GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ראובן מששה: אני דיברתי עם הקייסים כבר שלושה-ארבעה ימים, וכולם אמרו חד-משמעית – הם רצו להגיע מחר, כי הקדימו להיום את הישיבה – איך זה יכול להיות?
ראובן מששה: צריכה להיות קבורת שדה ולא רוויה.
ראובן מששה: זה מה שהם אומרים חד-משמעית.
ראובן מששה: הרב קייס הדנה, איש מכובד שנמצא פה וכולם יחד אתנו פה, ואני רוצה להגיד לכם שאין איזשהו תיאום.
ראובן מששה: אני חושב שיש איזשהו מקום להבין את הקהילה, את הרבנים, הקייסים, ומה בדיוק דעתם, ואת זה אני לא רואה ולא שומע בכלל.
שלמה מולה: טוב, מאה אחוז.
ראובן מששה: תודה רבה.
שלמה מולה: בבקשה, יש עוד מישהו?
אברהם מיכאלי: שלמה, אני רוצה להגיד כמה מילים.
חנניה בלומרט: שמי חנניה בלומרט, ואני זכיתי, ברוך השם, לשרת את הקהילה של יוצאי אתיופיה בבת-ים.
חנניה בלומרט: חוץ מפעילות של 21 שנים, ונישואין בתוך העדה.
חנניה בלומרט: הסיפור שלי מוכר, אני חושב.
חנניה בלומרט: אני אתחבר לדברים שאמר קייס אביהו, שגם אותו אני מכיר כמעט 20 שנה, ברוך השם.
חנניה בלומרט: הבעיה המרכזית, לכאורה, שיש כאן, וזה עולה עכשיו בתור איזשהו פרדוקס, איזשהו אבסורד, שהוא אמר שעולה כאן על השולחן.
חנניה בלומרט: הבסיס לדיון הלכתי בין המנהגים של הקהילה כפי שהיו באתיופיה לבין מה שכאן – אין בסיס לדיון משותף, כיוון שבאתיופיה לא היה תלמוד ולא היה שולחן ערוך, כמו שכולם יודעים.
חנניה בלומרט: זה לא סוד.
עזריה אביהו: זה לא עניין - - -
חנניה בלומרט: ולכן הבסיס לדיון הלכתי – אם נביא פסקי הלכה של רבנים על-פי התלמוד ועל-פי הפוסקים – לקייסים זה לא מדבר, כיוון שהם לא מכירים את התלמוד ואת הפוסקים.
חנניה בלומרט: לכן הבסיס לדיון שונה כבר מלכתחילה, וזה מסביר את הסיבה לנתק קצת יותר גדול - - -
שלמה מולה: אני אנצל את - - -
חנניה בלומרט: רק שנייה אחת.
חנניה בלומרט: עוד הערה קטנה.
שלמה מולה: אני אנצל את הזכות של היותי יושב-ראש בשנייה הזאת.
שלמה מולה: אני לא חושב שליהודי אתיופיה לא היתה הלכה.
חנניה בלומרט: לא זאת, לא ההלכה הזאת.
שלמה מולה: היתה להם הלכה.
חנניה בלומרט: ודאי, ודאי.
שלמה מולה: ולכן אני חושב שהוויכוח הוא לא זה.
שלמה מולה: אני חושב שיהודי אתיופיה שמרו את יהדותם, את מנהגם, כפי שהיה לפני כתיבת התלמוד והמשנה לפני - - -
חנניה בלומרט: זה בסדר, אבל הבסיס לדיון הוא שונה.
שלמה מולה: לכן אני מניח שאם הוויכוח הזה היה ויכוח בגובה העיניים, זה היה יכול להיות גם פתיר.
שלמה מולה: אבל בוא, תמשיך.
חנניה בלום: אני מסכים עם שמירת המצוות, אני לא מטיל בזה ספק.
חנניה בלום: אני רק אומר שספר התלמוד הוא ספר שלא היה מקובל על יהודי אתיופיה ולכן הבסיס לדיון שונה.
אברהם מיכאלי: אני חושב, כבוד הרב, שזו לא הבמה, בוועדת כנסת, לדון בסוגיה הזאת, כי זאת סוגיה שמותר לרבנים הראשיים לזמן את כל הקייסים ולשבת ולדבר אתם, כי הנתק הזה שרומז לו יושב-ראש הוועדה הוא בעצם דבר פתיר.
אברהם מיכאלי: מנכ"ל הרבנות אמר קודם שתהיה ישיבה – חשוב בישיבה הזאת ללבן דברים, כי ועדת כנסת לא תכריע, לא בקבורת שדה ולא בגובה ולא בסנהדרין.
עודד וינר: חבר הכנסת מיכאלי, רק בשביל זה באתי, והרב הראשי בשמחה ועם חברי הכנסת - - -
אברהם מיכאלי: חשוב מאוד שאתה פה.
שלמה מולה: הרב הראשי אמר שהוא פתוח מאוד גם לדיון.
אברהם מיכאלי: בוודאי, ולכן ההערה של כבוד הקייס קודם, על הכרה ואי-הכרה – כבוד הקייס, הרי אתה יודע שההכרה הזאת היא ברורה היום.
חנניה בלומרט: אני פשוט המשכתי את הקו של קייס אביהו בעניין הזה.
חנניה בלומרט: הנקודה השנייה – העלו כאן קודם שאם יהיו בתי-עלמין במקום זה או אחר, ולא משנה מה דעתי בנושא, זה עלול ליצור מצב שבתי-קברות יהיו מיוחדים ליהודי אתיופיה.
