GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אמירה אהרונוביץ: המלצה רביעית של דוח הפרדיגמה עוסקת בעידוד פרויקטים משותפים לתיקון עולם, וגם כאן הסוכנות היהודית השיקה ממש בשבועות האחרונים פרויקט שנולד מהאסטרטגיה החדשה – פרויקט "תן".
אמירה אהרונוביץ: פרויקט שחותר לייצר פעילות של תיקון עולם בישראל ובמדינות עולם שלישי, כאשר הייחודית - - -
עינת וילף: זה פרויקט משותף עם מש"ב?
אמירה אהרונוביץ: נכון, זה פרויקט משותף עם מש"ב וזה פרויקט משותף עם קהילות יהודיות ברחבי העולם.
עינת וילף: על כמה אנחנו מדברים?
אמירה אהרונוביץ: מיליון דולר בשנת הפיילוט הראשונה, כאשר שוב יש יותר כסף שממונף דרך - - -
עינת וילף: כמה מש"ב שמה, או שמש"ב נותנת יותר הכשרות?
אמירה אהרונוביץ: אני מניחה שהיא נותנת יותר הכשרות.
אמירה אהרונוביץ: אני לא בקיאה בדיוק במודל הכלכלי, אבל אני יודעת שמש"ב היא שותפה.
אמירה אהרונוביץ: כשאנחנו נכנסים לשדה הזה של תיקון עולם חשוב להיות עם הבחנה מאוד-מאוד ברורה איפה אנחנו רוצים להיות, וזה הסיפור של צוותים משותפים של ישראלים מישראל וצעירים מהתפוצות.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו יודעים שהסיטואציה הזאת של עשייה משותפת למען גורם שלישי, תוך כדי שהיא מועשרת בלימוד, במרכיב תכני יהודי מעמיק, מייצרת הזדמנות מסוימת לבונדינג מאוד-מאוד ייחודי שלא קורה בסיטואציות אחרות, ולכן חלק מהדי.
אמירה אהרונוביץ: אן.
אמירה אהרונוביץ: איי של הפרויקט הזה הוא להבטיח שהצוותים האלה הם צוותים משותפים.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו מדברים גם על התנדבות שהיא ארוכה יחסית, התנדבות לשלושה חודשים, וכמו שאמרתי עם קוריקולום תכני יהודי מעמיק שמסתיים פיתוחו בימים אלה בהשקעה לא מבוטלת.
אמירה אהרונוביץ: בשנת 2012 אנחנו מתעתדים לפתוח ארבעה מרכזים: אחד באתיופיה, בגונדר, אחד בהודו, אחד בברזיל ואחד בישראל, והכוונה היא להתרחב ל-12 מרכזים.
אמירה אהרונוביץ: יש גם מודל כלכלי מאוד מעניין בפרויקט הזה, משום שהוא מזמין את הקהילות להיות שותפות בעיצוב של המרכזים האלה, לאמץ מרכזים ולהיות שותפות לא רק במימון, אלא ממש בהתוויית הרוח בכל מרכז, ואנחנו שמחים שיש כרגע היענות מאוד משמעותית בקרב הקהילות לפרויקט.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו ממש נמצאים בימים אלה ברישום של מתנדבים ראשונים אל המחזור הראשון שיהיה בקיץ.
אמירה אהרונוביץ: בנושא של חיזוק זהות יהודית בישראל – כאן צריך לעשות איזו פאוזה ולהסביר שזה אולי השדה הכי מורכב.
עינת וילף: דילגת על "קרן עתיד".
אמירה אהרונוביץ: דילגתי על "קרן עתיד", משום שהסוכנות לא עשתה עד היום מהלך משמעותי שאני חושבת שיש מקום כרגע להציג אותו.
אמירה אהרונוביץ: יש מספר ניסיונות, בעיקר באמל"ט בשיתוף עם קרן היסוד, שניסו להקים את הקרן לעתיד העם היהודי שם.
אמירה אהרונוביץ: מכל מיני סיבות זה סיפור מורכב.
עינת וילף: האם בממשלת ישראל היו דיונים אם זה על ממשלת ישראל הקמת הקרן או תקצוב הקרן?
אמירה אהרונוביץ: לא שאני יודעת, אבל יכול להיות שג'וש יודע.
ג'וש שוורץ: לא שידוע לי.
עינת וילף: האם בדיונים עכשיו שמתקיימים זה על סדר-היום?
עינת וילף: – לא.
אמירה אהרונוביץ: זו אחת ההמלצות היחידה שבה לא נגענו.
אמירה אהרונוביץ: לגבי הסיפור של חיזוק זהות יהודית בישראל – אנחנו בדיוק כמו דוח הפרדיגמה, או אנחנו בין השאר כי למדנו מדוח הפרדיגמה צריך לומר, והצגתי את זה גם באתגרים קודם, בהחלט חושבים שהסיפור של חיזוק זהות יהודית בישראל הוא סיפור אקוטי לא פחות מאשר חיבור הצעירים היהודים בתפוצות.
