GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דודו אפריאט: שתבין, זה דבר שבחמש שנים עשינו פה תפנית מדהימה.
עובדיה כהן: אני למשל חושב שלא הרבה יודעים, ברוח מה ששוקי אמר על הסטייקים, שבנמל אשדוד שליש מהעובדים הם או הנדסאים או אקדמאים.
עובדיה כהן: זה מקום עם תכונות עבודה שאתה לא מצפה לחלק כל כך גדול של אקדמאים מכלל האוכלוסייה וזה הרבה מעבר לחיפה ומעבר לממוצע הנמלי בכלל בעולם.
עובדיה כהן: כלומר גם המאפיינים כאן הם של עובדים עם איכויות אנושיות השכלתיות מאוד גבוהות, יחסית לתחום כמובן.
עובדיה כהן: וכל הדברים האלה שדודו אמר, ששוקי אמר ושאני מספר לך, הם גורמים בסוף למספרים.
עובדיה כהן: אני אומר לך, הנחתום לא יעיד על עיסתו, אלא מישהו אחר, למשל סקר בי.
עובדיה כהן: די.
עובדיה כהן: איי כל שנה, שהוא מאוד נחשב בשוק, באשדוד אנחנו יושבים במקום 37, אחרי שהיינו פחות והתקדמנו, כך שגם אנחנו כל הזמן בנטייה להשתפרות ובחיפה יש סטגנציה מוחלטת, 80, 85.
עובדיה כהן: כלומר גם שם, לא אשדוד מדברים, 50 מקומות לאחר מכן, שזה בודק איך אתה מבחינת כל הפרמטרים שקשורים למקום עבודה כמקום עבודה ועושים סקרים לפני כן.
עובדיה כהן: בסך הכול אני חושב שאנחנו צריכים להתגאות במקום הזה.
עובדיה כהן: עוד דבר שהוא מאוד לא אופייני זה, אפרת קסלר היא ממונה על הגיוס, אבל גם אופן הקליטה ודרך הקליטה של אוכלוסיות מגוונות.
דני דנון: עובדיה, בקשר לזה, כמה יוצאי אתיופיה היום יש בנמל?
עובדיה כהן: מעט מאוד, הרבה פחות, אבל צריך להגיד- - -
דני דנון: אנחנו העברנו חוק בכנסת לפני מספר חודשים שמחייב לא אתכם עדיין, אבל את משרדי הממשלה ואת הרשויות בייצוג הולם של- - -
עובדיה כהן: אבל חבר הכנסת דנון, זה בדיוק כמו הבדיחה, דווקא השבוע אמרתי את זה ללימה ואנחנו מכירים את זה כעובדה, אתה רוצה לזכות בטוטו, רק תמלא.
עובדיה כהן: זה קשור גם המון לביטחון עצמי, הם לא מגיעים וכשהם מגיעים, אתה שואל את החבר'ה כאן, למשל לפני חודש קלטנו מסגר מצוין שהוא היה בוועדה, מעבר לכל מה שחיכינו לקבל ממועמד לפי תנאי הסף והם אומרים לך, 'אני לא האמנתי שאני אתקבל', 'אה, גמרנו, זה מכור', שזו שטות מוחלטת.
עובדיה כהן: וכשהם נכנסים, הם אומרים, 'בכלל לא האמנו שאנחנו נגיע'.
קריאה: ביום ראשון קיבלנו מהנדס אתיופי.
קריאה: מספר 1,317.
עובדיה כהן: לא, הוא ירד ל-1,305 וחשוב להגיד, כי כל הזמן אנחנו מתייעלים.
עובדיה כהן: וביחס לזה שכל הזמן אנחנו עולים במטענים ובהישגים התפעוליים ובכוח אדם אנחנו- - -
דני דנון: ה-1,300 זה כולל חברות קבלן?
עובדיה כהן: לא, רק עובדים.
דני דנון: כמה בסך הכול אנשים עובדים בנמל היום?
שוקי סגיס: כ-1,500.
שוקי סגיס: יש 200 אנשי ביטחון שהם עובדי קבלן.
דודו אפריאט: אבל יש כל החברות האחרות, של משאיות ונותני שירות- - -
דני דנון: כמה עובדים נכנסים בדלת של הנמל בבוקר ויוצאים בערב?
דודו אפריאט: כולל נהגי משאיות?
דני דנון: לא, בלי נהגי משאיות.
דני דנון: נותני שירותים ו- - -
שוקי סגיס: סדר גודל של 1,500.
דודו זהבי: אבל אסור לשכוח שהחברות שנמצאות בסמוך לנמל, בגלל הנמל, וקשורות בפעילות השוטפת של הנמל, יש עשרות אלפים.
דודו זהבי: זה סדרי גודל של 30,000.
דני דנון: יש עדיפות בקבלה לעובדי אשדוד?
דני דנון: שגן יבנה לא ייעלבו.
עובדיה כהן: לא, ממש לא.
שוקי סגיס: המכרז שלנו היום הוא ארצי ואתה צריך לגור .
שוקי סגיס: רק בעבודת משמרות.
דני דנון: ראשון מגיע ל-.
שוקי סגיס: כן, תושבי ראשון נמצאים בפנים.
דני דנון: אז זה ראשון-אשקלון.
שוקי סגיס: זה רק לאלה שהם עובדי משמרות, מי שלא עובד משמרות זה כל הארץ.
