GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טד ששון: So what about public opinion? I've touched upon philanthropy, I've touched upon education.
טד ששון: Of course, scholars, public-policy analysts and others who describe the distancing of American Jews from , mention public-opinion surveys.
טד ששון: What you see on the screen here are the responses of American Jews to the question "How close do you feel to ?" in the annual surveys of the American Jewish Committee.
טד ששון: We see here the responses "Very close" and "Close".
טד ששון: And from the 1980s to 2010, what we see is stability, maybe even a minor increase.
טד ששון: The longitudinal survey evidence suggests that American Jews remain as emotionally attached to Israel today as they've ever been in the past, at least as far back as we have data, which is to say the mid-1980s.
טד ששון: We see the same pattern of stable attachment over time whether we look at the annual surveys of the American Jewish Committee or at other time series, including pairs of surveys conducted at 10-year intervals.
טד ששון: We just published a paper in Contemporary Jewry last month comparing the 1990 and the 2000 National Jewish Population Surveys, and the community studies of in 1995 and 2005, and in 1994 and 2004, and elsewhere as well.
טד ששון: And what we see is that the level of emotional attachment 10 years later is comparable or higher, certainly not indicative of declining emotional attachment to .
טד ששון: So what is the empirical basis in the survey evidence for the inference that American Jews are distancing from ?
טד ששון: Well, I think part of the story is the distribution of emotional connection by age.
טד ששון: If you look at this figure, this comes from the 's 2010 national survey, which we reported in a monograph called "Still Connected".
טד ששון: But this figure is characteristic of most snapshot surveys of American Jewish attachment to .
טד ששון: And what we see here is that the 60-plus group is more attached than the 45- to 59-year old group, 42% versus 37% very much attached.
טד ששון: In turn, the 45- to 59-year olds are more attached than the 30- to 44-year olds.
טד ששון: This looks like it could be a story of declining attachment across the generations, yeridat ha dorot, each succeeding generation is less attached than its predecessor, indicating that in the future, American Jews will distance from Israel as the younger less attached members of the community age, and the older more attached members of the community die off.
טד ששון: If that were the case, then this figure that shows attachment over time would be trending downward.
טד ששון: As older more attached respondents left the scene, and younger less attached respondents aged into their middle and later years, we would see a decline over time.
טד ששון: But that's not what we see.
טד ששון: We see stability, even a slight increase.
טד ששון: What is an alternative interpretation of this snapshot figure of the relationship between age and emotional attachment to ?
טד ששון: Does anyone want to venture an alternative interpretation?
טד ששון: (להלן התרגום החופשי של דבריו:) אני לא חושב שעלינו לדאוג יותר מדי לגבי הגעה לליבת ההנהגה של יהדות אמריקה עם תכניות מהותיות.
טד ששון: רבים מהמנהיגים של הדור הבא כבר בוחרים תכניות בבית הספר התיכון, הם לוקחים חלק בבתי הספר שלהם של לימודי הבוקר, או שהם חוזרים לאחר תגלית לחוויית מסע.
טד ששון: קרוב לוודאי שתגלית הציתה יותר עניין רחב בתיירות מחנכת בישראל.
טד ששון: כל האחיות והאחים הצעירים של משתתפי תגלית נוסעים כעת כשהם בבתי הספר התיכוניים כי הם לא רוצים לחכות.
טד ששון: ההוכחות רומזות שרמת ההשתתפות בתכניות של בתי ספר תיכוניים התאוששה וכעת עוברת את מה שהייתה לפני תחילת תגלית.
טד ששון: לא ברור אם הירידה בהשתתפות בתכניות של בתי ספר תיכוניים בתחילת שנות ה-2000 הייתה כתוצאה מתגלית או כתוצאה מהאינתיפאדה השנייה; כנראה קצת משתיהן.
טד ששון: אבל בשלב זה אני משער, ואני חושב שזה יותר מהשערה, שתגלית מפיצה עניין בתיירות מחנכת ומחזקת השתתפות, לא חותרת תחתיה.
