GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פרדמן: לגבי הנקודות שהעליתם בנוגע לניהול משברים, וצריך גם לשקלל את ההשלכות, את התוצאות האפשריות, על קהילות יהודיות, של החלטות ממשלה, נדמה לי וזה אחד הדברים שאנחנו במשרד מנסים ליצור, הדבר הזה דורש גם תקשורת משופרת ויותר פתוחה בין הקהילות ובין הממשלה, תקשורת שהיא דו כיוונית ושהיא ברמה הבכירה ביותר כדי שלמקבלי ההחלטות בישראל ולכל המערכות באמת יהיו את התשומות שהם צריכים כדי להבין לאיזה משבר הממשלה הגיעה ומה יהיו ההשלכות על העם היהודי.
אבינועם בר יוסף: אגב, יש גוף כזה סטטוטורי שהוא בראשות ראש הממשלה, יושב ראש הסוכנות ומי שמייצג את ראש הממשלה בקדנציה האחרונה זה שר התפוצות, הוא לא מתכנס מספיק, ואצלנו, ואנחנו נשמח להעביר לכם, עשינו פרויקט על הכנת הקהילות בחוץ לארץ שמטפל גם בנושאים התקשורתיים.
אבינועם בר יוסף: זה ספר הדרכה לקהילות איך להתכונן וצריך לקחת את זה מאוד ברצינות ולהתחיל ליישם את זה.
פרדמן: אני יכול להגיד בהחלט שזה אחד הדברים שהקהילות והארגונים הלאומיים של הקהילה בקנדה ודרום אפריקה וכו' מקדישים לו עכשיו הרבה זמן ומאמץ, במיוחד סביב השאלה אם יום אחד יפרוץ עימות מול אירן, איך הקהילה מתכוננת, גם הסברתית פוליטית וגם מבחינת הביטחון האישי בהתמודדות עם השלכות על הקהילה.
פרדמן: אני לא יודע, וזה באמת מעניין אותי לקרוא את ההמלצות, אם מה שצריך זה איזה שהוא גוף מרכזי דוגמת הסוכנות שיהיה אחראי לקראת המשבר.
פרדמן: הכיוון שאנחנו פועלים עד היום זה ליצור את הפלטפורמות שיאפשרו לקהילות עצמן, מנהיגי הקהילות, להיות יותר בקשר אחד עם השני וללמוד אחד מן השני מה כל אחד עושה, מה הערכת המצב של כל אחד וכך לחזק את היכולת שלהם להתכונן.
אבינועם בר יוסף: קשה מאוד להדביק את ההתארגנות הממשלתית, כי כשהתחלנו לטפל בנושא הזה לא היה משרד אסטרטגי אבל קיימת מסגרת וזה לא חשוב מי יעמוד בראשה, צריך לקבל החלטה מי יעמוד בראשה בקונסטלציה הנוכחית.
אבינועם בר יוסף: זה לא ענייננו, זה עניינכם, אבל המסמך הזה קיים.
אבינועם בר יוסף: זה מסמך מאוד מקצועי, הושקעו בו חמש שנות עבודה ויש שם ממש רשימה של נקודות שצריך להכין מקצועית.
אבינועם בר יוסף: בסוגריים, הרשימה הזאת הוכנה במקור על ידי מומחה ממדרגה ראשונה באירופה שהיום הוא שר החוץ של הולנד, הוא תרם את זה לנייר הזה של ניהול המשברים, אורי רוזנטל.
פרדמן: עוד נקודה שרציתי להעלות, הנחת היסוד בהרבה עבודה בקהילה היהודית, הנחה נכונה בעיניי, זו השקעה בדור הצעיר, אבל מכל מיני אנקדוטות שאני שמעתי ואני מכיר בזה שזה לא מחקר מעמיק, אני תוהה ועולה בי השאלה האם לפעמים מקבלים יותר תמורה על השקעה יותר גדולה בגילאי 40, 50 ו-60.
פרדמן: שמעתי סיפור ממש לא מזמן על דיקן של בית ספר לעסקים במרכז ארצות הברית, שתמיד הייתה לו איזה שהיא תחושה ציונית, אבל זה היה בעיקר תחושה לטנטית, הוא לא הוציא את זה לפועל.
פרדמן: בשלב מסוים הוא נפגש עם מישהו מארגון יהודי, הבן אדם הציע 'למה שלא תקים מסגרת פה בארץ בקיץ, שאתה מביא סטודנטים לעסקים ללמוד בארץ במשך הקיץ?
פרדמן: ' הוא באמת קיבל, אמר 'יופי, יש לי רעיון, יש לי כיוון', לקח על עצמו ועכשיו הוא מביא 60 סטודנטים כל שנה, סטודנטים לבתי ספר לעסקים שונים בארץ.
פרדמן: אני גם מכיר כל מיני סיפורים על יהודים טובים, שוב, עם תחושות ציוניות אבל לא מקפידים, שאיפא"ק מצא דרך להכניס אותם למעגל הפעילות למען ישראל.
פרדמן: אז יכול להיות שבאמת צריך יותר השקעה ומחשבה איך דווקא רותמים לא רק את הדור הצעיר אלא הדור שכבר פחות צעיר למאמץ.
אבינועם בר יוסף: הדוגמה שאתה ציינת זו דוגמה של הדור הצעיר, של השקעה בדור הצעיר.
