GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מנחם קוטנר: הרבי ראה את הקשר המשולש כקשר קדוש של תורת ישראל, עם ישראל וארץ ישראל, שזה בעצם הכותרת כאן, האמצעים לחיזוק הקשר עם הישראלים בחו"ל.
מנחם קוטנר: אם אנחנו רוצים למצוא איזה שהיא נקודה מחברת, אני חושב שמה ששליחי חב"ד עושים באותה קהילה שאני הייתי בה, שהילד בעצם חודר לו ללב פתאום הנושא של שבת והנושא של קידוש ומהלב של הילד זה בא ללב של ההורים, אז זה נותן איזה שהוא סיכוי שהישראלי יחשוב אי פעם על ישראל, כי אם לא, יכול להיות שמנהטן תיתן לו חיים יותר טובים גשמיים, פיזיים, יתנו לו חיים יותר טובים במנהטן מאשר לגור בישראל.
מנחם קוטנר: זאת אומרת, הקשר הוא, אי אפשר לקחת ולבודד את זה.
מנחם קוטנר: לקחת את זה רק כקשר למדינת ישראל.
מנחם קוטנר: הקשר הוא הרבה יותר רחב, הקשר ערכי וחינוכי.
מנחם קוטנר: אז לכן אני חושב שבאמת צריך לחשוב גם כן על ההיבט הזה, לחבר קשר ערכי וחינוכי את אותם ישראלים שנמצאים בחוץ לארץ.
מנחם קוטנר: תודה.
עינת וילף: זה בדיוק מה שמשרד הקליטה עושה באמצעות הבתים הישראלים.
עינת וילף: אנחנו בעצם עושים פעילויות כמו: שעת סיפור בעברית, כל מיני פעילויות של חגים, ערבי חג, שבתות וכל הדברים האלה על מנת לחזק את הקשר.
עינת וילף: אני רק עוצרת פה.
עינת וילף: רצית להתייחס?
דניאל: אני דניאל מהשומר הצעיר, אני עולה חדש מקנדה, אולי לא מבין הכל, אז סליחה.
דניאל: אני חושב שיש הרבה סיבות שאנשים רוצים או צריכים לגור בחוץ לארץ ואני חושב שאם אנחנו דמוקרטיה בריאה אנחנו צריכים לכלול אנשים ישראלים.
דניאל: זה העבודה שלנו.
דניאל: זה דמוקרטיה בריאה.
דניאל: זה מה שאני חושב.
דניאל: יש לי שאלה: (תרגום חופשי מאנגלית) מהן הגבולות, בהתחשב באנשים בישראל ומחוצה לה?
עינת וילף: הגבולות הם, מי שיש לו זכות הצבעה בישראל – תהיה לו זכות הצבעה בחוץ לארץ.
עינת וילף: מעבר לקו הירוק, בתוך הקו הירוק.
עינת וילף: מי שמצביע במדינת ישראל, יצביע ויש לו זכות להצביע בישראל יצביע כמובן.
עינת וילף: התייחסנו לחלק מהדברים, אבל דיברתי עם פרופ' שלמה אבינרי שכתב מאמר התייחסות.
עינת וילף: הוא לא יכול היה להשתתף לצערו, אבל ביקש וגם רציתי להתייחס למאמר.
עינת וילף: הוא מדבר על כך שמתן זכות גורפת להצבעה לכנסת למאות אלפי הישראלים המתגוררים בחו"ל, הוא רואה בזה צעד לא דמוקרטי ולא ציוני.
עינת וילף: לא דמוקרטי – כי תיתן בכך זכות השתתפות בהכרעות פוליטיות למי שלא יישא בתוצאות.
עינת וילף: לא ציוני – כי הדבר יטשטש את ההבדל המשמעותי בין ישראל לתפוצות וייתן לגיטימציה לירידה מהארץ.
עינת וילף: אז הוא מדבר על ההצעה של המכון על הישראלים ששוהים בחוץ לארץ פחות מ – 4 שנים, כולל ההצהרה שבכוונתם לשוב ארצה.
עינת וילף: הוא אומר שלכאורה מדובר בצעד קטן שבאמת מישראלים שנמצאים בחוץ לארץ רק לצורך לימודים, השתלמות או עיסוק זמני.
עינת וילף: אבל הוא קודם כל אומר ככה: "גם מי שאומר שמדובר כאן במנדט או שניים צריך לזכור שהרבה מההצבעות המכריעות בישראל, כולל כמובן אוסלו, התקבלו בכנסת ברוב של 2 מנדטים והוא מעלה את השאלה מה יקרה אם הכרעה מדינית דומה תעבור ברוב כזה אחרי שכבר אפשרנו הצבעה בחוץ לארץ?
עינת וילף: הוא שואל את השאלה של 4 שנים – מה שהות המינימום לפני אותם 4 שנים, אבל האם הגדרתם בסוף שהות מינימום, או רק המלצתם שתהיה?
יוגב קרסנטי: לא הגדרנו שהות מינימום אבל המלצנו ליצור כזו.
עינת וילף: הוא שואל מה קורה, על משמעות ההצהרה שבכוונתם לשוב ארצה?
עינת וילף: ברור שלא יהיה מנגנון כזה והתייחסנו כאן לניסיון של נוח, שמדובר כאן באיזה שהוא מחסום ערכי אישי.
