GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמירה אהרונוביץ: הדוח גם הצהיר, וזה משהו שמאוד חשוב מבחינתנו, שאל להסתפק בפעולות אנקדוטליות שפונות אל עבר אותן המלצות וצריך לאמץ כחלק מהדוח גם שישה פרמטרים יותר עקרוניים: להבטיח שההשפעה שמנסים ליישם בכל המלצה תהיה מסיבית כך שתהיה מסוגלת להיות gain changer או לשנות את כללי המשחק; התערבות מחייבת ומשמעותית של הממשלה, הן מבחינת המחויבות והן מבחינת המשאבים; תוכנית אינטגרטיבית שמותאמת לקהלי יעד שונים מתוך הבנה שיש צורך לעשות התאמות לקהלי יעד שונים בעולם היהודי.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו מכירים את זה מהעולם של דוברי רוסית או ישראלים בחוץ-לארץ וכו'; להגדיר עבור כל מודל התערבות מטרות מוגדרות וניתנות למדידה; כמובן גם מינוף והרחבה לכלל העולם היהודי.
אמירה אהרונוביץ: מנקודת מבטנו, כשאנחנו באים לסרוק את שש ההמלצות של דוח הפרדיגמה, אני אנסה לעבור אתכם במהירות איפה הסוכנות היהודית נמצאת היום אל מול אותן המלצות.
אמירה אהרונוביץ: החוויה הישראלית – ההמלצה הראשונה, חשיפה לישראל – יושבת בלב לבה של האסטרטגיה החדשה של הסוכנות היהודית ומיושמת כבר היום הלכה למעשה באופן הרבה יותר משמעותי מאשר לפני עשור, שאז היא כמעט ולא היתה.
עינת וילף: האם כל דבר יבוא גם עם תקציבים?
אמירה אהרונוביץ: בסוף נראה את תקציב הסוכנות היהודית, לא על כל פעילות בנפרד.
עינת וילף: אם תוכלי, תגידי תוך כדי באחוזים, בגדול.
עינת וילף: כלומר, מתוך התקציב הכולל כמה הולך למשל - - -
אמירה אהרונוביץ: לא תמיד זה אחד לאחד, אבל בעולם החוויות למשל מושקעים 36 מיליון דולר בשנת 2012, אבל זה רק החלק שהסוכנות היהודית משקיעה.
אמירה אהרונוביץ: זאת אומרת, על זה יש עוד יותר מ-130 מיליון דולר שמשקיעה ממשלת ישראל והמשתתפים ב"מסע".
עינת וילף: איזה חלק זה מהווה מתוך התקציב של הסוכנות?
אמירה אהרונוביץ: מתוך התקציב של הסוכנות זה יותר מ-10%.
אמירה אהרונוביץ: 12%.
אמירה אהרונוביץ: צריך להביא בחשבון, ובדיוק בגלל זה לא שמנו את המספרים, כי אז נכנסים לתוך כל מרחב הוויכוח של "התבונה הרישומית", כמו שאני קוראת לזה בחשבונאות, שכשממשלת ישראל משקיעה 25 מיליון דולר ב"מסע" זה לא מופיע כאן, כי זה לא בספרים של הסוכנות, וכשהמשתתפים ב"מסע" משקיעים 100 מיליון דולר בעצמם, זה לא מופיע כאן.
אמירה אהרונוביץ: החלק של ממשלת ישראל ב"תגלית", גם הוא לא מופיע כאן, אבל כשאת מסתכלת על סך כל מה שאנחנו קוראים לו "המחזור העסקי של עולם החוויות", אנחנו מדברים על מחזור עסקי שהוא מעל 200 מיליון דולר בשנה שבסך הכול העם היהודי משקיע.
אמירה אהרונוביץ: יעל מובילה בימים אלה בדיוק מיפוי של הדבר הזה, כי הוא מעניין גם אותנו, איך נראה המחזור העסקי השנתי של כל התחום הזה.
אמירה אהרונוביץ: כרגע בראייה על-ארגונית, לא מעניין אותנו מי מפעיל איזו תחנה, מעניין אותנו כל העם היהודי, כמה הוא משקיע בדבר הזה.
אמירה אהרונוביץ: המיפוי הראשוני שלנו מטפס לדעתי להרבה יותר מ-250 מיליון דולר בשנה, ולכן זו בדיוק הסיבה שהתלבטנו והחלטנו לא לשים את זה במצגת, כי זה היה מכניס אותנו להתפלפלויות מיותרות.
עינת וילף: הסיבה שאני בכל זאת מבקשת לשמוע זה להבדיל בין, נקרא לזה, "עדיפויות של העם היהודי", לבין סדרי העדיפויות של הסוכנות, ולכן אני רוצה לדעת מתקציב הסוכנות כמה הסוכנות שמה על זה.
עינת וילף: זה שממשלת ישראל והמשתתפים מוסיפים, יש לזה רלוונטיות למדידה אחרת, אבל כשהסוכנות אומרת שזה הדבר הכי חשוב לה, אני רוצה לראות איפה זה עומד ביחס לדברים אחרים.
