GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זיוה מקונן-דגו: אני מצפה מהמשרד לעלייה וקליטה, שיפעיל לחץ על ממשלת ישראל, להעלות את האנשים האלה, שממתינים שנים, והאישור שלהם לעלייה התקבל – ההחלטה שהתקבלה ביום א' מדברת על כך שלא יירד מתחת ל-50 כל חודש.
זיוה מקונן-דגו: תאריך הסיום הוא מרץ 2014.
זיוה מקונן-דגו: זה מקומם, כי מדינת ישראל יכולה להעלות את 4,000 האנשים האלה תוך חודש-חודשיים, וזו מדינה שהתגאתה להעלות מיליון יהודים ב-91'.
זיוה מקונן-דגו: זה בהחלט אומר המון.
זיוה מקונן-דגו: לגבי יציאה ממרכזי הקליטה, עולים שוהים במרכזי קליטה שנים.
זיוה מקונן-דגו: נסגרו הרבה מאוד מרכזי קליטה, ואפשר לפתוח מרכזי קליטה.
זיוה מקונן-דגו: יש מקומות במרכזי קליטה, ואנשים שוהים במרכזי קליטה יותר מדי זמן.
זיוה מקונן-דגו: אנחנו יודעים שבשנה האחרונה יצאו יותר בגלל העלאת המשכנתאות למשפחות גדולות, אבל הרבה מאד משפחות עדיין שוהות במרכז קליטה במשך שנים, ואי-אפשר לתת לאנשים האלה לשהות כל כך הרבה זמן, הן בהמתנה באתיופיה והן במרכז קליטה במקום ארעי עוד כמה שנים, ולצפות שתהיה קליטה טובה בישובים.
זיוה מקונן-דגו: הנקודה השלישית – ההפניה וההסללה לשכונות במצוקה.
זיוה מקונן-דגו: לא ייתכן שהעולים האלה מופנים להיכנס ולהתיישב בשכונות מצוקה.
זיוה מקונן-דגו: אנחנו יודעים למה זה גורם.
זיוה מקונן-דגו: בסופו של דבר החינוך שהילדים נמצאים בנפרד - כ-100 אחוז תלמידים יוצאי אתיופיה, ההשלכות הן קשות, ואנחנו מצפים שהמשרד לקליטת העלייה יטפל.
סופה לנדבר: אדוני, אם אתה נותן לארגוני העולים יוצאי אתיופיה לדבר, אני דורשת עכשיו פתיחה של דיון לפחות לשעה, ואנחנו ניתן דין וחשבון, ולומר לי, לשרה לקליטת העלייה, שפעם ראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל נסעתי לאתיופיה, המלצתי לראש הממשלה לסגור את הגונדר, להגיד לי כאן בוועדה זה פופוליזם, ואני מוחה על כך.
סופה לנדבר: ארגוני עולים יוצאי אתיופיה חייבים להגיע למרכזי קליטה.
סופה לנדבר: מתי בפעם האחרונה היית במרכז קליטה?
סופה לנדבר: מתי בפעם האחרונה התנדבת למען אותה עלייה, שאת מדברת עליה כל כך גבוה?
אברהם נגוסה: אני כל הזמן מגיע לשם, ואספר לך מה ראיתי.
סופה לנדבר: אתה לא צריך לספר לי.
סופה לנדבר: אני נמצאת בשטח יותר ממך.
דני דנון: זיווה, העלית פה נושאים שאפשר לדבר עליהם במשך ארבע שעות.
דני דנון: הוועדה התכנסה עשרות ישיבות על חלק מהנושאים שדיברת עליהם.
דני דנון: עכשיו לדבר על כל הנושאים של מרכזי הקליטה, של קצב העלייה, של כל מה שהעלית - זה עשרה דיונים שכבר קיימנו אותם ונמשיך לקיים.
דני דנון: יש לנו בשבוע הבא גם דיון על מוקדי קליטה, ואני מזמין אותך לבוא, וניגע בכל נושא.
דני דנון: לכן אני לא מצפה מהשרה לענות על הדברים, כי הדברים - פתחת פה יריעה שאפשר לדון בה שעות.
אברהם נגוסה: לא אחזור על הנקודות שהעלתה זיווה אלא אוסיף נקודה.
אברהם נגוסה: היום במרכזי קליטה העולים נמצאים במצב קשה ביותר.
אברהם נגוסה: אפשר לשמוע מנציגי העולים בעצמם.
אברהם נגוסה: מנתקים להם גז, חשמל, מים.
אברהם נגוסה: מפרקים את הדלת, מעלים את השכירות בצורה מוגזמת ביותר כדי למרר את חייהם, ושייצאו בכוח ממרכז הקליטה.
אברהם נגוסה: כולנו בעד שהעולים ייצאו ממרכז הקליטה לדיורי קבע.
אברהם נגוסה: כולנו כל הזמן אמרים: תגדילו את המשכנתאות, והם יכולים לקנות דירה ולצאת.
אברהם נגוסה: משנות ה-90 עד היום לא הגדילו משכנתאות למשפחות עד שלושה ילדים; מארבעה ילדים ומעלה הוסיפו את זה, ולכן אנחנו רואים את התוצאה - קונים ויוצאים.
אברהם נגוסה: אבל אלה שעד שלושה ילדים – אין להם פתרון.
