GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סת מנדל: הם בילו כעשרה ימים, אפילו יותר, כשבועיים, במחנה קובי, בעזרה לילדים, בייעוץ בכל מקום עם הילדים.
סת מנדל: וגם להם יש, אני מקווה, חוויה משנת-חיים ומאוד נוגעת ללב.
סת מנדל: אז תודה לכם על שהזמנתם אותנו.
סת מנדל: זה כבוד והנאה עבורנו להיות כאן.
דני דנון: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) תודה רבה, רבי מנדל.
דני דנון: הזכרת את חברי לי לאשר ואת שריל.
דני דנון: למעשה לי הוא זה שקרא וחיבר אותי לפעילויותיך הגדולות.
דני דנון: והוא הזמין אותי להצטרף השנה לצעדת המייל, להליכה או לטיול, איך שלא תקראו לזה, וממש רציתי לבוא, אבל בגלל מה שקורה כאן בקואליציה, אתה יודע, אתה עוזב את כיסאך לשעות ספורות ומוצא מפלגה חדשה שמצטרפת לממשלה.
דני דנון: לא יכולתי למרות שאמרתי לבני שאנחנו מתכננים לעשות החלק שלי.
דני דנון: אני רוצה להודות ללי ושריל על כל מה שאתם עושים למען הקרן, על המטרות הגדולות באנגלווד וכאן בישראל.
דני דנון: אני רוצה לבקש מזהבה גילמור, אמא של אש-קודש גילמור, להציג לפנינו סקירה של הפעילויות של הקרן.
זהבה גלאון: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) הייתי עם שרי מההתחלה, פגשתי את שרי בנופש לאימהות כשהיינו בבית מלון בהרצלייה ופגשנו נשים נוספות שעברו חוויות דומות לשלי, ועשינו כל מיני פעילויות שונות, תומכות, פעילויות תומכות ומקום לחוש ביטחון.
זהבה גלאון: ובעיקרון כאשר אדם עובר טרגדיה גדולה, מרגישים מאוד שבורים, סוג של ניתוק הקשר מהחיים.
זהבה גלאון: ומה שאני מרגישה שקיבלתי משרי, מי שהיא וכמה שהיא זוהרת ומלאה חיים לעומק, וכל הפעילויות שאנחנו עושות, זה יצר חיים מחדש כי כשאדם כל כך שבור, זה כאילו החיים כמעט נגמרו.
זהבה גלאון: קשה לעמוד זקוף שנית, קשה להמשיך, יש יותר מדי עצב בפנים, ושבר.
זהבה גלאון: אבל בעזרת הפעילויות המטפחות, שעזרו לנו לחוש כאילו מטפלים בנו, אנשים שמסוגלים להאזין למה שאנחנו רוצות לומר, אנשים שיכולים להבין מה אנחנו אומרות מפני שגם הם חולקים חוויות דומות, וכך כל הפעילויות השונות היו ממש נפלאות.
זהבה גלאון: פגשתי נשים רבות והפכנו ממש לחברות טובות, אנחנו צוחקות יחד, משחקות יחד, אנחנו רוקדות יחד, אנחנו בוכות יחד, אנחנו חולקות, אנחנו גדלות יחד.
זהבה גלאון: ושרי מביאה כל מיני תכניות שונות שמזינות את הנפש, ומאוד יצירתיות, ובאמת מחברת אותנו בחזרה למקום של חיים שבו למרות שחווינו מוות ויש שבירה, חתך, זה עוזר לנו להתחבר מחדש עם זרם החיים, שהחיים נמשכים וזו הדרך הטובה ביותר לכבד את מי שאיבדנו ולכבד את עצמנו ואת החיים.
זהבה גלאון: אבל אני רציתי לומר, אחת התכניות האחרונות שהייתי בה היה יום כיף, יום פינוק לנשים.
זהבה גלאון: והייתה אישה אחת שם שזו הייתה הפעם הראשונה שלה בפעילויות האלה.
זהבה גלאון: היא איבדה שני ילדים בתאונת מכונית באותו רגע לפני 20 שנה.
זהבה גלאון: והאישה הזו נראתה כאילו היא לא מפסיקה לבכות, היא נראתה כל כך שבורה, עצובה.
זהבה גלאון: ובאמצעות הפעילויות השונות והמשחק שערכנו ומה שהתרחש שם, ראיתי את פני האישה מתחילים להאיר, ראיתי את עיניה מתחילות לחייך, ואמרתי "וואו, אישה זו צריכה לבוא להיות חלק מקרן קובי כי אנחנו יכולות לעזור לה לקבל מחדש חיבור לחיים, למרות שיש לה כאב בליבה".
דני דנון: תודה רבה, זהבה.
דני דנון: לפני שנזמין מספר משתתפים לחלוק איתנו את התנסותם, אני רוצה לשאול את נציגי הממשלה שנמצאים כאן אם הם מודעים לפעילויות, אם יש מעורבות כלשהי בפעולות.
דני דנון: אז אני רוצה להזמין את משרד החינוך, הגברת חנה ארז.
חנה ארז: ברשות
חנה ארז: כם אני אדבר עברית.
חנה ארז: למרות שחזרתי מחודש מארצות הברית עם משלחת ישראלית, אני מעדיפה לדבר עברית.