עינת וילף: כלומר, לצורך העניין מדובר כאן בשיטת ה"כבוד" - אדם לא אמור לחתום על זה אם זו לא כוונתו.
עינת וילף: הוא גם מדבר על כך וזה בעיני הטיעון החזק ביותר שלו, שהוא אומר שבתוך עמנו אנחנו יושבים וכאן מזכיר הממשלה ואני גם צריכים להתייחס יותר להיבטים הפוליטיים, כי כאן אתם מתייחסים להצעה באופן הגיוני להצעה עצמה.
עינת וילף: דבר אחד שאנחנו יודעים כמחוקקים, אתה יודע את זה וודאי מהממשלה, הפער בין כוונות ובין דברים שנשמעים הגיוניים כשמנסחים אותם לבין מה שקורה בשטח הוא לפעמים שמים וארץ.
עינת וילף: אז מה שאומר פרופ' אבינרי, הוא אומר: בתוך עמנו אנו יושבים.
עינת וילף: ברור שאחרי שהסכר נפרץ נמצא את עצמנו במדרון חלקלק.
עינת וילף: עוד כמה שנים יבקשו להאריך את התקופה ואז תהיה גם ועדת חריגים ויהיה סחר מכר בועדת חריגים.
עינת וילף: הוא טוען שיהיה מדרון חלקלק שכל פעם יורידו את הסף של הקשר לארץ, אולי אפילו יסתפקו בהחזקה בנדל"ן.
עינת וילף: הוא אומר: גם אם משווים לארצות הברית, בארצות הברית האמריקאים משלמים מס אם מרכז חייהם הוא בארצות הברית.
עינת וילף: עכשיו, אני לא יודעת גם מה ההשוואה למדינות אחרות.
עינת וילף: קנדה או גרמניה, יכול להיות שהם נותנים להצביע בלי קשר מסים, מרכז ישראל, או שום דבר.
יצחק הילדסהיימר: מה זאת אומרת?
יצחק הילדסהיימר: אמריקאי שיושב בישראל ורוצה להצביע לנשיא הוא משלם מס?
יגאל צרפתי: לא, מה פתאום?
יוגב קרסנטי: אבל יש מדינות שמתנות את זה בתשלום מס.
יוגב קרסנטי: דרך אגב, כמו שאמרתי, מדינת ישראל יכולה לדרוש מסים מישראלים, אבל היא לא בהכרח תיתן להם את הזכות לבחור.
יוגב קרסנטי: בישראל, קורה מצב הפוך.
עינת וילף: זו בעצם הטענה שלו ואני חייבת להגיד, לכל השאלות ההגיוניות שלו של היישום אני חושבת שהדו"ח נותן מענה טוב.
עינת וילף: השאלה שבעיני היא השאלה היותר חשובה היא באמת שאלת המדרון החלקלק, כי זה הניסיון שלי בכלל עם חקיקה, עם החלטות.
עינת וילף: אנחנו מתמודדים כל היום כאן בכנסת עם הפער שבין הכוונות של חוקים לבין היישום שלהם בפועל.
עינת וילף: השאלה מה קורה באמת מרגע שפורצים את הסכר?
עינת וילף: כלומר, האם אנחנו ניכנם למצב של ברדק אחד גדול שנצטער על הרגע שעשינו את זה וכבר אף אחד לא יקשיב לנו שאמרנו: ניהלנו כאן דיון רציני ומעמיק והכוונות היו מאד ברורות והנה בפרוטוקול כתוב שאלה הכוונות, אבל בסוף יתברר שהיתה כאן חגיגה.
עינת וילף: אני לא יודעת אם יש התייחסות לשאלת המדרון החלקלק?
בר - יוסף: הגבולות הם מאד ברורים.
צבי האוזר: ההתייחסות שלי כעובד מדינה, תיראי, אני רואה בסופו של יום את הפרלמנט הישראלי כפרלמנט רציני.
צבי האוזר: זאת אומרת, יש לפעמים הצעות כאלה ואחרות.
צבי האוזר: אנחנו רואים את זה בקשרים הבינלאומיים שלפעמים מדינות בעולם מתבלבלות בין הצעה - - -
עינת וילף: גם הציבור והתקשורת בארץ.
צבי האוזר: הצעה לחקיקה בתקשורת לבין חקיקה עצמה.
צבי האוזר: אבל, בסוף יש פה שקלא וטריא ויש איזונים ובלמים והמערכת יודעת לאזן את עצמה.
צבי האוזר: עכשיו, לבוא בגישה, שהייתי אומר, קצת פטרנליסטית ולהגיד: תשמעו, פה הנייטיב האלה, הילידים האלה, הרי אם ניתן להם לעשות את הדבר הנכון הם יעמדו על קיצו של מדרון חלקלק ויעשו את הדבר הלא נכון בסוף ולכן לא ניתן להם לעשות את הדבר הנכון דעכשיו, היא טענה שקשה לי להתווכח איתה, כי היא טענה בעיני לא כל כך מוסרית.
עינת וילף: נקודה מעניינת.
צבי האוזר: זה חוסר אמון.
צבי האוזר: האמירה הזאת זה חוסר אמון מוחלט בפרלמנטריזם הישראלי.
צבי האוזר: אמירות כאלה בעיני מעודדות אובדן אמון בשיטה.