אברהם נגוסה: תוכנית מדיניות השכירות שאתם הוצאתם זה לא פתרון נכון, העולים לא מקבלים.
סופה לנדבר: אבל אמרת לראש הממשלה תודה, אז אתם מדברים בכמה קולות?
סופה לנדבר: כאשר ראש הממשלה קיבל החלטה, אתה אישית אמרת לו: תודה, אדוני ראש הממשלה.
אברהם נגוסה: על מה?
אברהם נגוסה: אני מדבר על המשכנתאות.
אברהם נגוסה: על עניין העלייה זיווה דיברה, ולכן לא נכנסתי לזה.
אברהם נגוסה: אני רוצה להגדיל את המשכנתאות.
אברהם נגוסה: גם השכירות של חמש שנים – אפשר לתת אותו סכום, ולהגדיל את המשכנתאות, ולתת להם אפשרות לקנות ולצאת.
דני דנון: ג'וש שוורץ, מזכ"ל הסוכנות היהודית, בבקשה.
דני דנון: צריך לנעול את הישיבה.
ג'וש שוורץ: אני רוצה לברך את השרה והמנכ"ל על הסקירה הממצה והמרתקת.
ג'וש שוורץ: אני גם רוצה לברך את משרד הקליטה, משרד ראש הממשלה על הסקירות שעשינו בשבוע האחרון, והגענו להסדר כולל להמשך מימון של מינהל הסטודנטים והאולפנים, וגם על החלטה של הממשלה יחד עם הסוכנות היהודית, להקים עוד מרכז קליטה במתקן של הסוכנות.
ג'וש שוורץ: למרות שההסדר בין המדינה לסוכנות היה שהמימון והטיפול הוא בחו"ל, אנחנו נענינו לבקשת משרד ראש הממשלה, ואנחנו מוסיפים 12.5 מיליון שקל לפתיחת מרכז קליטה חדש באיבים - דבר שיביא לעוד 520 מיטות, דבר שיאפשר את האצת התהליך של הבאת העולים ארצה, שזה רצון של כולנו פה.
ג'וש שוורץ: לגבי שינוי הייעוד של הסוכנות שהוזכר פה, וזה גם מתקשר להסדר האחרון עם משרד ראש הממשלה, אנחנו נמצאים בקשר רצוף עם משרד ראש הממשלה בעניין הייעוד של הסוכנות, והתיאומים שלנו נעשים מולם.
ג'וש שוורץ: אנחנו שינינו דברים כדי להעמיק את פעילות הסוכנות - - - בחו"ל, להביא ליותר פעילות העלייה בחו"ל, להביא ליותר עידוד עלייה בחו"ל, להעמיק את הקשר של הצעירים והתפוצות בישראל.
ג'וש שוורץ: מילה אחרונה לגבי נתוני העלייה, נתוני העלייה שהוצגו פה אינם על 2012; ב-2012 בין ינואר למאי אנחנו רואים עלייה של 2 אחוזים מכלל העולים, ללא אתיופיה, רואים עלייה של 20 אחוז מאירופה, 17 אחוז ממזרח אירופה, וגם איפה שיש ירידה – ירידה מאוד קלה.
ג'וש שוורץ: לכן אנחנו בטוחים שנשמור על סך כל רמת העולים בשנת 2012 - סדר גודל של 19 אלף עולים.
דני דנון: ד"ר שרה רובינשטיין, משרד החינוך - בקצרה, בבקשה.
שרה רובינשטיין: תודה.
שרה רובינשטיין: כבוד השרה העלתה את עניין רמת ההוראה באולפנים לעברית.
שרה רובינשטיין: יש משא ומתן מינואר 2011, יש שיתוף פעולה בין שני המשרדים.
שרה רובינשטיין: בכירים ממני דנו בדבר בימים האחרונים.
שרה רובינשטיין: נעשים המון דברים לכיוון של עבודה מאוד משובחת.
שרה רובינשטיין: משרד החינוך, האגף לחינוך מבוגרים מלמד את צעירי צבר שמגיעים מדי שנה, אנחנו מלמדים את התלמידים שמינהל הסטודנטים מפנה אלינו במסגרת האולפנים – אולפני תק"א, אולפנים לצעירים, אולפנים אוניברסיטאיים, וגם בכל רחבי הארץ יש עבודה מאוד יפה.
שרה רובינשטיין: אני חושבת שנדרש דיון רק על הנושא הזה, ולא לעשות את זה על רגל אחת.
שרה רובינשטיין: אנחנו ממשיכים את שיתוף הפעולה.
שרה רובינשטיין: ככל שאנחנו יודעים, הבכירים במשרד מקדמים את שלושת האולפנים המשודרגים לפתיחה בנובמבר 2012.
דני דנון: אני יודע שיש עוד דוברים רבים, אבל אנחנו נאלצים לסיים.
דני דנון: אני מבקש מהשרה שאת הישיבה הבאה שלנו – אנחנו מקבלים את הזמנתך.
שלמה מולה: מה אתנו?
שלמה מולה: לא יכול להיות שהשרה תיתן סקירה, וחברי הכנסת לא יתייחסו.
שלמה מולה: זה הזוי אפילו.
דני דנון: נמשיך את הישיבה במשדר הקליטה.