חנה ארז: משרד החינוך מכיר את הקרן, יודע על הפעילות, לא שותף בפעילות, למרות שאני שמעתי ככה היום, גם את זה לא ידעתי, שכן היה איזה שהוא חיבור עם גורמים בתוך משרד החינוך.
חנה ארז: אני מייצגת בתוך משרד החינוך את מינהל חברה ונוער, שזה הגוף של החינוך הבלתי פורמלי, זו בעצם כל סוגיית מחנות קיץ, מחנות בכלל, פעילויות נוער וכן הלאה, נמצא במגרש שלו.
חנה ארז: נשמח מאוד לשמוע יותר ולראות אם יש אפשרות לחבר חיבורים.
חנה ארז: יש כמה רעיונות שכבר חשבנו עליהם, בשיח משותף עם הקרן, לראות איך אפשר להרים אותם.
דני דנון: אנחנו נשמח מאוד, זו אחת המטרות של הישיבה.
דני דנון: חנה, בעצם את אשת הקשר מבחינת משרד החינוך, אם יגיעו נציגי הקרן להיפגש איתך ולהציג את הפעילות ויהיה אפשר לעשות חיבורים ודברים כאלה.
חנה ארז: אנחנו פתוחים בהחלט לכל חיבור.
חנה ארז: נוער זה המנדט שלנו, ההיבט הרגשי, ערכי, הוא המנדט השני שלנו, אין שום סיבה שלא יהיה חיבור, במיוחד על הרקע שיש לנו תשתיות שקיימות ואפשר להעצים אותן.
חנה ארז: יש גם צרכים שמשרד החינוך מאוד היה שמח לשיתוף פעולה מהסוג הזה בהיבט הזה.
דני דנון: תודה, גב' חנה ארז ממשרד החינוך.
דני דנון: נציגת משרד ההסברה והתפוצות, הגב' יעל גלעד.
יעל גלעד: משרד ההסברה והתפוצות בשלב הזה לא פועל בשיתוף פעולה עם התכנית הזאת אבל אנחנו נשמח ללמוד עליה ולבחון דרכים לראות איך הנושא הזה יוכל להשתלב בפעילות המשרד.
דני דנון: אתם מכירים את הפעילות של הקרן?
דני דנון: נחשפתם אליה?
יעל גלעד: ככל שידוע לי לא, הייתה איזה שהיא פנייה, זה תחום תפוצות במשרד שלדעתי יכול להיות רלוונטי, או תחום הסברה, כלומר יש לנו כמה תחומים במשרד שיכולים להיות רלוונטיים מבחינת התוכן.
יעל גלעד: בשלב הזה אנחנו לא ממש מכירים את הפעילות, אבל ברגע שנלמד נוכל גם לבחון תחת איזו מטריה נכון לשלב את הפעילות הזאת.
דני דנון: אנחנו רוצים לשמוע את חנה אלגורוב, משתתפת במחנה קובי.
חנה בלה גורוב: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) שלום לכולם.
חנה בלה גורוב: טוב, אני התחלתי להשתתף במחנה קובי כשסיימתי כיתה ד'.
חנה בלה גורוב: ובשנה שעברה סיימתי את התיכון ובזה סיימתי להשתתף בתכנית.
חנה בלה גורוב: אז סת ביקש ממני לדבר קצת על ניסיוני והתנסותי במחנה ואני אנסה לעשות זאת.
חנה בלה גורוב: כשהייתי בת שמונה, זה היה בשנת 2002, באינתיפאדה השנייה.
חנה בלה גורוב: אבא שלי נהרג בפיגוע ירי.
חנה בלה גורוב: יריות, מעשה טרור, קרוב לבית שלנו בנוקדים, שזה בגוש עציון.
חנה בלה גורוב: ואנחנו משפחה של ארבעה ילדים וזה היה קשה מאוד.
חנה בלה גורוב: וכמו שאמרתי, לקראת סוף כיתה ד' התחלנו ללכת למחנה של מחנה קובי.
חנה בלה גורוב: טוב, קשה לתאר לאנשים שלא חוו אבל, כשאתה עובר חוויה כזו בתור ילד, זה שם חוצץ בינך לבין שאר העולם.
חנה בלה גורוב: אני חוויתי משהו כזה, והילדים בכיתה שלי חווים משהו שונה לגמרי.
חנה בלה גורוב: הם חיים כאילו, חיים נורמאלים והדאגות היומיומיות שלהם והמשאלות ודברים כאלה.
חנה בלה גורוב: וזה כאילו סוגר אותך כשמסביבך אווירה נורמאלית.
חנה בלה גורוב: ואז אחד הדברים שקרו במחנה קובי הוא שאתה מבלה כל כך הרבה זמן עם אנשים שחוו דברים דומים, למרות שהם באמת, באמת שונים.
חנה בלה גורוב: כאילו, אתה מכיר את כל הילדים השונים האלה עם סיפורים שונים, ואף אחד מהם לא דומה לשני; זה הכל שונה מאוד.