צבי האוזר: אני הולך בכוונה לקיצוניות אחרת, אבל אם נמריא ל – 40 אלף רגל, אז אולי כל המשטר הזה הוא פיקציה ואולי צריך אדם חזק שיעשה סדר ולא ייתן למדרון החלקלק הזה.
צבי האוזר: זה כאילו יכולה להיות מסקנה, אחת המסקנות המתבקשות מהאמירה ואני בטוח שלזה פרופ' אבינרי לא התכוון.
עינת וילף: ברור שלא.
צבי האוזר: אז אני כן הייתי נותן אמוני בפרלמנט הישראלי ובשיטה הדמוקרטית הישראלית ויקבלו את ההסדר הראוי ונכון ומאוזן.
עינת וילף: כלומר, אתה בעצם אומר:
עינת וילף: אנחנו פה נדון בהסדר הכי נכון לפי ראות עינינו.
עינת וילף: יעשו הדורות הבאים והפרלמנטים הבאים כל העולה על דעתם.
עינת וילף: אבינועם, רצית להתייחס לזה?
בר - יוסף: אני חושב שהגבולות פה הם מאד ברורים ולמעשה מזכיר הממשלה התייחס לזה.
בר - יוסף: ברגע שאתה קובע את הגבולות בחקיקה אני חושב שהדברים הם חדים ולא ניתנים לערעור.
בר - יוסף: אני לא מבין את המדרון.
צבי האוזר: הראיה שאת הסדר צים לא הרחיבו עד היום, שהרי, דווקא יכלו להרחיב את הסדר צים.
בר - יוסף: בראיה כזאת כל חקיקה יכולה להיות מדרון חלקלק.
עינת וילף: אגב, בסוגריים, זו אחת הסיבות שאני מאד נמנעת מחקיקה, כי למדתי, לתפישתי האישית אני חושבת שצריכים להיות מאד זהירים בחקיקה.
צבי האוזר: אולי את יודעת דברים שאנחנו לא יודעים.
עינת וילף: לא, כולנו יודעים את זה.
עינת וילף: אתה מכיר את חוק התוצאות שלא התכוונו אליהם.
עינת וילף: תמיד צריך שבע פעמים לחשוב.
יוגב קרסנטי: אנחנו כמובן שהתייחסנו לזה.
יוגב קרסנטי: הנייר עצמו, שדרך אגב, ניתן להוריד אותו מאתר המכון באינטרנט, מובאים בו כל השיקולים בעד ונגד וכמובן שמובא שם שיקול המדרון החלקלק.
יוגב קרסנטי: אבל אני חושב שמזכיר הממשלה ניסח את זה בצורה מצויינת.
יוגב קרסנטי: צריך להאמין בפרלמנט.
יוגב קרסנטי: אין דרך יותר טובה לנסח את זה.
עינת וילף: כן, התייחסות אחרונה.
יצחק הילדסהיימר: כן, אני רוצה לשאול, דבר ראשון, אם מתקבל החוק הזה ואם יאושרו ההצעות האלה של עד 4 שנים וכולי, נדמה לי שקשה יהיה למנוע מתיירים ישראליים שנוסעים לחוץ לארץ בתקופת הבחירות, קשה יהיה לומר להם: אתם לא זכאים לבחור.
יצחק הילדסהיימר: אתם לא יכולים לגשת לקונסוליה המקומית ולבחור אם אזרחים שנמצאים שם 4 שנים כן יכולים לבחור.
יצחק הילדסהיימר: זה דבר אחד.
עינת וילף: יכול להיות שיוגדר, אגב, שמי שמביא איתו בפועל את פתק הבחירות, כלומר הוא זה עתה, בחודשים האחרונים יצא מהארץ – יוכל להצביע.
יוגב קרסנטי: כרגע הטכנולוגיה מהווה מכשול מבחינה פרוצדוראלית של להירשם בפנקס הבוחרים ושתהיה לך כתובת ולפקח שהבוחר שמחזיק את הפנקס הוא באמת אותו אדם וכולי.
יוגב קרסנטי: יכול להיות שעם התקדמות הטכנולוגיה לא תהיה את הבעיה הזאת וכל אחד יוכל להצביע בכל מחשב בכל העולם.
צבי האוזר: לשלב את זה עם המאגר הביומטרי.
יוגב קרסנטי: אני לא רציתי להגיד את זה.
צבי האוזר: אז הנה, פתרנו את הבעיה והוספנו עוד טיעון למה כן צריך לעשות מאגר.
יצחק הילדסהיימר: אני הייתי למשל מציע שאולי תייר יצטרך להוכיח שהוא מתכונן לחזור, שיהיה לו כרטיס הלוך וחזור לארץ.
יצחק הילדסהיימר: לא שהוא יורד בעצם.
יצחק הילדסהיימר: זה לדעתי מה שצריך לחול על תייר.
יצחק הילדסהיימר: אני רוצה לומר דבר אחר, לדעתי אפשר ללמוד בנושא הזה מגישת ההלכה לגבי הנושא של יום אחד חג או יומיים.
יצחק הילדסהיימר: אתם יודעים וודאי שבארץ ישראל אנחנו חוגגים את כל החגים: פסח, שבועות, סוכות, יום אחד.
יצחק הילדסהיימר: בחוץ לארץ מקיימים ושומרים וחוגגים יומיים, סוכות, פסח ושבועות.
יצחק הילדסהיימר: כל חג.
יצחק הילדסהיימר: החג הראשון של פסח יומיים, החג האחרון של פסח יומיים וכולי.