טד ששון: אז מה לגבי דעת קהל?
טד ששון: דיברתי על פילנתרופיה, נגעתי בחינוך לישראל.
טד ששון: כמובן, חוקרים, מנתחי מדיניות ציבורית ואחרים שמתארים את הריחוק של יהודי אמריקה מישראל מזכירים סקרי דעת קהל.
טד ששון: אתם רואים כאן על המסך את התשובות של יהודים אמריקנים לשאלה "עד כמה אתה מרגיש קרוב לישראל?
טד ששון: " של הסקרים השנתיים של הוועד היהודי האמריקני.
טד ששון: אנחנו רואים כאן את התשובות "קרוב מאוד" ו"קרוב".
טד ששון: ומשנות ה-80 של המאה העשרים ועד 2010 אנחנו רואים יציבות, אולי אפילו עלייה קטנה.
טד ששון: ההוכחות מהמחקר לאורך זמן רומזות שיהודים אמריקנים קשורים רגשית לישראל כיום כפי שהיו בכל עת בעבר, לפחות ככל שיש לנו נתונים לגבי העבר, כלומר אמצע שנות ה-80 של המאה העשרים.
טד ששון: אנחנו רואים את אותו הדפוס של קשר יציב לאורך זמן, בין אם נביט בסקרים השנתיים של הוועד היהודי האמריקני או בסדרות זמן אחרות, לרבות זוגות של סקרים שבוצעו במרווחים של 10 שנים.
טד ששון: זה עתה פרסמנו מאמר ב-Contemporary Jewry של החודש שעבר בו השווינו בין הסקרים של האוכלוסייה היהודית הארצית (National Jewish Population Surveys) משנת 1990 ומשנת 2000, והמחקרים הקהילתיים של בוסטון משנת 1995 ומשנת 2005, ושל מיאמי משנת 1994 ומשנת 2004, וגם ממקומות אחרים.
טד ששון: ומה שאנחנו רואים זה שרמת הקשר הרגשי לאחר 10 שנים דומה או גבוהה, בהחלט לא מצביעה על ירידה בקשר הרגשי לישראל.
טד ששון: אז מהו הבסיס האמפירי להוכחות המחקר המסיק שיהודים אמריקנים מתרחקים מישראל?
טד ששון: ובכן, לדעתי, חלק מהסיפור היא החלוקה של קשר רגשי על פי גיל.
טד ששון: אם תביטו במספר הזה, הוא מגיע מהסקר הארצי לשנת 2010 של מרכז כהן, עליו דיווחנו במונוגרפיה בשם “Still Connected”.
טד ששון: אבל המספר הזה אופייני לרוב סקרי הבזק של הקשר היהודי האמריקני לישראל.
טד ששון: ומה שאנחנו רואים כאן זה שקבוצת בני ה-60 ומעלה קשורה יותר מקבוצת בני 45-59, 42% לעומת 37% שקשורים מאוד.
טד ששון: וכך גם בני 45-59 קשורים יותר מבני 30-44.
טד ששון: זה נראה כמו סיפור של קשר הולך ופוחת לאורך הדורות, ירידת הדורות, כל דור פחות קשור מהדור שקדם לו, וזה מצביע על כך שבעתיד יהודים אמריקנים יתרחקו מישראל ככל שהחברים הפחות קשורים והצעירים בקהילה יתבגרו והחברים הקשורים יותר והבוגרים יותר ימותו.
טד ששון: אם זה היה המצב, אז המספר הזה שמראה קשר לאורך זמן יהיה במגמת ירידה.
טד ששון: ככל שמשיבים בוגרים יותר וקשורים יותר יוצאים מהתמונה, ומשיבים צעירים יותר וקשורים פחות מתבגרים ומגיעים לגיל העמידה ומעבר, נראה דעיכה לאורך זמן.
טד ששון: אבל זה לא מה שאנחנו רואים.
טד ששון: אנחנו רואים יציבות, אפילו עלייה קלה.