דני דנון: נזמין את כל הנוכחים להגיע להמשך דיון במשרד הקליטה.
דני דנון: אני חייב להודות לכל המשתתפים.
דני דנון: נזמין אותם להמשך הדיון.
דני דנון: אני מודה לשרה ולמנכ"ל.
דני דנון: אנחנו נועלים את הישיבה במישור הפורמלי.
דני דנון: על סדר היום: הערכה לפעילותו של ראש הממשלה יצחק שמיר ז"ל למען העלייה.
דני דנון: אנו נפרדים בצער משמיר והמורשת שלו יש עוד זמן לחשוב איך הוא יונצח, איפה, באיזה מקום, באיזה מעמד.
דני דנון: אבל אני רוצה לספר סיפור אישי שלי עם ראש הממשלה שמיר, זה היה בפלורידה לאחר כנס גדול של תנועת בית"ר.
דני דנון: ראש הממשלה כמובן נאם באירוע הזה ובסוף של האירוע קם יהודי, כמובן תמיד יש מי שמערער על כל מי שבא לדבר ואמר לו: מה אתה מדבר על זכותנו בארץ ישראל?
דני דנון: אתה שכחת את האיום הדמוגרפי, הרי יש כל כך הרבה ערבים, כל כך מעט יהודים.
דני דנון: שמיר אז, שהוא כבר היה ראש ממשלה לשעבר, בנחישות שלו קם ואמר: אל תפחדו, תאמינו, אנחנו נביא מיליון יהודים תוך 10 שנים מברית המועצות.
דני דנון: באותה שעה, באותו מקום, באותו רגע, אני חייב לומר, זה נתפס קצת הזוי.
דני דנון: זאת אומרת, אנשים בקהל הסתכלו ואמרו והוא לא היה צעיר, אבל אמרו: רגע, משהו קרה, איך הוא מדבר ככה?
דני דנון: הוא האמין בזה ובזכות פעילות שלו כראש ממשלה שהוא הלך לשר החוץ שולץ ודרש ממנו לשנות את הסעיף שאיפשר ליהודי ברית המועצות להגר לארצות הברית כאנשים חסרי מדינה והוא דרש לשנות את זה.
דני דנון: הוא אמר: לא, יש להם מדינה.
דני דנון: תשנו את הסעיף של ה – stateless כי יש להם מדינה, הם לא חסרי מדינה, שיעברו בישראל ולאחר מכן, אם הם רוצים לצאת ובאמת יש להם בעיות וכל דבר אחר, תפתחו את השערים.
דני דנון: ההתעקשות שלו באמת הביאה לעלייתם של מאות אלפי יהודים למדינת ישראל ששינו את העניין הדמוגרפי.
דני דנון: בשבוע האחרון ארונו של שמיר הוצב בצורה מכובדת במשכן הכנסת והגיעו קייסים רבים ונציגים של העדה וסיפרו לי גם על ההחלטה, החלטה המשמעותית של שמיר להעלות את יהודי אתיופיה וכבוד השופט, אני לא יודע אז, אולי נשמע היום, איזה אישורים משפטיים ההחלטה התקבלה.
דני דנון: הרי הוצאו כספים, אדוני מזכיר הממשלה, מיליוני דולרים הועברו לשליטים שונים באפריקה, אבל ההחלטה התקבלה והכסף הועבר ובפועל ראינו שהעלייה התקיימה והיום בועדה, כשאנחנו מברכים את הממשלה שקיבלה החלטה להשלים את עלייתם של יוצאי אתיופיה עד 2014, ראינו במנהיגותו של שמיר, שקיבל החלטה, עלו אלפים בימים.
דני דנון: פשוט דבר שהוא מדהים של מנהיגות ואני כחניך בית"ר צריך לומר שכולנו מדברים על מורשתו של זאב ז'בוטינסקי ומורשתו של מנחם בגין, אבל גם היום כשאנחנו צריכים ויכולים לדבר בגאווה על מורשתו של יצחק שמיר, עם דגש על העשייה שלו בנושא העלייה ושל הרוב היהודי בארץ ישראל.
דני דנון: אני רוצה לבקש מכבוד השופט אליקים רובינשטיין, שהוא יצטרך לצאת במהלך הדיון, לפתוח ולומר דברים, בבקשה, כבוד השופט רובינשטיין.
השופט אליקים רובינשטיין: אדוני היושב ראש, אני רוצה להגיד יישר כוח לך ולוועדה שמקיימת את הדיון הזה.
השופט אליקים רובינשטיין: אני רואה כאן עמיתים, חברים רבים, אחדים לכל הפחות, שעבדו איתנו בשנים האלה עם יצחק שמיר.
השופט אליקים רובינשטיין: הם וודאי איש, איש יאמר את דברו.
השופט אליקים רובינשטיין: היה לי הכבוד לעבוד במחיצתו של ראש הממשלה המנוח שנים רבות, אפשר לומר תריסר שנים, מהם שנה ראשונה שלו כשר החוץ בתור מנהל לשכתו וכל שנותיו בקדנציה השנייה שלו כראש ממשלה, זאת אומרת, מ – 86' עד 92' כמזכיר הממשלה.