יצחק הילדסהיימר: יש שאלה לגבי, אני התעוררתי בזה כשהייתי שליח בחוץ לארץ.
יצחק הילדסהיימר: יש שאלה לגבי בן אדם שיוצא לשליחות, או לכל תפקיד אחר בחוץ לארץ, האם הוא נחשב לבן ארץ ישראל והוא מקיים רק יום אחד בחוץ לארץ, או נחשב לבן חוץ לארץ ויש בזה הגדרות הלכתיות שמקובלות על רוב פוסקי ההלכה.
יצחק הילדסהיימר: לי למשל אמרו:
יצחק הילדסהיימר: אם אתה שליח וכל תפקידך הוא לעודד עליה ולחנך נוער יהודי בחוץ לארץ, אז ברור שאתה תחזור לארץ כי אתה לא תוכל להישאר מבחינה מוסרית, אבל אדם שיוצא למסחר ומתפרנס בחוץ לארץ אפילו אם זה רק 4 שנים, אז הוא בעצם יש חשש שהוא לא יחזור לארץ אם הוא יסתדר שם ויתפרנס והכל ולכן - - -
צבי האוזר: יש בזה היגיון כי אם הוא עלול להסתדר לפחות שיהיה יותר חזק בזה, אז נטיל עליו לחגוג יומיים ואז יהיה קשר יותר חזק.
עינת וילף: אגב, רעיון מבחן החגים הוא רעיון לא רע.
יצחק הילדסהיימר: אז הוא באמת צריך לקיים יומיים.
יצחק הילדסהיימר: אבל, אגב, צריך לומר שלא יהיה טעויות, רוב פסקי ההלכה אומרים שגם מי שנחשב לבן ארץ ישראל, כמו שליח למשל, בפרהסיה, בפומבי אסור לו לחלל את החג, הוא צריך ...
יצחק הילדסהיימר: כמו היהודים המקומיים.
יצחק הילדסהיימר: חוץ מהשיטה של חב"ד, דרך אגב, ששם כל אחד עושה לפי המקום שהוא נוהג בו: אדם מארצות הברית שבא לבקר בארץ מקיים רק יום אחד.
יצחק הילדסהיימר: אדם מישראל שבא לבקר בחוץ לארץ מקיים יומיים, לפי מנהג המקום.
בר - יוסף: על זה אמר הרב שטיינזלץ שלבוא לארץ ולקיים יומיים זה כמו ללכת ביום שמש עם מטריה.
יצחק הילדסהיימר: לפי דעתי אפשר בהחלט ללמוד מההנחות האלה מה נקרא אדם שהוא בן ארץ ישראל ומה הוא בן חוץ לארץ.
עינת וילף: אני רוצה להודות גם למזכיר הממשלה על הערותיו ונוכחותו.
עינת וילף: אני רוצה להודות ליוגב ולאבינועם על המצגת ועל כל המתדיינים על ההערות החשובות.
עינת וילף: זה בהחלט דיון ועדה שהוא פרה – הצעת חוק מתוך מטרה שאם וכאשר נגיש את הצעת החוק, היא תיקח בחשבון את הדברים שנאמרו כאן.
עינת וילף: אני רוצה להודות לכם, הישיבה נעולה.
דני דנון: אנחנו היום עורכים ישיבה מיוחדת, ישיבת הוקרה למר בוריס גלפנד, סגן אלוף העולם בשחמט.
דני דנון: אנחנו כולנו עקבנו, בוריס, אחרי המשחק ואני חושב שההישג הגדול שלך ברמה העולמית, הוא גם הישג למדינת ישראל, לעם היהודי ולשחמט בכלל.
דני דנון: אפשר להסתכל ביומיים האחרונים או בשבוע האחרון על כמות ההתעניינות בנושא השחמט, שזה ההישג הגדול.
דני דנון: אני לא משגשג בהישג הגדול והכביר שלך, שאני גם חייב לומר, כחובב ספורט, שאני חושב שזה היה מרתק מבחינה ספורטיבית, לראות את ההתמודדות המרשימה.
דני דנון: אני חושב שההישג הגדול הוא באמת לחובבי השחמט, ואני כאב לשלושה ילדים קטנים, אז גם פתאום בבית מדברים על שחמט וכללים וחוקים ומשחקים.
דני דנון: אני חושב שאנחנו באמת צריכים לנצל את המומנטום הזה של ההתעוררות בישראל בנושא השחמט.
דני דנון: אין ספק שגם בנושא העלייה והקליטה, שהוועדה הזאת אמונה על הנושא, אנחנו יכולים להיות מאד מאד גאים על הכבוד הרב שהבאת לכל עולה באשר הוא, שעולה למדינת ישראל ואומר אני עולה, אבל אני גם מביא כבוד למדינת ישראל, מביא הישגים למדינת ישראל.
דני דנון: ובהחלט, בשם הכנסת, אני רוצה להביע הערכה, תודה והוקרה על כל הפעילות.
דני דנון: לפני שנפתח את הישיבה, אנחנו רוצים להעניק לך שי צנוע מהכנסת.
דני דנון: אני רוצה להודות לדנה, מנהלת הוועדה.
דני דנון: לא יכניסו פה את כל כלי השחמט, אבל אפשר להכניס פה דברים אחרים.