חנה בלה גורוב: אבל זו סביבה בטוחה, כמו שאמרת, שמביאה אותנו לזה כמו, זה לא רק נותן לנו מקום בטוח להיות יחד ולחלוק ולאהוב וכל זה, זה נכון, אבל זה גם נותן לנו הזדמנות לגדול מחוץ למחנה, כי זה כמו נקודות אור במשך השנה שאתה ממש מצפה לזה כי אתה יודע שכאן אני יכולה להיות אני עצמי, ולהגיד מה שאני רוצה להגיד, ולהיות מה שאני רוצה להיות, ולבלות וכל זה.
חנה בלה גורוב: אבל בזמן הבילוי והפעילויות וכל זה יש גם חברות אמיתית וחיבור שנעשה אחד עם השני ועם היועצים וזה ממש, ממש משמעותי.
חנה בלה גורוב: וגם היועצים, הם עושים עבודה התנדבותית מדהימה, מדהימה, ואני עדיין שומרת על קשר עם חלק מהיועצים שלי שכבר לא יועצים שלי במשך שנים.
חנה בלה גורוב: הייתי עכשיו, כאילו, בשתי חתונות השנה של יועצים שלי לשעבר.
חנה בלה גורוב: זה קשר שהם לא רק שם, אני לא יודעת, מעבירים את הזמן עם ילדים שצריכים עזרה או משהו.
חנה בלה גורוב: יש חיבור אמיתי שנוצר שם וממש נותן לך כוח להתקדם וממש לגדול.
חנה בלה גורוב: אני ממש רוצה להודות לסת ולשרי על שהם עושים את כל זה, כי זה ממש משנה חיים, ברצינות.
חנה בלה גורוב: אני והחברים שלי ממחנה קובי, ואחרי כל כך הרבה שנים שם, אני יכולה באמת להגיד שזה עשה הבדל גדול כל כך, תודה רבה.
דני דנון: תודה רבה, את ריגשת את כולנו.
דני דנון: אני רוצה לבקש מג'ורדן סטארק, בבקשה.
ג'ורדן סטארק: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) אני מליוינגסטון, ניו-ג'רזי באמריקה.
ג'ורדן סטארק: ובקיץ הזה, כמו רוב בני העשרה, חיפשנו תכניות לקיץ.
ג'ורדן סטארק: אנחנו יודעים שעבור רוב הילדים שנמצאים פה שאנחנו רוצים לעשות חסד, זה משהו שמאוד חשוב לנו שנעשה אפילו במהלך הקיץ.
ג'ורדן סטארק: אבל יש הרבה אפשרויות בחירה בשבילנו במשך הקיץ לפעילויות חסד שונות, מיזמים, מחנות, וכולם נחמדים מאוד, אבל כמו מחנה קובי, לא כולם בישראל.
ג'ורדן סטארק: אז מחנה קובי היה הזדמנות גדולה לכולנו להביא אמריקאים שיוכלו לבוא לישראל ולעשות איזה מעשה חסד עצום.
ג'ורדן סטארק: ואנחנו לא רק עוזרים סתם לכל אחד, אנחנו עוזרים לילדים שבאמת, באמת, הם עברו הרבה, הרבה יותר ממה שאנחנו באמת מבינים.
ג'ורדן סטארק: ומחנה קובי עוזר לאמריקאים לבוא לישראל ולהושיט יד לעבודה עם כל הילדים וליצור קשרים אמיתיים איתם.
ג'ורדן סטארק: אז השנה הייתי יועץ לילדים בחטיבת הביניים, והייתה לי התנסות מדהימה.
דני דנון: בן כמה אתה, ג'ורדן?
ג'ורדן סטארק: אני בן 16.
ג'ורדן סטארק: הייתה לי הזדמנות לפגוש את גבי מנדל, לעבוד עם צוות מדהים.
ג'ורדן סטארק: ואנחנו יכולנו באמת לבנות סביבה מדהימה, משעשעת, נוחה לכל הילדים האלה.
ג'ורדן סטארק: אני יכול באמת לומר שלקראת סוף המחנה, כל החיוכים שלהם היו מאוזן לאוזן, לא יאומן כמה שמחים הם היו.
ג'ורדן סטארק: ולא רק שהיו שמחים, אלא שמחים אחרי כל מה שהם עברו.
ג'ורדן סטארק: זה היה בלתי יאומן לכולנו.
ג'ורדן סטארק: ביום האחרון, חניך בשכבת הביניים היה ממש עצוב לעזוב.
ג'ורדן סטארק: אני בטוח שכולם היו.
ג'ורדן סטארק: כל האמריקאים היו עצובים מאוד לראות את החניכים עוזבים והם היו עצובים לעזוב את המחנה.
ג'ורדן סטארק: ואני אמרתי לו בבדיחה.
ג'ורדן סטארק: "זה בסדר.
ג'ורדן סטארק: אתה יכול לבוא אתי.
ג'ורדן סטארק: אני אכניס אותך למזוודה ותבוא אתי לבית שלי", והוא אמר, "לא,לא,לא, אתה לא יכול לעשות את זה.
ג'ורדן סטארק: אתה צריך לבוא אתי הביתה," אמרתי, "למה אני צריך לבוא איתך?
ג'ורדן סטארק: " והוא אמר בבדיחות אבל יכולת לראות את הכאב בעיניו, הוא אמר,"כי אמא שלי לבדה בבית ואני לא יכול גם כן לעזוב אותה.