דודו זהבי: יש לנו עובד שנוסע לנצרת כל יום.
קריאה: יש יותר רחוק, החבר'ה ממחלקת ים, בצפון.
דודו זהבי: אבל ככלל הם נדירים, בסך הכול רובם ב- - -
קריאה: אפילו אני מכיר אחד אשדודי שנוסע לצפון צפון.
יהודה נניקאשוילי: קודם כל כמנהל מחלקת מכולות של החברה יוצא לי לא מעט פעמים לעזור בנושא של קליטה ועלייה, עולים חדשים שמגיעים מביאים את תכולתם במכולות ואנחנו מגלים שירותיות לא רק לחברות הענק, אלא גם לאדם הבודד שמביא את המכולה הבודדת, שבשבילו זה ממש עולם ומלואו.
דני דנון: זה החיים שלו.
יהודה נניקאשוילי: ממש ככה וכל יום המתנה זה עוד יום אחסנה ואנחנו מקפידים, אתה יודע, קלה כבחמורה בנושא הזה.
יהודה נניקאשוילי: יחד עם זה יש כאן פעילות ואני חושב שבכלל כנמל, כתושב העיר וכיושב ראש עמותה, שזו עמותה של התנדבות שמטפלת באוכלוסיות עולים ובאנשי הקהילה, נמל אשדוד הוא מקום שמזין את העיר בצורה שקשה לתאר במושגים של העשרת העיר.
יהודה נניקאשוילי: אם מדברים פה למשל שחבר'ה עובדים קשה ומרוויחים שכר גבוה, זה חוזר בחזרה לעיר, זה מייצר מקומות תעסוקה בעיר.
יהודה נניקאשוילי: אותם אנשים שנקלטו פה, עולים או נותנים שירותים מסביב, יש פה המון לוגיסטיקה מסביב שמעסיקה המון עולים.
יהודה נניקאשוילי: דווקא אותם אנשים שצריכים בתחילת הדרך, אפילו אם אלה עבודות זמניות ועבודות גישור לדברים עתידיים, אקדמאים שבתחילת הדרך חשוב להם, נמל אשדוד הוא תומך עלייה מובהק במושגים האלה וגם במושגים של קליטת אקדמאים.
יהודה נניקאשוילי: אני, לצורך העניין, אמנם עליתי בשנת 71' אבל אני 20 שנה בחברה, אז עצם המהלך של ההתקדמות שלי בחברה, מעובד פשוט לראש מחלקה, זה בעצם מה שעובדיה וכולם מתארים, שלעובדים יש אופק, גם לעולים וגם לוותיקים, וכארגון, אני חושב, בשנים האחרונות עשינו התפתחות מדהימה, גם במובן השירותי, גם במובן העסקי כלכלי וזה יכול להיחשב כגאווה של ממשלת ישראל, של עם ישראל, שחברה כזאת שהיא באמת עובדת ברמה של סטנדרטים אירופיים.
יהודה נניקאשוילי: יש פה גם עובדים נוספים שהצטרפו, חלקם היו עובדים שלי ועובד חדש עכשיו, מסגר.
אנדרה סולוביוב: אני מסגר-רתך, שמונה שנים אני עובד בנמל וכבר חודשיים אני בתור עובד נמל.
דני דנון: מזל טוב.
אנדרה סולוביוב: ממש תודה, אני מרגיש את ההבדל, אני בעצמי מרגיש שעליתי ברמה.
אנדרה סולוביוב: קודם כל אני חייב להגיד שקצת התחלתי לדבר עם האנשים מהמחלקות האחרות ושמתי לב שעכשיו הדרישות בנמל הן בהרבה יותר גבוהות.
אנדרה סולוביוב: נגיד אם לוקחים מכונאי, מבקשים ממנו שיהיה הנדסאי, אם אני לא טועה.
אנדרה סולוביוב: הוא צריך להיות מהנדס.
אנדרה סולוביוב: אני רתך, לא לוקחים כל רתך, צריך רתך מוסמך, צריך רתך צנרת, ממש רתך מקצועי.
אנדרה סולוביוב: אני מבסוט שאני- - -
דני דנון: אתה גר באשדוד?
אנדרה סולוביוב: כן, אני גר באשדוד.
ארקדי קרוגליסוק: אני כבר לא כל כך עולה חדש, עליתי בשנות ה-90 ובנמל כבר 20 שנה וזה המזל שלי.
ארקדי קרוגליסוק: אני מהנדס תקשורת במקצוע, פה אני עובד בתור טכנאי תקשורת, ממש במקצוע, ומאוד מבסוט.
ארקדי קרוגליסוק: מיותר להגיד את זה.
ארקדי קרוגליסוק: פשוט בהזדמנות אני רוצה להגיד לך, דני, שאני מאוד אוהב את הדעות הפוליטיות שלך ואני רוצה לאחל הצלחה לממשלה החדשה ובעיקר לליכוד ולישראל ביתנו.
דני דנון: בדרך כלל מדברים על עובדי הכנסת, יש כאן שלוש עובדות כנסת, עובדי הכנסת הכי מרוצים להיות עובדי כנסת, ליד נמל אשדוד זה תחרות קשה.
ולדימיר צ'רנוב: אני מהנדס ימי במקצוע ועובד כמהנדס ימי של הנמל, במחלקת בינוי.
ולדימיר צ'רנוב: במערכת אני מ-1994 ובנמל החל מהרפורמה ב-2005, קודם עבדתי ברשות הנמלים, עבדתי גם בחברה לתכנון לפני כן.