השופט אליקים רובינשטיין: השנים ההם כללו הרבה מאד נושאים שיצחק שמיר היה מעורב בהם שעכשיו הוזכרו בימי ה"שבעה", בימי האבל, כמו יחסי ישראל ושכנותיה, מדריד ומעבר לה, פגישות עם המלך חוסיין שהיו אז חשאיות, מלחמת המפרץ והמדיניות שננקטה, מערכת היחסים עם ארצות הברית, השיתוף האסטרטגי, הרשות למלחמה בסמים שהוקמה בימיו, שהוא נתן לה יד אקטיבית גם ונושא המאבק באנטישמיות.
השופט אליקים רובינשטיין: זה דברים שהזדמן גם לי לטפל בהם במחיצתו ועל פי הנחייתו.
השופט אליקים רובינשטיין: היום הזה מוקדש לעלייה ולכן אני אדבר על הנושא של העלייה.
השופט אליקים רובינשטיין: אני אדבר על מה שראו עיני, כלומר, כעד בתור מזכיר הממשלה וגם כחוליית הקשר מטעמו של ראש הממשלה בין הנתיב שגם איתנו, ובין הסוכנות היהודית באותם הימים, היה בראש נתיב, ייבדל לחיים, דוד ברטוב, בראש הסוכנות שמחה דיניץ עליו השלום והיו כל הזמן שאלות של תיאום.
השופט אליקים רובינשטיין: שמיר התחיל בעניין יהודי רוסיה, ברית המועצות לשעבר.
השופט אליקים רובינשטיין: הנושא הזה היה כאש בעצמותיו של יצחק שמיר כל השנים.
השופט אליקים רובינשטיין: למעשה, אני מבין שהוא התחיל לטפל בזה עוד במערכת הפוליטית המפלגתית שלו בתנועת החירות לפני שהוא נהיה חבר כנסת לקליטת עלייה של שנות ה – 70'.
השופט אליקים רובינשטיין: אבל אני אדבר על הימים שלו כשר החוץ וכראש הממשלה והוא באמת, הנושא הזה העסיק אותו באופן מתמיד והיה לו עניין בו באופן יוצא מהכלל.
השופט אליקים רובינשטיין: הממשלה בראשותו קיבלה החלטות לא מעטות בנושאים האלה, עוד לפני שגל העלייה בירך אותנו מ – 89'.
השופט אליקים רובינשטיין: רק בגלל הזמן אזכיר רק טיעון אחד שהיה בממשלה בראשותו בהקשר למאבק בנשירה.
השופט אליקים רובינשטיין: להזכיר למי שהיום המילה הזאת נשמעת כנמצאת בחביון ההיסטוריה, אבל שנות ה – 80' המצב היה שאנשים היו מקבלים דרישה מהארץ, כך קראו לזה, ויזוב לקרוביהם לבוא לארץ, אבל לא היו מגיעים לארץ אלא מגיעים לרומא או לוינה ונושרים על ידי אשרות פליט לארצות הברית.
השופט אליקים רובינשטיין: את שמיר זה קומם מפני שאיך זה יהודי שבישראל יש לו מקום ויש לו מדינה שמחכה לו, הוא פליט?
השופט אליקים רובינשטיין: איזה פליט?
השופט אליקים רובינשטיין: פליט זה מי שאין לו לאן ללכת.
השופט אליקים רובינשטיין: יש לו לאן ללכת.
השופט אליקים רובינשטיין: אני אקרא קטע מדברים שהוא אמר בממשלה, היה ויכוח גדול, אני לא אכנס למה אמרו אחרים, אבל הוא תיאר שיחה שהיתה לו עם שר החוץ שוורדנאזה, היתה לי הזכות להשתתף בה.
השופט אליקים רובינשטיין: כשהוא דיבר על העניין של לאפשר ליהודים לבוא לישראל ואז הנה מה שאומר שמיר: "זה לא תפקידנו לשכנע את היהודים לעזוב את רוסיה.
השופט אליקים רובינשטיין: תפקידנו לשכנע אותם לחזור לישראל".
השופט אליקים רובינשטיין: זה היה הויכוח.
השופט אליקים רובינשטיין: שמיר חזר על זה מספר פעמים, חלק על הגישות שאמרו שאנחנו צריכים לעסוק ביציאה מרוסיה, כי אז היא היתה כפי שהיתה, אנחנו לא צריכים לעסוק ביציאה מרוסיה ככזו, אכן החלטת הממשלה שהתקבלה היתה: "לפעול במסגרת האמצעים החוקיים העומדים לרשות הממשלה כדי שיהודים שביקשו אישור יציאה מברית המועצות כדי להגיע לישראל אכן יבואו במישרין לישראל".
השופט אליקים רובינשטיין: זה התקבל ברוב קולות.
השופט אליקים רובינשטיין: אנחנו מדברים על שנת 88', שהיא השנה שכבר נמצאת בתוך הפריסטרואיקה, אבל עדיין מספר יהודים שעלו לישראל היו בערך 6,000, היתה נשירה גדולה ו – 87', 88' זה שנות 90 אחוז של נשירה הגיע באותם שנים.
השופט אליקים רובינשטיין: אז כמובן פריצת הדרך.
השופט אליקים רובינשטיין: פריצת הדרך היתה בסוף 88'.
השופט אליקים רובינשטיין: בשנת 89' כבר הגיעה, או פריצת דרך ראשונה הגיעה ל – 16,700 ובשנת 90' – 189,000.