אמירה אהרונוביץ: ובבואנו לשאול את עצמנו מה הסוכנות היהודית יכולה בזירה הזאת לעשות שיהיה משמעותי ויהיה לו אימפקט שיצדיק את המעורבות של העם היהודי – כפי שאומר פה ג'וש ומזכיר, חשוב מאוד עבור יהדות התפוצות כל ההקשר של הפלורליזם והחיבור של צעירים ישראלים לנושא של יהדות – לצד העובדה שהסוכנות היהודית ממשיכה לתמוך בזרמים הפלורליסטים במדינת ישראל באמצעות הקצאה של כ-3 מיליון דולר בשנה, אחרי הרבה מאוד דיונים שבחנו האם יכול להיות לנו סיכוי להשפיע באופן משמעותי בתוך מערכת החינוך הפורמלית בישראל, אחרי ניסיונות של דוח שנהר ואחרים, או האם יכולה היתה להיות לנו יכולת לעשות שינוי משמעותי מאוד בקרב גילאי הנוער בחלקים הבלתי פורמליים של סדר יומו – אני מקצרת לכם את ההליך ואת ההתייעצויות המאוד ארוכות שהיו – הגענו למסקנה שמבחינת יכולות הליבה הייחודיות, הערך המוסף הייחודי שיכולה להביא הסוכנות, מצד אחד, והיקף המשאבים הנדרשים לעשות שינוי בשדות האלה, מצד שני, הבחירה היתה הזירה של גילאי 18 וצפונה, תוך כדי שהם עוסקים בעשייה חברתית, בין השאר בשל מחקרים שהראו שצעירים ישראלים בזמן שהם עוסקים בעשייה חברתית, נפתח אצלם איזה צוהר ואיזו הזדמנות שלא קורית קודם לכל הנושא של חיפוש של משמעות וזהות ועיסוק בערכים.
אמירה אהרונוביץ: לכן כשאנחנו מסתכלים על השקף הזה, ואני תיכף אתאר קצת מה המאמצים שהסוכנות מנסה כרגע להניע בעבודה עם צעירים ישראלים בנושא חיזוק זהות, מופיעות התחנות האלה: מופיע הגיל שבין 18 ל-19, העולם של שנת השירות והמכינות, מופיע העולם של מה שאנחנו קוראים לו "טרום תחילה", המשיק ל-served first, אותו עולם של צעירים, בוגרי תואר ראשון או השכלה, אחרי צבא בדרך-כלל, שלפני שהם הולכים לעשות קריירה, ערוכים לבוא לשלוש, ארבע, חמש שנים ולעשות איזה מעשה מקצועי מצד אחד, שמעורבב עם שליחות מאוד משמעותית, כולל המוכנות להקריב גם מזמנם וגם את פרנסתם לעניין, או אם זו התחנה של קהילות צעירות, שבו צעירים כזוגות צעירים או כהתארגנויות של קבוצות צעירים מקבלים החלטות לחיים לחיות כקהילות צעירות שעוסקות בעשייה חברתית כחלק אינטגרלי מחיי היום-יום שלהם.
אמירה אהרונוביץ: כמו שאמרתי אנחנו יודעים ממחקרים שנעשו בשנים האחרונות שהפוטנציאל של התקרבות לנושא של התחדשות יהודית ועיסוק בערכים ומשמעות הוא יותר גדול כשעוסקים כקבוצה באיזו עשייה חברתית.
אמירה אהרונוביץ: מתוך הרציונל הזה אנחנו עוסקים היום במעורבות בשלוש תחנות בסיפור הזה בחברה הישראלית.
אמירה אהרונוביץ: העולם של "טרום תחילה" – אנחנו מסתכלים על הפלטפורמה של "פותחים עתיד" שהיא פלטפורמה שאנחנו הקמנו לפני שש או שבע שנים לטפל בנוער בסיכון במודל של אח בוגר, שבמסגרתה היום יותר מ-30,000 בני נוער בסיכון מקבלים טיפול וליווי של אח בוגר בצורה של נאמן, אח בוגר שהגדרנו לו גם הגדרת תפקיד וגם עסקנו הרבה בהכשרתו ובבנייתו.
אמירה אהרונוביץ: ובתוך העולם של "פותחים עתיד", לצד העבודה המאוד חשובה וברוכה שקשורה בטיפול בנוער בסיכון, אנחנו מסתכלים על קבוצת הנאמנים, שזה בדיוק הפרופיל של אותם צעירים בגילאי 27-21, שהחליטו לשלוש, ארבע, חמש שנים לבוא ולעסוק בדבר הזה, בין אם זה בפריפריה הגיאוגרפית ובין אם זה בפריפריה החברתית של ישראל, בין אם זה בקרב חרדים או בין אם זה גם בקרב קהילות ומיעוטים אחרים בארץ, ושואלים את עצמנו איך אפשר היה להשתמש בקבוצה הזאת היום.
