל כך במשפחות.
<צבי אוד: הם מגיעים ביום שישי, יש להם את הדברים שלהם, יש להם את החברים שלהם.
<צבי אוד: אלה שגרים בתוך משפחות גרים בתוך משפחות, אבל אלה שלא גרים בתוך משפחות, ולפחות לפי דברי צה"ל כמעט 60% גרים בעיר ושוכרים דירות עם חברים וכו', לא נוח להם תמיד להתחיל להתארגן וללכת למשפחה.
<צבי אוד: אני עובר בהרבה קהילות בארץ, אני מדבר על אימוץ, ומתוך קהילה של נגיד 20 איש בדרך כלל יושבים 5 שרוצים לאמץ, כי גם האימוץ הוא נושא לא קל, זה לא רק להביא מישהו לאכול, זה גם לנסוע לטקס שלו ולפעמים הולכים לאכול אצל הסבתא ואצל הסבתא לא נוח להביא את החייל, אז מה אומרים לו?
<צבי אוד: היום אתה לא מאומץ, היום אתה כן מאומץ?
<צבי אוד: זה נושא לא פשוט, הנושא של אימוץ חיילים.
ישראל חסון: ומה קורה איתם יום אחרי השחרור?
<צבי אוד: אני רציתי לדבר על זה אחרי שיושב הראש ייתן את רשות הדיבור.
יואל רזבוזוב: אתה יכול להשלים, הדיון פתוח.
<יעקב דנון: אני מהמשרד לקליטת עלייה, אני עובד בקשר עם הצבא ואחראי על הקשר.
<יעקב דנון: אני אגדיר את זה ככה, עשו עבודה די יסודית להקיף את הבעיה של החיילים הבודדים בצה"ל, לבחון מי זקוק למשפחה מאמצת ומי זקוק לכל צורך כזה ואחר.
<יעקב דנון: העבודה הזו נעשתה והושלמה.
<יעקב דנון: אני חייב לומר שהצבא הקים את המוקד לחיילים בודדים, שהמספר שלו אמור להיות מוכר, גם לחיילים הבודדים אבל גם לצוות הת"ש בצה"ל.
<יעקב דנון: הנושא הזה מטופל.
<יעקב דנון: אני חייב לציין שהצורך בקיומה של משפחה מאמצת הוא ספציפי לכל פרסונה ופרסונה, הוא לא גורף, נאמר ככה.
ישראל חסון: אבל אני שאלתי, בבקשה, קודם כל תגיד לי, חייל בודד כזה, בין אם הוא קרבי או לא קרבי, מה המדינה מעניקה לו מבחינת רשת ביטחון כלכלי?
ישראל חסון: והשאלה השנייה זה ביום השחרור, מה קורה איתו.
<יעקב דנון: אני יכול להגיד מה שמשרד הקליטה תומך, במהלך השירות, מתקציב המשרד.
<יעקב דנון: המשרד נותן לכל חייל בודד כזה שכר טוראי, שזה 352 שקל מדי חודש בחודש לחשבון הבנק, בנוסף למה שהוא מקבל מהצבא.
<יעקב דנון: מהצבא הוא מקבל את כל התמיכות הקיימות, ממשרד השיכון הוא מקבל את התמיכה הקשורה לשכר דיור, זה יוצא משהו כמו- - -
<צבי אוד: 452 שקל לחודש.
<יעקב דנון: ומהמשרד שלנו גם את הסכום הזה שאמרתי.
<יעקב דנון: אני חייב לומר שבבדיקה שנעשתה בזמן- - -
ישראל חסון: רק שנייה, תשאיר אותנו רגע ברמת העובדות.
ישראל חסון: זאת אומרת חייל כזה הולך הביתה עם 1,000-1,100 שקל- - -
<יעקב דנון: יותר, אני חושב.
<צבי אוד: יותר, הוא מקבל מצה"ל 2,500 עד 3,500.
ישראל חסון: מאיפה?
<צבי אוד: תלוי מי.
<צבי אוד: חייל בודד מקבל 1,046 שקל עבור סבסוד שכר דירה וחשמל ובשכר התחילי, כיוון שהוא בודד הוא מקבל שכר כפול, שזה 700 שקל, עכשיו זה ישתנה ל-800 שקל לחודש וזה כהתחלה.
<צבי אוד: חוץ מזה הם מקבלים 350- - -
<יגאל שטיינמן: לוחם מגיע ל-3,500.
ישראל חסון: עזוב את הלוחם, אני דווקא לא רוצה לדבר על הלוחם.
<צבי אוד: יגאל, הקרביים, אחרי אימון מתקדם, הוא יאשר לי, הם מקבלים 2,802 שקל.
<יעקב דנון: אין שם בעיה כלכלית, אני חייב לומר.
ישראל חסון: תסבירו לי רגע את הקסם הזה.
ישראל חסון: אני חייב להבין.
ישראל חסון: איך חייל בודד, מדינת ישראל נותנת לו באופן ישיר ועקיף 2,000-2,500 שקל לחודש, עזוב את הקרבי רגע.
ישראל חסון: תלך רגע איתי- - -
<קריאה: לא, כי לקרבי יש משכורת כפולה, וללא קרבי אין.
ישראל חסון: תלך רגע איתי, לקרבי ההוצאות הן פחות גדולות מלא-קרבי.
ישראל חסון: בצורה פרדוקסלית הוא, שיושב במשרד הביטחון, ההוצאות שלו יותר גדולות משל אדון סעדון.
ישראל חסון: אז עכשיו אנחנו מדברים לא על התמורה של מי שקרבי או לא קרבי, לא זה הדיון, אלא אנחנו שואלים על יכולת המחיה של חייל בודד ומאיפה הוא מביא היום את הכסף שלו.
ישראל חסון: אז אני שואל, אתה אמור לחיות מ-2,500 שקל בחודש?
<משה קאמיאנער: כן, אני מקבל פלוס מינוס מ-2,400 עד 2,500.
ישראל חסון: ואיפה אתה גר?
<משה קאמיאנער: אני גר בדירה בקטמון ושכר הדירה שלי הוא 1,800.
ישראל חסון: קטמון בירושלים?
<משה קאמיאנער: כן.
ישראל חסון: שכר הדירה הוא 1,800, כשאתה מתחלק עם שותפים?
<משה קאמיאנער: אני משלם 1,800, אני גם מקבל כמה דברים, אני לא משלם על ארנונה, חיילים בודדים גם מקבלים הנחה על חשמל, וזה גם עוזר לי, וכחייל בודד אנחנו גם מקבלים 120 שקל לחודש בשופרסל, שזה גם עוזר לנו הרבה.
<משה קאמיאנער: יש לי ניסיון בעבודה ועבדתי במחשבים לפני שהתגייסתי- - -
<יגאל שטיינמן: יש לך אישור עבודה?
<משה קאמיאנער: אין לי, כי אני מתעורר בארבע וחצי בבוקר וחוזר בלילה בשמונה, אז אין לי זמן לעבוד, אבל לפני שהתגייסתי עבדתי ושמתי כסף בצד, כי ידעתי שזה לא יהיה כל כך- - - יש לי חברים שהם חיילים בודדים- - -
ישראל חסון: אתה נשוי?