אמירה אהרונוביץ: אני מסכימה בהערה אחת, שאם אנחנו מסתכלים במונחים של מינוף כלכלי, אז הרצון הוא לייצר איזה מודל אופטימלי והמדידה היא לאו דווקא אם אנחנו שמים הכי הרבה, אלא איך כל דולר שלנו מצליח למנף הרבה יותר דולרים כדי שזה יקרה, ו"מסע" היא בדיוק דוגמה לזה – אנחנו שמים 25 מיליון דולר שמניעים 150 מיליון דולר.
אמירה אהרונוביץ: מנקודת המבט של העם היהודי החשיבות היא ה-150 מיליון דולר, אבל אפשר לספק את זה בשמחה.
אמירה אהרונוביץ: כשאנחנו מסתכלים על הלוח יש פה דיאגרמה שנראית טיפה מורכבת, ואני בכל זאת רוצה להתעקש ולנסות להוביל אתכם בתוכה, משום שאנחנו לא מסתכלים על עולם החוויות כאיזה עולם שיש בו תחנות בדידות בלבד, אנחנו מסתכלים עליו כאיזה רצף שבו אנחנו רוצים לראות כמה שיותר צעירים נכנסים לרצף, כמה שיותר צעירים עוצרים במפגשים חוזרים וחוויות חוזרות בישראל, מתוך הבנה שמתוקפת גם במחקרים, שככל שמגיעים יותר פעמים לחוויות יותר משמעותיות, האימפקט של זה על ההחלטות שלהם בחיים הבגירים הרבה יותר משמעותי.
אמירה אהרונוביץ: מה אנחנו רואים כאן על הרצף?
אמירה אהרונוביץ: אנחנו רואים שהוא מתחיל פחות או יותר בגיל תיכון או בגיל הסטודנטיאלי, בין אם אלה חבר'ה שמגיעים במסגרת תוכניות תיכון או במסגרת "תגלית", ואתם יכולים לראות שהסוכנות במפעלים האלה היא שותפה, היא לא מפעילה אותן בעצמה, עבור אל תחנה מאוד משמעותית, שאנחנו כשבע שנים מפעילים ביחד עם ממשלת ישראל – "מסע", ותחנה נוספת שיצרנו, כנגזרת מהאסטרטגיה בחצי שנה האחרונה – תחנת onward Israel – מערך של תוכניות שבין שישה לשמונה שבועות, שאמור להיות שלב בדרך אל "מסע".
אמירה אהרונוביץ: מי שהיה ב"תגלית" רוצה לחזור עוד פעם, קשה לו לקבל את ההחלטה לבוא לתקופה משמעותית יותר, והתחנה הזאת באמצע יכולה להיות מנוע צמיחה מאוד משמעותי עבורו.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו שמחים, אנחנו בשנת פיילוט ראשונה עם רישום מעל ומעבר לציפיות בהקשר הזה.
אמירה אהרונוביץ: הדבר אולי הכי חשוב זה להבין שמנקודת מבטנו הרצף הזה נגמר בשתי אפשרויות: אפשרות אחת היא שאדם בסוף רצף של חוויות משמעותיות כאלה בישראל, הזיקה שלו והקשר שלו לישראל יהיה כזה שהוא ירצה לממש אותו בלבוא לישראל ולחיות בישראל, ולכן הסיפור שם נגמר באופציות העלייה למיניהן עבור צעירים, בעיקר במסלולי עלייה, שזה כלי מאוד רלוונטי עבורם, שמניע אותם לעלות.
אמירה אהרונוביץ: אבל לצד זה, ולא פחות חשוב, הצורך של כל אותם צעירים שחוו פה חוויה משמעותית וחוזרים חזרה לקהילות האם, ועדיין לא החליטו לעלות בשלב זה של חייהם, הצורך שלנו לראות אותם חוזרים, להיות פעילים בקהילה, מעורבים בקהילה, מאמצים חיים יהודיים אקטיביים עם תפקידים כאלה ואחרים בחיים היהודיים וקשר לישראל היא תוצאה רצויה לא פחות מבחינתנו.
אמירה אהרונוביץ: הסיפור של הנעה ואינטגרציה למעלה לא מופיע שם בכדי, אלא משום שאנחנו מאמינים שהצעירים לא נעים על הרצף הזה רק לבד ובפני עצמם, אנחנו מאמינים שהשלב באמצע, שאנחנו קוראים לו בעגה שלנו "פרה" ו"פוסט", הוא בעצם שלב פרו אקטיבי שבו אנחנו וגופים קהילתיים אחרים ברחבי הקהילות היהודיות צריכים באופן פרו אקטיבי לפנות אל הצעירים האלה לפני שהם באים לחוויה ולהכין אותם לחוויה, אבל עוד יותר חשוב, כשהם חוזרים מהחוויה, לסייע להם לעבד את החוויה ולתרגם אותה לדברים שבאים לידי ביטוי בחיים היומיומיים שלהם.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו מאוד עוסקים בעניין הזה עבור אלפים של צעירים ברחבי העולם במודלים שונים, איך לחבר אותם לעשייה אחרי שהם חוזרים לקהילה, שוב, כדי שימשיכו להיות מעורבים בקהילה, חלקם יהפכו להיות גם שכבת המנהיגות וחלקם יחליטו לעלות.
אמירה אהרונוביץ: כשאנחנו מנסים לדמיין איך זה נראה מבחינת מספרים היום, ההיקפים בעולם תוכניות התיכון היום כ-10,500 שבאים בשנה, זה מיפוי לא סופי לגמרי.