השופט אליקים רובינשטיין: שנת 91' – 152,000.
השופט אליקים רובינשטיין: כלומר, מספרים בסדר גודל אחר לגמרי.
השופט אליקים רובינשטיין: גם האמריקאים שקודם תמכו במעבר הפליט הבינו שהמספרים האלה זה לא בשבילם.
השופט אליקים רובינשטיין: לכן הרצון הפוליטי והמשפטי לתת מעמד פליט ירד מאד והנשירה בעצם פסקה באופן מעשי לאורך כמעט לגמרי לאורך השנים האלה.
השופט אליקים רובינשטיין: העיסוק של שמיר היה, כראש ממשלה, גם בנושאי תקציב.
השופט אליקים רובינשטיין: זה לא היה פשוט כי היה צריך לשכנע את האוצר אצלנו שהדברים ראויים ושיש צורך בתקציבים - - -
דני דנון: זה לא השתנה.
הרצל מקוב: שר האוצר היה פרס.
השופט אליקים רובינשטיין: כל מיני דברים משתנים.
השופט אליקים רובינשטיין: אגיד בסוגריים, אני שנים רבות הייתי כאן בכנסת, בזמן האחרון, בשנים האחרונות, מאז שאני שופט, כבר הרבה שנים אני רק בטקסים.
השופט אליקים רובינשטיין: להגיע הנה זה הזכיר לי על הפנטגון, הוא כל כך מסובך שאמרו שבימי אייזנהאואר נכנס סמל והוא טעה במבוכות והוא יצא בימי רייגן והוא גנרל עם 4 כוכבים.
צבי האוזר: רגע, אבל כבוד השופט, אתה התחלת לספר נושא שמאד מעניין: איך הצליחו לשכנע את האוצר?
צבי האוזר: זה לא אנקדוטה, זה בעיני - - -
השופט אליקים רובינשטיין: איך הצליחו לשכנע את האוצר?
השופט אליקים רובינשטיין: פשוט העובדות.
השופט אליקים רובינשטיין: כשמתדפקים, אני מותר לי בסוגריים, אני התבקשתי לנסוע בקיץ 90' כמזכיר הממשלה לראות איך זה עובד המנגנון של העלייה.
השופט אליקים רובינשטיין: היו חוויות בלתי נשכחות שאני זוכר איך שמיר שמע אותם בשקיקה, להיות ב – 2 בלילה, לראות איך ב – 2 בלילה התורים של העולים מתחילים להתאסף ליד מה שהיה אז משרד האינטרסים, עוד לא היינו שגרירות כי עוד לא חודשו היחסים, הם חודשו רק ערב ועידת מדריד ב – 91'.
השופט אליקים רובינשטיין: המקום שהיה תחת חסות מדינה אחרת, ההולנדים, היה תור אדיר של אנשים מ – 2, 3 בלילה התקבצו.
השופט אליקים רובינשטיין: אנחנו קמנו בכוונה כדי לראות את הנס הזה.
השופט אליקים רובינשטיין: פשוט האוצר והמערכת הממשלתית הבינה שצריך דיור, צריך עבודה, צריך מענק ראשוני, כל הדברים שעליה כרוכה בהם וזה התחיל להתגלגל.
השופט אליקים רובינשטיין: אבל יש X החלטות ממשלה והמוסד לתיאום, שזה כידוע לכם, הגוף שמתכנס בין הממשלה והסוכנות, אני לא יודע איך היום זה עובד.
השופט אליקים רובינשטיין: הנה, החלטה מאוקטובר 89', חודשיים לאחר שהגל הגדול מתחיל בציפייה לעלייה המונית מברית המועצות "מכריזה ממשלת ישראל כי היא תקלוט כל יהודי שירצה לעלות ארצה", זה החלטה שנוסחה, סיכום של ראש הממשלה שמיר, "ובמשותף עם יהדות העולם יוקצו משאבים הדרושים כדי שקליטה זאת תהיה יעילה ומוצלחת.
השופט אליקים רובינשטיין: ממשלת ישראל והעם היהודי בתפוצות מבינים את הרגע ההיסטורי שלאחר שנים רבות של ניתוק יהדות ברית המועצות, חוזרת יהדות זו לחיק העם היהודי ויש לעשות ככל האפשר לקליטתה בישראל".
השופט אליקים רובינשטיין: אולי זה מסמל את ה"נפילה של האסימונים", אם אפשר לומר, בהקשרים האלה.
השופט אליקים רובינשטיין: אם לוקחים לפני שנה, לצורך איזה עניין קיבלתי ממזכיר הממשלה את הרשימה של החלטות שעסקו ביהודי רוסיה בין הממשלה ובין ... ובין ועדות השרים, עשרות החלטות שעסקו בעניינים האלה ואני מוכרח להגיד מבחינת יצחק שמיר כראש הממשלה, לפי דעתי זה היה נושא שהעסיק אותו באופן מיוחד ועם כל הלב.
השופט אליקים רובינשטיין: אני אזכיר עוד דבר, שנפתחה בתקופתו, נפתחו לראשונה בתקופתו תחנות מעבר בבודפשט ובבוקרשט במקום מה שהיה קודם וזה הפחית את הנשירה באופן דרסטי.