ולדימיר צ'רנוב: מאוד מרוצה מהעבודה, זו עשייה, אני יכול ליישם את הרעיונות שלי ולעשות דברים חדשים.
ולדימיר צ'רנוב: כמה דברים אנחנו עשינו כמו מסעות בטוניים, סיבים סינתטיים, זה היה חידוש עולמי למעשה, שזה מאפשר עבודה עם הרבה פחות תיקונים מאשר כל סוג אחר של מסעות בנמל.
שוקי סגיס: תואר של מהנדס ימי זה דבר שמאוד מאוד- - - הוא בא עם זה ביחד והביא את זה וזו תרומה מאוד גדולה.
דודו אפריאט: חבר'ה, תפרגנו ל- - -, עובד נמל, חבר מועצת גן יבנה מטעם הליכוד, כל הכבוד ל- - -
לימה טיגשאל: אני בנמל כבר 11 שנה, במחלקת מניעת נזקים.
לימה טיגשאל: אני חייב להגיד לך, אני עוקב אחרי התקשורת מה שאתה עושה בקהילה וכל מה שקשור לקהילה, באמת אני עוקב אחריך ו- - - אני לא תומך ב- - -
קריאה: הוא במפלגת העבודה.
דני דנון: את החשבון נסגור איתך אחר כך...
לימה טיגשאל: אני הגעתי ב-2002, בהתחלה שהגעתי היה פחד קצת, פה עבודה מאוד טובה ואפשר להתקדם פה, אין מחוז שאני ביקשתי שעובדיה אמר לי לא, אם אתה רוצה להתקדם וללמוד, נותנים לך את האפשרות וזה כמו משפחה.
לימה טיגשאל: אני אספר לך על חבר שלי שהגיע פה, לפני כן עבד עשר שנים בחברת חשמל, בחור מאוד מוערך, תראו אותו, כל הזמן, נתנו לו ויום אחד הלך הביתה.
קריאה: בחברת חשמל אין קביעות כמו פה, עשר שנים הם יכולים לסחוב אותך.
קריאה: גם על זה צריך לעשות הצעת חוק.
קריאה: בן אדם נכנס לחברה, עובד חמש שנים ואחרי זה זורקים אותו.
עובדיה כהן: אל תשנו את זה בשנים הקרובות כי אנחנו נהנים מהחבר'ה שבאים שם, מעולים אחד אחד, באים מוכנים.
לימה טיגשאל: אז בזמנו נכנסו לבזק, לביטוח לאומי, אנשים ש- - - אחרי שהם ניצלו את התקציב של משרד הקליטה- - - אני אומר לך, שתדע לך, משרד הקליטה מזרים כסף, ברגע שנגמר הראשון שמפטרים אותם זה העולים.
דני דנון: רק לומר.
דני דנון: יחיאל, ראש העיר, לא פה, הוא התנצל, אבל אנחנו עובדים ביחד על הקמה של מרכז מורשת ליוצאי אתיופיה באשדוד.
דני דנון: התכניות אושרו וזה הולך להיות מרכז מכובד מאוד של העדה.
אפרת קסלר: מאוד חשוב שגורמים בקהילה יעודדו את האנשים שלהם להגיש מועמדות למכרזים.
לימה טיגשאל: זה מה שאנחנו עושים- - - באמת צריך להודיע להם שיש מכרזים, ש- - - ולנסות לעבור את המבחנים.
אפרת קסלר: שיעשו להם את האבחנות.
דודו אפריאט: אני לא יודע אם יודעים את זה פה הרבה, אבל במכוני קליטה, במבחני המיון, יש הקלה לעולים חדשים.
לימה טיגשאל: אין, זו הבעיה.
דודו אפריאט: יש הקלה לעולים חדשים, בדוק.
דודו אפריאט: יש התאמות.
דודו אפריאט: עושים התאמות בגלל שהם עולים חדשים.
דודו אפריאט: לא צריכים לפחד ממבחנים.
אפרת קסלר: אנחנו בנמל שואפים בהחלט לגיוון תעסוקתי, גם מהבחינה הערכית וגם מהבחינה העסקית של מגוון ידע ומגוון דעות.
אפרת קסלר: שיטת הגיוס, ככל שדובר פה, היא מכרזים, אנחנו מפרסמים מודעה פומבית, מי שעובר ממשיך בתהליך, נבחן במכון, נבדקת התאמה.
אפרת קסלר: מי שנמצא מתאים להמשך תהליך על ידי מכון האבחון מגיע לוועדה.
אפרת קסלר: כמו שדיברנו כאן, אנחנו לא רואים אותם הרבה, לא במבחנים ולא בוועדות.
אפרת קסלר: כלומר הם לא מגישים כל כך מועמדות.
אפרת קסלר: אנחנו כן מפרסמים לגורמים בקהילה האתיופית, אנחנו בקשר גם עם הג'וינט, אנחנו בקשר עם לשכת התעסוקה, אבל ממש יש את הצורך שגורמים בקהילה ואפילו בלשכת התעסוקה יעשו עבודה לאותם עולים חדשים ויגידו להם לגשת ויעזרו להם לגשת, יכינו אותם, גם למבחנים וגם לוועדה.
אפרת קסלר: כי מבחינתנו, ברגע שמגיעים לוועדה, הכול פתוח.