דני דנון: זה מוגש לבוריס גלפנד, סגן אלוף העולם בשחמט, בהוקרה מוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות של הכנסת.
דני דנון: נעשה את הקטע הרשמי, כדי שנוכל לעבור לת'כלס.
בוריס גלפנד: ממש תודה, תודה רבה, מכל הלב.
דני דנון: אני רוצה לבקש כמובן קודם כל מסגן אלוף העולם.
דני דנון: אנחנו היום נמצאים ביום פוליטי מאד מעניין כאן בכנסת, בוריס, של נושאים חשובים, אבל זה גם שחמט.
דני דנון: גם אנחנו צריכים עכשיו לעשות מהלכים ולחשוב מה יהיה בצד השני ומי יצביע ומי ייכנס ומי ייצא ומי ילך.
דני דנון: אז אני חושב ש - - -
מרינה סולודקין: אנחנו באותה קואליציה, אז למה לצד השני?
דני דנון: בלי לקבל מט.
דני דנון: אני חושב שבהחלט אחד הדברים היפים בשחמט, שאתה מפתח יכולות חשיבה שאתה למד מהן גם על דברים אחרים.
דני דנון: אני רוצה לבקש מבוריס לומר מספר מילים, בבקשה, בוריס גלפנד.
בוריס גלפנד: קודם כל אני רוצה להגיד תודה, זה כבוד גדול בשבילי שוועדה של הכנסת הזמינה אותי וגם מארחת אותי ואני מאד מקווה שבוועדה אנחנו נוכל לדבר ולעשות משהו, כדי שהדור הבא של ישראלים, ידעו כולם לשחק שחמט, כי זה ממש עוזר בחיים, בלימודים ובטח אנחנו הולכים לשמוע את כולם, ותודה לכולם שהזמינו אותנו לפה.
דני דנון: בהחלט הבאת כבוד גדול למדינת ישראל, לעולים.
דני דנון: גם חברת הכנסת מרינה סולודקין נמצאת פה וחברת הכנסת ליה שמטוב וגם הן יברכו.
דני דנון: נמצא גם כבוד השופט אור, שהוא נשיא כבוד.
דני דנון: לפני חברי הכנסת, אני רוצה לבקש מהשופט אור לומר מספר מילים, ולנצל את ההזדמנות, לא כל יום איגוד השחמט זוכה בכזאת הזדמנות, שצריך לתפוס את הרגע - - -
קריאה: מגיע לו.
דני דנון: מגיע לו.
דני דנון: אני אומר, צריך לתפוס את ההזדמנות.
דני דנון: בישיבה היום אנחנו גם ננסה לקבל החלטות שיעזרו לכם מבחינת תקציבים וגם מבחינת דברים אחרים, פשוט למנף את ההישג האדיר הזה לדברים נוספים.
דני דנון: אני רוצה לבקש מכבוד השופט תאודור אור, נשיא כבוד של האיגוד הישראלי לשחמט, בבקשה, השופט.
תאודור אור: אדוני יושב ראש הוועדה, חברי כנסת נכבדים, בוריס היקר, מכובדי כולם.
תאודור אור: גם אני מודה לחברי ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות שראתה לנכון לציין באירוע, את ההישג המכובד והחשוב של בוריס גלפנד, בתחרות הגמר של אליפות העולם בשחמט.
תאודור אור: עולם השחמט כולו צפה כיצד גלפנד התמודד בדו-קרב שקול, מול אלוף העולם אנאנד.
תאודור אור: ההפסד היה מינימאלי והגיע רק בשובר השוויון, לאחר שוויון ב-12 משחקים.
תאודור אור: הדו-קרב זכה להדים בין לאומיים רבים והביא כבוד רב למדינה ולכולנו.
תאודור אור: עקבנו כאן בארץ בנשימה עצורה אחרי מאבק האיתנים.
תאודור אור: גלפנד, המשתייך לצמרת השחמט בעולם זה שנים, הוכיח שוב שישראל שייכת לצמרת השחמט בעולם.
תאודור אור: כבר בעבר זכתה נבחרת ישראל בשחמט למקום שני ושלישי במסגרת תחרותיות בין לאומיות חשובות, לרבות באולימפיאדת השחמט.
תאודור אור: על רקע מעמדה של ישראל בעולם השחמט, היא זכתה לארח בעבר תחרויות שחמט בינלאומיות חשובות.
תאודור אור: באוקטובר הקרוב היא נבחרה לארח באילת את אליפות אירופה למועדוני שחמט.
תאודור אור: בימים אלה עסוק איגוד השחמט בהשלמת ההכנות לקראת אירוע חשוב ויוקרתי זה, והוא מחכה גם לאיזון בתקציב.
תאודור אור: אין ספק שמבחינת הישגים של ישראלים בתחרויות בינלאומיות כלשהן, ההישגים הבולטים ביותר הושגו בתחום השחמט.
תאודור אור: גם צעירים ישראלים לא מעטים זכו באליפויות בין לאומיות ובמקומות מכובדים בתחרויות אלו.
תאודור אור: אין זה סוד שהעלייה המבורכת מחבר העמים, ברית המועצות לשעבר, נתנה דחיפה רבה לשחמט בישראל.
תאודור אור: ראוי להזכיר בהקשר זה, שמשרד הקליטה סייע ומסייע לקליטתם של שחמטאים מחבר העמים בארץ.
תאודור אור: אכן השחמט הוא ספורט הראוי לעידוד מיוחד.