חנניה בלומרט: מצד שני, מה שמנסים כאן
חנניה בלומרט: לעשות זה שכן תהיה קבורה שונה ליהודי אתיופיה.
חנניה בלומרט: כלומר, כולם יהיו קבורים בצורה רוויה ויהודי אתיופיה יהיו קבורים בקבורת שדה.
חנניה בלומרט: למה?
חנניה בלומרט: בגלל שהקייסים לא מקבלים את פסק הרבנות הראשית בנושא הזה.
חנניה בלומרט: אז או שרוצים להיות כמו כולם, או שלא רוצים להיות כמו כולם.
חנניה בלומרט: אי אפשר לתפוס את החבל בשני הקצוות.
חנניה בלומרט: אי אפשר להגיד אנחנו רוצים להיות עדה ככל העדות, ומצד שני, המנהג שלנו הוא שונה ואינו מתייחס לפסקי הרבנות הראשית.
חנניה בלומרט: זה משהו שקשה להכיל בו-זמנית, את שני הדברים האלה יחד.
חנניה בלומרט: כלומר, איך שלא יהיה רוצים קבורה מיוחדת ליהודי אתיופיה, שונה מכולם.
חנניה בלומרט: זאת עובדה.
חנניה בלומרט: זה מה שאתם מבקשים.
שלמה מולה: חבר הכנסת מיכאלי, בבקשה.
שלמה מולה: אני מוכרח להגיד, לפחות לפרוטוקול, הוא אחד השותפים בכל הנושאים שקשורים לעולי אתיופיה.
שלמה מולה: אברהם מיכאלי הוא באמת סניגור אמיתי.
אברהם מיכאלי: קודם כל, לגבי היוזמה שלך, היא יוזמה ברוכה, כי אנחנו צריכים ללבן את הסוגיה כסוגיה.
אברהם מיכאלי: אבל כפי שהמנכ"ל, מר עודד וינר, אמר קודם, הסוגיה הזאת היא, דע לך, בכל העדות.
אברהם מיכאלי: אין שבוע שאני לא מטפל בסוגיה דומה בעדה שלי גם.
אברהם מיכאלי: ולכן הבעיה היא בעיה של אזורים מסוימים שאין שם אפשרות היום לקבור קבורת שדה, ואנשים, לצערם, נאלצים להוציא הרבה כסף.
אברהם מיכאלי: יושב פה נציג משרד הדתות – אנשים משלמים היום, הוא הזכיר, כמה?
אברהם מיכאלי: 6,000 שקל?
שלמה מולה: 28,000 שקל.
שלמה מולה: לי יש ארבע חשבוניות, של 18,000, 25,000, 21,000 ו-19,000.
שלמה מולה: דרך אגב, כל חשבונית יש לה עלויות נפרדות.
שלמה מולה: אני לא מבין איך זה.
ראובן מששה: יש לנו פה עוד – 28,500.
שלמה מולה: אבל זה מדהים.
אברהם מיכאלי: הסכומים האלה היום, לצערנו, כבר מתנפחים.
אברהם מיכאלי: כי זה לא באמת 25,000 כפול שתיים, אם רוצים חלקה זוגית בחיים.
אברהם מיכאלי: מסתבר שהיום יש כבר מאכערים שקונים את החלקות האלה, וזה כבר מגיע ל-100,000 שקל, ל-150,000 שקל וזה כמו לקנות דירה בחיים.
שלמה מולה: הוא אמר, משכנתא.
שלמה מולה: המשפחה משאירה משכנתא.
אברהם מיכאלי: הסוגיה הזאת רובצת לפתח משרד הדתות ואני יודע שהשר מתמודד עם זה, והוא חוטף הרבה ביקורת בגלל הרפורמה שהוא עושה שם.
אברהם מיכאלי: כי באו מנהלי בתי-עלמין ואמרו, אי אפשר להחזיק בתי-עלמין אם לא נגבה כסף כזה אן אחר.
אברהם מיכאלי: אבל זאת סוגיה שהיא לא פתורה עדיין, לדעתי, ומתמודדים אתה.
אברהם מיכאלי: יחד עם זאת, אין עדה שאני מכיר, לפחות מהעליות של 40 השנים האחרונות, שלא מחפשת קבורת שדה כל הזמן, ומחפשים בהרבה מאוד כסף.
אברהם מיכאלי: אז אולי לחלק יש כסף ולחלק אין כסף, אבל אנשים מוכנים לשלם הרבה כסף למצוא פתרון של קבורת שדה.
אברהם מיכאלי: לכן אני חושב שאחינו, יהודי אתיופיה, הם באותה קלחת בקטע הזה.
אברהם מיכאלי: לכן אני גם לא רוצה שהיום בוועדה אנחנו נקבע פתרון כזה או אחר ליהודי אתיופיה כי זה מבדיל אותם באמת.
אברהם מיכאלי: אני תמיד בעד העירוב שלהם בתוך העם היהודי פה בארץ, ולא יכול להיות שבסוף יגידו, זה בית-עלמין של יהודי אתיופיה.
אברהם מיכאלי: אני לא רוצה.
שלמה מולה: מסכים אתך.
אברהם מיכאלי: מצד שני, יש רבנים חשובים שבאו לפה היום – יש פה את הרב הדנה שאני רואה בו כתובת להושיב את נכבדי הקייסים, לשבת אתם, הרב הדנה, ולפתור אתם.