אבינועם בר יוסף: מי שתפס את היוזמה וטיפל בזה זה אדם עם יכולות.
אבינועם בר יוסף: במעגל החיים יש תקופה שצעירים בחוץ לארץ באופן טבעי משקיעים בקריירה האישית שלהם, במשפחה, והם חוזרים ליהדות אחר כך.
אבינועם בר יוסף: אתה לא מאבד אותם אם אתה משקיע בהם בגיל 20.
אבינועם בר יוסף: אלה שהשקעת בהם בגיל 20 יכולים להפוך לאותם אנשים שמביאים את הצעירים כשהם בני 40 ו-50.
אבינועם בר יוסף: זה אותו מעגל.
עינת וילף: אז זורעים את הזרע.
פרדמן: עוד שתי נקודות קטנות שרציתי להעלות.
פרדמן: רק שאלה, אני שמעתי טענה לאחרונה מראש איזה שהוא ארגון שפועל בקמפוסים בארצות הברית, שדווקא הדגש המחודש של ה-peoplehood, עממיות, לפעמים מחזק את הקשר למולדת, לארץ ישראל, ולפעמים, לפחות בהקשר הצפון אמריקאי, הוא משמש כתחליף לקשר עם המולדת.
פרדמן: אם יש לנו עם, אני לא צריך להיות מחובר דווקא למדינה מסוימת.
פרדמן: מעניין אותי באמת לדעת אם אתם, מהכיוון שלכם, רואים אינדיקציה לכאן או לכאן.
פרדמן: ונקודה אחרונה, מה שהיושבת ראש הזכירה, לגבי התכניות בארץ ובמיוחד בקיץ, כמישהו שבילה שני קייצים פה בכנסת בתכניות שונות, ואני מכיר גם חברים במסגרות דומות, זה באמת דבר שתורם רבות.
פרדמן: אני לא יודע מה המצב היום כי זה היה לפני כמה שנים אבל זה בכלל לא מאורגן ולא מלווה ולא היה שום follow up, אז באמת כל הכבוד על מה שאת עושה במשרד שלך והלוואי שזה יהיה יותר שיטתי ויותר מאורגן בכנסת, כי זה באמת יכול לתרום רבות.
פרדמן: תודה.
עינת וילף: אחת הסיבות שקשה לעשות את זה שיטתי, כי זה מאוד אישי, כלומר קודם כל חבר הכנסת הוא סוברני על המשרד הקטן שלו, הוא ייקח את מי שהוא רוצה וגם לקחת את המתנדבים זו החלטה מאוד אישית, אם רוצים, הצוות גם צריך להשקיע בזה.
עינת וילף: זו אחת הסיבות, אבל אני באמת חושבת שצריך להתאמץ.
עינת וילף: אני יודעת שהייתה אליי למשל פנייה מארגון שמנסה לקדם יוזמה ביחס לאקדמאים אתיופיים, שיתנדבו אצל חברי כנסת.
עינת וילף: גם שם זה מאוד אישי, אבל לפחות היה איזה ארגון שהלך ופנה לכל אחד מחברי הכנסת, הציג להם את התכנית, עשה את השידוך, ביקש מחויבות מסוימת וזה אולי משהו שאפשר לחשוב עליו.
עינת וילף: עדיין בסוף חבר הכנסת באופן אישי צריך להחליט שהוא רוצה, אבל יכול להיות שיש מקום כאן גם למשרדי הממשלה או לסוכנות לעשות פרויקט שבו פשוט ניגשים לחברי הכנסת באופן אישי, פונים אליהם, עושים את השידוך, גם אם מגדילים את המספרים משניים לעשרה, זה כבר משהו, כי בסך הכול אלה חבר'ה שיש סיכוי שהם יהיו פעילים.
אבינועם בר יוסף: טוב לשמוע על זה.
עינת וילף: אני אתייחס לעוד משהו, בתור מישהי שהייתה כמעט בשלב יצירת המילה peoplehood.
עינת וילף: הרעיון הוא, בזמנו לפחות היה, שלחלק מהיהודים זה יהווה עוד ממד לזהות, ועבור חלק זה יהיה הממד היחיד שהם ירגישו בו נוח וזה מתאים למה שאתה מתאר אנקדוטלית.
עינת וילף: יש כאלה שעבורם זה הממד שהם מרגישים בו נוח והם לא מעוניינים בממד המולדת והארץ והלאום ויש כאלה שזה מוסיף להם, נוח להם בממד הדתי ונוח להם בממד הלאומי והם מוסיפים את זה לממדים האחרים שהם פעילים בהם.
עינת וילף: בזמנו לפחות החשיבה הייתה שלחלק זה יהיה ככה ולחלק זה יהיה ככה.
אבינועם בר יוסף: יש התייחסויות שונות.
אבינועם בר יוסף: זאת אומרת אתה יכול להסתכל ל- peoplehoodכערבות הדדית, בעצם אחריות של יהודי ליהודי בכל מקום בעולם וזה חל על כולם באופן גלובלי, אבל יכול להיות שדווקא דר' שלמה פישר ושמואל רוזנר רוצים להתייחס לדברים האלה.
שלמה פישר: בוודאי בשיח קיים new diasporas וזה קיים בשיח, אנחנו לא יודעים כמה זה- - - בוא נגיד, בהנהגה ואנשים הכי מודעים, הרעיון של התפוצה או הגלות כאידיאל כבר קיים, זה נוכח, זה הרבה יותר לגיטימי לדבר על זה היום משזה היה לפני 20 שנה.