דני דנון: יורם, בבקשה.
יורם סויסה: קודם כל אני אתחיל בלחזק את הדברים של כולם.
יורם סויסה: נמל אשדוד לא מקום העבודה הכי טוב בארץ, הוא הכי טוב בעולם.
יורם סויסה: אין מקום עבודה שיותר טוב מנמל אשדוד.
יורם סויסה: אין דבר כזה בעולם, לא אופי העבודה, לא האנשים, לא החברויות פה.
יורם סויסה: אין דברים כאלה.
יורם סויסה: מקום מדהים.
יורם סויסה: אני אגיד רק לעניין הקליטה של העדה האתיופית.
יורם סויסה: דווקא דני דנון שאני בקשר מתמיד איתו דאג לי בתחילת שנת הלימודים האחרונה לכ-150 תיקים לעולים האתיופים בגן יבנה, עלינו שם בית-בית וחילקנו להם.
יורם סויסה: אני חושב שהבעיה של הקליטה של העולים האתיופיים זה חוסר המודעות.
יורם סויסה: יש להם בעיה של תקשורת, לדעת מתי יוצא מכרז בנמל אשדוד.
יורם סויסה: יצא מכרז לנמל אשדוד לקליטת סוורים, אני חושב ששם צריך ללכת פשוט לבניינים שלהם, אני ניגשתי לבניינים.
יורם סויסה: לעלות לבניינים האלה זה לראות מדינת עולם שלישי, כאילו אנחנו חיים במדינה אחרת והם חיים במדינה אחרת.
יורם סויסה: הם מבשלים באמצע הסלון את הלחם שלהם, אלה דברים מדהימים, אלה דברים שצריך לראות בעין כדי להבין.
קריאה: העולים החדשים חדשים.
יורם סויסה: העולים החדשים חדשים.
יורם סויסה: כדי שאחד כזה יגיש מועמדות, אתה צריך לבוא עם המכרז ביד ולהגיד לו, 'אדוני, יש כניסה לנמל, לך תעשה ככה וככה וככה'.
יורם סויסה: לפרסם בעיתונות?
יורם סויסה: הם לא קוראים, הם לא מגיעים לעיתון, הם לא מגיעים לשום מקום שאומר להם בכלל.
יורם סויסה: זה פשוט לעלות ולהגיד להם ולאסוף אותם ולקרוא להם, לבחורים הצעירים, החבר'ה שמשרתים בצבא, הם לומדים, הם עושים הכול, אין להם את הקטע הזה של לדעת מה קורה ואיפה אפשר להיכנס לעבוד.
יורם סויסה: הם לא יודעים.
יורם סויסה: חוסר מודעות.
לימה טיגשאל: יש טלוויזיה באמהרית, רדיו, יש את רק"ע.
קריאה: לפרסם בטלוויזיה האמהרית.
יורם סויסה: ואני שמח שהגעת, דני.
יורם סויסה: תודה רבה.
דני דנון: אני רוצה באמת להודות לגדעון, לשוקי, לבוריס, לכל החברים הטובים שלי פה, אני למדתי ואני חושב שבאמת אתם צריכים לנצל את ההזדמנות ואת הכוח שיש לנמל היום עם הפנים לחברה בעיר אשדוד, ומבחינתי אני, גם כחבר ועדת כלכלה שמשפיע רבות בתוך מה שקורה בכנסת, אשמח מאוד לראות איך מקדמים את הדברים ומקדמים גם את אשדוד וגם את הנמל וגם את העולים שבאים לפה.
דני דנון: אז תודה רבה לכולם, תודה לדנה, מנהלת הוועדה, ולכל מי שארגן את הסיור.
דני דנון: אני שמח לפתוח את הדיון בנושא מעקב אחר יישום החלטת הממשלה להכרה בפעילי עלייה מכל ארצות העולם.
דני דנון: הנושא הזה דיברנו עליו בעבר, אבל קיבלנו הרבה מאד פניות ציבור בנושא ויש תחושות קשות ולכן אני מודה למנכ"ל משרד הקליטה, לדימה, שהצטרף אלינו היום.
דני דנון: אני מקווה שנוכל לקבל תשובות ולהתקדם בנושא הזה.
דני דנון: אני רוצה לבקש ממר מאיר קנפו.
דני דנון: מאיר, בבקשה, תוכל להציג את הדברים בקצרה, תפקידך ואת הטענות שהעלית גם בכתב לגופים השונים פה.
מאיר פרוש: שמי מאיר קנפו, אני יושב ראש ארגון פעילי המחתרות ואסירי ציון בצפון אפריקה: מרוקו, תוניסיה, אלג'יריה.
מאיר פרוש: הארגון שלנו קם ב – 55' בצפון אפריקה, על ידי המוסד למודיעין.
מאיר פרוש: גויסו בחורים ובחורות להגנה על הקהילות ויותר מאוחר עסקנו בעליה חשאית, כולל הספינה אגוז שאתם שמעתם עליה.
מאיר פרוש: אני הייתי מפקד, היתה לי הזכות להיות מפקד הפעולות של אגוז.
מאיר פרוש: הבעיה – הבעיה היא היום הכרה והוקרה לפעילי עליה.
מאיר פרוש: שרת הקליטה הגישה ב – 20 ביוני 2011 לועדת שרים לענייני עלייה וקליטה, ובראשה עומד השר אביגדור ליברמן, הגישה הצעה להכיר בפעילי עליה מברית המועצות והגישה גם קריטריונים המתאימים לכותרת.