אברהם מיכאלי: אני אומר לך, זה עניין של הבנה הרבה יותר, וחבר הכנסת מולה רמז לזה, בגובה העיניים, זה פתיר.
אברהם מיכאלי: אם הרב רוז'ה יושב פה ואם יושבים פה רבנים חשובים אחרים שיכולים יחד עם הקייסים להגיע להבנה, כי הפסיכולוגיה פה היא מעבר לזה.
אברהם מיכאלי: אם הם פגועים בדברים אחרים ומצרפים את זה לחבילה הזאת – אני יכול כרגע בוודאות, והמנכ"ל של הרב עמאר יושב פה ויודע מהסוגיה הזו, והוא בוודאי לא ייתן לזה להימשך במתח.
אברהם מיכאלי: הרי הדבר הזה צריך להיפתר כדי שהם ירגישו שהם לא שונים.
אברהם מיכאלי: למה הזכרתי את קרית-ים?
אברהם מיכאלי: אם היית לפני שבוע בוועדת הפנים, אישרו את סגירת בית-העלמין בצור שלום, ובצור שלום באמת גובים הרבה מאוד כסף ממי שרוצה להיקבר בבית-העלמין בצור שלום.
אברהם מיכאלי: כי שם זה סגור וזה אומר שכל כניסה לשם – יאיר, אתה בטח היית בישיבה.
יאיר עוז: - - - בית-העלמין ל-25 שנה.
אברהם מיכאלי: בית-עלמין רק לחריגים אפשר שם.
אברהם מיכאלי: אבל יש שם את – תל רגב, זה נקרא?
יאיר עוז: תל רגב זה בחינם.
אברהם מיכאלי: אני מבין ששם זה בחינם.
שלמה מולה: רגע, אבל החשבוניות שאנחנו מדברים עליהן הן מתל רגב, נכון?
קריאה: כן, בדיוק.
אברהם מיכאלי: אלה חלקות שנקנו בחיים.
יאיר עוז: גם בתל רגב יש חלקות חריגות.
יאיר עוז: אנחנו מוכנים לבדוק כל חשבונית, אדוני היושב-ראש.
אברהם מיכאלי: לא רק לבדוק - - -
יאיר עוז: אנחנו בודקים, ואם עשו טעויות, יחזירו כסף.
יאיר עוז: בשביל זה אנחנו קיימים.
אברהם מיכאלי: לא רק שיחזירו כסף.
אברהם מיכאלי: יאיר, אתה יכול אולי להגיד – יש גם ועדת חריגים בכל בית-עלמין.
אברהם מיכאלי: צריך לפנות לאותה ועדת חריגים ולשקול אם מקרה כזה או אחר - - -
שלמה מולה: אבל עד שוועדת חריגים תתכנס – בינתיים צריך לקבור את הבן-אדם, אז הם צריכים לשלם.
שלמה מולה: זה לא כל-כך פשוט.
אברהם מיכאלי: מי שקונה חלקה בחיים, אז הרי הוא לא עוזב אותם אחרי שעה-שעתיים.
אברהם מיכאלי: זה עניין שנמשך ימים.
שלמה מולה: סיימת, מיכאלי?
שלמה מולה: מאחר שאני לא אמרתי את הדברים שלי, אני רוצה להגיד, ואני אתן לכם אחר-כך, לפני סיכום הדברים לומר.
שלמה מולה: אני רוצה להסתכל על הרבנים ולומר לכם, אני קטונתי מלהחליט ואני לא רוצה להישמע, אם ההלכה נכונה או לא נכונה.
שלמה מולה: אני מקבל את פסיקת הרבנות ואם הקבורה היא קבורה הלכתית, אז זה מקובל עלי ואין לי שום בעיה עם זה.
שלמה מולה: אני חושב שמנכ"ל הרבנות הראשית ביטא את זה בצורה נכונה, שזה לא ויכוח אם הקבורה היא כהלכתה או לא כהלכתה.
שלמה מולה: העניין בעצם הוא של קהילה שלמה שהגיעה לארץ והיא נהגה – זאת אומרת, הפרשנות שהם נותנים לקבורה היא שאדם צריך להיקבר בקבורת שדה.
שלמה מולה: אני חושב שמבחינה מוסרית, מבחינה ערכית, מבחינה מנהגית, צריך לכבד את זה מאוד.
שלמה מולה: אי אפשר לבוא ולהגיד שאם אתם לא מקבלים את פסיקת הרבנות, אתם טועים.
שלמה מולה: להיפך, הייתי אומר שאפילו מחמירים יותר.
שלמה מולה: זאת אומרת, גם הקבורה הרוויה שאני מניח שפוסקי ההלכה התווכחו על זה עד שמצאו את הפתרון ההלכתי הנכון כיצד לנהוג.
שלמה מולה: זה לא הוויכוח.
שלמה מולה: הוויכוח הוא – אל"ף, זה שממדרים את הקייסים מכל דיון שנוגע בחוויה שלנו, זה לא חכם, זה לא נכון, זה עושה רק נזק.
שלמה מולה: למה לא משתפים את הקייסים בעניין הזה?
שלמה מולה: דבר נוסף – אני לא חושב שהבעיה היא בכל הארץ.
שלמה מולה: הבעיה הזאת איננה בעיה בכל הארץ.
שלמה מולה: היא בעיה באזורים מסוימים.