שלמה פישר: כמה שזה חזק אצל השכבות הרחבות?
שלמה פישר: מאוד קשה לדעת, אני לא חושב שזה חזק אבל בהנהגה זה חזק.
שלמה פישר: זאת אומרת באנשים שהכי מעורבים, הכי חושבים על יהדות, הכי חושבים על ישראל וכו' זה מופיע כאלטרנטיבה מסוימת.
עינת וילף: הרעיון של הגלות כאידיאל, זה לצורך העניין תפיסת אברום בורג?
עינת וילף: כלומר הסוברניות היא- - -
שמואל רוזנר: מצב היהודי.
שמואל רוזנר: זה המצב היהודי האמיתי.
שלמה פישר: זה המצב היהודי וזו התרומה הייחודית היהודית ל-spirit of mankind, זאת אומרת יש כאן מי שאתית, מוסרית, דווקא בא- - -
עינת וילף: להיות מפוזרים.
שלמה פישר: כן, להיות מפוזרים, אם תלך לביטויים מאוד קיצוניים של הדבר הזה, שלפעמים אתה שומע אותם, במיוחד מהאינטלקטואלים, שאולי זה נושק לדה לגיטימציה באיזה שהוא מקום, הדברים האלה, אבל זה קיים גם אצל אנשים שהם לא- - -
עינת וילף: כשאתה אומר שזה נושק, באיזה מידה זה המשך למסורת יהודית ותיקה שאומרת 'זה הייעוד שלנו', ובאיזה מידה אתה רואה את זה כתגובה שאומרת שהציונות לא עשתה טוב ליהדות, להיות ריבוניים לא עושה לנו טוב ולכן אנחנו מצליחים להיות אנשים יותר מוסריים ואתיים כשאנחנו לא צריכים גם לנהל מלחמות, תקציבים ועוד כמה דברים כאלה.
שלמה פישר: אז דרכי ההשפעה הן קיימות.
שלמה פישר: זאת אומרת, בוא נגיד ככה, פרנץ רוזנצוויג הביא את השיח החרדי, או שיח מעין חרדי, לאינטלקטואלים של המערב, ולכן עכשיו זה נגיש לאנשים כמו ג'ודית באטלר, שהיא לא יודעת צורת אות בעברית והיא יכולה לדבר על גרשום שלום וכו' וכו', זאת אומרת דרך חנה ארנדט ופרנץ רוזנצוויג וכו' וזה קיים בספרות האינטלקטואליות, כשחלק מזה מגיע להנהגה היהודית הסטודנטיאלית, האנשים בני 25 עד 35 מודעים לזה.
שלמה פישר: כמה שזה עמוק או רחב בשכבות האלה?
שלמה פישר: אני מטיל ספק, אבל זה קיים ברמה של השיח.
אבינועם בר יוסף: זה קיים בארצות הברית הרבה שנים ובתפוצות בכלל.
אבינועם בר יוסף: יש סוג של הצטדקות של בחירה בחיים בגלות, על ידי זה שבאמת מקומו של העם היהודי שם והוא מצליח יותר בין גויים.
אבינועם בר יוסף: אני חושב שדווקא בשנים האחרונות ההישגים של מדינת ישראל מקשים על השמעת הטיעון הזה, הוא לא מתקבל כל כך כמו שהוא התקבל בעבר.
שמואל רוזנר: אני רוצה לא להסכים עם אבינועם.
שמואל רוזנר: אמנם אין מספיק חמצן בספֵרות האינטלקטואליות ששלמה יכול להגיע אליהן בשביל אדם מצונן כמוני אבל הייתי מציע בעניין הזה לא להסתכל רק על השיח האינטלקטואלי.
שמואל רוזנר: יש איזה דיסוננס מובנה למצב הגלותי, בעיקר בצפון אמריקה, שאנחנו צריכים לגלות כלפיו הייתי אומר כמעט מידה של הבנה.
שמואל רוזנר: אלה אנשים שחיים שם, הם לא מתכוונים לבוא לכאן ומצד שני הם צריכים באיזה שהוא אופן להצדיק את העובדה שהם לא רוצים לבוא לכאן, אז מבחינתם לדבוק ברעיון הציוני ועדיין לא לבוא לכאן זה לחיות חיים שלמים של דיסוננס.
שמואל רוזנר: לעומת זאת להגיד 'הנה, נמצאה ציון האמיתית והיא הגלות המשגשגת' זה מצב שפותר להם את הדיסוננס.
שמואל רוזנר: שוב, אני חושב שרוב יהדות התפוצות לא נמצאת במקום הזה, רוב יהדות התפוצות בכלל לא מהרהרת בשאלות האלה, אנשים חיים את חייהם, אבל אי אפשר להתעלם מהעובדה שמבחינת אדם שמתכוון לחיות את כל חייו כיהודי בגולה יש קסם במחשבה שהוא יכול למצוא צידוק לדרך הפעולה שלו, צידוק אינטלקטואלי, בטענה שהדבר הנכון יותר ליהודי הוא לחיות בגולה ולא בארץ ישראל שאליה הוא לא נוסע.
אורנה מזרחי: ולתרום משם לישראל.