אמירה אהרונוביץ: אם היינו סופרים גם את "מצעד החיים" ואת כיתות ח', היינו מגיעים לכ-12,000 בשנה.
אמירה אהרונוביץ: לנו אין שום ספק שהשוק הזה לא ממצה את עצמו, שיש לו פוטנציאל הרבה יותר גדול, וכחלק מהאסטרטגיה, השלב הבא אחרי שפיתחנו את onward שהיה הצעד הראשון להמשיך ולהרחיב את הספירלה הוא להיכנס השנה, בשנת 2012, לשלב ה-RND, לזהות מה יכול להיות מודל צמיחה נכון עבור תוכניות התיכון, בתקווה לעשות את זה כמובן בשותפות עם הממשלה.
אמירה אהרונוביץ: אם אנחנו מסתכלים על "תגלית" – שוב, נתונים של השנה שעברה – 33,000, למיטב ידיעתנו – יוכלו לתקן אותנו אחר-כך החברים מ"תגלית" אם המספר הוא שונה.
אמירה אהרונוביץ: ב-onward, שזו שנת הפיילוט הראשונה – הישקנו את הפרויקט בעצם לפני חודש וחצי או חודשיים – נפתחה ההרשמה, יהיו לנו כ-500 משתתפים שמגיעים למסלולים שונים, אם זה מסלולים של service learning, של התנדבות, אם זה מסלולים אקדמיים או אם זה מסלולים של התמחות לתוכניות במהלך הקיץ הקרוב.
אמירה אהרונוביץ: ב"מסע" אנחנו מדברים על כ-10,000 משתתפים בשנה.
אמירה אהרונוביץ: שם אנחנו נמצאים היום.
אמירה אהרונוביץ: יש עוד כ-6,000 צעירים שמגיעים מעבר לתחנות האלה בכל מיני תוכניות, אם זה 3,000 במסגרת "מורשה", התוכנית של "וולפסון" יחד עם ממשלת ישראל ומשרד החינוך, או אם זה תוכניות נוספות.
אמירה אהרונוביץ: בעולם של הפרה והפוסט, כמו שאמרנו, יש אלפים של צעירים במודלים שונים.
אמירה אהרונוביץ: בחלקם אנחנו מפעילים את המודלים, בחלקם אנחנו מסייעים לארגונים מקומיים לייצר עבודה חינוכית משמעותית עם הצעירים האלה כשהם חוזרים.
אמירה אהרונוביץ: בנוסף, צריך לדעת שבמסגרת השותפויות יש לנו רשת ענקית של שותפויות בין אזורים וקהילות בעולם.
אמירה אהרונוביץ: ניגע בזה קצת אחר-כך.
אמירה אהרונוביץ: גם במסגרת השותפויות יש אלפים שמגיעים, כ-10,000 שמגיעים בשנה לכל מיני חוויות יותר קצרות בישראל.
אמירה אהרונוביץ: לגבי מסלולי העלייה, הנתונים היום הם שכ-2,500 צעירים מגיעים בתוכניות של מסלולי עלייה.
אמירה אהרונוביץ: תוכנית זה אומר שמגיעים בין חמישה לשמונה חודשים לתוכנית מאוד מסודרת, שמקנה להם שפה, מקנה להם כישורים להשתלב בחיים בישראל.
אמירה אהרונוביץ: זה נמצא כמסלול מאוד אפקטיבי עבור הצעירים, זה מניע אותם לעשות את ההחלטה, ולכן כחלק מהאסטרטגיה אנחנו מרחיבים את מסלולי העלייה.
אמירה אהרונוביץ: אם היינו רוצים להסתכל על המספר הכללי של עולים, כ-16,600 זה היה סך העולים למדינת ישראל בשנה שעברה, ללא העלייה מאתיופיה.
אמירה אהרונוביץ: זו העלייה מארצות בחירה.
אמירה אהרונוביץ: מתוך המספר הזה כ-40% אלה עולים צעירים בין הגילאים 18 ל-35.
אמירה אהרונוביץ: כל זה כדי להגיד שאם התיזה שלנו אכן נכונה, ונצטרך בשנים הקרובות אכן לעקוב ולראות, אז ככל שנניע יותר צעירים להיכנס לתוך הרצף הזה ולחוות יותר חוויות משמעותיות, ונסייע להם גם בסוף לייצר איזו אופציה לחיים ריאליים בישראל או איזה אופציה למעורבות בקהילה, נוכל ליישם מה שהפרדיגמה קראה לו, לחבר את הצעירים לישראל לחיים יהודיים אקטיביים.
עינת וילף: באיזו מידה יש חשיבה על מה שנמצא משמאל לטבלה הזאת?
עינת וילף: כלומר, השלב שבו אנשים הם כבר בוגרים, עברו את התהליכים האלה, מעוניינים לשמר קשר עם ישראל, מעוניינים שישראל תהיה חלק מרכזי מחייהם, לא רוצים עלייה, מעורבות בקהילה במובנה הישן אינה מספקת אותם.
עינת וילף: האם אתם רואים את זה בכלל כתפקידה של הסוכנות?
עינת וילף: איך אתם מסתכלים על כל הצד הזה?
אמירה אהרונוביץ: לחלוטין.