אמירה אהרונוביץ: יש כ-400 כאלה, מעל 350 צעירים כאלה שעוסקים בעבודת הקודש הזאת.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו שואלים איך אפשר היה לקחת את אותה תחושת שליחות שדרכה הם יצאו אל המשימה המאוד נקודתית הזאת לעזור לבני הנוער בסיכון ולתת להם קונטקסט רחב יותר של מה המשמעות הערכית של מה שהם עושים, איפה זה מתחבר לאתוס היהודי ולסיפור הציוני שנמצא כאן במדינת ישראל, ואיפה אפשרי אולי מגע ועשייה משותפת עם צעירים מקבילים בתפוצות, למשל עם קבוצת המקבילים שלהם ב-Teach For America בארצות-הברית ואחרות.
אמירה אהרונוביץ: זה אפיק אחד.
אמירה אהרונוביץ: באותו אופן אנחנו מסתכלים גם על הצוותים הצעירים בכפרי הנוער שלנו.
אמירה אהרונוביץ: זה שם קוד להגיד שבתוך הפלטפורמות הקיימות שלנו, שמטפלות היום באוכלוסיות חלשות באמצעות חבר'ה צעירים, איך אנחנו עובדים עם החבר'ה הצעירים האלה גם על הבסיס הערכי שלהם, על החיבור שלהם לזהות יהודית ולתודעה של עם יהודי.
אמירה אהרונוביץ: דמיינו לכם מה היה קורה לו היינו מצליחים להביא שלושה או ארבעה מתנדבים צעירים מהתפוצות לעבוד בכל אחד מ-80 כפרי הנוער במדינת ישראל, מה זה היה עושה לחוויה של הצוות הצעיר בכפר הנוער להיות בקומונה משותפת עם שלושה-ארבעה צעירים מהתפוצות, באותו אופן גם ב"פותחים עתיד" ובפלטפורמות אחרות.
אמירה אהרונוביץ: האפיק השני של הקהילות הצעירות – אנחנו מעורבים גם בהתאגדות של הקרן הקהילתית של קהילות שחף.
אמירה אהרונוביץ: אבל יש בעולם של קהילות צעירות סגמנט אחד שמאוד מדבר אלינו, זה הפרויקט שנקרא "בוחרים מחר", שבמסגרתו הסוכנות היהודית מצמיחה היום יותר מ-12, בדרך ל-15, קהילות צעירות של סטודנטים בפריפריה עם אחוז מאוד גבוה של עולים בתוכם, והמשמעות היא שאותם צעירים כבר במהלך הלימודים מתגבשים כקבוצה, מקבלים קוריקולום בזמן שהם נמצאים בלימודים, ואחר-כך יוצאים לפרק של עשייה כקבוצה בפריפריה, שלה אנחנו מכניסים עכשיו קונטקסט שוב של קוריקולום תכני ערכי שמחבר אותם לבסיס ערכי יהודי, וגם אליהם מנסים לחבר עשייה משותפת עם צעירים מהתפוצות.
אמירה אהרונוביץ: האפיק השלישי הוא האפיק שבו אנחנו נמצאים בעצם בשלב הכי ראשוני, בשלב ה-RND ובשלב הפיילוטים.
אמירה אהרונוביץ: בעולם של שנת השירות והמכינות אנחנו מנסים לזהות איפה יכול להיות לנו יתרון יחסי.
אמירה אהרונוביץ: ובעולם של שנת השירות והמכינות, כשאנחנו מודעים לעובדה שיש פה תקרת זכוכית ומגבלה מאוד משמעותית מבחינת הצבא, אנחנו מסתכלים היום על שלושה אפיקים אפשריים, שבהם אנחנו חושבים שנוכל להביא ערך מוסף, ושוב את הקונטקסט של חוויה יהודית במסגרת חווית העשייה: האחד זה אפיק של מכינות שהקמנו ביחד עם שני יזמים צעירים בדרום, שנקרא "דרך ארץ".
אמירה אהרונוביץ: המחזור הראשון שלו הסתיים בניצנה לפני כשבועיים ובדרך להיפתח המחזור השני, שבנוי מצעירים בפריפריה שמעולם לא השתתפו במפעל הזה של מכינות או של שנות שירות, שמגיעים ממקיף ו' כללי בבאר-שבע או מקיף ד' כללי באשדוד, מאזורים שבהם התרבות הזאת של הצטרפות לשנת שירות או למכינה לא נמצאת בשיח הטבעי של המיליה החברתי שהם מסתובבים בו או של החינוך מהבית.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו מביאים אותם להזדמנות שעוזרת להם גם להבנות את עצמם מבחינת הזהות והמשמעות של עצמם לחיים יותר משמעותיים כבר בתוך מה שהם יעשו בצבא וגם במה שהם יעשו אחר-כך, כאשר המכינות האלה משלבות שוב מרכיב מאוד משמעותי של עשייה ומרכיב מאוד משמעותי של תוכן יהודי.