שמואל רוזנר: או לתרום שם לישראל או לא לתרום שם לישראל, זו כבר שאלה משנית ונפרדת.
אורנה מזרחי: זה משהו אחר לגמרי, זאת אומרת תמיד זה היה אני שם ואני עושה שם לישראל.
עינת וילף: לא, אבל כאן זה בלי הצדקה כבר שקשורה לישראל.
שמואל רוזנר: אבל אז אתה צריך להסביר למה אתה לא עולה לישראל.
ג'וש שוורץ: לא, ההצדקה שם היא תרומה לעמים שבהם אתה חי, המטרה היהודית היא תרומה לעמים שבהם הם חיים.
שמואל רוזנר: זה כבר דיאספוריזם, זו טענה שיש ליהודים מטרה נפרדת וייחודית כעם שחי ומפוזר בקרב עמים אחרים ויש בזה ממד מסוים של שלילת הציונות, אין מה לעשות.
ג'וש שוורץ: זה הלך רוח ששרר בעיקר לפני השואה, הוא קיבל מכה עם השואה והקמת מדינת ישראל והיום הוא חוזר.
שלמה פישר: הוא מתאושש עכשיו ומותר להגיד שהמצב הפוליטי בארץ, והדבר הזה מתקשר לפוליטיקה, לא תורם לזה, זאת אומרת לא תורם לזה בצורה חיובית.
שלמה פישר: מותר להגיד את זה.
אורנה מזרחי: השאלה איך זה בא לביטוי במדדים שלכם, שהצגתם בהתחלת הדיון.
שמואל רוזנר: המדד שאליו זה שייך הוא המדד של הקשרים בין התפוצות.
שמואל רוזנר: במדד של הקשרים אנחנו מציגים שיפור, המכון פרסם השנה שניים או שלושה ניירות שעוסקים בקשרים של בעיקר יהדות צפון אמריקה וישראל.
שמואל רוזנר: אנחנו מציגים את השיפור בעיקר בהתבסס על מדדים קשיחים שאנחנו יודעים להסתכל עליהם, כלומר אם יצא השנה מחקר באוניברסיטת ברנדייס, שאני חושב שגם הוא הוצג כאן בוועדה, של טד ששון שמראה על עלייה גדולה בתרומות של יהדות אמריקה לישראל, אם יצא לפני שבועיים מחקר חדש שמראה על עלייה בקשר של צעירים לישראל בגלל נסיעות לישראל, אם אנחנו יודעים באופן עובדתי שיש יותר נסיעות לישראל, אז כל המדדים הקשיחים האלה עוזרים להם להתחבר לישראל- - -
אבינועם בר יוסף: אם התמיכה באיפא"ק צומחת.
שמואל רוזנר: בעולם הפיזי המוחשי הקשרים מתהדקים.
שמואל רוזנר: זה לא מונע מהשיח האינטלקטואלי ללכת לכל מיני מקומות שעשויים להפריע לחיבור הזה.
שלמה פישר: במחקר שהוציא עכשיו מה-Workman Circle בארצות הברית יצא שה-birthright bump קיים מבחינת זיקה, זאת אומרת שדווקא לאלה שהם מתחת לגיל 25 יש את הזיקה הכי חזקה, אבל גם היה מצוין שם, וזה סקר אחד, צריך לקחת את זה בפרופורציות, שה-trust in Israel הוא יותר נמוך בקבוצת הגיל הזאת.
שלמה פישר: דווקא קבוצת הגיל שיש לה יותר זיקה, יש לה פחות trust, יש לה יותר ביקורת, וזה ה-critical attachment.
שלמה פישר: במידה מסוימת הם כמו ישראלים, נמצאים כאן ומקטרים.
אבינועם בר יוסף: אבל הביקורת מלמדת גם על חיזוק הקשר.
אבינועם בר יוסף: כי האינדיפרנטיות, אם לא אכפת לך מישראל, זו התנתקות.
אבינועם בר יוסף: אם אכפת לך ואתה ביקורתי זה לא בהכרח שאתה נגד ישראל.
עינת וילף: זה בפירוש גם הוצג כאן.
עינת וילף: יוגב, אתה רוצה להתייחס מצד הסוכנות?
יוגב קרסנטי: הסוכנות היא הגוף שהקים את המכון, היא מאוד גאה להיות הגוף שייסד את המכון.
יוגב קרסנטי: הסוכנות פועלת יד ביד עם המכון ליישום הפרדיגמה החדשה ורואה בהערכה השנתית של המכון נדבך מרכזי בתכנית האסטרטגית ארוכת הטווח שלה.
עינת וילף: זהו?
עינת וילף: יש לך הרבה מאוד מה להגיד חוץ מזה, אבל לא כסוכנות.
עינת וילף: יש עוד מישהו ממשרדי ממשלה שלא פניתי?
עינת וילף: בסדר ביקשה אסתר בלום, ממועצת ארגוני עולים, בבקשה.
אסתר בלום: שלום.
אסתר בלום: תודה רבה על ההערכה ועל הדיון המרתק.
אסתר בלום: כמה הערות.
אסתר בלום: קודם כל ההצעה שלך, היושבת ראש, לגבי העברית בקיץ בארץ, אנחנו מקבלים הרבה פניות, הרבה מאוד פניות.