ג'ורדן סטארק: " וחיבקתי אותו והלכתי איתו לאוטובוס ונפרדתי ממנו.
ג'ורדן סטארק: אבל זה באמת לא יאומן כמה שנקשרנו לילדים האלה עד לנקודה, כאילו, אנחנו כולנו משפחה.
ג'ורדן סטארק: וכל החניכים, כל הצוות, כולם היו משפחה.
ג'ורדן סטארק: היה להם כל כך נוח איתנו.
ג'ורדן סטארק: אנחנו שומרים על קשר, אני מקווה לזמן ארוך, ארוך.
ג'ורדן סטארק: וזו באמת ממש חוויה שלא תאומן לכל אחד.
ג'ורדן סטארק: ותודה לרבי מנדל על ההזדמנות שנתן לכולנו שנוכל לבוא הנה ולחוות את זה.
דני דנון: תודה רבה, ג'ורדן.
מרים פרידמן: (אומרת דברים באנגלית, להלן התרגום החופשי) אני בת 15, מפייב טאונס בניויורק.
מרים פרידמן: רציתי משהו שתורם בחזרה.
מרים פרידמן: לא רציתי לבוא למשהו ולעשות תכנית טיולים וסתם לעשות משהו שכולם כבר עושים.
מרים פרידמן: רציתי משהו שונה, משהו שלא לכל אחד יש הזדמנות לעשות.
מרים פרידמן: אז באתי למחנה קובי וחיפשתי התנסות שיכולה לשנות אותי, ומצאתי בדיוק את זה.
מרים פרידמן: מצאתי שאני יכולה לעבוד לא רק עם הילדים שהכניסו אותי לחדר שלהם.
מרים פרידמן: היו לי ארבעה ילדים בחדר והייתי הקשר הטוב ביותר לא רק איתם אלא עם כל החטיבה.
מרים פרידמן: הייתי יועצת לבנות ביסודי, וממש, ממש נהניתי מההתנסות.
מרים פרידמן: והן לימדו אותי; לא רק באמת עזרו לי לשפר את העברית, אלא הן גם הראו לי שכאשר קורה משהו כל כך טראגי, עדיין אפשר להמשיך ועדיין אפשר להיות שמח.
מרים פרידמן: הן הרגישו כל כך בנוח איתנו שאפילו כשהיו עצובות הן באו אלינו לנחמה.
מרים פרידמן: ואנחנו היינו כאילו המשפחה שלהם, האחים, הכל שלהם כשהיינו שם, ואני פשוט הרגשתי כל כך מחוברת אליהן.
מרים פרידמן: זה שינה אותי כאדם; זה נתן לי להרגיש שאני יכולה להיות כל כך חשובה בחייו של מישהו.
מרים פרידמן: ואפשר לעזור לא רק בטרגדיה שלהם, הם יכולים להיות שמחים אפילו אחרי שדבר כל כך נורא קורה.
מרים פרידמן: וגם, כשיצאנו לשייט קיאקים, באחד הימים שיצאנו, ראינו קבוצה אחרת והם שאלו אותנו מאיפה אנחנו ואנחנו אמרנו מחנה קובי.
מרים פרידמן: הם הביטו עלינו ואמרו, "זה מדהים.
מרים פרידמן: זה כל כך נפלא שאתם בתכנית שאתם יכולים לחוות משהו, אתם יכולים להיות עם הילדים האלה ואתם יכולים לשמח אותם", ואני באמת הרגשתי שזה מה שאני עושה.
דני דנון: אני רוצה להציג מישהו מישראל, מתוך המשתתפים.
דני דנון: אתם צריכים להתנדב, או, שאני אבחר.
אברהם גבריאל מנדל: אני הייתי חניך בקרן, עכשיו אני מדריך.
אברהם גבריאל מנדל: אפשר לדבר על מה שקרה לי בתור מדריך?
אברהם גבריאל מנדל: השנה אחד מהחניכים שלי ראה את אחותו נדרסת, היא הייתה בת 3, והוא סיפר לי שמאז הוא לא יכול לישון וכל פעם שהוא נכנס למיטה לוקח לו שעות להירדם, הוא לא מסוגל להירדם בגלל זה, כל פעם הוא רואה את אחותו ויש לו טראומה מזה.
אברהם גבריאל מנדל: הוא אמר לי שהוא עושה הרבה תרפיות וזה לא עוזר והמקום היחיד שעוזר לו זה כשהוא מגיע לקרן קובי, כי הוא רואה שהוא לא המסכן היחיד, יש עוד הרבה אנשים כמוהו.
אברהם גבריאל מנדל: הוא אומר שזה הדבר שהכי מרגיע אותו וכל השנה הוא מחכה רק לזה, שזה כמו אוויר לנשימה בשבילו.
אברהם גבריאל מנדל: 17.
דני דנון: אני רוצה להזמין את מר לי לאשר, סגן נשיא קרן מנדל בארה"ב.
דני דנון: בבקשה, מר לאשר.
לי בריאן לשר: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) אני רק אציין מדוע אני כאן, מדוע לבשתי חליפה ועניבה, ואני חושב, בפעם הראשונה בכלל בישראל, וזה לא מפני שחשבתי שיבקשו ממני להצטרף לקואליציה.
לי בריאן לשר: עוד לא איבדתי תקווה.