שלמה מולה: אין בעיה ברחובות, לא בנתניה, לא בבאר-שבע - - -
עזריה אביהו: אבל מחר תהיה, מחרתיים תהיה.
שלמה מולה: קודם כל, צריך למפות את המקומות שיש בהם בעיה.
שלמה מולה: ואני מסתכל עליך, היועץ של שר הדתות, ואני מכיר את הרגישות שלו.
שלמה מולה: אני חושב שהא שר פעלתן.
שלמה מולה: אבל אני לא מאמין שלא מצאו פתרון לאותם אנשים מסכנים בצורה כזו או אחרת.
שלמה מולה: אני דרשתי ממנו, אני הצעתי לו להקים ועדת חריגים במשרד שלכם, וללכת עם זה לביטוח הלאומי.
שלמה מולה: לקחת את הקייסים לביטוח הלאומי, ולומר, יש לנו פה בעיה של אזורים ומקומות מסוימים – כיצד אנחנו מתמודדים עם זה?
שלמה מולה: אני חושב שזאת בעיה שאפשר לפתור.
שלמה מולה: מיכאלי, אתה אומר שכל עדה רוצה.
שלמה מולה: אני חושב שאצל יוצאי אתיופיה הבעיה חריפה יותר והיא בעייתית ביותר.
שלמה מולה: אני לא חושב שהפתרון הוא גטואיזם, בית-עלמין נפרד ליוצאי אתיופיה.
שלמה מולה: להיפך, אני מקבל הרבה מאוד טלפונים שאומרים לנו, בבתי-עלמין מסוימים אפילו נותנים חלקות נפרדות בתוך בית-העלמין, אולי בגלל שהם מסופקים או משהו כזה.
שלמה מולה: למה לנו עכשיו להוסיף עוד בעיה?
שלמה מולה: אנחנו מתמודדים עם בעיה של קבורה בתוך בית-העלמין כי אזורים מסוימים ניתנים ליוצאי אתיופיה כקבורה כאילו נפרדת, ועכשיו אנחנו רוצים בית-עלמין נפרד?
שלמה מולה: אני אלחם על זה עד הסוף.
שלמה מולה: אני חושב שלא מדובר לאורך שנים.
שלמה מולה: יש כאן קהילה שצריך להתחשב בה וצריך למצוא פתרון שיכול להניח את דעתה של הקהילה, ואת דעתם של הקייסים.
שלמה מולה: אני מציע – אם כבוד הרב עמאר אמר שהוא יזמן אותם, לזמן אותם ולהגיע לעמק השווה.
שלמה מולה: אפשר אולי סוף-סוף לראות גם בקייסים ברי-שיח.
שלמה מולה: אני רואה את קייס אביהו, ואני חושב שהוא בן-אדם פתוח מאוד.
שלמה מולה: הוא ועוד קייסים צעירים יותר מדברים עברית, אפשר לדבר אתם, אפשר להתווכח אתם, אפשר להסכים או לא להסכים אתם.
שלמה מולה: אבל צריך להמשיך לראות בהם מנהיגים רוחניים, ואפשר להתווכח על הכול.
שלמה מולה: אני דוגל תמיד במציאת פתרון ופשרות.
שלמה מולה: כוח ולכופף, זה לא ילך.
שלמה מולה: מצד שני, צריך להיות ערים מאוד למצוקה של האנשים.
שלמה מולה: בן-אדם שאיבד את היקר לו, באותו יום הוא מוכן לשעבד את ביתו, העיקר לכבד את המת.
שלמה מולה: ולכן המצוקה היא כפולה ומכופלת.
שלמה מולה: אם מחפשים את הפתרון, בפתרון הקולקטיבי של כולם, בסדר.
שלמה מולה: אם מישהו ילך עם זה לבית-משפט, אני לא חושב שבית-משפט יגיד, הפליתם את האתיופים.
שלמה מולה: בית-משפט לא יגיד דבר כזה.
שלמה מולה: אבל בחיים תמיד צריכים למצוא פתרונות יצירתיים.
שלמה מולה: אני חושב שצריך לעשות מיפוי – איפה יש כרגע בעיה ואיך אפשר לפתור את הבעיה בצורה נקודתית לכל אחד ואחד.
שלמה מולה: למצוא פתרון משולב, גם של משרד הדתות, גם של הביטוח הלאומי, גם חברה קדישא המקומית – אם זה החלקות שלה, היא צריכה להתחשב ולמצוא.
שלמה מולה: אתה יודע מה, אני אהיה מאוד גס – אם באותו מקום אתה קונה חלקת קבורה בעודך בחיים וזה עולה 4,000 שקל, יכול להיות אולי שאם המשפחה תיאלץ לשלם, היא תשלם 4,000 ולא 25,000 שקל.
שלמה מולה: תראו, משפחה אתיופית לא תקנה חלקת קבר מראש.
שלמה מולה: אני מודיע לכם, זה לא קורה כמעט, מעטים מאוד, בודדים קונים.
אברהם מיכאלי: זה גם לאט-לאט, חכה.
שלמה מולה: אני חושב שמשרד הדתות צריך לעשות עבודת מטה שלוקחת בחשבון גם את השיקולים ההלכתיים, גם את המצוקות הסביבתיות, גם את המנהגים של עולי אתיופיה, גם את המצוקות הכלכליות, ואז לנסות לייצר איזשהו פתרון שאפשר לדבר אתם ביחד.