אסתר בלום: כגוף שמאגד עשרים ארגונים מכל רחבי העולם אנחנו מקבלים פניות מכל העולם, וכל מיני אנשים, בעיקר צעירים, מעוניינים להגיע לכאן ושואלים איך אפשר בקיץ לבוא ללמוד עברית כמה חודשים, 'אני פנוי, אני רוצה לבוא, להכיר'.
אסתר בלום: באמת יש פה ביקוש- - -
עינת וילף: ואין מענה, נכון?
אסתר בלום: אין.
אסתר בלום: יש את האוניברסיטה העברית שעושה קורס מאוד אינטנסיבי.
פרדמן: באוניברסיטה הוא מאוד יקר.
עינת וילף: כן, מאוד יקר ויש מעט מקום וזה רק מתחיל בתאריך מסוים.
אסתר בלום: זה מתפרש על כל הקיץ.
אסתר בלום: אז באמת יש ביקוש ויש צורך לתת מענה לדבר הזה.
אסתר בלום: יש לי קצת הרגשה שהעולם תמיד מתחלק לחלקים ובדיון הזה הוא מתחלק בין ישראל לתפוצות כשהתפוצות זה ארצות הברית.
אסתר בלום: כך זו ההרגשה שלי.
אסתר בלום: אני באה מאירופה, אפשר לשמוע את המבטא, אבל גם כמועצה אני מייצגת כמה קהילות שאפשר לייצג אותן ואתם בטח יודעים במכון שכמה שקהילות יותר קטנות כך הן צריכות יותר חיזוק, אנחנו יודעים ומכירים את התופעות, הם הולכים להיעלם וצריך להשקיע איפה שיש יותר אולי, אני לא יודעת מה ה- - -
אבינועם בר יוסף: על איזה קהילות את מדברת?
אסתר בלום: קודם כל יש את כל אירופה, כשבראש עומדת, אם אנחנו לוקחים את מערב אירופה, צרפת ואנגליה, קודם כל צרפת, וגם כל הקהילה של דוברי רוסית ואחר כך יש כל מיני קהילות בכל העולם, קהילות קטנות, שיש שם אלפים.
אסתר בלום: דרום אמריקה, לא ציינתי, זו אחת הקהילות המאוד חזקות ומאוד בולטות ומאוד מקושרות גם לארץ.
אסתר בלום: בהתייחס לאותן הקהילות, גם מבחינת המנהיגות וגם מבחינת החינוך, התמיכה שאפשר לתת להן וגם מבחינת תגלית, הייתי שמחה לקבל התייחסות של המכון.
אסתר בלום: לגבי תגלית הייתי שמחה לשמוע נתונים.
אסתר בלום: אני יודעת שיש הרבה אנשים באירופה שהיו רוצים להגיע לתגלית, לא יכולים להגיע לתגלית כי אין מאטצ'ינג בקהילה, הקהילה לא מסוגלת להביא את המאטצ'ינג ובעצם המאטצ'ינג הוא פר קהילה.
אסתר בלום: הקהילה של ארצות הברית מביאה את המאטצ'ינג בשביל הילדים שלה וכאן הקהילות באירופה, לגבי רוסיה אני חושבת שזה משהו אחר, אבל מי שלא יכול להביא את המאטצ'ינג- - - בצרפת חידשו את הפרויקט לא מזמן, אבל זה לקח יותר מדי זמן ואם אין תור שם זה פשוט בגלל שלא יודעים על הדבר הזה, אבל זה משהו שחייב להיות עבורו תור ואנחנו חייבים להגיע, בעזרת תגלית, לכמה שיותר אנשים שהם דווקא לא בליבה של הקהילה.
אסתר בלום: זאת המטרה בעצם, להגיע לאנשים שהם רחוקים מהקהילה כדי לזרוע אצלם את הזהות היהודית.
אסתר בלום: אז אני אשמח אם פעם נוכל לקבל נתונים על הדבר הזה, כמה לא מארצות הברית מגיעים לתגלית ומה הממדים, מה משקיעים, מה המדיניות שעומדת מאחורי הנושא הזה.
אסתר בלום: אחת ההמלצות שהועלתה פה, לגבי הכרת תארים.
אסתר בלום: רוב תודות לנושא הזה, אנחנו נלחמים ונאבקים בנושא הזה, עם מי לא, ובאיזה תחום אנחנו לא נאבקים.
אסתר בלום: את אומרת שאת רוצה לקדם את זה ומאוד נשמח להציג את הדברים בפנייך ביותר פרטים, יש לנו גם שולחן עגול עם מנכ"ל , לא הוזכר פה המחסור ברופאים ובאחיות, כל המקצועות הפרא רפואיים, גם שהעלייה מרוסיה משאירה משום שאנשים יצאו עכשיו לפנסיה, ויש אנשים שרוצים לעלות לארץ, גם מתחום הרפואה, ויש חסמים, יש ביורוקרטיה אינסופית.
אסתר בלום: אם אנחנו מדברים על הכרת תארים כללית, אנחנו מדברים על כל כך הרבה ארצות, כל כך הרבה דיפלומות וכל כך הרבה תארים, זה אינספור.
אסתר בלום: אנחנו ניסינו להתמקד, כרגע אנחנו מובילים מהלך בנושא של הרופאים, אבל יש עוד הרבה תחומים שצריכים לקדם אותם.