לי בריאן לשר: אבל בעיקרון אני כאן קודם כל כדי לתמוך במנדלים ובסת ושרי.
לי בריאן לשר: הם ממש תמצית ההתאוששות, וכל מה שהם עושים הוא בנוגע לתקווה ושיקום לבבות שבורים.
לי בריאן לשר: הייתי מעורב בייסוד, הייתי בוועד במשך כעשר שנים, וממש עזרנו לאלפי אנשים.
לי בריאן לשר: אז זה משהו שהיה קריטי, והדרך שבה נמצא איך לעשות יותר היא בהחלט מה שאנחנו צריכים לעשות למען העתיד.
לי בריאן לשר: אני כאן גם כדי לתמוך בידידי הטוב דני דנון.
לי בריאן לשר: דני, מה שכל כך מיוחד אצלך ומה שמרשים אותי כל כך במנהיגותך זה לא רק שאתה פופולארי.
לי בריאן לשר: מנהיגים רבים היום עושים מה שפופולארי.
לי בריאן לשר: אבל דני דנון עושה מה שנכון, וזו דוגמה מושלמת הישיבה הזו.
לי בריאן לשר: אז כל הכבוד ותודה רבה לך.
לי בריאן לשר: אני כאן גם משום שאנחנו אומרים כלל ישראל ערבים זה בזה (צ"ל-כל ישראל ערבים זה לזה – המתרגם) ואנחנו לא צריכים רק להגיד את זה.
לי בריאן לשר: אנחנו צריכים להתכוון לזה.
לי בריאן לשר: אז אני כאן מאמריקה כי זה לא רק בעניין של לתת כסף אלא, באמת, להיות כאן, לחבר בין יהודים בגולה ויהודים בישראל.
לי בריאן לשר: ובאמת אם נעבוד יחד אנחנו אומה חזקה יותר.
דני דנון: תודה רבה, לי, על מעורבותך.
דני דנון: ותודה לך, שרי, על שבאת.
שרי מנדל: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) אחרי שהבן שלנו נרצח, חשבנו, "טוב, ישראל, הם טובים מאוד בזה כי יש להם כל כך הרבה מקרי מוות וטרור ודברים איומים מתרחשים כאן".
שרי מנדל: והייתה לנו עזרה רבה בהתחלה, ואחר כך כולם הלכו.
שרי מנדל: וקיבלנו עזרה, אתם יודעים, המבוגרים, אבל ראינו שהילדים לא היה להם לאן ללכת, ואיש לא יכול לעזור לילדים, והמורים בבית הספר לא ידעו מה לעשות עם הילדים האלה.
שרי מנדל: פגשנו כל כך הרבה ילדים בתכניות שלנו והם אומרים לנו שהמורים אומרים דברים טיפשיים, הם פוגעים יותר משהם עוזרים להם, לפעמים.
שרי מנדל: ולמרבה הצער, באבל, לפעמים גם פסיכולוג לא יכול לעזור כי זה משהו שאם לא חווית אותו, כמו שחנה בלה אמרה, אתה פשוט נפרד מאנשים אחרים.
שרי מנדל: ואני אומרת לילדים כי היות שהם מכירים את המוות, הם יכולים גם להכיר חיים, והילדים שאנחנו עובדים איתם יכולים באמת להיות מנהיגים, הם יכולים מנהיגים גדולים של ישראל כי כשאתה ראית מוות, אתה יודע כמה חשובים החיים ואתה רוצה לתת להם משמעות.
שרי מנדל: אז אני באמת חושבת, שלישראל, באמת חשוב, כאילו, שיהיו מנהיגים גם בזה, ואנחנו לא, אנחנו מנהיגים בלהיות חזקים, אבל אנחנו לא מנהיגים בלעזור לילדים לגדול עם כאב ומלווים אותם לאורך המסע הזה.
דני דנון: אני אסכם את הפגישה.
דני דנון: אני חושב שיש לכם תמיכה רבה אבל, בשביל לקבל מימון ממשלתי, זה קשה מאוד בישראל.
דני דנון: ואנחנו נדבר על זה מאוחר יותר, כי יש פתיחות.
דני דנון: ודיברתי עם מספר אנשים קודם, עם מספר שרים, אבל אתם צריכים לעבוד קשה עם הביורוקרטיה בשביל שהממשלה תיתן מימון.
דני דנון: ואני חושב שתכנית גדולה כל כך חייבת במימון ממשלתי והכרה מתאימה.
דני דנון: ברשותכם, אקרא את החלטת הוועדה בעברית, כי אני רוצה לשלוח אותה למספר שרים ופקידים, אבל אני מבטיח שאתם תקבלו את זה גם באנגלית.
דני דנון: אני רוצה להודות לדנה גורדון, המנהלת של הוועדה על כל מה שעשתה.
דני דנון: תודה, דנה.
דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימה ישיבה מיוחדת להוקרה במלאת 11 שנים לפעילות קרן קובי מנדל.
דני דנון: הוועדה מודה לסת ושרי מנדל על ההקרבה והפעילות הנמרצת שעוזרת לאלפי אנשים.
דני דנון: הוועדה רשמה את נכונות משרד החינוך ומשרד ההסברה והתפוצות לשתף פעולה עם פעילות הקרן.