מאיר פרוש: זאת אומרת: לפעילים מברית המועצות.
מאיר פרוש: כאשר אנחנו פנינו לחבר הכנסת דני דנון, לשר האוצר, לראש הממשלה לכל השרים, שרת הקליטה שינתה את ההגדרה מ – פעילי עלייה מברית המועצות שוּנה לפעילי עלייה לארצות שונות ולא כפי שהם טוענים "בכל העולם" אלא "מארצות שונות", אבל הקריטריונים שהיו - - -
דני דנון: מר קנפו, מה זה נותן ההכרה הזאת?
דני דנון: למה זה חשוב לקבל אותה?
מאיר פרוש: זה צריך לשאול את שרת הקליטה.
דני דנון: תיכף המנכ"ל ישיב, אבל זו שאלת תם, באמת, זה נותן מענק כספי?
דני דנון: זה נותן הטבות?
דני דנון: מה המהות של הדבר?
מאיר פרוש: אנחנו לא מדברים על מענק כספי.
מאיר פרוש: ברית המועצות דיברו על מענק כספי והממשלה אישרה להם 7,200 שקל לכל אחד לשנה.
מאיר פרוש: אנחנו לא מדברים על כסף עכשיו.
מאיר פרוש: אנחנו מדברים על עיקרון, על פגיעה בשאר הגלויות, שרק מכירים בפעילי עלייה מברית המועצות.
מאיר פרוש: כאשר שרת הקליטה כותבת שזה לא נכון, שההכרה הזו היא לכל העולם, אז זה הכותרת.
מאיר פרוש: אבל הקריטריונים נשארו תפורים, כמו מכרז תפור, רק על פעילי עלייה מברית המועצות.
מאיר פרוש: כי מה שהם דורשים להכיר בו כפעיל זה לא מתאים לאף מחתרת, לא במרוקו, לא בתוניסיה, לא בסוריה, לא במצרים.
מאיר פרוש: אפילו בארגנטינה ובצ'ילי, שהיתה שם מחתרת יהודית.
מאיר פרוש: לא מתאים.
דני דנון: אנחנו מדברים על הכרה - - -
רוברט אילטוב: יושב ראש הועדה, האנשים האלה הם לא פעלו במחתרת, עם כל הכבוד.
רוברט אילטוב: ההגדרה למחתרת היא צריכה להיות כהגדרה למחתרת.
רוברט אילטוב: יכול להיות שהבקשה שלו צריכה להיות נידונה בממשלה, במסגרת אחרת כפעילות שלהם כמחתרת.
רוברט אילטוב: האנשים האלה לא פעלו במחתרת.
רוברט אילטוב: זה הגדרות שונות לחלוטין.
מאיר פרוש: זאת אומרת, מברית המועצות לא פעלו במחתרת?
רוברט אילטוב: לא פעלו במחתרת.
מאיר פרוש: הם פעלו בגלוי?
רוברט אילטוב: בטח.
רוברט אילטוב: בגלל זה הם גם נרדפו.
רוברט אילטוב: בגלל זה גם נכנסו לכלא.
מאיר פרוש: אם זה גלוי, למה נרדפו?
רוברט אילטוב: תשאל את שלטונות ברית המועצות.
קריאה: היהודים נרדפו בגלל שהם היו יהודים.
דני דנון: מאיר, בוא, עזוב בצד מה קרה בברית המועצות.
דני דנון: בוא תגיד לי, מאיר, מה אתה מבקש?
מאיר פרוש: אני מברך על מה שמשרד הקליטה דורש לפעילי עלייה מברית המועצות.
מאיר פרוש: במכתבי למנכ"ל, הוא יושב כאן, בירכנו אותו ואמרנו שאנחנו שמחים שהם דואגים לאנשים מסכנים שלא הגיעו לפנסיה וצריך לדאוג להם.
מאיר פרוש: אך ביקשנו רק שנקים ועדה על מנת לקבוע קריטריונים אוניברסאליים ולא סקטוריאליים.
אלכס מילר: אבל זה שני סוגים של בעיות שונות לגמרי.
אלכס מילר: אנחנו מדברים על מדינה, ברית המועצות, שהיתה סגורה לגמרי לכל הסוגיה של עלייה לישראל, להבדיל משאר המדינות.
אלכס מילר: יש הבדל.
אלכס מילר: יש הבדל עצום.
דני דנון: אבל בסדר, להעלות בקשה.
אלכס מילר: בסדר.
אלכס מילר: הבקשה צריכה להיות בממשלה.
מאיר פרוש: רגע אדוני, אני אשאל אותך: סוריה היתה פתוחה ליהודים?
מאיר פרוש: מרוקו היתה פתוחה?
מאיר פרוש: ב – 56' אני חזרתי - - -
דני דנון: מה שאתה מבקש מאיר, זה שתהיה ועדה שתבחן את האפשרות להכיר בפעילי עלייה, אתה מגדיר את זה?
מאיר פרוש: לא, סליחה, ועדה שתבחן את הקריטריונים שאושרו על ידי - - -
דני דנון: לא, לא, סליחה, עזוב אותך, אבל מאיר, מה איכפת לך מה שקרה עם אותם עולים, או פעילים שעבדו בברית המועצות?
דני דנון: תגיד לי מה מעניין אותך כרגע לקהל שאתה מייצג אותו?