אסתר בלום: לדוגמה, המאגר של הטכנאים וההנדסאים, זה כבר כמה שנים שיש רעיון, בצרפת קיימת רשת אורט וחבל מאוד שאי אפשר לעשות הכרה בין רשת אורט שמכשירה והמון יהודים הולכים לרשת הזאת, כי יש לה גם בתי ספר מיוחדים ליהודים, כאשר מגיעים לארץ שפשוט התואר יהיה מוכר.
אסתר בלום: לא, התואר לא מוכר, אין אפשרות לעבור מהלימודים שלהם לאיזה מסלול בארץ כדי להשלים את זה, צריכים להתחיל הכול מחדש, שום דבר לא שווה.
אסתר בלום: כשאתה מגיע לפה בעצם אתה לא שווה שום דבר.
אסתר בלום: אז אנחנו נשמח להרחיב את הדבר ואנחנו מאוד מודים לך, ולמכון, יישר כוח.
עינת וילף: קודם כל לגבי הנושא של התארים, בהחלט אני לוקחת על עצמי.
עינת וילף: אני יודעת שהנושא הזה עלה שוב ושוב, אבל אני אעלה את זה גם בוועדת החינוך, כי ברור שהדבר הזה הוא שערורייה.
עינת וילף: אני יודעת שבנושא הרפואה יש עכשיו מחשבות, ניסיון לקדם מבחן רפואה אחיד, כמו המבחן האמריקאי, ואז כל מי שבא לארץ, בין אם הוא למד בארץ ובין אם הוא למד בחוץ לארץ- - -
אסתר בלום: זה בא לעזור לאוכלוסייה מאוד מסוימת, זה בא לעזור לאוכלוסייה, שהיא לגיטימית לחלוטין, כשאנחנו מדברים על אותם ישראלים שהלכו ללמוד בהונגריה, באיטליה, בלבנון, הם הולכים שבע שנים ללמוד שם, הם חוזרים בדיוק אחרי הלימודים, לפני ההתמחות, ואומרים להם, 'אוקי, אתם צריכים לעשות מבחן סטנדרטי'.
אסתר בלום: אין לי בעיה עם זה אבל מי שהוא בן 30, 35, 50, שלא סיים את לימודיו אתמול בערב וגם לא מדבר עברית- - - אנחנו מדברים על אנשים שהתחנכו בארץ, גדלו פה ואין להם כל כך בעיה, המבחן הזה לא נותן מענה לעולים החדשים.
עינת וילף: הבנתי, בסדר.
אורנה מזרחי: זה לא בתחום העיסוק השוטף והממוקד שלנו, אבל בכל זאת הייתי רוצה להעיר שתי הערות.
אורנה מזרחי: קודם כל להביע הערכה לעבודה הנפלאה והמרשימה שעשיתם, שבטח יש מה ללמוד בה.
אורנה מזרחי: שני דברים שקפצו לי ככה וזה מתחבר לדברים שאמרה הדוברת האחרונה בהקשר של יהדות אירופה.
אורנה מזרחי: לפחות כשמדובר בקהילה מצומצמת, אני חושב שאחד התהליכים החדשים והבולטים, בעיקר בצרפת, זה כל הנושא של האיום על הביטחון האישי של היהודים באירופה.
אורנה מזרחי: לא ראיתי לזה ביטוי, אבל זה מרפרוף ראשון.
אבינועם בר יוסף: יש.
אבינועם בר יוסף: יש ביטוי ויש גם את החוברת הזאת.
אורנה מזרחי: אוקי, כי אני חושבת שזה נושא שגם לשים אותו וגם לראות איך אולי אפשר לחשוב על מענה.
יוגב קרסנטי: יש חדר מצב לטיפול במשברים בעם היהודי בסוכנות היהודית.
אבינועם בר יוסף: רק שעדיף שהוא יפעל.
לילך אלמקייס: הוא פועל.
לילך אלמקייס: בוועדת התיאום האחרונה, שהייתה לפני שבועיים-שלושה אצל ראש הממשלה, היה דיווח של נציב בשב"כ או במוסד שהשתתף בוועדה לגבי הנושא הזה.
לילך אלמקייס: אנשי הסוכנות מגייסים, יש להם עכשיו קמפיין גיוס תרומות, הם עשו מיפוי של הצרכים הביטחוניים של הקהילות היהודיות באירופה והוא- - -
יוגב קרסנטי: כן, יש מענה, לשעת חירום בעיקר.
אבינועם בר יוסף: צריך לרענן את זה, להביא את נפתלי אלימלך לרכז את זה.
אורנה מזרחי: נושא שני, בכל הנושא של לנסות לחבר את הצעירים לישראל, צעירים וגם פחות צעירים.
אורנה מזרחי: אנחנו כל הזמן מסתכלים על זה מהכיוון שיהיה להם כאן כיף, זאת אומרת שיבואו לטייל, ללמוד, לשבת בקורסים, ללמוד עברית.
אורנה מזרחי: אני חושבת שצריך להסתכל על זה גם בכיוון אחר של להביא אותם לכאן כדי להתאמץ.
אורנה מזרחי: זאת אומרת מעבר לעניין של ההתנדבות לצבא, שבאים ומעט, וזה קשה ולא כל אחד מוכן לעשות את העניין הזה של לבוא לשנה וחצי, נדמה לי, לעשות צבא, צריך לחשוב על מסגרות שהם יתרמו משני הכיוונים, של התנדבות לעשייה לקהילה, מהמתכונת של הדברים שחושבים עליהם היום, של שירות לאומי ודברים כאלה, לעזור בפריפריה, ללמד תלמידים אנגלית, וכך אתה גם לומד עברית, בבתי חולים, דברים מהסוג הזה, משימות של התנדבות- - -
עינת וילף: יש תכנית נהדרת שדווקא הוצגה כאן, של מסע עם משרד החינוך, שמביאים עוזרי הוראה באנגלית.