דני דנון: הוועדה קוראת למשרד הרווחה, לסוכנות היהודית, לקרן קימת לישראל ולהסתדרות הציונית העולמית לבחון דרכים לשתף פעולה ולתמוך בפעילות החשובה של קרן קובי מנדל.
דני דנון: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) אנחנו מודים לכולכם על כל מה שאתם עושים, ואנחנו מבקשים שיתוף פעולה של משרדי ממשלה במימון, משום שאם אין קמח אין תורה, ואנחנו רוצים לראות יותר פעילויות ויותר ילדים.
דני דנון: אז נשמח מאוד לקיים פגישות המשך אולי בתוך שנה ולאחר מכן מעקב על התקדמות הפעילויות.
דני דנון: אני רוצה להודות לכולם ולהודות לכולם, אתם עושים עבודה נהדרת.
עינת וילף: ברוכים הבאים לדיון של ועדת המשנה לעניין יחסי ישראל והעם היהודי, אנו נעסוק היום ביהדות בריטניה ובמיוחד באתגרים שהקהילה היהודית בבריטניה נתקלת בהם בנושא של קיומה של בריטניה, כמוקד, כמקום מרכזי של פעילות אנטי ישראלית ופעילות של דה-לגיטימציה של הציונות ושל מדינת ישראל.
עינת וילף: את הדיון היום אנו נתחיל עם האורחים שלנו, עם מייקל דייויס שהוא יושב הראש של ה- UJIA שזה ארגון הגג של ההנהגה היהודית בבריטניה, ביחד איתו נמצאים ג'רמי ניומארק ודוגלאס קריקר.
עינת וילף: הם יפתחו במצגת המשמעותית יותר והארוכה יותר היום, לאחר מכן יהיו עוד מספר מצגות קצרות של כמה ארגונים שביקשו להציג.
עינת וילף: לאחר כל זאת, נפתח זאת קודם לתגובות משרדי הממשלה ובסוף גם נשמע את כל מי שירצה לדבר.
עינת וילף: מר מייקל דייויס, תודה שעשית את כל הדרך לוועדה, אנו שמחים לארח אותך פה.
מייקל דייויס: (אומר דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) תודה רבה, עונג גדול להיות כאן.
מייקל דייויס: יש לנו את הגרסה המתורגמת של השקופיות, במידה ומישהו צריך.
מייקל דייויס: ברצוני להסביר את מבנה הקהילה היהודית, הסיכונים העומדים לפניה והמציאות שקהילת לונדון ניצבת מולה.
מייקל דייויס: לאחרונה, ראיתי פרסומים רבים על המצב הגרוע של בריטניה, אמנם המצב קשה אבל לא גרוע כפי שמתארים זאת הפרסומים.
מייקל דייויס: הקמת מדינת ישראל התבססה בעצם על בריטניה, נזכיר את הצהרת בלפור המצוינת בסעיף 8 במסמך הזה.
מייקל דייויס: בשקופית זו, בחגיגות שנת ה- 60 למדינה, אפשר לראות בשקופית יהודים בככר טרפלגר, הקוראים בהתלהבות לתמיכה בעצמאות ישראל.
מייקל דייויס: השקופית הבאה, ניתן לראות יהודים בלונדון לאחרונה, המפגינים לטובת ישראל ונרגמים באבנים במהלך נסיונם להגן על אנשיהם נגד תומכי החמס שעמדו מעבר לכביש.
מייקל דייויס: כך שזו קהילה שלא רק עורכת ביקורים בישראל, אלא גם תומכת באופן פומבי בישראל.
מייקל דייויס: בבריטניה יש בערך 300,000 יהודים, כאשר מספר התושבים הלא יהודים בבריטניה הוא בערך 10 מיליון איש, ישנן מספר קהילות יהודיות קטנות אבל 75% מאוכלוסיית היהודים ממוקמת בעיקר בלונדון וסביבתה שם הריכוז הוא מאוד גבוה, הריכוז השני בגודלו נמצא במנצ'סטר.
מייקל דייויס: הקהילה מורכבת ממספר ארגונים שונים, שעליהם ארחיב בהמשך.
מייקל דייויס: מועצת ההנהגה היהודית, שהיא כמעט כמו ועידת הנשיאים של ארצות הברית, היא למעשה הבית של כל המוסדות המרכזיים המהווים את הקהילה היהודית, משגיחים עליה ודואגים לרווחתה.
מייקל דייויס: המועצה נוסדה כדי לטפל וליצור סביבה ארגונית טובה יותר, במטרה להילחם בגורמים העוינים בתוך בריטניה, שמשפיעים לא רק על הקהילה שלנו במובן המקומי, אלא גם במובן של כיצד יהיו יחסי הקהילה עם ישראל.
מייקל דייויס: שני הארגונים המרכזיים הפועלים בקהילה הם: ועד שליחי הקהילה היהודית, שלמעשה מייצגים אנשים פרטיים, הם גוף נבחר העוסק בנושאים מיידיים יומיומיים הקשורים ליהודים בכל המדינה, אשר פועל בהנהגת חברים שנבחרו לכך, כמעט כמו פרלמנט יהודי.