אמירה אהרונוביץ: מעורבות בקהילה מופיעה פה בממד הכי רחב והכי פלורליסטי ויצירתי שלה.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו מודעים לזה שהדור הצעיר של היום מוצא לעצמו דרכים הרבה יותר עדכניות, רלוונטיות ומגוונות להיות מעורב, אנחנו רואים פריחה ענקית של הקמה של ארגוני צעירים וקהילות צעירים, גם בארצות-הברית, גם באירופה, גם בחבר העמים לשעבר, ארגונים בדרך כלל קטנים, מרושתים, סביב כל מיני רעיונות ויזמויות בתחום החינוך והחברה, שקשור בעולם היהודי, ואנחנו בהחלט תומכים ברשתות כאלה.
אמירה אהרונוביץ: יש לנו מהלך מאוד גדול עם צעירים בחבר העמים ובגרמניה שבדיוק מניע את רשתות ארגוני הצעירים האלה להיות מסוגלים לתפקד, להתרחב ולמשוך עוד צעירים לתוכם.
אמירה אהרונוביץ: בארצות-הברית אנחנו פועלים ביתר זהירות, משום שיש שם זירה שהיא גועשת ורוחשת בפני עצמה.
אמירה אהרונוביץ: לא בטוח שלסוכנות שם יש תפקיד ממש on the ground, אבל בתוך הדבר הזה אנחנו מייצרים מספר מודלים שאנחנו בוחנים היום, ולכן התיקון שלך הוא במקומו.
אמירה אהרונוביץ: עינת, תודה.
אמירה אהרונוביץ: מעורבות בקהילה ממש לא מתכוונת להיות enrollment לממסד הקהילתי המסורתי ככזה.
אמירה אהרונוביץ: זה בהחלט חלק מהצורך לגדל דור חדש של מנהיגים שיחליף את הדור הקיים, אבל ברור היום גם לפדרציות ולממסד שזה אינטרס גם שלהם לאפשר מרחב הרבה יותר יצירתי של מעורבות של צעירים, ואנחנו מעורבים בדבר הזה.
עינת וילף: זה מאוד חשוב.
עינת וילף: הכוונה היתה למודלים של קשר עם ישראל שאינם בהכרח עלייה.
עינת וילף: כלומר, האם הסוכנות בוחנת את זה?
עינת וילף: לצורך העניין, רופאים, כלומר בשלב שבו אנשים מתחילים להיות רופאים, מורים, בעלי מקצועות, שכל רופא בחוץ-לארץ יהיה מקושר לבית חולים בישראל, כל איש אקדמיה בחוץ-לארץ יהיה מחובר לאוניברסיטה בארץ ויהיה לו מנגנון מסודר שבאמצעותו הוא מגיע לארץ ופועל באותו בית חולים, או מורים מגיעים לבתי ספר ומורים באותם בתי ספר.
עינת וילף: כלומר, האם יש מחשבה בכלל על הנושא של חיבור אנשים בוגרים עם ישראל באופן יותר ממוסד, יותר מתמשך, אבל שהוא לא עלייה?
אמירה אהרונוביץ: יש בחלקו, לא באופן התשתיתי והמלא שאת מתארת, בעיקר בגלל היעדר משאבים, אבל במסגרת עולם השותפויות שתיכף ניגע בו, זה בדיוק המרחב או הפלטפורמה הכי משמעותית שדרכה אנחנו מייצרים את זה, בין אם זה בין בתי ספר או בין אם זה בין קהילות עמיתים או בין אם זה בין אנשי מקצוע כאלה ואחרים, בדיוק ברמה שאת מדברת, כשיש שיח ועניין עם תכלית אישית, כי הוא מעניין אותי ברמה האישית.
אמירה אהרונוביץ: אבל זה נעשה באיזה מרחב ייעודי, תוך שהוא משמר תקשורת בעלת משמעות לאורך זמן, וזה המכשיר המרכזי שאנחנו מפעילים היום לדבר הזה, למעט הזירה של הסטודנטים, ששם אנחנו כן פועלים הרבה יותר שיטתית, אבל זה באמת עד הגיל שאנשים נמצאים במוסדות.
אמירה אהרונוביץ: אני רצה כי אני רוצה להשאיר זמן לדיון.
אמירה אהרונוביץ: אל מול המלצות מספר 2 ו-3 בפרדיגמה, שמדברות על הפצת תרבות יהודית וישראלית ועל תגבור החינוך היהודי, המקום שהסוכנות היהודית היום מעורבת היא באמצעות שלושה מאמצים גדולים: מפעל השליחות הגדול שלנו – תיכף ניכנס להיקפים – הכשרת מחנכים מקומיים עם רבנים, עם מנהלים, עם מורים, עם רכזי חינוך למיניהם.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו מאמינים שלהבאת ישראל לחיי הקהילה יש ערך מאוד משמעותי בהבאת המשאב האנושי מישראל, אבל הוא לא יכול להיגמר בזה, הוא חייב גם להנכיח את ישראל בסיפור האישי של אנשים שעוסקים בחינוך הדור הצעיר מהקהילה המקומית, ולכן אנחנו משקיעים גם בדבר הזה, בעולם של שותפות ביחד, אותה פלטפורמה מאוד רחבה של שותפויות.