אמירה אהרונוביץ: המכינות האלה, כמו שאמרתי, גמרו פיילוט ראשון, ישלשו את עצמם בשנה הבאה.
אמירה אהרונוביץ: בשנה הבאה כבר יהיו שלושה מחזורים – שניים בניצנה ועוד אחד כנראה בירוחם, כאשר אחד מהמחזורים האלה יהיה מחזור משותף של צעירים מהתפוצות וצעירים בישראל.
אמירה אהרונוביץ: האפיק השני – מכינות משותפות.
אמירה אהרונוביץ: זה שהתחלתי כרגע לתאר.
אמירה אהרונוביץ: כבר השנה יהיה לנו פיילוט ראשון של מכינה משותפת יחד עם קרן "דילר" מסן פרנסיסקו, צעירים מישראל וצעירים מהתפוצות שיעשו יחד שנת מכינה.
אמירה אהרונוביץ: האפיק השלישי שאנחנו מזהים הוא אפיק ייחודי וייעודי לאוכלוסייה שאנחנו מלווים במהלך כל השנים האלה ומודעים לקשיים שלה – האוכלוסייה האתיופית.
אמירה אהרונוביץ: יש נתונים מאוד מדאיגים מבחינת מה שקורה לאוכלוסייה האתיופית כשהם מגיעים לצבא.
אמירה אהרונוביץ: דווקא שיעור הגיוס שלהם יחסית גבוה, אבל השיעור שנושר תוך כדי השירות הצבאי, מסיבות שלא קשורות בהכרח ליכולת התפקוד שלהם אלא קשורות למשברים בבית או למשברים של זהות, הוא כזה שמביא אותנו לחשוב שלנו, כנציגים של העם היהודי שהיה אחראי להביא אותם, יכול להיות בהחלט ערך וחשיבות לפתח עבורם מסלול ייעודי, שוב שישלב מרכיב של עשייה ומרכיב תכני ערכי.
אמירה אהרונוביץ: זה הסיפור של זהות יהודית בישראל.
אמירה אהרונוביץ: כמו שאמרתי, לצד כל הדברים שתיארתי כרגע הוא זה שנמצא בשלב היותר היולי שלו, הוא זה שנמצא כרגע בכל מיני טסטים בשוק ובפיילוטים שונים, כאשר שנת 2013, אנחנו מניחים, תיקח ותרחיב את כל הדברים האלה.
אמירה אהרונוביץ: חשוב לדעת שני דברים בהקשר הזה – אני כמעט מגיעה לכדי סיום – כשאנחנו שואלים את עצמנו איך אפשר היה לחולל שינוי בחברה הישראלית מבחינת התודעה של העם היהודי ושל הבנה של הפלורליזם היהודי, שדרך העדשה שלו חיים היהודים בתפוצות והמקביל של זה לא כל כך קורה בארץ, אנחנו יודעים לזהות שיש לנו בידיים קבוצה של סוכני שינוי, שאנחנו לעניות דעתנו לא עושים אתה היום שום דבר שיטתי מספיק ואנחנו קוראים את עצמנו לסדר בהקשר הזה, וזה חלק ממה שנביא לידי ביטוי בתוכנית העבודה ב-2013.
אמירה אהרונוביץ: קודם הראיתי לכם שיש 2,000 שליחים שיוצאים בשנה, אז לא כל ה-2,000 חוזרים כל שנה, משום שחלקם נשארים שלוש שנים, אבל בוודאי 1,800 חוזרים בכל שנה.
אמירה אהרונוביץ: בכל שנה 1,800 צעירים חוזרים מחוויה יהודית מדהימה בתפוצות.
אמירה אהרונוביץ: בכל המחקרים והסקרים שאנחנו עושים להם בסוף הדבר שמופיע יותר מכל הוא – נסעתי ישראלי, חזרתי יהודי.
אמירה אהרונוביץ: אין שום ספק שהאנשים האלה, אין מתאימים מהם להיות סוכני שינוי לתפיסה הזאת בחברה הישראלית, ואנחנו עוד לא פיצחנו ומצאנו את הדרך הנכונה והאפקטיבית להשמיש אותם ככאלה, בין אם ככוח מילואים מעת לעת או בין אם ככוח מקצועי דה-פקטו, בין אם במוד של מכינות או בין אם במודל אחר.
אמירה אהרונוביץ: ולהם אני מעיזה ומצרפת, חברי מ"תגלית", את כל החיילים הישראלים שנמצאים על האוטובוסים ב"תגלית".
אמירה אהרונוביץ: אנחנו יודעים שגם הם מדווחים על חוויה יהודית או על חוויה מדהימה ערכית שהם חווים, ואנחנו חושבים שביחד אנחנו מייצרים פה צבא די גדול של סוכני שינוי, שאנחנו, כשולחן שחפץ בענייני הפלורליזם והפתיחות של החברה היהודית לעם היהודי, לא עושים מספיק.