מייקל דייויס: יש גם את מועצת ההנהגה היהודית אשר מקלה בפעילות קולקטיבית, למעשה אסטרטגיה ארוכת טווח בתמונה הרחבה של נושאים שונים, זאת בהנהגה של תאגיד מוסדי המורכב בעצמו מכמה ממוסדות.
מייקל דייויס: החלק החשוב בכל זה, שזה מייצג איזשהו פורום שבו ניתן להשיג אחדות במטרה.
מייקל דייויס: במסגרת עבודת הקהילה, יש כל גופים שונים הנוגעים לוועד שליחי הקהילה ומועצת ההנהגה היהודית.
מייקל דייויס: הגוף הראשון נוגע ל: ממשלה, מדיניות ובטחון ויש מספר ארגונים העובדים בתחום זה, אם זה נאמנות בטחון הקהילה, האיגודים המקצועיים הידידים של ישראל, פדרציות ציוניות שונות ועוד כאלה.
מייקל דייויס: כל הארגונים האלה, הם בתיאומו של גוף הנקרא: הוכחת הפיקוח המדיני, (The Political Oversight Proof) שנוסד ע"י ה- JLC, לא כדי לבצע את עבודת האנשים אלא כדי לוודא שקיימת אסטרטגיה משותפת שאליה אנו שואפים.
מייקל דייויס: קיים גם המימד הישראלי, המורכב מארגונים ספציפיים המקדישים את כל פועלם לישראל, ה- UJIA שאני עומד בראשו, ארגוני ידידים שונים כגון ידידי האוניברסיטאות, הסוכנות היהודית, JNF, פדרציות ציוניות, ארגונים מהשמאל "יחד" ומהימין "ליכוד", כך שמדובר במטריה די רחבה של אנשים המעורבים בתחומים שונים הנוגעים לישראל ועובדים למען ישראל.
מייקל דייויס: לנושא רווחת הקהילה היהודית, קיימים ארגונים הדואגים לקשישים, לבעלי מוגבלות נפשית, לחולי סרטן, אנשים עריריים וכולי, זה מה שמרכיב את אלמנת הרווחה של הקהילה היהודית.
מייקל דייויס: למעשה, מה שרואים כאן, זה מבנה שהגיע מהגטאות במזרח אירופה והועתק לתיאוריה בריטית כשהיהודים בה הפכו לחלק יותר גדול באוכלוסייה.
מייקל דייויס: קיים נושא חיי הדת, המורכב ממספר גופים של בתי כנסת מרכזיים כמו: The United Synagogue, התנועה הרפורמית החדשה, התנועה הספרדית פורטוגזית המייצגת את הספרדים.
מייקל דייויס: נקודה שעליי לציין כאן, שבדרך כלל הגופים שהזכרתי, מייצגים יהודים שונים שרובם חברים בסוג מסויים של בית כנסת או גוף אחר בבריטניה.
מייקל דייויס: ישנו גם נושא החינוך, יש לנו מספר בתי ספר ברחבי בריטניה.
מייקל דייויס: בסביבות ה- 75% מהילדים פוקדים כיום 10 בתי ספר יהודיים, לעומת 25% בשנות ה- 90' שזה סיפור הצלחה גדול.
מייקל דייויס: יש גם מספר תנועות נוער גדולות שגם הן באות תחת נושא החינוך, יש את תנועות הנוער הציוני המשפיעות על החינוך הציוני ורבים מהם באים לבקר בישראל, בטיולים רשמיים המאורגנים על ידי תנועות הנוער.
עינת וילף: (אומרת דברים בשפה האנגלית, להלן התרגום החופשי) אם אפשר מילה על השינוי בחינוך מ- 25% ל- 75%, האם זה בגלל שהבריטים מאפשרים לבתי ספר יהודיים לפעול כבתי ספר ציבוריים?
מייקל דייויס: הבריטים תמיד תמכו בבתי ספר דתיים, הקהילה מעולם לא ניצלה זאת ואני חושב שמהלך 15 או 20 השנים האחרונות, ניתן לראות שני אספקטים: האחד – היהודים חשבו שהם יכולים לקבל או לתת חינוך טוב יותר בבתי ספר יהודיים מאשר בבתי ספר לא יהודיים.
מייקל דייויס: השני – הם נוכחו לדעת שקיים איזשהו ערך לכך שהנוער היהודי יגדל ויתבגר בסביבה מוגנת עם אנשים החולקים את אותה מערכת ערכים, מאשר להפריד אותם מהקהילה.
מייקל דייויס: הם מאמינים, שאם אתה מקבל את הערכים במהלך השנים "המעצבות" שלך, יש לך יותר סיכוי למצוא לעצמך מקום בתוך החברה, עם בטחון עצמי יותר גדול.
מייקל דייויס: זה בעצם מה שהעלה את אחוז מקבלי החינוך היהודי.
קריאה: מהו אחוז בתי הספר היהודיים?
מייקל דייויס: כ- 75%.
מייקל דייויס: אני חייב לכלול שם גם את בתי הספר החרדים.
מייקל דייויס: יש יותר בתי ספר יסודיים מאשר חטיבות ביניים, אנו מלמדים תרבות ואומנות וכן תקשורת באספקטים שונים המתאימים למסגרת הלימודים.