תאודור אור: , הוא מפתח יכולות חשיבה, זיכרון, כושר אנליטי, כושר עמידה וכושר התמדה.
תאודור אור: כדי לשמור על רמת השחמט ולהגדיל את הפופולאריות של המשחק, יש לעודד את משחק השחמט בקהילה, בפריפריה ובכלל, וכן בבתי הספר, ולו כחוג בחירה.
תאודור אור: נעשות פעולות בכיוון זה, אך לא די.
תאודור אור: לשם כך נדרשים יותר משאבים.
תאודור אור: כמו בתחומים אחרים, בעיות תקציביות מעכבות קידום ופיתוח.
תאודור אור: בתוספת תקציבית מועטה יחסית ובהשוואה לתמיכה בתחומים אחרים, ניתן לתת דחיפה גדולה לשחמט בישראל.
תאודור אור: יש לקוות שהגורמים המוסמכים במשרדי הממשלה וברשויות המקומיות יפנו יותר משאבים למטרות אלו.
תאודור אור: השעה היא שעת רצון, מי יתן והכבוד לו זכינו כולנו בהישג האישי המרשים של בוריס, יגביר את המודעות והחשיפה לענף השחמט, בקרב קהלים נוספים בארץ ויתורגם לסיוע ממשי לענף.
תאודור אור: בהמשך הישיבה וודאי נשמע מה הוועדה שלך יכולה לתרום לנושא הזה.
תאודור אור: שוב תודה, בשם האיגוד לשחמט.
דני דנון: תודה רבה לכבוד השופט אור, נשיא כבוד של איגוד השחמט הישראלי.
דני דנון: אני רוצה לבקש מחברת הכנסת מרינה סולודקין לומר מספר מילים, בבקשה.
מרינה סולודקין: אני רוצה לשמוע את הבעיות של איגוד השחמט, ואחר כך אני אגיד כמה דברים.
ליה שמטוב: תודה רבה ליושב הראש.
ליה שמטוב: אני רוצה להצטרף היום לכל הברכות ולברך את בוריס.
ליה שמטוב: אני לא משחקת שחמט, אבל אני חושבת - - -
דני דנון: לא מאוחר להתחיל.
ליה שמטוב: כן, זה נכון.
ליה שמטוב: אולי שחמט פוליטי, אבל לא כמשחק.
מרינה סולודקין: אצלנו שחמט עם שש-בש ביחד.
ליה שמטוב: אצלנו שח גם, ששקי.
ליה שמטוב: אבל אני לא חושבת שהיה מישהו שבאותם ימים, כשהייתה התחרות, אז הוא לא החזיק אצבעות, כמו שאנחנו החזקנו אצבעות וקיווינו שיהיה הישג גדול.
ליה שמטוב: ובכל המפגשים שהייתי, אז פגשתי מישהו ובכל זאת דיברנו על התחרות ופגשתי מישהו, ואני רוצה שבוריס ישמע, שסיפר לי שבמינסק, באמצע שנות ה-70, אתה היית בבית, אצל חבר שלך, קוראים לו לאוניד פושין.
בוריס גלפנד: פושינקה.
ליה שמטוב: כן, ושיחקת.
ליה שמטוב: היית בן 8-9?
בוריס גלפנד: 8.
ליה שמטוב: ושיחקת איתו שחמט, ואבא שלו ייז'ה, אז הוא אמר אז שהבן שלו, לאוניד משחק טוב, אבל לילד הזה – יהיה עתיד ועתיד גדול.
ליה שמטוב: מי שסיפר לי את זה היה צלם שצילם אתכם.
ליה שמטוב: לצערי הוא לא השאיר את התמונה אצלו, אבל אצל ההורים שלך, הוא אמר שבאלבום המשפחתי יש לכם את התמונה.
בוריס גלפנד: יש לי כמובן.
ליה שמטוב: קודם כל אני מאד גאה ואני חושבת שכל עם ישראל גאה בך.
ליה שמטוב: יש לנו גם הרבה ילדים כישרוניים וגם אנשים עם כישרון, אבל צריך להוכיח לפעמים את הכישרון, ואתה הוכחת לכל העולם את הכישרון שלך, שאתה באמת גאון.
דני דנון: תודה רבה לחברת הכנסת ליה שמטוב.
דני דנון: לפני שנראה סרטון שצילם לנו מנכ"ל האיגוד, אני רוצה לשאול אותך בוריס, איך אתה נכנסת לשחמט.
דני דנון: זאת אומרת, מה גרם לך באופן אישי להתחיל לשחק שחמט.
בוריס גלפנד: אני אגיד, גדלתי במינסק בברית המועצות, והייתה מסורת במשפחות היהודיות, שילדים צריכים ללמוד שחמט.
בוריס גלפנד: זה מסורת, זה היה מסורת בכל - - -
דני דנון: הכריחו אותך?
בוריס גלפנד: לא, לא.
בוריס גלפנד: אבא שלי קנה את הספר על שחמט ולמדתי עם אבא ואחר כך אבא ראה ש - - -
דני דנון: באיזה גיל זה היה?
בוריס גלפנד: הייתי בגיל 5, ואבא ראה שיש לי כישרון.
בוריס גלפנד: אחר כך שיחקתי עם חברים של אבא וחבר אחד אמר שאולי שווה ללכת לחוג וככה התחלתי.