אמירה אהרונוביץ: זה בצהוב קורא אותנו לסדר.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו מסתכלים על זה מאוד ברצינות לקראת השנה הבאה.
אמירה אהרונוביץ: כן, צריך לדעת שאל תוך הדבר הזה אנחנו רואים שכל הקומה שקודם דיברנו עליה, כל הקומה של צעירים מהתפוצות שמגיעים לישראל, בין אם במסגרת החוויות השונות: במסגרת "מסע" או "onward" או תוכניות תיכון, או בין אם במסגרת השותפויות, עצם העובדה שהם נמצאים כאן לפרק זמן של עשייה מזמן הזדמנות ענקית לייצר עבורם אפשרות של עשייה משותפת של צעירים מישראל.
אמירה אהרונוביץ: ואנחנו יודעים שאין דבר חזק יותר מהמפגש והחיבור.
אמירה אהרונוביץ: המפגש והחיבור הבין-אישי מייצר ונועל את מה שלא עושה שום דבר אחר, ולכן אנחנו עוסקים יותר ויותר בלראות איפה אפשר לקחת אותם, עשרות אלפים שנמצאים פה במסגרות כאלה ואחרות, ואת הישראלים ולחבר ביניהם.
דורון אביטל: הכיוון ההפוך גם עובד.
אמירה אהרונוביץ: לגמרי.
דורון אביטל: החבר'ה מ"תגלית" חוזרים ישראלים לארצות-הברית.
אמירה אהרונוביץ: מלה על התקציב, כי אי-אפשר בלי.
אמירה אהרונוביץ: הסוכנות היהודית דהיום – 1.2 מיליארד שקלים, כאשר אתם יכולים לראות את הפריסה בין התחומים השונים.
אמירה אהרונוביץ: כמו שאני אומרת, צריך לקרוא את זה מאוד בעירבון מוגבל, משום ששאלות ממוקדות עבור כל פלטפורמה או כל תוכנית צריכות להביא בחשבון גם את כל הכסף שנכנס מהגורמים השונים אל תוך הפעילות.
אמירה אהרונוביץ: אני רוצה לסיים ולומר מה אנחנו חושבים שהיו צריכים להיות הצעדים הבאים או על מה היינו מברכים לו אפשר היה להתקדם בצורה משמעותית מאיפה שכרגע תיארתי.
אמירה אהרונוביץ: ואני מתארת פה חמישה מהלכים משמעותיים, הם לא היחידים, אבל מבחינתנו הם אולי הבשלים ביותר: הראשון הוא להעמיק את השותפות עם הממשלה שקיימת היום, והיא מבורכת, להעמיק את השותפות עם הממשלה והעם היהודי בנושא רצף החוויות.
אמירה אהרונוביץ: אני מחזירה אתכם לאותה דיאגרמה איך מביאים הרבה יותר צעירים לכל אחת מהתחנות, איך עושים עבודה חינוכית הרבה יותר משמעותית אתם מבין התחנות, כדי להבטיח כמה שיותר שיהיו מעורבים בקהילה או שיחליטו לעלות; איך מרחיבים מודלים של עבודה עם בוגרים בקהילות ותוכניות מנהיגות משותפות, אפרופו השאלה שלך עינת, איך עושים את זה בצורה שיטתית וסיסטמתית, שמבטיחה לאורך זמן מעורבות של הצעירים האלה; איך מרחיבים את מפעל השליחות למוסדות חינוך וגופים קהילתיים.
אמירה אהרונוביץ: שוב, כמו שאמרתי, ביחס של אחד לאחד – צעיר יהודי בכל מוסד יהודי, כדי להחיות את המקום של ישראל בצורה אורגנית בחיי המוסד.
אמירה אהרונוביץ: אם היינו יכולים לדמיין שבכל בית כנסת יהודי או בכל בית ספר יהודי בעולם יש מין "מר ישראל" כזה, מה היה צריך לעשות כדי שזה יקרה; איך מעמיקים את השותפות עם הממשלה בהשקעה באוכלוסיות היהודיות שנמצאות - - -
עינת וילף: דבר אחד לא ציינתם, האם יש איזו מחשבה בנושא של שימוש בישראלים שנמצאים בחוץ-לארץ לטובת לימודים, לא כאלה שעזבו בטריקת דלת, אלא ששומרים על קשר?
עינת וילף: הרבה פעמים הם אפילו מוכנים בסכומים נמוכים, בהתנדבות, להיות מחוברים.
אמירה אהרונוביץ: את בדיוק נוחתת בטרפז הנכון.
אמירה אהרונוביץ: אנחנו מזהים שתי אוכלוסיות יעד משמעותיות, שכמו שאני אומרת מטרת הסוף אתם לא שונה, אבל בוודאי הדרך להגיע אליהם ולעבוד אתם היא אחרת.