מייקל דייויס: כך שזה יוצר עבורך איזשהו אלמנט משמעותי במבנה סביב הקהילה המאורגנת היטב, בו בזמן אתה יכול לראות גם הרבה מאוד ארגונים שונים, יש כ- 3000 ארגוני צדקה יהודים ברחבי בריטניה, כך שיש כוח מצד אחד אולם מצד שני זה יוצר מעין אטומיזציה, מה שגורם להוצאות מאוד גדולות ומניסיון אני יכול לומר שזה דבר קשה מאוד לניהול.
עינת וילף: האם אתה יכול לומר, שעם כל הארגונים האלה, ניתן להגיע לכל 300,000 היהודים או שלחלק מהם לא ניתן להגיע?
מייקל דייויס: יש מספר אלמנטים לגבי היהודים.
מייקל דייויס: אם לא ניתן להגיע אליך, אתה מופרד מהקהילה וזה מדבר גם לגבי אנשים מהשמאל הקיצוני וגם מהימין הקיצוני של הקהילה, אבל אני יכול לומר שזה מגיע לרוב הגדול של אנשי הקהילה ברחבי בריטניה.
מייקל דייויס: מהם הסיכונים העיקריים העומדים בפני הקהילה?
מייקל דייויס: הראשון שעולה בראש, זה נושא הפגיעה במטרות ישראליות, שעליו ארחיב בהמשך.
מייקל דייויס: השני, הקריאה לחרם השקעות ועיצומים (BDS), שיש לכך השלכות.
מייקל דייויס: לאחרונה, קם ארגון שבעצם קבע שיותר לא ניתן יהיה לסחור במוצרים המיוצרים בישובים מעבר לקו הירוק, הייתה גם התקרית עם מוטי קריסטל, שבה הוא הוזמן לבריטניה להעביר הדרכה בתיווך, אולם אחר כך קיבל ביטול הזמנה.
מייקל דייויס: בשלב זה, אני חייב לומר שאלה הם מקרים חריגים.
מייקל דייויס: למרות שהייתה פעילות רבה סביב ה- BDS, אלה שני האירועים הקונקרטיים הראשונים ש"הצליחו במשימה".
מייקל דייויס: זה בהחלט מעלה את הסוגיה, עד כמה מהר הקהילה מוסמכת להגיב על פי מיידיות האיומים, וגם על זה ארחיב בהמשך.
מייקל דייויס: הסיכון השלישי, הקיצוצים בהוצאות הממשלה.
מייקל דייויס: כולכם יודעים על האתגרים העומדים בפני כל הממשלות ברחבי העולם, בבריטניה מחפשים כיצד לקצץ בהוצאות הציבוריות והיו איומים על קיצוץ בתקצוב כל מה שקשור לתחום האמונה, מה שהיווה את אחת המעלות הגדולות בלהיות יהודי בבריטניה, מאחר והממשלה שילמה עבור רוב השירותים, היא שילמה הרבה לתחום החינוך לתחום הרווחה ועוד.
מייקל דייויס: כיום כל זה נמצא בסכנה, וזה מהווה נטל פוטנציאלי לקהילה עצמה.
מייקל דייויס: מעבר לסיכונים העיקריים, יש גם סוגיות דמוגרפיות.
מייקל דייויס: פרופיל הגילאים של הקהילה שלנו, גבוה בהרבה מקהילה רגילה.
מייקל דייויס: יש פי שניים אנשים בני 75 מאשר יש בקהילה רגילה, דבר שכשלעצמו גורם לבעיה.
מייקל דייויס: סוגיה נוספת שכדאי לשים עליה את הדעת, היא נושא התרחבות וגידול בזרם החרדי שזה משהו שאתם מכירים היטב פה בארץ, מה שיכול להוביל לבעיות רציניות של עוני בקהילה החרדית וגם יכולות להתפשט גם לקהילות האחרות, תלוי בהתמודדות שלנו בנושא.
עינת וילף: האם זו רק סוגיה של גילאים, או שיש גם דרוג בתחום החינוך או התעסוקה?
מייקל דייויס: זו שאלה טובה, מדובר בסוגיה הכוללת את הכל.
מייקל דייויס: אתה לא יכול להגיע לאותה רמה, כשמדובר באלה שאינם לוקחים חלק בשוק העבודה, כמו שאתה מגיע למשל בישראל.
מייקל דייויס: אבל זה ודאי אלמנט חשוב מאוד בקהילה החרדית, שאין להם את הכישורים כדי להתפרנס.
מייקל דייויס: קיים פרדוקס, שלמרות האתגרים הדמוגרפיים והאתגרים הפוליטיים, שאותם אפרט בהמשך, הקהילה בבריטניה "פורחת" כאשר מדובר בהשתתפות היהודים, הן בחינוך והן בפעילות היהודית.
מייקל דייויס: אמנם הפעילות איננה ברמה שאליה אנו שואפים להגיע, אבל אני יכול להבטיח לכם שהיא ברמה מספיק יעילה.
מייקל דייויס: לפני שאמשיך בסוגיות הסיכונים, ברצוני לנגוע במספר היבטים לגבי המיתוסים הרבים הקיימים בעניין יהודי בריטניה היום.
מייקל דייויס: המיתוס הראשון – ניתן ללכת בבטחה ברחובות לונדון, כיהודי חובש כיפה.