בוריס גלפנד: אני חושב שאנחנו צריכים לחזור למסורת הזאת, שילדים יהודים, לא רק יהודים, לומדים שחמט בגיל צעיר.
בוריס גלפנד: מסורת שתהיה הזדמנות לכל ילד ללכת לחוג וללמוד.
בוריס גלפנד: זאת גם בעיה רצינית.
דני דנון: אני רוצה לבקש ממר אלמוג בורשטיין, מנכ"ל האיגוד הישראלי לשחמט, יש לנו גם סרטון שאנחנו נראה פה, בבקשה.
אלמוג בורשטיין: ברשות יושב הראש, הייתי מבקש שיושב ראש האיגוד יאמר מספר מילות הקדמה ואז נראה את הסרטון.
דני דנון: אז אני אפנה למשה שלו, יושב ראש האיגוד, לומר מספר מילים, בבקשה.
משה כחלון: קודם כל נמצאים פה הרבה שחמטאים, גם חברי הנהלת האיגוד.
משה כחלון: אני רוצה קצת להציג אותם, שאנשים יכירו אותם קצת.
משה כחלון: לפי התור – מלכיאל פרץ, שהוא מנהל הפרויקט של אליפות אירופה בשחמט, שתתקיים באילת; חבר הנהלת האיגוד הישראלי לשחמט, שהצטרף עכשיו, חגי פרנק; מנכ"ל האיגוד הישראלי לשחמט אלמוג בורשטיין; עידו אורן, חבר הנהלה וגזבר האיגוד; והעיתונאי שהתחיל למעשה וצריכים לתת לו את כל הכבוד בנושא של השחמט עם בוריס, מעיתון "הארץ", אלי שוידלר; חבר נבחרת ישראל, אחד מהשחמטאים הבולטים של מדינת ישראל, רב אומן איליה סמירין, שבא גם כן להיות נוכח פה ועל דודו מלכא אני לא צריך להוסיף, הוא כבר מכיר את כולם.
משה כחלון: אני רוצה להגיד שבאמת, בשבועות האחרונים, בוריס לא ידע מה מתרחש בארץ מבחינה תקשורתית, קודם כל.
משה כחלון: מעצם העובדה שהוא היה צריך להיות מרוכז בדו-קרב עצמו, אנחנו נטרלנו אותו מכל מה שקשור בחוץ, כדי שלא יתרגש ושזה לא ישפיע לו על הדו-קרב.
משה כחלון: אבל אנחנו ידענו, התחלנו להבין מה מתרחש בארץ.
משה כחלון: בעצם העובדה שהדו-קרב הזה סחט את רוב המדינה בהתרגשות אדירה במשך תקופה כל כך ארוכה, לא זכור לי לפחות שאני כבר עוד מעט 40 שנה בארץ, ואנשים אחרים שכבר צברים, לא זכור שהתרגשות כזאת הייתה במדינת ישראל.
משה כחלון: כולם החזיקו אצבעות ותקשורת, והתראיינו משמאל וימין.
משה כחלון: אני חושב בכל אופן, ששחמט קיים בעולם כבר אלפי שנים, יש בו משהו שמושך את האנשים.
משה כחלון: וכמו שבוריס גם אמר, שחמט זה לא רק איזה שהוא משחק שסבא משחק בבית, או בחצר או ליד הים.
משה כחלון: זה משהו שקשור גם להבנת החיים.
משה כחלון: זה לא רק ספורט, זה גם אומנות וגם תרבות וגם משהו שכנראה מושך את האנשים להיות קשור לזה.
משה כחלון: אני אתן לכם מספרים שהביאו לי איגוד הפדרציה הרוסית.
משה כחלון: 25 מיליון אנשים מאירופה ומכל העולם, חוץ מהודו, עוד מעט ניתן מספרים לגבי הודו, עקבו באופן שוטף, נכנסו לאתרי אינטרנט והסתכלו על המשחקים ועקבו אחרי מה שמתרחש.
משה כחלון: 25 מיליון איש.
משה כחלון: 160 מיליון הודים עקבו אחרי המשחק, זה רק 10%, אז לא להתרגש, שזה בערך 100 מיליון הודים ו-60 מיליון טמילים.
משה כחלון: אלה נתונים שנמסרו לעיתונות על ידי הפדרציה הרוסית.
משה כחלון: כמובן שכל זה לא היה מתרחש לולא גם האיגוד הרוסי היה סובל מבעיות תקציביות, כמו כל האיגודים, גם כמו האיגוד שלנו.
משה כחלון: אבל כמובן שהיו שני תורמים חשובים שראו בשחמט וחיבור השחמט גם לאומנות, כי זה היה בגלריית טרטיאקוב, שמאד מפורסמת, שזה אנדרי פילטוב וטימושנקו גנדי, ששני תאומים, אנשי עסקים מאד כבדים, שבאו ושמו 7 מיליון דולר, כדי שהדו-קרב הזה יתקיים.
משה כחלון: למרות ששום דבר לא היה קושר אותם לא לבוריס גלפנד למעשה, שהוא בא מארץ ישראל, והודי.
משה כחלון: ולמעשה הם רצו שרוסיה תהיה במוקד של השחמט העולמי.
משה כחלון: והם הצליחו לעשות את זה בצורה הטובה ביותר.