דני דנון: אל תגיד לי: למה קרה שמה.
דני דנון: בוא תגיד לי, פרודוקטיבית, מה אתה רוצה להשיג מבחינת הקהל שלך?
מאיר פרוש: חבר הכנסת דנון, ההצעה שלהם מדברת על פעילי עליה מכל הארצות.
מאיר פרוש: אז אתה לא יכול לבוא ולומר: רגע, זה לא כל הארצות.
מאיר פרוש: למה אתה מדבר בשם "ארצות"?
מאיר פרוש: דבר רק בשם ברית המועצות.
דני דנון: אתה טוען שבפועל רק מברית המועצות הוכרו כפעילי עלייה.
מאיר פרוש: בחוק הזה.
דני דנון: בקריטריונים שנוסחו על ידי המשרד.
דני דנון: זה מה שמפריע לך.
דני דנון: אתה מבקש היום שייקבעו קריטריונים.
מאיר פרוש: אוניברסאליים.
דני דנון: שיאפשרו גם למקומות אחרים.
מאיר פרוש: בדיוק.
דני דנון: אני רוצה לבקש את המנכ"ל להתייחס.
רוברט אילטוב: לא, אני רוצה - - -
דני דנון: בוא נשמע מה עמדת המשרד.
דני דנון: אולי הוא מסכים.
רוברט אילטוב: אני לא רוצה לשאול אותו בכלל.
רוברט אילטוב: אני רוצה כחבר כנסת להתייחס.
דני דנון: אני רוצה לשמוע את עמדת המשרד.
דני דנון: אם יש פה מחלוקת, נפתח את הדיון.
דני דנון: אבל בוא נשמע, אולי הוא מסכים לזה.
דני דנון: דימה, בבקשה.
דימיטרי אפרצ'ב: אני, ברשותך אדוני היושב ראש, אני מתייחס אך ורק לנושא של, אני לא נכנס כרגע לא למחלוקת לא היסטורית ולא למחלוקת כזו או אחרת, אלא אני מתייחס אך ורק להחלטת ממשלה שלשם כך, אני מבין הדיון, שהתקבלה בועדת שרים לענייני עלייה וקליטה ב – 19 בדצמבר 2011 ואשר נכנסה לתוקף ב – 5.1.2012.
דימיטרי אפרצ'ב: היא מדברת על מסורבי עלייה שהיו פעילי עלייה וכתוצאה מכך איבדו את עבודתם.
דימיטרי אפרצ'ב: אני יכול להבין את הרגש, אבל אני מבקש לא להיגרר לאמירות של תפירת מכרזים וכל מיני דברים, מכיוון שההחלטה הזאת עברה את כל הבדיקות הנדרשות: רמת שוויוניות ובכל רמה אחרת, על ידי משרד המשפטים והיועץ המשפטי לממשלה אישר את נוסח החלטת המחליטים.
דימיטרי אפרצ'ב: גם כל המגבלות התקציביות וההסתייגויות של משרד האוצר כמובן נכנסו לנושא.
דימיטרי אפרצ'ב: אני אתייחס רק למהות הנושא.
דימיטרי אפרצ'ב: היה מדובר מראש על אוכלוסייה מאד ייחודית ומאד ספציפית, כרגע בלי להתייחס למקומות מוצא, שלא ניתנה לאנשים, בגלל הפעילות הציונית, לעזוב את גבולות המדינה לא בצורה ישירה ולא דרך מדינה שנייה, או שלישית, על מנת לממש את החזון הציוני ובגלל הפעילות האנשים האלה איבדו את מקור פרנסתם ולא היו יכולים לזכות בזכויות פנסיוניות.
דימיטרי אפרצ'ב: כל מטרת ההחלטה היתה לאפשר לאנשים, בהיעדר אמצעים, מה שנקרא, לסיים את חייהם בצורה מכובדת.
דימיטרי אפרצ'ב: בגלל זה הקריטריונים שמופיעים כאן הם מתייחסים לאוכלוסייה, קודם כל, של עלייה לישראל אחרי גיל 35 ורמת הכנסה מסוימת וכו'.
דני דנון: מה ההטבה אבל?
דני דנון: אישור קרקע?
דימיטרי אפרצ'ב: אנחנו קיבלנו את הערות מאיר קנפו, וכיבדנו את זה כמובן, גם קיימנו דיונים ולכן, מכיוון שלנו, בבדיקות שלנו, גם מול המוסד וגם מול נתיב וגם מול כל הגורמים הנדרשים, כולל באקדמיה, היה ידוע אך ורק על אוכלוסייה מסוימת, בעקבות פניה של מאיר קנפו נעשה דיון נוסף וזה שונה לאפשרות, במידה ואנחנו לא מכירים מקרים אחרים ממדינות אחרות, לצורך העניין הזה הועדה היתה אמורה לקבל הגשת בקשות במשך 3 חודשים.
דימיטרי אפרצ'ב: בגלל שראינו שצריך, כנראה שזה לא הגיע לכולם ופרסמנו את זה.
דימיטרי אפרצ'ב: עשינו תיקון של ההחלטה והארכנו את זה לחודש נוסף.
דימיטרי אפרצ'ב: עדיין הבקשות ממשיכות לזרום וזה בהחלט הזמן גם להזכיר של אלה שמתאימים לקריטריונים שנקבעו על ידי הועדה - - -
דני דנון: סליחה רגע, החלטת הממשלה דיברה רק על פעילי עלייה מברית המועצות.