אמירה אהרונוביץ: בעולם השליחות היום אנחנו נמצאים על איזה רצף שבו אנחנו מוציאים כ-2,000 שליחים בשנה מעיסוקים שונים: כ-1,500 צעירים שיוצאים להדריך במחנות קיץ, בין אם זה בצפון אמריקה ובין אם זה בחבר העמים לשעבר, ועוד כ-100 סטודנטים שיוצאים למפעלים חינוכיים קצרים שבין חודשיים לשלושה בבתי ספר ברחבי העולם.
אמירה אהרונוביץ: זה עולם השליחות הקצרה.
אמירה אהרונוביץ: יש לנו עוד כ-350 שליחים שיוצאים לתקופות יותר ארוכות, לשנה עד שלוש שנים, שנחלקים לשני סוגים בצורה גסה: השליחות הקהילתית – חבר'ה בדרך כלל יותר צעירים, שנמצאים בקמפוסים – יש לנו יותר מ-50 בקמפוסים ברחבי צפון אמריקה – אם זה ש"שינים – יותר מ-50 ש"שינים שפזורים היום בבתי כנסת ובבתי ספר בקהילות בתפוצות, ואם זה שליחים שיושבים במרכזים קהילתיים או בקהילות.
אמירה אהרונוביץ: השליחות התנועתית זו השליחות שעובדת עם תנועות הנוער הציוניות ותנועות הנוער הקהילתיות ברחבי העולם.
אמירה אהרונוביץ: בסך הכול כ-2,000 שליחים, שמבחינתנו הם אחת הדרכים הכי משמעותיות להביא בצורה אותנטית אנרגיה ישראלית לחיי הקהילה, בין אם זה תרבות ישראלית ובין אם זה ידע שקשור בישראל ובין אם זה פעילות אקטיבית לחיבור בהקשרים שונים לעולם של ישראל.
עינת וילף: איפה זה עומד ביחס לתוכנית השליחים הישנה?
עינת וילף: כלומר, כמה שליחים היו לפני חמש-עשר שנים, כולל שליחי עלייה, כולל הכול?
אמירה אהרונוביץ: היקף השליחים לא נעשה יותר קטן, יש שינוי בתמהיל של השליחים.
אמירה אהרונוביץ: יש שליחות שהיא הרבה פחות שליחות מערכתית גדולה, היא שליחות יותר ממוקדת במוסד, שבאה במטרה, באה בשיקול דעת ובכוונת מכוון, כדי להצליח בצורה שהיא יותר מעשית להשפיע על המקום של ישראל בחיי מוסד קהילתי מסוים.
אמירה אהרונוביץ: ולכן אם ש"ש יושב שנה שלמה בבית הכנסת, אז נכון שהוא ש"ש והוא יותר צעיר, אבל הוא כול כולו הופך להיות חלק אינטגרלי ואורגני של השיח והחיים בבית הכנסת ונתפס כמשאב מאוד משמעותי.
אמירה אהרונוביץ: יש לנו מחקרים שמלווים ועושים הערכה לסוגי השליחים השונים, והסיפור של הש"שינים ושליחים צעירים בקמפוסים בהחלט חשוב.
אמירה אהרונוביץ: צריך לדעת שבתוך שינוי התמהיל קורה דבר נוסף, וזה שזזנו מעידן שבו העולם מתחלק לשליחי חינוך ולשליחי עלייה, וכל השליחים שלנו עוסקים בהבאת ישראל אל חיי הקהילה, כולל החשיפה לאפשרות ההגעה לישראל לחוויה ולהתנסות וההגעה לישראל לאפשרות חיים ריאלית.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו נמצאים עכשיו במהלך מאוד רחב שלוקח את כל השליחים ברחבי העולם, את כל 350 השליחים האלה שנמצאים לתקופות ארוכות, ומכשיר אותם ברמות שונות, כל אחד לפי המקום והיכולת שמתאימה להגדרת התפקיד שלו, לעסוק בהיבטים שונים, גם בהנגשת אפשרות חיים ריאלית בישראל ועלייה.
אמירה אהרונוביץ: המאמץ השני אל מול ההמלצות שקשורות בהפצה של תרבות יהודית-ישראלית וחינוך יהודי הוא עולם של שותפות ביחד – partnership together.
אמירה אהרונוביץ: זו פלטפורמה שהיא כבר בת מעל כ-15 שנה, שזה מרשים כשלעצמו, שהצליחה לייצר לעצמה המשכיות וביקוש במהלך כל כך הרבה שנים.
אמירה אהרונוביץ: צריך לדעת שזו פלטפורמה שיותר מ-80% ממנה נעשית על-ידי הצבעה ברגליים כל שנה של קהילות יהודיות בעולם שאומרות:
אמירה אהרונוביץ: אנחנו רוצות לבחור להמשיך בזה.
אמירה אהרונוביץ: זו פלטפורמה שהיום מגלגלת יותר מ-25 מיליון דולר בסוכנות, עוד הרבה יותר כסף במינוף, שרוב רובו הוא כסף אלקטיבי, זאת אומרת, הקהילות כל שנה בוחרות מחדש להמשיך את השותפות ולהקצות לה כסף.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו מדברים על 45 אזורי שותפות עם מעל 500 קהילות ברחבי העולם, מערכת ענפה מאוד של ועדות היגוי של מתנדבים עם מאות חברים שחברים בוועדות כאן ובקהילות ואלפי פעילים, מעל 10,000 בשנה, שמשתתפים במשלחות.