שלמה מולה: אני חושב שהרב הדנה עושה עבודת קודש בקליטה הרוחנית של עולי אתיופיה.
שלמה מולה: יש גם רבנים צעירים שמצטרפים אליו, יש את הקייסים ויש את הרב עמאר, יש את המצוקות האזוריות.
שלמה מולה: אני מוכן להיות מיליטנטי, אבל זה לא יעזור לי.
שלמה מולה: איזו בעיה אני אוכל לפתור עם זה?
שלמה מולה: צריך לייצר איזושהי דרך של פשרה וגישור.
שלמה מולה: אפשר לעשות את זה.
שלמה מולה: כבוד הרב הדנה, בבקשה.
הרב יוסף הדנה: אני חוזר ואומר, הדיון חשוב מאוד, אבל קודם כל, המנהיגות, אנחנו צריכים לשבת יחד לדון בנושא.
הרב יוסף הדנה: זה מה שאמרתי קודם וזה מה שאני אומר.
הרב יוסף הדנה: אני למעשה כבר ראיתי את כל הבעיה, צפיתי, והיו לנו שני כנסים בנושא הזה.
הרב יוסף הדנה: לצערי, היו מספר קייסים שהגיעו אבל הרבה לא הגיעו, וגם מהרבנים.
הרב יוסף הדנה: כבוד הרב הראשי, הרב עמאר, זה קרוב ללבו ובאמת עושה מעל ומעבר.
הרב יוסף הדנה: השר מקדיש המון מזמנו בנושא הזה.
הרב יוסף הדנה: לעניות דעתי, אנחנו צריכים לפתור את הבעיה, אנחנו צריכים לשבת ולדבר ולצאת בהסכמה.
הרב יוסף הדנה: אני מקווה מאוד, גם בעקבות הדיון, וגם יש לי תוכנית לעשות יום עיון, יבואו רבנים, יבואו קייסים, כולם, נדון בבעיה עצמה.
הרב יוסף הדנה: אני חושב שזה יקרב אותנו הרבה יותר ואחרי זה נדע מה הדרישות שלנו.
הרב יוסף הדנה: אני חושב שזה חשוב מאוד.
הרב יוסף הדנה: מה ששמעתי מהקייס אביהו, אני שמח מאוד.
הרב יוסף הדנה: בעזרת השם, בקרוב תקבל הזמנה.
עזריה אביהו: אתם מזמינים אותנו, הדברים שמחליטים גמורים, להגיד לנו שהזמנו את הקייסים כביכול, כאילו הזמנו אותם, אבל הנושא כבר סגור, רק לבזבז לנו את הזמן.
עזריה אביהו: אם באמת הולכים לדון יחד, לקבל החלטה, לכבד את השאלות שלנו ואת האמירה שלנו, כן.
עזריה אביהו: אבל כשאתם מחליטים שאתם סוגרים, הכול סגור וגמור, להגיד שכאילו הזמנו את הקייסים, ואמרנו להם.
עזריה אביהו: להגיד לנו זה משהו אחר.
עזריה אביהו: אם לדבר ולהחליט ביחד, לזה אנחנו מוכנים.
עזריה אביהו: למה לא?
שלמה מולה: כבוד הרב, אני לא רוצה לייצר דיאלוג ביניכם.
הרב יוסף הדנה: העניין בדרום – שיהיה ברור, יש הרבה שהיו רוצים לעשות את זה ולא רק אתיופים.
הרב יוסף הדנה: בגלל שאני נמצא ברבנות, אני שומע ויודע.
הרב יוסף הדנה: אז ודאי ובוודאי, רק לקהילה בשום פנים ואופן אני לא אסכים.
הרב יוסף הדנה: אם זה רק לקהילה – אין דבר כזה.
הרב יוסף הדנה: אבל בגלל שאני יודע שיש הרבה רגישות לדבר, כפתרון זמני זה יכול להיות.
הרב יוסף הדנה: זה לא רק לאתיופים, זה לכלל הקהילה, וגם זה לאט-לאט עד שאנשים יבינו.
הרב יוסף הדנה: לעניות דעתי, אנחנו יכולים לדבר ולדבר, אבל בפועל אנשים משלמים, זה קורה, ובזה לא פתרנו את הבעיה.
הרב יוסף הדנה: הפתרון – קודם כל ההתכנסות שלנו, ודבר שני, יכול להיות שאפילו זמנית למצוא איזשהו מקום.
דני דנון: הרב אמיר, בבקשה.
אמיר מנגסטו: קודם כל, אני שמח על הדיון הזה ברשות הרבנים.
אמיר מנגסטו: חבל שגם מנהלי חברה קדישא לא נמצאים פה, ואני אספר מעשה שהיה.
אמיר מנגסטו: ייאמר לזכותו של הרב רוז'ה שפתר את הבעיה.
אמיר מנגסטו: זה היה לפני מספר חודשים, שהמשפחה לא ידעה.
אמיר מנגסטו: קברו את יקירה קבר על קבר.
אמיר מנגסטו: בא אחד שעושה מצבות, למשפחה, להציע להם, ואמר להם, אתם יודעים שמתחת ליקיר שלכם קבור מישהו.
אמיר מנגסטו: אנשים היו במשבר גדול.
אמיר מנגסטו: במקום לשבת ולהתאבל על המת, היה אבל על אבל.
אמיר מנגסטו: הלכו לחברה קדישא ואמרו להם, בשום פנים ואופן לא מוציאים.