דימיטרי אפרצ'ב: לא.
דני דנון: לא?
דני דנון: אז איפה ההחלטה?
דימיטרי אפרצ'ב: החלטת הממשלה מדברת על כלל מדינות העולם בלי לציין - - -
דני דנון: אולי בהחלטה הראשונית היה כתוב.
דימיטרי אפרצ'ב: יש הצעה והועדה היתה ואחר כך, כן.
דימיטרי אפרצ'ב: אני מתייחס כרגע למה שאושר על ידי הממשלה, החלטה מס' 31.
דני דנון: עד מתי ניתן להגיש את הבקשות?
דימיטרי אפרצ'ב: כרגע מדובר עד 8 בחודש יוני, כולל.
דני דנון: מר קנפו, השאלה שלי אליך, בהמשך לדבריו של המנכ"ל, אם עד ה – 8 ביוני ניתן להגיש, אתם הגשתם וסורבתם?
דני דנון: קיבלתם תשובות דחייה?
מאיר פרוש: אדוני, אי אפשר להגיש לקריטריונים שלא מתאימים למחתרת הזו.
דני דנון: לדוגמא?
מאיר פרוש: תעבור על הקריטריונים ותראה וכתבתי לך בנושא הזה של הקריטריונים.
מאיר פרוש: אי אפשר.
מאיר פרוש: הקריטריונים כגון: "בעת העלייה היה גילו לפחות 35 שנים ובעת הגשת הבקשה גילו הוא 55.
מאיר פרוש: פעיל עלייה הוא מי שהתקיימו בו התנאים המצטברים הבאים: היה פעיל 10 שנים לפחות במסגרת יהודית או ציונית לא פורמלית.
מאיר פרוש: פוטר ממקום עבודתו ללא יכולת פרנסה וסבל מרדיפות השלטונות".
מאיר פרוש: ויש עוד.
מאיר פרוש: אם בידך החלטת הממשלה אתה תראה כמה תנאים.
דני דנון: אני קורא את זה.
דני דנון: מה אתה היית רוצה שיהיה כתוב בקריטריונים?
מאיר פרוש: אתה יכול למלא בקשה, להביא אותה, אבל אתה לא ממלא את הקריטריונים האלה.
מאיר פרוש: הם קריטריונים מתאימים אך ורק לברית המועצות.
מאיר פרוש: אני רוצה להוסיף לך, אפילו לא מתאימים ליוצאי פולין ולא יוצאי רומניה, לא מתאימים להם.
דני דנון: שאלה אחרונה, אדוני המנכ"ל: מי שיוכר, מה בפועל הוא יקבל?
דימיטרי אפרצ'ב: מי שיוכר והוא עומד בכל הקריטריונים, הוא יקבל שובר תשלום של 7,200 לשנה, בתנאי והכנסתו היא, זאת אומרת, כמו שמפורט בהחלטה, הוא יוכל ליהנות מהנושא הזה בצורה של תשלום עבור תרופות, שירותים כאלה ואחרים.
דימיטרי אפרצ'ב: זאת אומרת, לא לצורך הנאה או משהו כזה.
דימיטרי אפרצ'ב: עכשיו, מבין האנשים יש גם כאלה שלמרות תקופות קצרות וזה מעטים, הצליחו לזכות בזכויות פנסיוניות פה בארץ, אבל זה מעטים.
דימיטרי אפרצ'ב: אדוני היושב ראש - - -
דני דנון: מה ההערכה שלכם?
דני דנון: כמה אנשים?
דימיטרי אפרצ'ב: אני חייב להגיד לך שמדובר על אנשים בני 80 פלוס, שתוך כדי, אני חייב לציין את זה, לצערי הרב, תוך כדי דיוני הועדה, מבין האנשים שאושרו כבר לפחות 2 או 3 נפטרו.
דני דנון: בכמה אנשים מדובר, אתם מעריכים?
דימיטרי אפרצ'ב: אני אתן לך נתונים מדויקים.
דימיטרי אפרצ'ב: עד עכשיו הוגשו 494 בקשות, מתוכם הוזנו במערכת 368.
דימיטרי אפרצ'ב: אושרו - 107, נדחו - 121, עדיין בטיפול – עוד 140 שזה השלמת מסמכים וכל הדברים.
דימיטרי אפרצ'ב: עכשיו, זה ועדה שלנו כמשרד, אין בתוך הועדה הזאת לא מעורבות ולא שום דבר.
דימיטרי אפרצ'ב: היא מורכבת, הועדה מורכבת בדיוק על פי מה שכתוב בהחלטה.
דימיטרי אפרצ'ב: אנחנו מפעילים, זאת אומרת, יש לנו 3 נציגים, יש יועצים ואנחנו, גם על פי הבקשות, יש לנו הסכמה גם של מוסד לתפקידים מיוחדים וגם מנתיב במידה ויש לנו שאלות ואנחנו מבקשים לקבל אינפורמציה לגבי עמידה בקריטריונים של הועדה, אנחנו מעבירים ניירת, מקבלים התייחסות.
דימיטרי אפרצ'ב: פועלים בדיוק על פי החלטת ממשלה באופן מלא וזה מהות הדיווח שלי לועדה.
רוברט אילטוב: לפי מה ששמעתי פה מהאדון הנכבד שמייצג את עולי צפון אפריקה, אני בכלל מבין שהבעיה היא אחרת לחלוטין.