אמירה אהרונוביץ: יהדות דוברת רוסית, שזה כבר מושתת במבנה הארגוני אצלנו ובהשקעת משאבים מאוד מיועדת, ואנחנו בדיוק בגמר שלב ראשון של זיהוי ואימוץ מדיניות עבור הנושא של עבודה עם ישראלים בתפוצות.
אמירה אהרונוביץ: נמצאים פה חברים מ"רעות" סביב השולחן שאתם עבדנו בעניין הזה.
עינת וילף: אני רק אוסיף לצורך העניין, הרבה ישראלים בחוץ-לארץ לא יתקרבו לבתי כנסת, לא יתקרבו לקהילה היהודית, אבל אם הם יתבקשו לייצג את ישראל במוסדות האלה, הם יהיו מוכנים בהחלט להיכנס לשם.
אמירה אהרונוביץ: יש עוד שלב מקדמי, שהצעירים הישראלים האלה הרבה פעמים, בוודאי אם הם הגיעו בגיל צעיר או אם הם נולדו שם, חווים סיטואציה הרבה יותר מורכבת - - -
עינת וילף: אני מדברת על בוגרים שלומדים.
אמירה אהרונוביץ: מתוקף המציאות הרבה מאוד מהסגלים החינוכיים בבתי הספר היהודיים הם ישראלים, שלא בהכרח צמחו ככוח הוראה מקצועי אבל תיעלו את עצמם לשם, ואנחנו עושים חלק מהעבודה בהקשר הזה מול בתי הספר.
אמירה אהרונוביץ: אני אסיים בעניין של העמקת השותפות עם הממשלה ועם גופים בישראל בנושא חיזוק זהות של ישראלים – אנחנו כרגע שוב בשלב מאוד-מאוד ראשוני שבו אנחנו בוחנים מספר אפיקים, כמו שתיארתי.
אמירה אהרונוביץ: בסוף השנה הזאת נהיה הרבה יותר חכמים מה נראה לנו שהוא בעל פוטנציאל ל-scale up משמעותי.
אמירה אהרונוביץ: אבל אין שום ספק ש-scale up משמעותי יחייב את הממשלה.
אמירה אהרונוביץ: הוא יחייב את הממשלה בהחלטת שקשורות בדח"ש – דחיית שירות – הוא יחייב את הממשלה לרתום את משרדי הממשלה השונים לדבר הזה והוא יחייב את הממשלה מבחינתנו גם במשאבים, אם רוצים באמת לייצר שינוי ותרבות אחרת פה, שכל צעיר בישראל עובר איזה פרק של עשייה חברתית שבצדה יש גם חוויה יהודית.
אמירה אהרונוביץ: לכן אנחנו מדברים על מחויבות משותפת של הממשלה ושם העם היהודי ליישום הדוח ולהגדלת המשאבים, ובזאת אני רוצה לסיים.
עינת וילף: תודה רבה לך, אמירה, על מצגת מקיפה וחשובה ביותר.
עינת וילף: אני רוצה לברך את שכיב שנאן, דורון אביטל, חיים אמסלם ואברהם מיכאלי, חברי הכנסת שהצטרפו אלינו לדיון.
עינת וילף: האם הייתם רוצים להגיד כמה מלים לפני?
שכיב מוראד שנאן: רק משפט אחד: כל עוד העם היהודי בסדר, אנחנו בסדר.
עינת וילף: תודה לך, שכיב.
עינת וילף: דורון אביטל, אתה רוצה להתייחס?
דורון אביטל: האמת, באתי ללמוד, כי הסוכנות היהודית קרובה ללבי – אבי עבד שנים רבות בסוכנות היהודית וברגע שהיה שינוי דרמטי, כשהפונקציות של העלייה והקליטה הועברו למשרד הקליטה והוקם משרד הקליטה, הוא עבר והיה בכיר במשרד הקליטה.
דורון אביטל: באמת ארגון כמו הסוכנות היהודית, אם הוא לא דואג להתחדש ביחס לנסיבות המשתנות, לבנות תעודת זהות חדשה, או הרחבה של תעודת זהות קודמת שיש בה גם המשך וגם שינוי, יש איום על ארגון כזה, ולכן עניין אותי לראות.
דורון אביטל: אני מבין שנעשה פה מאמץ מאוד-מאוד רציני לבנות את תעודת הזהות החדשה או המורחבת.
דורון אביטל: הערה שאני תמיד חוזר אליה, נדמה לי שבדיון דומה פה דיברתי לגביה – אנחנו צריכים להיזהר לא לחשוב במונחים של כפיית זהות.
דורון אביטל: הזהות היהודית והזהות הישראלית הן זהויות שהן בבנייה, ומי שבונה אותן זה כולנו, ולכן אהבתי את הביטוי "סוכני שינוי", ודרך המפגש וההיכרות של שתי החוויות, החוויה הישראלית והחוויה היהודית.