השופט אליקים רובינשטיין: הוא גם נפגש עם ראש ממשלת הונגריה, נסע במיוחד בשביל זה בביקור קצר בצום גדליה זה היה בתשנ"ט, 88' ופגישות עם שוורדנאזה, יותר מאוחר גם עם, לפני זה עוד כעם גרומיקו, אחרי זה עם גורבצ'וב.
השופט אליקים רובינשטיין: לא החמיץ הזדמנות.
השופט אליקים רובינשטיין: עם גורבצ'וב הפגישה היתה בועידת מדריד לטפל בעניינים האלה.
השופט אליקים רובינשטיין: אני זוכר את ההתרגשות שלו מכל מהלך מהמהלכים האלה.
השופט אליקים רובינשטיין: לכן זה ראוי להזכיר אותו בהקשר הזה של העלייה מברית המועצות לשעבר.
השופט אליקים רובינשטיין: אני אעבור במילים נוספות לנושא של יהודי אתיופיה.
השופט אליקים רובינשטיין: אני אדבר על מבצע "שלמה".
השופט אליקים רובינשטיין: בזמן מבצע "משה" הייתי בשגרירות בוושינגטון, היה לי ...
השופט אליקים רובינשטיין: קטנטנה בזה, אבל לא משמעותית, לכן אני לא, לא הייתי בארץ.
השופט אליקים רובינשטיין: מבצע "משה" גם היה בזמן ראש הממשלה שקדם, שמעון פרס, אבל מבצע שלמה היה ב – 91' ובאמת הדברים שנעשו לקראת, או המאמצים לקראת המבצע הזה היו עצומים והיו מעורבים בזה הרבה מאד גורמים שאני כרגע לא אכנס לכל הפרטים, אבל אני אקרא את הסיכום שלו לישיבת הממשלה שעסקה במבצע הזה עם סיומו.
השופט אליקים רובינשטיין: אני מצטט מדבריו: "מביע את הוקרת הממשלה, ראש הממשלה שמיר מביע את הוקרת הממשלה לכל הגורמים שעסקו ובהם אורי לוברני, אנשי משרד החוץ, השגריר נעים, צה"ל ומערכת הביטחון, הסוכנות היהודית, הארגונים היהודים, אל על וממשלת אתיופיה, הממשלה תמשיך בשקידתה על העלאת הנותרים מיהודי אתיופיה החפצים לעלות ארצה".
השופט אליקים רובינשטיין: זו היתה החלטת הממשלה ב – 26 במאי 91'.
השופט אליקים רובינשטיין: אני רוצה כאן להזכיר את נושא הפלשמורה, זה עלה לראשונה כדבר, לפחות למיטב ידיעתי, ערב מבצע שלמה היו 3,000 איש, נדמה לי, מאנשי הפלשמורה, ואני קורא מאותה החלטה שזה היה המשך להחלטה קודמת: "באשר ליהודים אתיופיים שסופחו לנצרות לאורך השנים, יש אומרים באונס", כך נכתב, "הנושא ייבדק לעומקו לבחינת האפשרות להביא גם אותם בתנאים המתאימים ארצה".
השופט אליקים רובינשטיין: היתה לי הזכות להתבקש על ידי ראש הממשלה לכהן כיושב ראש הועדה הבין משרדית הראשונה שדנה בנושא הפלשמורה בקיץ 91'.
השופט אליקים רובינשטיין: היא התמנתה בתחילת יולי 91' ותוך זמן מאד קצר הגישה את הדו"ח שלה.
השופט אליקים רובינשטיין: זה אחרי דיון שהיה בראשותו ביוני 91' ואני אקרא רק קטע מההחלטה שלנו: "חברי הועדה, ככל בית ישראל, שותפים לשאיפה להעלות את יהודי אתיופיה למולדת, פשוט הוא כי יהודים החפצים לעלות יש להעלות ארצה במהירות האפשרית, אולם חברי הועדה ערים למורכבותו הרבה של נושא הפלשמורה כפי שתואר כאן ובראש ובראשונה לעובדה שהמדובר מצד אחד באנשים שרובם המכריע, ככל הנראה, מזרע ישראל, אך מצד אחר מקרה ללא תקדים של קבוצה שהמירו את דתם" וכו'.
השופט אליקים רובינשטיין: נקבע מתווה לטיפול בכל העניין הזה כדי להסדיר אותו.
השופט אליקים רובינשטיין: אני לא אכנס לפרטים אבל דובר על משלחת על שיבה ליהדות, שזה הצעד שננקט אז.
השופט אליקים רובינשטיין: אחר כך היתה עוד ועדה בראשות יאיר צבן, בממשלה הבאה.
השופט אליקים רובינשטיין: כלומר, היו המלצות פרטניות.
השופט אליקים רובינשטיין: זה היה בימי ראש הממשלה שמיר.
השופט אליקים רובינשטיין: אני מוכרח להגיד, הנושא הזה טופל באופן קבוע, באופן נמרץ בכל התקופה ההיא והתוצאות ידועות: עליית יהודי אתיופיה כפי שהיא.