טד ששון: מה יכול להיות פירוש חלופי לנתון זה של סקר בזק של הקשר בין גיל וקשר רגשי לישראל?
טד ששון: מישהו מוכן להעיז ולהציע פירוש חלופי?
עינת וילף: כבר נתתם את זה וגם דיברנו על זה.
טד ששון: אוקי, דיברנו על זה.
טד ששון: It's aging and the life course.
טד ששון: As the 30-year olds settle down, they become more attached, and onward over the life course.
טד ששון: And we show this now in our more recent studies comparing pairs of surveys at 10-year intervals.
טד ששון: So, emotional attachment to is likely stable over time.
טד ששון: And American Jews, as they age into middle age and later years, become more attached to .
טד ששון: But that is not the entire story.
טד ששון: When we shift attention to the political views of American Jews, we see that there are significant divisions.
טד ששון: I'm just showing two figures here reporting responses to two questions we asked in our 2010 national survey: Should Israel dismantle settlements in the context of a peace deal?
טד ששון: 28% say that should dismantle no settlements; 30% say some; 16%, all.
טד ששון: Should compromise on ?
טד ששון: 51% say no, 29% say yes.
טד ששון: Across the various kinds of questions we ask aimed at ascertaining the political views of American Jews, what we see is that a plurality of American Jews are in the political center.
טד ששון: They think like Kadima voters.
טד ששון: They would like very much to see sign a peace treaty with the Palestinians, but they worry very much about 's security.
טד ששון: The centrist American Jews, however, are flanked by a rather articulate and sizable right-wing minority that is deeply suspicious of the Arabs, opposes any territorial compromise and worries more, let's say, about 's Jewish character than its democratic character.
טד ששון: And the center's flanked on the left by a smaller but articulate vocal minority on the left that opposes the occupation and worries more about Israel's democratic character than, let's say, its Jewish character.
טד ששון: My sense is that 40 to 50% of American Jews are in the political center, 30 to 40% on the right, 10 to 20% on the left.
טד ששון: The political differences among American Jews are one of the reasons that the lobby has fragmented into center, right and left camps.
טד ששון: Now, in 2007 Walt and Mearsheimer wrote the famous lobby book describing a unified American Jewish and Christian lobby on behalf of .
טד ששון: Ironically, by 2007, American Jews were already deeply fragmented in their political advocacy in relation to .
טד ששון: Of course, the centrist advocacy organizations are far and away the strongest, and that's why I bolded them here and put them in a larger font.
טד ששון: AIPAC brought 13,000 people to its annual meeting this year, which was truly extraordinary.
טד ששון: It has a budget of around $100 million annually, a very large and professional staff.
טד ששון: The American Jewish Committee, the Anti-Defamation League, Hadassah, these are large centrist organizations that continue to add volunteers to see their budgets increase and their staff increase.
טד ששון: However, with respect to advocacy, increasingly in the post-Oslo years we see independent advocacy on the left and the right; that does not represent the views of successive Israeli governments but, instead, pursues particularist ideological programs.
טד ששון: On the left of course, there's ; on the right, the Zionist Organization of America.
טד ששון: These organizations tend to advocate for their political views in alliance with their Israeli counterparts, irrespective of the positions of the Israeli government.
טד ששון: And so during the war, AIPAC initiated a letter to Congress, endorsing the position of the Israeli government, which is that the war aims were limited in the conflict to preventing ongoing rocket fire from .
טד ששון: initiated a letter at exactly the same time, calling for an immediate cease-fire.
טד ששון: And the ZOA, the Zionist Organization of America, circulated a letter calling upon the Israeli government to destroy Hamas as a viable political organization.
טד ששון: Neither the nor the ZOA position reflected the position of the Israeli government.
טד ששון: A few weeks ago, AIPAC very publicly supported Netanyahu's call for an aggressive posture vis-à-vis 's nuclear threat.
טד ששון: initiated a letter calling for a greater emphasis on diplomacy and nonviolent solutions.
טד ששון: We see, in the field of advocacy, increased engagement, increasing numbers at the annual meetings of AIPAC and ; more campus organizations.