אמיר מנגסטו: הם כמעט רצו לעשות מהומה, אז התערבנו, ברוך השם, דיברנו עם הרב רוז'ה.
אמיר מנגסטו: הרב רוז'ה אמר, אם יש טעות, יש מצב שאפשר להוציא ולהעביר אותו למקום אחר, וכך נפתרה הבעיה.
אמיר מנגסטו: הבעיה היא בעיה של מודעות, שהציבור לא מודע.
אמיר מנגסטו: חברה קדישא הראו לי, תסתכל פה, הנה, עוד אתיופים קבורים ועוד אתיופים קבורים.
אמיר מנגסטו: המשפחה יודעת?
אמיר מנגסטו: אמרו, לא.
אמיר מנגסטו: קברנו ואף אחד לא יודע.
אמיר מנגסטו: לא סופרים את האנשים, לא מודיעים להם.
אמיר מנגסטו: אם היו אומרים להם לפני, לא בזמן הקבורה - - -
יאיר עוז: סליחה, אתה אומר שחברה קדישא מסוימת קוברת נפטר בלי ליידע את המשפחה שמתחת לנפטר יש נפטר.
דני דנון: קרה מקרה.
אמיר מנגסטו: כן.
יאיר עוז: אני יכול לקבל את הדבר הזה?
דני דנון: איפה זה קרה המקרה?
אמיר מנגסטו: אני גר בחדרה, וזה מה שקרה באזור.
אמיר מנגסטו: זה היה בפרדס-חנה.
יאיר עוז: זה משהו חד פעמי או משהו שאתה יודע עליו?
אמיר מנגסטו: אני בעצמי טיפלתי בנושא הזה.
יאיר עוז: לא, אתה אומר שהם הראו לך עוד מקומות.
אמיר מנגסטו: כן, באותו בית-עלמין אמרו לי, יש פה קברים של הביטוח הלאומי שהם קבר על קבר.
יאיר עוז: וקברו את הנפטר העליון בלי ידיעת המשפחה שמתחת יש נפטר?
אמיר מנגסטו: בלי ידיעת המשפחה והיו צריכים להוציא את - - -
דני דנון: זה קרה פעם אחת, כבוד הרב?
דני דנון: או כמה פעמים?
אמיר מנגסטו: זה היה מקרה אחד, פעם ראשונה שנתקלתי בנושא הזה, עד שהרב רוז'ה פתר את הבעיה.
אמיר מנגסטו: הוא אמר, טוב, אם היתה טעות, המשפחה לא ידעה וכולי, מותר להעביר אותו.
אמיר מנגסטו: הרב רוז'ה הוא הפוסק ההלכתי בנושא הזה.
אמיר מנגסטו: אנשים לא מודעים.
יאיר עוז: נשמע לי מוזר.
יאיר עוז: אני אהיה שמח לקבל פרטים ואנחנו רוצים לבדוק.
אברהם מיכאלי: זה סיפור מוזר.
אברהם מיכאלי: אבל יש גם נהלים של משרד הדתות בעניין הזה.
אברהם מיכאלי: חברות קדישא לא פועלות לבד.
אמיר מנגסטו: אנשים לא מודעים לקבורה, משפחות לא יודעות.
אברהם מיכאלי: אז זה לא בסדר.
עודד וינר: עוד הערה אחת.
עודד וינר: חבר הכנסת מולה הציע פה פתרון נכון וחכם לטווח הקצר – דהיינו, למפות את אותם מקומות שבהם אפשר למזער את הבעיה.
עודד וינר: כמה שניתן לעזור ולפתור בטווח המיידי, זה חכם.
עודד וינר: מאידך גיסא, המישור ההסברתי, האמוציונלי, עליו דיברנו קודם, ברור שנצטרך לתת עליו את הדעת.
עודד וינר: כי הרי בסופו של דבר גם אותם מקומות שהיום אין בהם בעיה – הזכירו את רחובות או מקומות אחרים – חס וחלילה, בעוד כמה שנים הרי נעמוד בפני אותן בעיות.
עודד וינר: ולכן אפילו הקייס הנכבד אמר פה שהבעיה העיקרית היתה בהסברה ובקומוניקציה בין המערכת הממשלתית, נקרא לה, למערכת של העדה שחיה על סמך מנהגיה מדורי דורות וקשה לה לקבל את זה, כמו שלכולם קשה אגב, והזכרנו את זה.
עודד וינר: כהערת אגב, כל מה שקשור לנושאים האלה, יש בו בעיה קמאית של חשש.
עודד וינר: אם נדבר על תרומת איברים – אותה בעיה.
עודד וינר: צריכים הרבה הסברה והרבה הכוונה בעניין.
עודד וינר: גם פה הרב רוז'ה מעורב, ברוך השם.
עודד וינר: על כל פנים, לצורך העניין, כמו שאמרנו קודם, בעקבות פניית היושב-ראש והוא חזר, הרב עמאר, הראשון לציון, מוכן להיכנס לעובי הקורה, כמו שהציעו פה, יחד עם הקייסים ויחד עם רבני העדה וכל מי שרוצה להצטרף, ונראה לי שבכמה שעות הדבר הזה יקבל את תיקונו הטוב.
עודד וינר: עד שהוא ייטמע ייקח עוד כמה שנים, אבל בוודאי שאם ראשי העדה יוכלו לקבל ולכוון, יהיה הרבה יותר קל לכולם.
דני דנון: תודה רבה, עודד.