אורנה מזרחי: אני חושבת שכשאתה מעורה ככה בעשייה בתוך הקהילה, זה יכול לחבר אותך הרבה יותר מזה שאתה בא לטייל בישראל וחוזר הביתה.
שמואל בן שמואל: תחת המטריה של מסע, שזה פרויקט העומק.
שמואל בן שמואל: תגלית זה פרויקט של שבוע, בשבוע אנחנו לא יכולים ללמד בפריפריה.
שמואל בן שמואל: מסע זה הרבה פרויקטים, תחת המטריה שלהם יש כל מיני פרויקטים, כמו שהזכרתי קודם, עבודה כמשרדי ממשלה, עבודה ב- - -
אורנה מזרחי: זה תחום שלפי דעתי כדאי לחשוב עליו.
לילך אלמקייס: זה חלק מה-DNA של מסע.
עינת וילף: אין ספק שמסע היא הפלטפורמה הנכונה לפרויקטים של מאמץ.
לילך אלמקייס: כחלק מה-DNA של מסע כל משתתף חייב לתרום שעות התנדבות בחברה, בכל נושא שהוא.
יוגב קרסנטי: ופרויקט כזה רץ בכמה ערים בנגב.
אורנה מזרחי: אבל זה פלח מאוד קטן.
לילך אלמקייס: לא, זה 10,000 משתתפים שמחויבים לתרום בחלק מהשהות שלהם בישראל.
שמואל רוזנר: זה פלח יותר קטן כי יש פלח יותר גדול שרוצים לבוא לעשות כיף לתקופה קצרה מאשר לבוא להתאמץ לתקופה ארוכה.
עינת וילף: את מציגה חזון נכון והרעיון להעמיק אותו ולהרחיב אותו הוא כמובן מאוד נכון.
שמואל בן שמואל: מאות אלפים- - -
עינת וילף: כן, אף אחד לא אומר שלא עושים, להיפך.
עינת וילף: האם יש דברי סיכום אחרונים או התייחסויות אחרונות?
עינת וילף: אנחנו מתקרבים לקראת סוף המושב, כפי שהאינדיקציות הפוליטיות מראות, ואנחנו נקיים את הדיון האחרון לוועדת המשנה בשבוע הבא, יכול להיות שזה יהיה תחת ועדת חינוך, יכול להיות שזה יהיה דיון משותף, אני עוד אודיע.
עינת וילף: בכל מקרה יתקיים דיון בשבוע הבא שיעסוק בדיוק באיך נותנים מענה אחר ללימוד עברית, שהוא מביא לידי ביטוי אנשים שבאים לתקופות קצרות, בגילים שונים, כחלק מחופשים, כי אני חושבת שהביקוש בוודאי קיים ומערכת האולפנים הישראלית עדיין בנויה לעידן שעם כל הכבוד כבר לא קיים, לאור הצלחתו, הבאנו את כל מי שאפשר היה להביא, ולכן אנחנו בהחלט נקיים דיון בזה.
עינת וילף: אני אקח את ההמלצות, לתכנון המושב הבא אנחנו נבנה תכנית של דיונים שתעסוק- - -
שמואל רוזנר: זה סופי שיש מושב הבא?
עינת וילף: זה כמו המודיעין שאמר שאסד ימות, במשך 30 שנה, בסוף הוא מת.
עינת וילף: אז טוענים שיש בחירות כבר שנתיים וחצי, בסוף יהיו בחירות, אבל בינתיים אני מתכננת.
אבינועם בר יוסף: אגב צריך גם לקחת בחשבון, אולי לעשות בנושא הגיאופוליטי וההשלכות על העם היהודי איזה חיבור עם ועדת החוץ והביטחון עם- - -
עינת וילף: לקראת המושב הבא אני אנסה לעשות את זה.
אבינועם בר יוסף: ושאבי ומייק יעשו- - -
שלמה פישר: רק לציין שההמלצות נמצאות בהרחבה בחוברת, מה שאבינועם נתן היה תקציר.
עינת וילף: תודה רבה, תודה על הפרויקט המרשים ותודה שהצגתם אותו פה ואנחנו נשתמש בו כבסיס.
דני דנון: היום אנחנו עוסקים בנושא חשוב ורגיש של מציאת פתרון לקבורת יוצאי אתיופיה.
דני דנון: אני קיבלתי פניות רבות מקהילות שונות – הנושא הזה נמצא על סדר-היום זמן רב כבר ויש גם פסיקה של הרב עמאר בנושא, אבל עדיין אני מרגיש שיש נתק בין הציבור, בין הקהל, לבין הפסיקה.
דני דנון: היום אנחנו רוצים להבין קודם כל את המצב הקיים מבחינת החוק – נמצא אתנו מנכ"ל המשרד לשירותי דת, נשמע גם אותו, ונמצא אתנו הרב הראשי של העדה, הרב הדנה – וגם לצאת מפה באיזושהי קריאה לציבור ולראות איך אנחנו עושים את זה, על-מנת שלא נראה את התופעה של אנשים שלוקחים הלוואות של עשרות אלפי שקלים על-מנת לרכוש קבר, דבר שהוא בסיסי ואמור להיות זמין לכל.