טד ששון: But we see polarization and increasing independent advocacy.
טד ששון: Beyond , we see an ongoing struggle over how broad the tent of pro-Israel activism should be, a struggle over what are the legitimate boundaries of dissent.
טד ששון: On campuses, there are struggles over whether or the Jewish Voice for Peace, further to the left, should be part of communal organizations, Hillel, Jewish student unions, on some campuses yes, on other campuses no.
טד ששון: Federations and Jewish community centers, of course, have come under pressure to host events that are only deemed pro-Israel, or not to host cultural and political events by organizations, or speakers that are deemed to be anti-Israel.
טד ששון: Umbrella organizations, like local Jewish community councils, are in ongoing struggles over whether organizations like should be on the inside or on the outside.
טד ששון: And so to wrap up, what I'd like to say is that there is very little evidence, as best I can see, as best we can ascertain, of emotional distancing among American Jews with respect to .
טד ששון: There is a lot of evidence of increased acrimony and divisiveness, especially among Jewish elites.
טד ששון: It may be this increased acrimony and divisiveness that gives impetus to the view that American Jews are distancing from , but that view in itself is wrongheaded.
טד ששון: I also think it's fairly harmful.
טד ששון: It confirms the Israeli notion that is isolated, kol ha-olam negedeinu.
טד ששון: It fosters acrimony in the American Jewish scene by interjecting this question of loyalty to what is a very heated political debate over what kind of Israel American Jews support.
טד ששון: I also think, empirically, the notion that American Jews are distancing from is without foundation.
טד ששון: We ought to set it aside, in my view, and confront head-on the divisions in the Diaspora that mirror divisions in Israeli society over the direction of 's development, over how the Diaspora ought to engage with .
טד ששון: And we ought to confront head-on the challenge of how we manage civil conversations, civil discourse, in a community that is politically divided, without the distraction of the discourse on distancing.
טד ששון: Thank you.
טד ששון: (להלן התרגום החופשי של דבריו:) מדובר בהזדקנות ומסלול החיים.
טד ששון: כאשר בני ה30 מתיישבים, הם הופכים קשורים יותר, וכך הלאה במהלך מסלול החיים.
טד ששון: ואנחנו מראים זאת כעת במחקרים החדשים יותר שלנו שעורכים השוואה של זוגות סקרים במרווחים של 10 שנים.
טד ששון: לכן, קשר רגשי לישראל ככל הנראה יציב לאורך זמן.
טד ששון: וככל שיהודים אמריקנים מתבגרים ומגיעים לגיל העמידה ולשנים שמעבר, הם הופכים קשורים יותר לישראל.
טד ששון: אבל זה לא כל הסיפור.
טד ששון: כאשר אנחנו מפנים את תשומת הלב לעבר השקפות פוליטיות של יהודי אמריקה, אנחנו רואים שישנן מחלוקות משמעותיות.
טד ששון: אני רק מציג שני מספרים כאן שמדווחים על תשובות לשתי שאלות ששאלנו בסקר הארצי שלנו מ-2010: האם ישראל צריכה לפנות את התנחלויות שבגדה המערבית בהקשר של עסקת שלום?
טד ששון: 28% ענו שישראל לא צריכה לפנות אף התנחלות; 30% ענו לפנות חלק; 16% ענו לפנות את כולן.
טד ששון: האם על ישראל להתפשר בעניין ירושלים?
טד ששון: 51% ענו שלא, 21% ענו שכן.
טד ששון: לרוחב כל סוגי השאלות השונות ששאלנו במטרה לברר את ההשקפות הפוליטיות של יהודים אמריקנים ראינו רוב של יהודים אמריקנים שנמצאים במרכז הפוליטי.
טד ששון: הם חושבים כמו מי שמצביע עבור קדימה.
טד ששון: הם מאוד רוצים לראות את ישראל חותמת על הסכם שלום עם הפלשתינאים אבל הם מודאגים מאוד בקשר לביטחונה של ישראל.