אמירה אהרונוביץ: מהלך מאוד משמעותי שנעשה בחמש השנים האחרונות לקח את כל מערכת יושבי-הראש של ועדות ההיגוי בישראל, שהיתה ראשי הרשויות, והחליף אותם ביושבי-ראש מתנדבים.
אמירה אהרונוביץ: יש לנו מנהלי בתי חולים שמכהנים כיושבי-ראש, יש לנו פעילים ואנשים בכירים במשק שמכהנים כיושבי-ראש, ויצרנו שכבה שמאפשרת שיח מסוג אחר עם כל מערכת ה-lay people בקהילות.
אמירה אהרונוביץ: זו מערכת שמקיימת רישות מאוד רחב עם גופים קהילתיים מקומיים, ולכן בבחינת הפצת התרבות היהודית והישראלית אנחנו לא נשענים רק על החברים שנמצאים בוועדות ומדברים אחד עם השני, אלא נשענים על מערכת מאוד ענפה, ואנחנו יכולים לראות אותה כאן, שמנהלת שיח עם בתי הספר ובתי הכנסת, עם בוגרי תוכניות חוויה בישראל שחוזרים לקהילות, עם פעילות בקמפוסים, במחנות הקיץ ובמרכזים קהילתיים.
אמירה אהרונוביץ: בעולם בתי הספר זו אחת היוזמות שאנחנו נותנים לה דחיפה מאוד חזקה בשנה האחרונה.
אמירה אהרונוביץ: שוב, כנגזרת מהאסטרטגיה וכאיזו אופציה להרחיב את מוטת השותפות מעבר לגיאוגרפיה.
אמירה אהרונוביץ: לסיפור הגיאוגרפי יש הרבה מאוד יתרונות משום שהוא מאפשר איזו פרסונליזציה של הקשר – אדם יודע לאורך שנים שיש לו בית שני כאן בארץ, מצד שני הוא מגביל – לא את כל האזורים בארץ אפשר לכסות עם כל הקהילות בעולם והפוך.
אמירה אהרונוביץ: ולכן זיהינו את הסיפור של תאומות בין בתי ספר כאיזה אפיק מאוד-מאוד משמעותי כדי להביא עוד ועוד מוסדות יהודיים אל השיח של השותפות, והיום אנחנו נמצאים במצב שכבר יש לנו בתי ספר מחמ"ע – בית ספר ליטמן במוסקבה ששותף לבית הספר הריאלי, או בית ספר מפולין שהולך להיות שותף לבית ספר אחר בתל-אביב, או בתי ספר מצרפת עם בתי ספר מאשדוד.
אמירה אהרונוביץ: הסיפור הזה פותח לנו הרבה אפשרויות, אבל לא פחות חשוב, אנחנו נכנסים גם להיבט הרבה יותר עמוק תכני.
אמירה אהרונוביץ: איזה סוג שיח תכני יש בשותפות?
אמירה אהרונוביץ: תיכף ניגע גם בזה.
אמירה אהרונוביץ: המאמץ השלישי של הסיפור של הפצת תרבות יהודית-ישראלית וחינוך יהודי, לצד השליחים ולצד פלטפורמת השותפויות, הוא הסיפור של העבודה עם מחנכים מקומיים, וכאן זרוע התוכן שלו או קבוצת פיתוח התוכן שלנו "מקום" – אני מניחה שהוא מוכר לחלק מכם – עוסק במהלך שש השנים האחרונות בפיתוח מאוד משמעותי של תכנים עדכניים בנושא ישראל ושל הכשרות – איך מנגישים את ישראל, כמו שהם קוראים לזה, Israel in real life, את ישראל האמיתית, המודרנית, המורכבת, הדינמית, בצורה שאפשר יהיה לייצר חיבור, והרבה יותר רלוונטיות לדור הצעיר, שהרבה פעמים נמצא בדיסוננס ומתבלבל בין ישראל המיתית שעליה הוא גדל בבית הספר לבין זו שהוא אחר-כך פוגש במתקפות בקולג' או בתקשורת ב-CNN.
אמירה אהרונוביץ: זיהינו כבר לפני מספר שנים את הצורך להיכנס בווקום הזה ולאפשר פיתוח תכני שעוזר לצעיר להתמודד בצורה אחרת ולהיות מסוגל להיות מחובר לישראל ועם זיקה לישראל תוך כדי שהוא גם מחזיק אולי ביקורת מסוימת.
אמירה אהרונוביץ: במסגרת העבודה של "מקום" אנחנו עובדים עם יותר מ-650 מחנכים מקומיים בשנה בצורה מאוד שיטתית, גם בצורה של הכשרות וגם בצורה של פרויקטים שהם עושים – מורים, מנהלים, רבנים, אנשי תקשורת, מנהלי גופי תרבות ומוזיאונים יהודים וכו'; יש לנו פורטל תכני שמפיץ חומרים חינוכיים, אתם מוזמנים להיכנס אליו – makomisrael.org; יש לנו שני מפעלים שעוסקים בבני נוער בבתי הספר: אחד שעוסק בהכנתם למבחן בעברית, שנקרא "הבחינה הירושלמית", ואחד הוא חידון התנ"ך.