השופט אליקים רובינשטיין: אני רוצה לסיים בדבר אחד, מה היה הלייט מוטיב, או הנושא המרכזי בחשיבה של שמיר בתקופה האחרונה שבה הוא היה עדיין פעיל לפני שהוא חלה וזה אני מדבר על סמך, או מספר על סמך ביקורים סדירים אצלו ושיחות איתו עד שהוא חלה.
השופט אליקים רובינשטיין: גם, אפשר לומר, בתקופה הראשונה של המחלה שלו.
השופט אליקים רובינשטיין: הנושא שהעסיק אותו היה חינוך יהודי בחו"ל.
השופט אליקים רובינשטיין: כלומר נושא שמתאים למנדט של הועדה הזאת, ועדה לעליה, קליטה ותפוצות.
השופט אליקים רובינשטיין: הוא ראה את ההמשכיות היהודית והוא, כידוע לכם, זה לא מפני שהוא בא כאדם מכיוון דתי, אלא מכיוון לאומי, תרבותי, שהוא ראה את ההמשכיות היהודית תלויה בראש ובראשונה בחינוך יהודי בחו"ל בתפוצות כדי שלא יאבדו, לא ינשרו נשירה אחרת מהעם היהודי.
השופט אליקים רובינשטיין: הרבה פעמים הוא דיבר איתי על הדברים לקידום העניין הזה.
השופט אליקים רובינשטיין: הנושא שהוא חשב עליו היה שמדינת ישראל, הרי בדרך כלל מדברים על איך התפוצות עוזרות לישראל, הוא דיבר ההיפך: איך ישראל צריכה לתקצב חינוך יהודי בחו"ל כדי להשיג את המטרה הזאת.
צבי האוזר: הפרדיגמה החדשה של הסוכנות.
השופט אליקים רובינשטיין: כן.
השופט אליקים רובינשטיין: אבל אני מדבר על שיחות, כמובן שמדובר על סוף שנות ה – 90', ראשית שנות ה – 2000.
השופט אליקים רובינשטיין: כלומר, בתקופה שהוא כבר לא היה בפוליטיקה הפעילה, אבל כאיש ציבור וכיהודי חושב, גם עם הרקע שלו.
השופט אליקים רובינשטיין: כל הדברים האלה מצטברים יחד למסה, למורשת מוצקת של תמיכה גם בעלייה מברית המועצות לשעבר, גם בעלייה מאתיופיה ובעלייה מארצות המערב שזה הכיוון שאליו הנושא של החינוך היהודי בתפוצות בראש ובראשונה, כי זה המאגר היהודי הגדול ביותר.
השופט אליקים רובינשטיין: אני חושב שקצת הארכתי, אבל אתכם הסליחה ותודה רבה.
דני דנון: תודה רבה כבוד השופט רובינשטיין.
דני דנון: בנושא הדברים שאמרת על חינוך יהודי, סיפור קצר.
דני דנון: שמיר כתב ספר.
דני דנון: הוא יצא לאיזה שהוא מסע למכור את הספר ולדבר בפני קהלים.
דני דנון: אירחתי אותו בקרב סטודנטים יהודים.
דני דנון: בא סטודנט פעיל בתנועת תג"ר, תנועת סטודנטים של בית"ר, וביקש שיחתום לו על ספר.
דני דנון: אמר לו: איך קוראים לך יהודי צעיר?
דני דנון: אמר: קוראים לי פיטר.
דני דנון: אמר לא: לא, לא, לא, מה השם האמיתי שלך?
דני דנון: ואותו יהודי לא היה לו שם אחר, קראו לו פטריק.
דני דנון: הוא אמר: אין לי שם.
דני דנון: אמר: אני לא מוכן לחתום לך על השם פיטר, מעכשיו שמך יוסף.
דני דנון: הוא חתם על הספר: בהוקרה ליוסף.
דני דנון: היסוד הנפשי שלו שהניע אותו לכל המהלכים.
השופט אליקים רובינשטיין: ככתוב: "יוסף ה' עליכם, עליכם ועל בניכם".
דני דנון: אני רוצה לבקש מיעקב קדמי שנמצא איתנו, לשתף אותנו בקצרה במספר דברים שאולי אנחנו לא יודעים, שהזמן כבר מאפשר לנו עכשיו לשמוע אותם על המעורבות של ראש הממשלה שמיר בעלייתם של יהודי ברית המועצות.
יעקב מרגי: אני אשתדל בקיצור, רק בראשי תיבות.
יעקב מרגי: קודם כל, יצחק שמיר היה ראש הממשלה הראשון שהעיז לצאת נגד היהדות האמריקאית בתקפות בדרישה להפסיק סיוע לנושרים.
יעקב מרגי: אף ראש ממשלה לפניו לא העיז לעשות את זה, כולל מי שקרא לעצמו: תלמידו של ז'בוטינסקי.
יעקב מרגי: שזה שאני מדבר עליו הוא לא יצחק שמיר, התנגד וחיסל אישית כל ניסיון ללחוץ על היהדות האמריקאית להפסיק הנשירה.
יעקב מרגי: שמיר עשה בדיוק ההיפך.
יעקב מרגי: הוא היה יחידי שהעיז לעשות את זה והגיע עד סף עימות איתם, אבל הוא לא ויתר מפני שלפי תפישתו, ולהבדיל מפוליטיקאים, חלקם לפניו ורובם אחריו, הוא האמין במה שהוא אמר ועשה מה שהוא אמר ואם הוא אמר שהעלייה לישראל זה הדבר הכי חשוב אחרי ביטחון, אז הוא עשה את זה בלי שום שיקול תועלת.