טד ששון: אבל לצד היהודים האמריקנים שבמרכז נמצא מיעוט ימני גדול למדי וקולני שחושד מאוד בערבים, מתנגד לכל פשרה טריטוריאלית ודואג יותר, בוא נאמר, לגבי אופייה היהודי של ישראל מאשר לגבי אופייה הדמוקרטי.
טד ששון: ולצד שמאל של המרכז יש מיעוט קטן יותר וקולני שמתנגד לכיבוש ודואג יותר לאופייה הדמוקרטי של ישראל מאשר, בוא נאמר, אופייה היהודי.
טד ששון: תחושתי ש-40%-50% מיהודי אמריקה נמצאים במרכז הפוליטי, 30%-40% בימין, 10%-20% בשמאל.
טד ששון: ההבדלים הפוליטיים בקרב יהודי אמריקה הם אחת הסיבות לכך שהשדולה הישראלית התחלקה למחנות מרכז, ימין ושמאל.
טד ששון: בשנת 2007 כתבוWalt ו-Mearsheimer את ספר השדולה הישראלית המפורסם שמתאר שדולה אמריקנית מאוחדת של יהודים ונוצרים למען ישראל.
טד ששון: באופן אירוני, בשנת 2007, יהודי אמריקה כבר היו מחולקים מאוד בתמיכתם הפוליטית בקשר לישראל.
טד ששון: כמובן, ארגוני התמיכה שבמרכזם חזקים במידה מרובה, ולכן הדגשתי אותם כאן והענקתי להם גופן גדול יותר.
טד ששון: איפא"ק הביאה 13,000 אנשים לאסיפה השנתית שלה השנה, וזה היה באמת יוצא מן מהכלל.
טד ששון: יש לה תקציב שנתי של בערך 100$ מיליון וצוות עובדים גדול ומקצועי מאוד.
טד ששון: הוועד היהודי האמריקני, הליגה נגד השמצה, הדסה, אלה ארגונים גדולים שנמצאים במרכז וממשיכים להוסיף מתנדבים כדי להגדיל את תקציביהם ואת צוות העובדים שלהם.
טד ששון: למרות זאת, בקשר לתמיכה, אנחנו רואים תמיכה עצמאית בשמאל ובימין באופן הולך וגובר בשנים שלאחר אוסלו; זה לא מייצג את העמדות של ממשלות ישראל הרציפות אלא, במקום זאת, פועל על פי תכניות אידיאולוגיות פרטיקולריסטיות.
טד ששון: בשמאל קיימת כמובן שדולתJ Street ; בימין ארגון ציוני אמריקה.
טד ששון: ארגונים אלה נוטים לפעול למען השקפותיהם הפוליטיות במסגרת ברית עם עמיתיהם הישראליים, מבלי להתייחס לעמדות של הממשלה הישראלית.
טד ששון: וכך במהלך מלחמת עזה יזמה איפא"ק מכתב לקונגרס התומך בעמדת ממשלת ישראל, לפיה מטרות המלחמה בעימות בעזה הוגבלו למניעת ירי טילים מתמשך מעזה.
טד ששון: בדיוק באותו הזמן יזמה J Street מכתב וקראה בו להפסקת אש מיידית.
טד ששון: וארגון ציוני אמריקה הפיץ מכתב בו קרא לממשלת ישראל לחסל את החמאס כארגון פוליטי בר-קיימא.
טד ששון: עמדתJ Street ועמדת ארגון ציוני אמריקה לא שיקפו את עמדתה של ממשלת ישראל.
טד ששון: לפני מספר שבועות תמכה איפא"ק באופן פומבי ביותר בקריאת נתניהו לעמדה אמריקנית אגרסיבית בקשר לאיום הגרעיני האיראני.
טד ששון: J Street יזמה מכתב בו קראה לדגש רב יותר על דיפלומטיה ופתרונות ללא אלימות.
טד ששון: אנחנו רואים יותר עיסוק בתחום של תמיכה בישראל, מספרים גדלים והולכים של משתתפים באסיפות שנתיות של איפא"ק ו-J Street; יותר ארגונים בקמפוסים.