משה כחלון: אני חושב שאנחנו שמנו לעצמנו איזה שהוא חזון, עוד מעט נראה אם המצגת, שהשחמט יהיה המשחק הלאומי של ישראל.
משה כחלון: במשפט מסכם אני רוצה להגיד, אנחנו מדינה קטנה, עם משאבים מאד מוגבלים, והמסר שאני רוצה להעביר, שאנחנו צריכים להשקיע במה שאנחנו טובים.
משה כחלון: אני לא נגד, כמובן, אני רוצה שבספורט ולא רק בשחמט.
משה כחלון: השחמט הוא חלק מהפאזל של המשפחה של הספורט ואני חושב שמדינת ישראל בכלל צריכה להשקיע בספורט.
משה כחלון: כספים שמיועדים לספורט ביחס לאירופה, הם אחוזים מאד מאד קטנים.
משה כחלון: ותראו מה יכול לעשות באמת הספורט למדינת ישראל.
משה כחלון: במיוחד אני מדבר על השחמט, עד כמה אנשים יכולים להוביל אותם להישגים, ואנחנו דורשים בסך הכל דברים מאד מאד קטנים.
משה כחלון: אנחנו מדברים על כך שהיום התקציב של איגוד השחמט הוא 2.2 מיליון שקלים.
משה כחלון: זה התקציב ואנחנו עושים פרויקטים אדירים, ועוד מעט נספר לכם גם איזה פרויקטים אנחנו עושים.
משה כחלון: אם אנחנו נכפיל את התקציב, אנחנו לא מבקשים יותר, שנגיע למיליון יורו בשנה, אנחנו נביא עוד 10 כמו בוריס, כי יש לנו נוער נפלא, עם הישגים וחכמה אדירה בדברים האלה.
דני דנון: תודה משה.
דני דנון: לפני המצגת, אני רוצה לשאול את בוריס, אתה כילד חלמת להגיע לכנסת או להיות סגן אלוף עולם?
דני דנון: עוד כילד שמשחק שחמט – יש את החלום הזה להגיע לקצה הפירמידה?
בוריס גלפנד: לרוב האנשים יש, אבל למטרה אחרת.
בוריס גלפנד: לעשות את העבודה שלי, את המקצוע שלי עם כבוד ועם אמביציה.
בוריס גלפנד: מה שאני עשיתי מילדות עשיתי עם ריכוז, עשיתי עם כבוד ועשיתי מכל הלב שלי.
בוריס גלפנד: אני חושב שזה המסר לכל הילדים.
בוריס גלפנד: שלכל מקצוע שאתה נכנס – אתה צריך לעשות את זה עם כל הלב ועם כבוד למקצוע שלך.
בוריס גלפנד: זו המטרה שלי ואני הולך לעבוד בדרך הזאת עוד ועוד.
דני דנון: נמצאים איתנו גם בני נוער שמשחקים שחמט.
משה כחלון: אולי נציג את המצגת.
דני דנון: אנחנו נראה את המצגת בקצרה, ואני רוצה לשמוע גם את בני הנוער שנמצאים פה.
דני דנון: בבקשה, דורון, מנכ"ל האיגוד.
אלמוג בורשטיין: אתם מוזמנים, נכבה את האור שנראה טוב יותר.
אלמוג בורשטיין: זה כמה תמונות מקבלת הפנים שנעשתה לבוריס בשדה התעופה.
אלמוג בורשטיין: אם יהיה לנו זמן אני אקרין ממש סרטון, קליפ של דקה או שתיים מקבלת הפנים שהייתה מאד מרגשת.
אלמוג בורשטיין: אבל לפני כן הייתי רוצה להמשיך במצגת.
אלמוג בורשטיין: השחמט ידוע מאז ומעולם כמשחק היהודי, כמו שכתוב – מאז החלו באופן רשמי אליפויות העולם בשנת 1886, היהודים מחזיקים בתואר אלוף העולם בשחמט יותר שנים מכל בני העמים האחרים גם יחד.
אלמוג בורשטיין: זה מצד אחד.
אלמוג בורשטיין: מצד שני, ישראל היא מעצמת שחמט כבר הרבה שנים.
אלמוג בורשטיין: אנחנו מדורגים בין 10 המדינות החזקות בעולם, ועכשיו אני חושב שאנחנו כבר בין ארבע או חמש המדינות החזקות בעולם.
אלמוג בורשטיין: ישראל היא המדינה היחידה בעולם שזכתה במדליות בשתי האולימפיות האחרונות.
אלמוג בורשטיין: לא רוסיה ולא אוקראינה ולא ארמניה ולא כל מעצמות השחמט האחרות הגיעו להישג הזה.
אלמוג בורשטיין: ישראל מדורגת במקום השני בעולם, מבחינת מספר רבי האומנים, ביחס לגודל האוכלוסייה.
אלמוג בורשטיין: אגב, המקום הראשון זה איסלנד.
אלמוג בורשטיין: כמו שאמר יושב ראש האיגוד, המהלך הבא צריך להיות הגשמת החזון והחזון שלנו הוא – שחמט – הספורט הלאומי של ישראל.
אלמוג בורשטיין: הספורט הלאומי בברית המועצות היה הרבה שנים שחמט.
אלמוג בורשטיין: ברית המועצות לא קיימת יותר, אזה הגיע הזמן שישראל תתפוס את מקומה.
אלמוג בורשטיין: על קצה המזלג ההישגים העיקריים של השחמט בעשור האחרון.