אמירה אהרונוביץ: רק בשבוע שעבר נכחנו כאן בחידון התנ"ך ה-49 לצעירים מהתפוצות.
אמירה אהרונוביץ: לחידון הסופי מגיעים כ-12 עד 13 מתמודדים מהתפוצות להתמודד עם עוד כשניים-שלושה ישראלים.
אמירה אהרונוביץ: זה בערך היחס.
אמירה אהרונוביץ: צריך לדעת שמאחורי הדבר הזה עומד מפעל שלם – בתפוצות ובקהילות מתקיימים חידונים אזוריים ואחר-כך חידונים ארציים, ואת הדבר הזה הסוכנות מפעילה; וכמובן פרויקט חי"ל שהוא פרויקט בשיתוף ממשלת ישראל ובמימון ממשלת ישראל, שעבור ממשלת ישראל אנחנו מסייעים בתמיכה ובפרויקטים בנושא ישראל ביותר מ-30 בתי ספר יהודיים ברחבי העולם, כמו שאמרתי קודם, הנושא של ליווי תכני ופיתוח תכני לעולם השותפות הזה בין בתי הספר.
עינת וילף: חשוב שציינת את הנושא של החינוך, כי באמת בכל מקום זה עולה, תחושת הבגידה של צעירים ישראלים שמרגישים שמרגע שהם הגיעו לקמפוסים מתוארת להם ישראל שלא תוארה להם בבתי הספר.
עינת וילף: הם כל כך לא ערוכים להתמודד עם זה, שהרבה מהם פשוט הולכים לצד השני והופכים כמעט לאנטי-ישראלים או מתנתקים מישראל כי הם מרגישים ששיקרו להם.
עינת וילף: בהרבה מקרים גם עולה הבעיה של מורים שאולי ביקרו בישראל לפני 30 שנה, שמתארים בעיות שהן בכלל לא הבעיות של החברה הישראלית היום.
עינת וילף: האם תוכלי להגיד עוד כמה מלים מה נעשה בתחום הזה ואיך החשיבה והעשייה כאן הם חדשים או שונים?
אמירה אהרונוביץ: כמו שאמרתי, התפיסה ש"מקום" פיתח בחמש השנים האחרונות, וכבר יש אסופה של חומרים שהצטברה במהלך חמש השנים האלה, היא נגישה לכל מי שרוצה וגם כל הזמן מתפתחת, בין אם זה אל מול נושאים שעולים, נושאים שנתיים שנבחרים, ובין אם זה אירועי דיומה, בין השאר כשהיתה "עופרת יצוקה" או כשיש כאן מחאה חברתית.
אמירה אהרונוביץ: הסטודנט היהודי נתפס כמקור שצריך לתת כתובת ותשובות גם אם הוא לא תופס את עצמו ככזה.
אמירה אהרונוביץ: ולכן מה שאנחנו עושים, אנחנו מפתחים מודולות חינוכיות שמונגשות לשליחים שלנו ביחד עם קיטים של הכשרה וקיטים לסמינרים ולפעילויות שמועברות, אם זה בתוך הקמפוסים, בשיתוף הלל והשליחים שלנו בקמפוסים, או אם זה בבתי הספר, בשיתוף עם קהילות של מחנכים.
אמירה אהרונוביץ: עלית על נקודה מאוד-מאוד כואבת מבחינתנו.
אמירה אהרונוביץ: הסיפור של אחוז נמוך מדי של מחנכים יהודים שהיו בישראל בשנים האחרונות.
אמירה אהרונוביץ: הרוב הניכר לא היה בארץ הרבה אחרי שנות ה-70.
אמירה אהרונוביץ: היתה לנו בזמנו איזו יוזמה שניסינו להרים יחד עם הממשלה כיוזמת צד ל"מסע", שנקראה "נתיבי מסע בזמן החזון שלה", ומה שהיא חלמה לעשות זה בתוך עשור לדאוג שכל מחנך יהודי בתפוצות יגיע לביקור חינוכי משמעותי בישראל, תוך שהתהליך הוא תהליך של שנתיים, כשיש שנה של עבודה חינוכית שם, ביקור שיא כאן ופרויקט של שנה שלמה שם.
אמירה אהרונוביץ: אני מוכרחה להגיד שהיו דווקא יחס ותמיכה מאוד חיוביים בממשלה, זה אפילו עבר החלטת ממשלה, אבל בסופו של דבר בצוק העתים, המשאבים וסדרי העדיפויות זה כרגע עוד לא יצא לפועל, אבל אנחנו עוד מקווים ומדמיינים שיום אחד, כשתאומץ הפרדיגמה, חלום "נתיבי מסע" יחזור.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו בטוחים שיש לזה ביקוש ענק, אנחנו יודעים שבתי הספר רוצים וזקוקים לזה, ערוכים לשים חלק מהכסף, אבל זה מפעל שאם רוצים לעשות אותו נכון וכך שהוא יכסה את כל הקהילה החינוכית הוא מפעל גדול, משמעותי, וצריך להיערך לו ככזה.
אמירה אהרונוביץ: אני מקווה שעניתי.