טד ששון: אבל אנחנו רואים קיטוב ותמיכה עצמאית גדלה והולכת.
טד ששון: מעבר לוושינגטון די.סי.
טד ששון: אנחנו רואים מאבק מתמשך לגבי כמה רחב צריך להיות אוהל האקטיביזם הפרו-ישראלי, מאבק לגבי מהם הגבולות הלגיטימיים של חילוקי הדעות.
טד ששון: בקמפוסים קיימים מאבקים אםJ Street או קול יהודי לשלום, שנמצא יותר שמאלה, צריכים להיות חלק מארגונים קהילתיים, הילל, אגודי תלמידים יהודים, כן בחלק מהקמפוסים, באחרים לא.
טד ששון: מופעל לחץ על פדרציות ומרכזי קהילה יהודיים, כמובן, לארח אירועים שרק נחשבים פרו-ישראליים, או לא לארח אירועים תרבותיים ופוליטיים של ארגונים או נואמים שנחשבים אנטי-ישראליים.
טד ששון: ארגוני גג, כמו מועצות מקומיות של הקהילה היהודית, נמצאים במאבק מתמשך בשאלה אם ארגונים כמו J Street צריכים להיות בפנים או בחוץ.
טד ששון: ובכן, לסיכום, אני רוצה לומר שיש עדות מועטת מאוד, למיטב ראייתי, למיטב יכולתנו לוודא, של התרחקות רגשית בקרב יהודים אמריקנים לגבי ישראל.
טד ששון: ישנה עדות רבה למרירות ומחלוקת הולכת וגוברת, בעיקר בקרב אליטות יהודיות.
טד ששון: ייתכן שהמרירות והמחלוקות המוגברות האלה נותנות תנופה לדעה שיהודים אמריקנים מתרחקים מישראל, אבל דעה זו עצמה מוטעית.
טד ששון: אני חושב גם שהיא מזיקה למדי.
טד ששון: היא מאשרת את הרעיון הישראלי שישראל מבודדת, כל העולם נגדנו.
טד ששון: היא מטפחת מרירות בזירה היהודית אמריקנית על ידי הכנסת שאלת נאמנות זו לדיון פוליטי סוער מאוד לגבי איזו סוג של ישראל נתמכת על ידי יהודים אמריקנים.
טד ששון: אני גם חושב, באופן אמפירי, שאין בסיס לרעיון שיהודים אמריקנים מתרחקים מישראל.
טד ששון: לדעתי עלינו להניח לרעיון הזה ולהתעמת חזיתית עם המחלוקות בפזורה שמשקפות את המחלוקות בחברה הישראלית לגבי הכיוון של התפתחות ישראל, לגבי איך צריכה הפזורה לעסוק בישראל ולהיות בקשר איתה.
טד ששון: ועלינו להתעמת חזיתית עם האתגר כיצד לנהל שיחות תרבותיות, דו-שיח תרבותי, בקהילה שמחולקת מבחינה פוליטית, ללא הסחת הדעת של דו-שיח על התרחקות.
טד ששון: תודה
עינת וילף: אני אתייחס ואז תוכלו להתייחס, אלא אם כן זו שאלת הבהרה.
עמוס דניאל רוט: It's about the last slide.
עמוס דניאל רוט: I just wanted to know what the definition you're using for centrist is, because I would think that, while an organization like AIPAC whose mission is to support the Israeli government one way or the other, or Israel's interest in America, if the Israeli government is on the right or left, that would dictate where AIPAC is, not putting it in the center but putting it on the right or the left.
עמוס דניאל רוט: (להלן התרגום החופשי של דבריו:) זה בקשר לשקף האחרון.
עמוס דניאל רוט: רק רציתי לדעת מה ההגדרה בה אתה משתמש למרכז, כי אני חושב שבעוד שארגון כמו איפא"ק שמטרתו לתמוך בממשלה הישראלית בדרך זו או אחרת, או באינטרס של ישראל באמריקה, אם הממשלה הישראלית נמצאת בימין או בשמאל, זה יכתיב היכן איפא"ק נמצא, לא במרכז אלא בימין או בשמאל.