דני דנון: ברשותכם אני רוצה לסכם את הדיון החשוב הזה ולומר שהמצב הקיים בו מאות משפחות נקלעות למצוקה כלכלית על-מנת לקבור את יקיריהן הוא מצב שאינו נסבל ואינו מתוקן, ולכן הוועדה מקבלת מספר החלטות ופונה לשר לשירותי דת, לרב הראשון לציון, הרב עמאר, לנציגי הרבנות וחברה קדישא לפעול כדלקמן: ראשית, להגביל את גובה הסכום שנגבה על-ידי גופי הקבורה המקומיים בהקדם.
דני דנון: דבר שני, לפעול להגברת המודעות וההסברה בנושא, ואנחנו מברכים פה על המפגש.
דני דנון: אנחנו נבקש, עודד, שזה יהיה כמה שיותר מהר, ואם כבוד הרב עמאר ייתן לזה את החסות שלו, אני בטוח שזה גם יישא את הפירות שלו.
דני דנון: אם תצטרכו את הוועדה, אנחנו נהיה מוכנים, בשיתוף חברי הכנסת, להגיע ללשכתו של הרב עמאר, להיות נוכחים ולקחת חלק בדיון החשוב הזה, כי אנחנו רואים בזה דבר שהוא חשוב ביותר.
עודד וינר: בשמחה.
דני דנון: והוועדה תבקש לקבל דיווח מהמשרד לשירותי דת, בתוך 30 יום, על ההתקדמות בנושאים האלו.
דני דנון: נושא שלא נכנס בהחלטות כרגע, לגבי בתי-העלמין האזוריים – אנחנו לא רוצים לדבר על זה כרגע.
דני דנון: אחרי הדיון שיתקיים, אם בשיתוף עם נציגי העדה, הפעילים, הרבנים והקייסים תהיה החלטה שרוצים, אנחנו כמובן נסייע בנושא של הקמת בתי-עלמין אזוריים, לא ליוצאי אתיופיה, לאנשים שרוצים להיקבר קבורת שדה וידם לא משגת באזור מגוריהם.
שלמה מולה: גם אם זה יהיה בית-עלמין נפרד ליוצאי אתיופיה, זה דבר - - -
דני דנון: לא, לא.
דני דנון: זה בשום פנים ואופן.
שלמה מולה: בשום פנים.
שלמה מולה: אני רוצה שיהיה מאוד ברור לפרוטוקול – אנחנו נתנגד בכל תוקף, עד הסוף.
דנה גורדון: דני אמר: כלל האנשים.
דני דנון: הבעיה קיימת גם בעדות אחרות, אבל הנקודה הרגישה היא שיוצאי אתיופיה, בגלל המצב הכלכלי שלהם, צריכים לקחת הלוואות - - -
שלמה מולה: אני לא נכנס לזה, אבל אני אומר, בית-עלמין לאתיופים בלבד - -
דני דנון: לא יהיה.
שלמה מולה: - - גם אם לפתור את הבעיה, בשום פנים ואופן לא.
דני דנון: בפירוש לא.
אברהם מיכאלי: דני, הדגשתי את זה שהיום יש כבר מאכערים שלוקחים חלקות במחיר הסביר של 50,000 ומוכרים את זה ב-100,000 וב-150,000.
דוד דהאן: איך מוכרים להם?
שלמה מולה: זה לא יאומן.
אברהם מיכאלי: את זה כבר תשאל את המאכערים.
אברהם מיכאלי: אני לא מאעכר.
דוד דהאן: איך מוכרים להם בכלל?
אברהם מיכאלי: מוכרים כזכות.
אברהם מיכאלי: חלקה בחיים מותר לקנות.
יאיר עוז: היושב-ראש אמר תוך 30 יום.
יאיר עוז: העניין הוא שלדעתי עד שלא תהיה הישיבה בין הרבנות הראשית לקייסים, יהיה חבל.
יאיר עוז: אנחנו מבחינתנו, לגבי חלקות חריגות והגבלה של המחירים, פועלים - - -
דני דנון: לגבי הגבלת המחיר אתם כבר פועלים.
יאיר עוז: אנחנו כבר מקימים ועדה עם האוצר ועם חברת הנדסה.
דני דנון: אנחנו רוצים שתדווחו לנו בעוד 30 יום מה עשיתם.
דני דנון: שלום לכולם, אחר הצהריים טובים.
דני דנון: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) אחה"צ טובים.
דני דנון: למעשה ננהל את הפגישה הזו באנגלית, למרות שאנחנו בכנסת בירושלים, אבל הסכמנו לעשות את זה באנגלית.
דני דנון: אם מישהו רוצה לדבר בעברית, הוא יכול לעשות זאת.
דני דנון: זו ישיבה של הועדה לענייני הגולה, עליה וקליטה.
דני דנון: הפגישה היום דנה ב-11 שנים של פעילות של קרן קובי מנדל.
דני דנון: וראשית אנחנו רוצים להודות לאנשים לייסדו את הקרן, על כל פעילויותיהם, למען עבודה חינוכית, וגם לבדוק מה אנחנו יכולים עוד לעשות בעתיד, איך אנחנו יכולים להרחיב את הפעילויות, איך אנחנו יכולים לחבר את הפעילויות לגופי הממשלה ומשרדי הממשלה.
דני דנון: ולכן החלטנו לקיים אירוע זה כאן בכנסת.
דני דנון: ואני רוצה להודות לכולכם, כל המשתתפים, הילדים, המשפחות, המתנדבים, שבאו להשתתף בפגישה חשובה זו.