דורון אביטל: אל לחוויה הישראלית להתבטל בפני היהודית וההיפך, סוכני השינוי האלה יכולים לבנות את שתי הזהויות האלה שהן ערוגות טוב יותר לקראת האתגרים של העתיד.
דורון אביטל: את הדגשים האלה ראיתי בניסוח של הפרדיגמה, לכן אני מברך על זה.
עינת וילף: תודה לך.
עינת וילף: חבר הכנסת אמסלם.
חיים אמסלם: באתי להשכיל.
עינת וילף: חבר הכנסת אברהם מיכאלי.
אברהם מיכאלי: אני אחכה עוד קצת, כי באתי עם רקע קודם.
עינת וילף: האם יש מישהו נוסף מהסוכנות שמבקש להתייחס?
עינת וילף: אבינועם, אתה רוצה להגיד משהו?
אבינועם בר יוסף: מרשים מאוד מה שהם הציגו.
אבינועם בר יוסף: אני חושב שצריך לקיים מעקב שוטף אחרי מה שקורה שם, כי יש שינויים וגם יש תוצאות של תוכניות.
אבינועם בר יוסף: אם בודקים מה מצליח ומה פחות מצליח, מזה צריך גם לגזור איפה משקיעים, וזה הלקח המרכזי שלי מהמצגת.
עינת וילף: נתחיל עם משרד ראש הממשלה.
עינת וילף: לילך, תרצי לבוא ולהתייחס למה שנאמר כאן, לחלקו של משרד ראש הממשלה?
לילך אלמקיאס: מעבר למה שאנחנו אומרים כל ישיבה, שאנחנו נמצאים בימים אלה וכבר תקופה ארוכה מאוד בשיח עם אנשי הסוכנות היהודית, אמירה וג'וש, בהובלתו של מזכיר הממשלה, אין לי מה לחדש על החלטות אופרטיביות.
עינת וילף: האם יש משהו ממה שהוצג לנו, שכבר מתחיל להיראות, להתקדם, תקציבים חדשים?
עינת וילף: עלה בזמנו הדיון של תמיכה בתוכניות - - -
לילך אלמקיאס: לא מעבר לשיח.
עינת וילף: האם יש תאריך יעד או שזה יהיה תפקידך הקבוע להגיד את הדברים האלה פה?
לילך אלמקיאס: אני מאוד מקווה שנצליח להתקדם, אבל זה שיח מאוד מורכב.
לילך אלמקיאס: מעבר לדברים שממשלת ישראל צריכה לקחת על עצמה, בעולם היהודי יש פרויקטים אחרים.
לילך אלמקיאס: בעקבות השינויים של הסוכנות היהודית, שזה מובן, אנחנו נאלצים גם את זה לקבל על עצמנו.
עינת וילף: תני לי דוגמה.
לילך אלמקיאס: זה במסגרת השיח.
לילך אלמקיאס: אני לא רוצה להצהיר על דברים שיכול להיות שישתנו בעתיד.
אברהם מיכאלי: אני מקווה שהשיח לא יתחיל מחדש בממשלה הבאה.
חיים אמסלם: הממשלה נגמרה, הבחירות בפתח.
אברהם מיכאלי: אני שואל אם זה לא יתחיל מחדש.
חיים אמסלם: יתחיל.
עינת וילף: הצגתם את כל הדברים שנוספו ושהודגשו, אבל כמובן שחלק מהיישום של העקרונות האלה הם גם לעזוב דברים מסוימים שהסוכנות עשתה בעבר.
עינת וילף: חלק מהדברים שנעזבים אמורים להיות באחריותה של ממשלת ישראל.
עינת וילף: האם אפשר להציג לנו אפילו בכמה כותרות מה הדברים שאמורים לעבור מהסוכנות לאחריותה של המדינה?
ג'וש שוורץ: אין שום הסכמה עדיין בינינו לבין הממשלה, אנחנו באמצע תהליך מאוד-מאוד רציני ומאוד-מאוד ממצה.
ג'וש שוורץ: אני רוצה לברך את מזכיר הממשלה, צבי האוזר, ואת אנשי אגף התיאום והבקרה, מיכל מסטיי ולילך אלמקאיס, שמובילים את זה.
ג'וש שוורץ: קיימנו שלושה דיוני עומק עם מזכיר הממשלה בפורמט מצומצם ואחד בפורמט רחב, בהשתתפות המנכ"לים של משרד הקליטה, משרד התפוצות, משרד החינוך.
ג'וש שוורץ: זאת אומרת, אנחנו בשלב שכבר הצגנו תוכניות פרויקטים.
ג'וש שוורץ: מטבע הדברים, באסטרטגיה החדשה נשאר אצלנו כל הנושא של חיבור הדור הצעיר בתפוצות מאוד חזק, כל הנושא של רתימת צעירים למען שינוי חברתי וכל הנושא של העלייה.