טד ששון: Right, organizations like AIPAC, the American Jewish Committee, the ADL, expressly describe their role vis-à-vis advocacy as supporting the positions of the democratically elected governments of the State of Israel (להלן התרגום החופשי של דבריו:) נכון, ארגונים כמו איפא"ק, הוועד היהודי האמריקני, הליגה נגד השמצה, מתארים את תפקידם בקשר לתמיכה בישראל במפורש כתמיכה בעמדות של הממשלות של מדינת ישראל שנבחרו באופן דמוקרטי.
יצחק הילדסהיימר: This applies to the Conference of Presidents.
יצחק הילדסהיימר: (להלן התרגום החופשי של דבריו:) זה חל על ועידת הנשיאים.
טד ששון: And the Conference of Presidents as well.
טד ששון: The community consensus, if you will, through Oslo, was that it was the job of Diaspora Jewish organizations, not individual members of the Diaspora who always feel free to express their positions politically and to dissent, but it was a consensus view, through the beginning of the Oslo years, that Jewish organizations ought to represent the views of the democratically elected governments of Israel, and that is no longer the consensus viewpoint.
טד ששון: Still, the organizations of the center move with successive Israeli governments; sometimes with a little big of lag.
טד ששון: But AIPAC embraced the accords and supported the disengagement from , notwithstanding its reputation as a right-leaning organization.
טד ששון: (להלן התרגום החופשי של דבריו:) גם על ועידת הנשיאים.
טד ששון: ההסכמה של הקהילה, אם תרצו, דרך אוסלו, היה שזהו תפקידם של הארגונים היהודיים בפזורה, לא של חברים יחידים בפזורה שתמיד מרגישים חופשיים ומביעים את עמדותיהם באופן פוליטי ומתנגדים, אבל זו הייתה עמדה שבהסכמה, במהלך השנים הראשונות של אוסלו, שארגונים יהודיים צריכים לייצג את ההשקפות של ממשלות ישראל שנבחרו באופן דמוקרטי, וזו כבר לא נקודת המבט שבהסכמה.
טד ששון: ועדיין הארגונים שבמרכז נעים עם ממשלות ישראל עוקבות; לעיתים מעט בפיגור.
טד ששון: אבל איפא"ק אימצה את הסכמי אוסלו ותמכה בהתנתקות מעזה, חרף המוניטין שלה כארגון שנוטה לימין.
עינת וילף: ראשית, אני באמת רוצה להודות לכם וגם להודות על המחקרים, הם מאירים נקודות מאוד חשובות בדיונים שלנו פה.
עינת וילף: אתם ודאי יודעים, הוויכוח סביב המספרים שלאונרד הציג בשקף הראשון, שהראה את התפיסה שלו, שיש צמיחה אל מול למשל התפיסה של דה לה פרגולה, שאומר שאין צמיחה ומול נתונים שמדברים על ירידה, לכאורה אלה היו אמורים להיות רק ויכוחים על מתודה סטטיסטית וכיצד בדיוק זה נעשה, אבל הסיבה כמובן שהוויכוחים האלה הפכו למאוד אמוציונאליים, מאוד רגשיים ומאוד חזקים, זה שהם בעצם מדברים על שאלות יסוד ביחסים בין הקהילות.
עינת וילף: ראשית, האם ישראל יכולה לטעון, שזה יותר לפי דה לה פרגולה והמחקרים על הירידה, שהיא גם הבית של הקהילה היהודית הגדולה ביותר בעולם וגם היחידה שגדלה.
עינת וילף: כי ברגע שמדינת ישראל מציגה את עצמה כבית של הקהילה היהודית הגדולה בעולם וגם היחידה שמסוגלת לגדול, יש כאן אמירה ערכית ברורה לצורך העניין על ניצחון הציונות ועל ניצחון מדינת ישראל כאמצעי להבטחת עתיד העם היהודי.