דני דנון: הסיפורים הגיעו אלי, ואני בטוח שגם לחבר הכנסת מולה, של משפחות שהלכו לשוק האפור ולקחו הלוואות על-מנת לרכוש חלקה.
דני דנון: אני רוצה, לפני שנראה סרט קצר - - -
דנה גורדון: לא נתחיל מהסרט.
דני דנון: לא נתחיל מהסרט.
דני דנון: מנכ"ל המשרד נמצא?
דני דנון: עודד?
עודד וינר: מנכ"ל הרבנות הראשית, לא המשרד לשירותי דת, אבל אני מעדיף שהרב רוז'ה שטיפל בעניין יציג את העניין קודם - - -
דני דנון: עודד, אני רוצה לשאול מה הבסיס החוקי היום מבחינת הכספים, אם מישהו יכול לתת לנו סקירה.
יאיר עוז: אני נמצא מטעם המשרד לשירותי דת – יאיר עוז, יועץ לשר מרגי.
דני דנון: אתה יכול לתת לי מספרים וסכומים?
יאיר עוז: מספרים על מה?
יאיר עוז: זו השאלה.
דני דנון: אני בקריית-חיים היום, אבי נפטר ואני רוצה לקבור אותו.
דני דנון: כמה זה עולה לי בקומות?
דני דנון: כמה זה עולה בקרקע?
יאיר עוז: אז ככה: בחוק שירותי הדת היהודיים, בתוספת הראשונה לחוק, מופיע במפורש עדכון הסכומים שאותם מותר למועצה דתית - - -
דני דנון: אני רוצה לשמוע אותם.
יאיר עוז: לא הבאתי אתי את החוק כדי להגיד לך את המספרים, אבל באזור קריית-חיים, לצורך העניין, זה יכול להיות בין 4,000 ל-6,000 שקל.
יאיר עוז: לחלקת קבר מחיים – אני מדגיש, מחיים, לא לאחר פטירה.
יאיר עוז: לאחר פטירה, אדם שרוצה להיקבר, מגיע לו מקום קבורה בחינם.
דני דנון: בחינם?
דני דנון: בכל הארץ?
יאיר עוז: בחינם, בכל הארץ.
יאיר עוז: אלא מה?
יאיר עוז: בעקבות מצוקת הקרקעות במדינה, החל מתחילת שנות ה-2000 - - -
דני דנון: מי שלא מעוניין בקבורה בקומות, כמה זה עולה לו?
יאיר עוז: מי שלא מעוניין בקבורה בקומות, אם הוא קונה מחיים זה צמוד למחיר שנקבע בחוק.
יאיר עוז: אם זה לאחר פטירה, יש מושג שבעצם הוכר ומאושר על-ידי הביטוח הלאומי – אתם צריכים להבין שיש פה שני שחקנים: המשרד לשירותי דת מצד אחד, והביטוח הלאומי, שהוא זה שמאשר לחברות קדישא במועצות הדתיות 10% מכל חלקה שנקראת: חלקה מוגדרת.
יאיר עוז: חלקה מוגדרת זאת חלקה שהמועצה הדתית או חברה קדישא יכולה לקבוע עבורה סכום אחיד – היא קובעת אותו – שאותו היא גובה מהמשפחה - - -
דני דנון: חברה קדישא המקומית קובעת את הסכום?
יאיר עוז: כן, היא קובעת את הסכום שאותו היא יכולה לגבות, אבל הוא חייב להיות אחיד לכולם.
דני דנון: זה יכול להיות גם 100,000 שקלים?
יאיר עוז: זה יכול להיות, אבל זה לא מגיע לזה.
דני דנון: אני יודע על מישהו שרכש בירושלים לפני שבוע חלקה לזוג ב-100,000 שקלים.
יאיר עוז: לזוג?
דני דנון: לזוג ב-100,000 שקלים.
יאיר עוז: יחיד וזוג, זה שני דברים שונים.
יאיר עוז: אבל כן, זה יכול להיות.
יאיר עוז: במאמר מוסגר, הנושא הזה נמצא היום בבחינה, זה כבר מונח בחוק ההסדרים – האפשרות להגביל גם באותן חלקות מוגדרות, דבר שלא נעשה בכל שנות קיום המדינה, לא הגבילו את אותם סכומים - - -
דני דנון: רגע, אני רוצה לדעת – 100,000 השקלים שהתוודעתי אליהם, יש מקומות שגובים יותר מזה?
יאיר עוז: אני לא נתקלתי במקרים כאלה.
דני דנון: אבל אתה מכיר 100,000 שקל לזוג בירושלים.
יאיר עוז: כן, ואם יש מקומות שגובים בהם בניגוד לחוק וזה מגיע אלינו, אנחנו גם אוכפים החזרה של הכסף למשפחות.
דני דנון: אבל זה לא בניגוד לחוק, אתה אומר שאין הגבלה בחוק.
יאיר עוז: אני אומר "אם".
יאיר עוז: אם יש מקרים שגבו ממשפחה "מחיים" יותר ממה שצריך לגבות, אנחנו פועלים לאכוף את החוק ולהחזיר את הכסף למשפחות.