יעקב מרגי: דבר שני – לגבי טיסות ישירות – כשהצגתי לו את התכנית לגבי הנשירה איך לעצור אותה לא היה שום ויכוח על עצם הצורך בכך.
יעקב מרגי: השאלות היו רק: האם נצליח ליישם את זה והאם לא נסתבך עם ההולנדים?
יעקב מרגי: ברגע שזה הובטח לו אז הוא נתן אור ירוק.
יעקב מרגי: אני יכול להגיד באחריות על סמך הניסיון שלי עם הרבה ראשי ממשלות גם לפניו וגם אחריו, אם לא היה יצחק שמיר באותה תקופה ראש הממשלה, מה שקרה בסוף 89', סגירת נשירה, לא היה מתקיים מפני שלא היה אף ראש ממשלה שהיה מעמיד את העניין הזה כחשוב ביותר ואף ראש ממשלה לא היה מעיז להסתבך עם כל מיני גורמים פוליטיים גם מהמחנה שלו וגם מהמחנה הנגדי בשביל לעשות את זה.
יעקב מרגי: זה היה מזל גדול למדינת ישראל שברגע הקריטי הזה דווקא היה ראש הממשלה יצחק שמיר.
יעקב מרגי: כאן דיברו על האוצר, אני רוצה לציין עוד נקודה אחת – זמן קצר אחרי שהוא אישר את הפעלת התכנית במוסקווה שחיסלה את הנשירה, סיכמנו יחד עם אל על על טיסות ישירות עם אירופלוט.
יעקב מרגי: במהלך המשא ומתן באו לנקודה קריטית ואז חוץ ממני וחוץ מאל על לא היה אף אחד.
יעקב מרגי: אז אל על אמר: תסכם איתם על המחיר.
יעקב מרגי: אני סברתי שהמחיר שדרשו הרוסים הוא גבוה מידי וביקשנו הפסקה.
יעקב מרגי: כשחזרתי, באתי, דיווחתי לשמיר, הוא גער בי ואמר: איך העזת בכלל להעמיד שאלה כספית?
יעקב מרגי: תחזור מיד תסכימו על כל מחיר שהרוסים דורשים, שאף פעם אני לא אשמע שאתם מעמידים את הכסף במקום זה.
יעקב מרגי: התביישתי, חזרתי והנושא סוכם.
יעקב מרגי: זה ששוורדנאזה אחר כך חיסל את ההסכם הזה אחרי טיסה ראשונה זה כבר סיפור אחר.
יעקב מרגי: אם כבר מדברים על האוצר כאן שאלו: האוצר נערך לעלייה מברית המועצות שהגיעה, למרות ההתרעות שהיו, בדיוק כמו שנערך לחסימת גבול מצרים נגד נחשול האפריקאים.
יעקב מרגי: בדיוק באותה מידה, בדיוק באותה צורה, בדיוק באותם החישובים.
יעקב מרגי: כשהאפריקאים הציפו את הארץ אז התחילו לחפש פתרונות.
יעקב מרגי: אז זה היה אותו דבר, למרות שההתרעה כל כך האוצר קיבל חצי שנה קודם עם פירוט מדוייק כמה אנשים יגיעו ובאיזה מקצועות ובאיזה גילאים.
יעקב מרגי: אבל כנראה שבמדינת ישראל שום דבר לא משתנה, במיוחד באוצר ואותן הגישות ואותן התפיסות גם היו.
יעקב מרגי: כך שאם אני צריך לסכם את פעולתו של שמיר בנושא הזה, אני רוצה רק להגיד דבר אחד נוסף שאולי לא מכירים.
יעקב מרגי: עוד משנת 68', 69' יצחק שמיר פעל והדגיש את כל מרצו, בהתאם ליכולות שלו שהוא רכש ובהתאם לכישורים שהוא רכש בחייו הקודמים, על מנת להכריח את ממשלת ישראל לשנות את המדיניות ולתמוך במאבק גלוי למען יהודי ברית המועצות, ולוותר על מדיניות של דיפלומטיה שקטה.
יעקב מרגי: הוא היה אחד מהבולטים ואחד היעילים בנושא הזה והמשיך לפעול באותה נחישות עד יומו האחרון.
יעקב מרגי: פעם אחרונה שדיברתי איתו זה היה חודש לפני שהוא אושפז.
יעקב מרגי: גם אז הוא נשאר בדיוק באותם עמדות, באותן התפיסות, באותה בהירות ובאותה נאמנות לעקרונות שלו גם בנושא העלייה וגם בנושאים אחרים.
דני דנון: יש לי רק שאלה אחת:
דני דנון: בקרב העולים יוצאי אתיופיה ותיכף נשמע גם אותם, מוקירים את פועלו של שמיר, באמת הוקרה והערכה אמיתית.
דני דנון: האם בקרב עולים יוצאי חבר העמים גם מכירים את פועלו ומוקירים את זה?
יעקב מרגי: אני לא חושב.
יעקב מרגי: אני חושב שגם בקרב ישראל הותיקה לא מכירים את זה, אז על אחת כמה וכמה בקרב העולים.