רוברט אילטוב: הוא מדבר על אנשים שפעלו במחתרות וכבודם במקומם מונח ואנחנו מאד מעריכים את זה.
רוברט אילטוב: פה מדובר על אנשים לגמרי אחרים עם בעיות לגמרי אחרות.
רוברט אילטוב: גם חשוב לציין שהועדה מתכנסת בסדר גודל כזה היא גם נעזרת במידה של ארגונים שפועלים בתחום כמו: מוסד ונתיב, הסוכנות היהודית והדברים האלה מובאים לועדה כדי לקבל את ההחלטות.
רוברט אילטוב: מה שחשוב גם לציין שהחלטת הועדה עברה את הבחינה של משרד המשפטים על נושא השוויוניות שהם נתנו את ההערות ואכן ההחלטה שונתה.
רוברט אילטוב: אבל חשוב לציין פה נקודה שלא מדובר רק על מדינות חבר העמים.
רוברט אילטוב: יש אנשים שפעלו בגלוי ורצו לעלות למדינת ישראל וסורבו ונפגעו וזה יכול להיות גם מפולין, גם ממדינות אחרות וכל בן אדם שמגיע לקריטריונים האלה יכול להגיש.
רוברט אילטוב: דרך אגב, אני חושב שנושא הפעילות של אנשים שפעלו במחתרות חייב לעלות.
רוברט אילטוב: אין פה איפה ואיפה.
רוברט אילטוב: אני חושב שמגיע להם לא פחות מאלה שמסורבי עליה אבל זה נושאים שונים לחלוטין.
רוברט אילטוב: אני חושב שהבחינה צריכה להיעשות עם הגורמים הרלוונטיים כמו: מוסד, נתיב והסוכנות היהודית שפעלו עם אותם המחתרות ומשמה צריך להגיע, סביר להניח שיש צורך לכנס ועדה לנושא ספציפי זה.
רוברט אילטוב: אבל אני מבקש באמת לא לערבב בין שני הדברים.
רוברט אילטוב: אין פה מצב.
רוברט אילטוב: זה נושאים שונים לחלוטין.
רוברט אילטוב: הם פשוט רצו לעלות למדינת ישראל.
רוברט אילטוב: הם סורבו, הם קופחו, הם נרדפו בגלל שהם יהודים ובגלל שרצו לעלות לישראל.
רוברט אילטוב: זה הכל.
דני דנון: חבר הכנסת אלכס מילר, בבקשה.
אלכס מילר: תודה, אדוני היושב ראש.
אלכס מילר: אתה יודע מה זה מזכיר לי?
אלכס מילר: זה מזכיר לי כל פעם שאנחנו שומעים על דבר טוב שקורה ואז תמיד איפה שהוא בדרך יש איזה שהוא ניסיון לטרפד, כי זה לא פותר את כל הבעיות.
אלכס מילר: אבל זה תמיד ככה.
אלכס מילר: ראשית אני רוצה לברך את משרד הקליטה, וכמובן את ממשלת ישראל על כך שסוף סוף מקבלים החלטה חשובה זו, כי אנחנו כבר שנים רבות נלחמים כאן על הכרה של כל אותם האנשים שפעלו למען מדינת ישראל, שפעלו למען היהודים באותם המדינות, סורבו, נכנסו לכלא ובסופו של דבר גם הגיעו לכאן, לישראל, אחרי כל אותן בעיות שהיו להם שמה בגיל מאד מבוגר ומוצאים את עצמם כאן בארץ במצב סוציואקונומי מאד בעייתי.
אלכס מילר: אכן יש פתרון.
אלכס מילר: פתרון לאוכלוסייה מאד ותיקה בגילם.
אלכס מילר: מדובר על אנשים מאד מבוגרים שהמצב הכלכלי שלהם מאד בעייתי ויש פה איזה שהוא ניסיון של הממשלה לסייע לאותם אנשים.
אלכס מילר: אני נותן לכם רק דוגמא מהדיון בועדת הכספים על כל הנושא של ניצולי השואה.
אלכס מילר: גם שמה, אחרי קרוב ל, חברת הכנסת שמטוב, תקני אותי אם אני טועה, קרוב לאיזה 11 שנה מדברים על החוק של כפל התמיכות מהמשרדים השונים, שרק עכשיו הצליחו איכשהו להתקדם וכמובן שהנוסח של החוק ואותה פשרה שהגיעו אליה בועדת הכספים, היא לא הכי טובה שבעולם ולא בדיוק מה שרצו המחוקקים.
אלכס מילר: אבל בסופו של דבר יש פה איזה שהיא התקדמות.
אלכס מילר: אני במקומך, אדוני, הייתי מברך על ההחלטה הזאת כי זה תקדים וזה איזה שהוא דבר שנותן לנו אפשרות גם בעתיד לעשות את השינויים הנדרשים.
אלכס מילר: כמובן שכולנו מגויסים למען כל עולה ועולה שמגיע ולא משנה מאיזה מדינה.
אלכס מילר: בסופו של דבר אנחנו מחפשים את הפתרונות.
אלכס מילר: אבל יש דרך ויש דרך.
אלכס מילר: כשיש את הדרך תמיד לבוא ולהגיד: הכל, עכשיו, או כלום.
אלכס מילר: להקים ועדות על ועדות ואז לתקוע את כל ההחלטות.
אלכס מילר: או שיש דרך גם להתקדם.