דני דנון: אני חושב שאנשים רבים בישראל אינם מודעים לעבודה הגדולה שנעשית.
דני דנון: ואנחנו צריכים גם לדבר מעט על יחסי ציבור.
דני דנון: דרך אגב, אנחנו בשידור, כך שמה שאתם אומרים כאן נמצא בפרוטוקול של הכנסת וגם משודר.
דני דנון: אז היזהרו בדבריכם.
דני דנון: אבל אני חושב בהחלט שאנחנו צריכים גם לדון בעניין יחסי הציבור בכדי לשלוח מסר וליידע אנשים שידעו מה הפעילות הגדולה שמתבצעת.
דני דנון: אני רוצה לבקש מהרב סת מנדל, נשיא קרן קובי מנדל, לפתוח ולתת לנו סקירה קצרה על פעילויות הקרן.
סת מנדל: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) ראשית אני רוצה להודות ליו"ר המכהן ולהודות לסגן יו"ר ועד המנהלים שלנו בארצות הברית, לי לאשר, ואשתו שריל על שבאו לכאן לפגישה זו ובאמת להיות המתווך, המקשר בינינו לבין מר דנון.
סת מנדל: כפי שרבים מכם יודעים, הקרן סיימה היום את תכנית הקיץ; זו הסיבה שנמצאים כאן רק מחצית מהמתנדבים שלנו מאמריקה.
סת מנדל: המחצית השנייה בדיוק סיימה להיות עם ילדיהם.
סת מנדל: היו לנו כ-400 ילדים בגילים שבין 8 ל-18.
סת מנדל: כל אחד מהם בא ל-9 ימים בקיבוץ יחיעם בצפון מדינת ישראל לשילוב של: קודם כל וחשוב מכל, כיף; שנית, קשרים בין אחד לשני; ושלישית, פעילויות טיפוליות.
סת מנדל: כל הילדים שבאים לקרן קובי מנדל איבדו קרוב משפחה מדרגה ראשונה בפעולת טרור או בטרגדיה; הם איבדו אם או אב או אחות או אח במהלך השנה האחרונה ועד לעשר שנים, והם מתאספים יחד כדי שיהיה להם מקום להיות הם עצמם, מקום בו הם יכולים לחוש בנוח להיות מי שהם ולומר מה שהם רוצים לומר כאשר הם רוצים לומר זאת.
סת מנדל: לפני מספר ימים ניגש אלינו אחד מאנשי הצוות שלנו, עמי, שעובד עם הצוות הטכני ואמר, "אני לא מבין.
סת מנדל: אנשים לא יודעים על קרן קובי מנדל, הם לא יודעים על קרן קובי ואני רוצה להיות מסוגל ללכת ברחוב ואם מישהו יגיד, "מה אתה עושה כעת?" ואני אומר.
סת מנדל: "אני בקרן קובי" הם יגידו, "או, אלוהים, איזה ארגון גדול!" אז אני מקווה שזה צעד ראשון לקראת הפצת שמנו ומה שאנחנו עושים ומה שאתם עושים.
סת מנדל: מה שהמתנדבים שלנו עושים, מה שהילדים שלנו עושים, כאן בישראל.
סת מנדל: אני רוצה לספר סיפור אחד, כי הייתה לנו חוויה, לשרי ולי.
סת מנדל: לאשתי ולי הייתה חוויה השבוע, אתמול, בזמן שישבנו בפעילות טיפולית עם תלמידי תיכון, למעשה תלמידות תיכון, וארבע מהן נמצאות איתנו מאז שהיו בנות תשע.
סת מנדל: אז הילדות האלה, שממש ראינו אותן גדלות, סיפרו לנו כמה זה היה משמעותי ועד כמה "הן תתגעגענה למחנה קובי".
סת מנדל: אחד הבנים, שנכנס לחדר כשכולם התיישבו, הוא שם את זרועו על כתפו ונרדם ככה.
סת מנדל: והתכנית התחילה וכולם צילמו תמונות של משהו והם סיפרו מה הם הרגישו לגבי התמונה שצילמו וכיצד התמונה מבטאת את מי שהיו.
סת מנדל: הילד הזה מצלם תמונה, וחוזר לישון.
סת מנדל: האישה המטפלת אומרת,"אוקיי, כל אחד ידבר.
סת מנדל: מי רוצה להיות הראשון?
סת מנדל: " הילד מרים את ידו, עומד, מראה תמונה של אסלת שירותים שבורה, ואומר:
סת מנדל: "זה מייצג איך אני מרגיש בפנים אחרי שבן משפחתי נהרג.
סת מנדל: " הוא פשוט פלט את זה, מפני שאחרי תשעה ימים עם החברים, תשעה ימים עם אנשים אחרים שיכולים להבין אותו ודיברו על זה, משם הוא בא, נינוח לגמרי כשהוא אומר את זה.
סת מנדל: ואז הוא הניח את התמונה והשעין את ראשו על זרועו וחזר לישון.
סת מנדל: כך שזה מה שאנחנו עושים: נותנים לאנשים הזדמנות להיות מה שהם באמת.
סת מנדל: נמצאים איתנו היום: חלק מחברינו, אשתי האהובה שרי שאני רוצה להודות לה, מספר אנשים שידברו, והמתנדבים שלנו מאמריקה שבאו לתכנית של חמישה שבועות ובילו חלק מהזמן הזה בנסיעות.