אמירה אהרונוביץ: כמו שאמרתי שלושה מאמצים מרכזיים אל מול הפצת תרבות יהודית וישראלית וחינוך יהודי: מפעל השליחים, שמנגיש את ישראל בצורה אותנטית והבלתי פורמלית אל תוך הקהילה, עבודה חינוכית של "מקום" ופלטפורמת השותפויות.
אמירה אהרונוביץ: צריך לדעת שכשאנחנו מסתכלים על ההמלצות האלה של הפרדיגמה להביא את ישראל בממדים השונים אל תוך חיי הקהילה היהודית בעולם יש אוכלוסייה אחת שאותה אנחנו מזהים בכלל האוכלוסייה היהודית כאוכלוסייה בעלת צרכים בכל זאת ייחודיים, לפחות לעוד תקופת מה.
אמירה אהרונוביץ: יכול להיות שבעוד חמש או שש שנים לא נצטרך לשים את השקף הזה.
אמירה אהרונוביץ: גם כאן מקוצר הזמן אני לא אכנס לפרטים, אבל יש ניתוח שלם שמסביר מדוע היהדות דוברת הרוסית, שכפי שתראו מונה היום כ-3 מיליון יהודים דוברי רוסית ברחבי העולם, יש לה ייחודית מאוד שונה משאר חלקיו של העם היהודי.
אמירה אהרונוביץ: זה מתחיל בפריסה שלה, שהיא פריסה מאוד ייחודית.
אמירה אהרונוביץ: אחרי נפילת מסך הברזל כמיליון יושבים כאן במדינת ישראל, כ-800,000 נשארו במדינות חמ"ע לשעבר, אבל יש עוד כמיליון, כפי שתראו, שנמצאים לא בישראל ולא בחמ"ע – כ-800,000 ברחבי צפון אמריקה ועוד כרבע מיליון ברחבי גרמניה.
אמירה אהרונוביץ: זו יהדות שכל העוגנים שלה, שמה שבונה אצלם את הזהות היהודית, בהינתן ההיסטוריה שלהם ובהינתן העובדה שזו היתה יהדות חילונית ביסודה וכזאת שהתחברה הרבה יותר לעוגנים של תרבות יהודית ופחות אל תוך הריטואלים הדתיים – כל הדרך שלה להתחבר חזרה אל תוך העולם היהודי, הזהות היהודית, היא מורכבת והיא אחרת, מצד אחד; מצד שני, זו יהדות שיש לה קשר וזיקה לישראל עוד יותר מאשר חלקים אחרים בעם היהודי, אפילו מהעובדה הבסיסית שליותר מ-80% מהיהודים שהם דוברי רוסית, שחיים מחוץ לישראל, יש קרוב בדרגה ראשונה שחי בישראל, אז כל מערכת השיקולים והקשר שלהם עם ישראל הוא אחר.
עינת וילף: אני תמיד אומרת כשיוסי ביילין כתב את "מותו של הדוד מאמריקה" הוא כתב את זה דקה לפני שנולדו הרבה דודים באמריקה.
אמירה אהרונוביץ: זה בא כדי להראות שהסוכנות, ביישום של ההמלצות מהסוג שהפרדיגמה כאן מעלה, עושה מאמץ ייחודי, נותנת משאבים ייחודים ותשומת לב ייחודית ליהדות דוברת הרוסית, מתוך ההבנה של הסיטואציה המאוד ייחודית שהם נמצאים בה.
אמירה אהרונוביץ: אגב, מטרת הסוף היא לא מטרה שונה, אנחנו רוצים לראות אותם מחוברים לעם היהודי, עם זיקה לישראל, כמה יותר שירצו שיגיעו לכאן, ומי שלא, שיהיה בקשר עם ישראל ומעורב.
אמירה אהרונוביץ: במאמץ שלנו אל מול דוברי הרוסית אנחנו לא משתמשים בכלים שונים מאשר בשאר העולם – אנחנו מציעים להם רצף של חוויות בישראל שמותאמות לצרכים שלהם, אנחנו מקיימים – וזה אולי המפעל שייחודי להם – מפעל מחנות הקיץ, מפעל דגל של הסוכנות היהודית זה שנים, שבמסגרתו אנחנו מפעילים מחנות קיץ עבור בין 7,000 ל-10,000 ילדים ברחבי חמ"ע במהלך השנה.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו יודעים ממחקרים שליוו את המחנות בשנים האחרונות שזה מכשיר סופר אפקטיבי.
אמירה אהרונוביץ: הוא מהווה שער אל תוך הסיפור היהודי של הילדים האלה ושינוי מגמה שמאפשר להם לעלות על איזה מסלול שדרכו הם בונים את הסיפור היהודי במהלך השנים במחנה, אחר-כך מגיעים לחוויה בישראל, ואחוז גדול מהם עולה.
אמירה אהרונוביץ: צריך לדעת שמקרב משתתפי "מסע" דוברי רוסית בין 40% ל-50% עושים עלייה בסוף החוויה.
אמירה אהרונוביץ: כמובן שאנחנו עדיין עוסקים בחמ"ע גם בעולם של אולפנים, בתי ספר ומסלולי עלייה.
אמירה אהרונוביץ: חמ"ע, כפי שהזכרתי קודם, הוא אחד המקומות שבהם אנחנו עובדים מאוד משמעותית בנושא של יזמות וארגוני צעירים.