עינת וילף: אז זו כמובן אחת הסיבות המרכזיות לוויכוחים האדירים סביב הנתונים והמחקרים.
עינת וילף: אם מדינת ישראל היא גם הקהילה הגדולה ביותר, זה גם מתחיל להעלות את השאלה שגם דנו בה פה, על אחריותה של מדינת ישראל כלפי העם היהודי בכלל.
עינת וילף: אם מדינת ישראל היא לא הקהילה הגדולה, אז היא עדיין אולי יכולה לחכות כמה שנים, ומי יודע, אולי הרבה מאוד שנים, לפני שהיא לוקחת אחריות על העולם היהודי בכלל.
עינת וילף: אם מדינת ישראל היא הבית לקהילה הגדולה והגדלה, אז יש לה אחריות של ממש לעתידו של העולם היהודי, גם אחריות מעצם העובדה שלכאורה היא זאת שפיצחה את הנוסחה והיא צריכה לסייע ליהודים בעולם, שהם כבר לא גדולים ולא גדלים, לנהוג כמוה.
עינת וילף: יש לזה כמובן היבטים לגבי עלייה וכדומה.
עינת וילף: יש כאן גם את השאלה שהעלית, שהיא כמובן שאלה מאוד דרמטית, השאלה של נישואי חוץ.
עינת וילף: האם נישואי החוץ, נישואים מעורבים, נישואי תערובת, הם בסיס לגדילה של הקהילה היהודית.
עינת וילף: כי אם אנחנו בעצם אומרים, כמו שאתה אמרת כאן, יש כאן דרך יעילה להגדיל את העם היהודי.
עינת וילף: אם אנחנו דואגים שמכל זוג של נישואי חוץ או נישואי תערובת יש מינימום שני ילדים ושלפחות 50% מהזוגות האלה מחנכים את הילדים שלהם בחינוך יהודי, הגענו לנקודת הניטרליות ולכאורה אמורה להיות גם ניטרליות ערכית וניטרליות שיפוטית.
עינת וילף: כי אם אלה הנתונים, אז יש מקום באמת לחשיבה מבחינת הערכים והאלמנטים השיפוטיים של איך אנחנו מתייחסים לנושא הזה.
עינת וילף: וכמובן, שזה ויכוח גם גדול, גם בתוך ישראל וגם בקהילה היהודית בכלל, האם האורתודוקסיה או הליברליות הם המודלים הנכונים כדי להבטיח את עתיד העולם היהודי.
עינת וילף: אם מחוץ למדינת ישראל רק הקהילה האורתודוקסית מצליחה לצמוח ולמשל נישואי חוץ הם לא מנגנון של צמיחה, אז האורתודוקסיה יכולה לטעון, כפי שהיא טוענת, שהיא המודל המנצח.
עינת וילף: בוודאי לחיים יהודיים מחוץ למדינת ישראל.
עינת וילף: אם זה לא המצב, אם אפשר להגדיל את הקהילות היהודיות גם על ידי חיים ליברליים פרוגרסיביים ונישואי חוץ, אז יש כאן, שוב, עמדה מאוד שונה של מי שטוענים שיש כאן דרך לגיטימית להבטיח את עתידו של העם היהודי.
עינת וילף: אז אני חושבת שחשוב שנדע שכל הרגשות שמופעלים, אנחנו גם היינו צריכים להפריד אתכם מדה לה פרגולה, כדי שלא יהיה כאן פיצוץ בישיבה, אבל הרגשות נובעים לא רק מה- - -
טד ששון: אנחנו מדברים באופן יומיומי.
עינת וילף: אני יודעת, אני צוחקת.
עינת וילף: אני אומרת מבחינת הדיונים, לא מבחינת היכולת שלכם לדבר אחד עם השני.
עינת וילף: אבל המאבקים והרגשות בנושאים האלה לא קשורים למתודולוגיה וליכולת הסטטיסטית של קבוצה זו או אחרת, אלא באמת לאלמנטים הערכיים והשיפוטיים שעולים מתוך זה.