ג'וש שוורץ: אלה שלושת הדברים שנשארו מאוד חזק בתוכנית.
ג'וש שוורץ: קליטה – זה נושא שמאז שנות ה-60, כשבסוכנות היתה מחלקת קליטה, היא היתה אחראית על כל הקליטה.
ג'וש שוורץ: הממשלה הקימה את משרד הקליטה ולאט-לאט התחומים של הקליטה, במיוחד קליטה לטווח ארוך, עוברים לממשלה.
ג'וש שוורץ: זה אחד הנושאים שאנחנו בדין ודברים עליו עם הממשלה כרגע.
ג'וש שוורץ: בכל הנושא של קליטה אנחנו חושבים שהסוכנות צריכה להשקיע פחות כסף בקליטה לטווח ארוך בארץ ויותר בתפוצות.
ג'וש שוורץ: זאת אומרת, אם יש גוף שצריך להשקיע כמה שיותר משאבים בעידוד העלייה, ברתימת צעירים לבוא לישראל בחוויה הישראלית ולהשקיע בתפוצות, בוודאי המשאבים צריכים לבוא מאיזה מקום.
ג'וש שוורץ: דוגמה, כפי שאת מבקשת, אחד הדברים שאנחנו דנים יחד עם מזכיר הממשלה זה האם אפשר לעשות אולי פחות קליטה ולהשקיע יותר כסף בחוויות ובעלייה מהתפוצות.
עינת וילף: אני אגב אוסיף שעמדתי כאן מאוד תואמת את עמדת הסוכנות.
עינת וילף: אני באמת חושבת שהגיע הזמן שכל האחריות לקליטה – ודאי בתקופה שבה כבר הסתיימו הגלים הגדולים, בסך הכול אנשים היום עולים יותר בצורה אישית, בצורה יחידנית – אני חושבת שבהחלט ראוי, זה מעבר מאוד נכון מאחריותה של הסוכנות לאחריותה של ממשלת ישראל.
עינת וילף: ככל שממשיכים בדיונים האלה, זו גם עמדתי.
עינת וילף: שלום ליפנר, אתה רוצה להוסיף משהו?
שלום ליפנר: לא הייתי מתייחס מעבר.
שלום ליפנר: הדברים מוכרים.
עינת וילף: חגי אליצור ממשרד ההסברה והתפוצות נמצא פה?
דנה גורדון: הוא הודיע שהוא לא יגיע.
עינת וילף: שמואל בן שמואל ממשרד החוץ – לא נמצא.
עינת וילף: המשרד לנושאים אסטרטגיים.
עינת וילף: ראיתי את אשר לדקה, אבל הוא יצא.
פרדמן: אני פה, אבל אין לי מה להוסיף.
עינת וילף: אנחנו עוברים לארגונים.
אבינועם בר יוסף: אני רוצה להוסיף מלה אחת.
אבינועם בר יוסף: אם יש הכרה, ואני חושבת שזאת צריכה להיות המשימה של חברי הכנסת פה, שהתפוצות הן נכס אסטרטגי למדינת ישראל, ראוי לצאת בקריאה לממשלה שתמצא את הדרך להעלות את התקציבים שהיא משקיעה בתפוצות, ושם יהיה המבחן האמיתי, כי היכולות בישראל גדלות והיכולות בתפוצות מתפזרות בצורה שונה.
עינת וילף: אני פותחת את הדיון להשתתפות הארגונים.
עינת וילף: בבקשה, בקי.
בקי כספי: אני מהפדרציות היהודיות.
בקי כספי: אני רוצה להצדיע לסוכנות היהודית בהובלת תהליכים של שינוי כל כך רחב היקף.
בקי כספי: זה דבר מאוד לא פשוט, ואנחנו תומכים לגמרי בצעדים שהסוכנות נוקטת בהם, גם אם זה כרוך אצלנו בתהליכים של חינוך והובלת ההנהגה של הקהילות שלנו.
בקי כספי: אנחנו חושבים שהם קלעו למטרות מאוד-מאוד אסטרטגיות מבחינת בניית עתיד טוב יותר לעם היהודי.
בקי כספי: כל הכבוד.
אפרים זדוף: אני רוצה לברך אותך, חברת הכנסת וילף, על יוזמת הדיון הזה, החשוב.
אפרים זדוף: הקשר של מדינת ישראל עם התפוצות לא פחות חשוב מכל שאלות הביטחון והמדיניות האחרים, שגם הן חשובות.
אפרים זדוף: אני רוצה גם לברך כעובד ההסתדרות הציונית לשעבר את הפעילות של הסוכנות היהודית וההצהרה שלכם שכל יהודי השואף לעלות לישראל יש לו מקום בישראל.
אפרים זדוף: הייתי מוסיף סימן שאלה – האומנם?
אפרים זדוף: ! איך מתמודדת הסוכנות היהודית עם מצב האפליה בישראל של היהודים על-פי האב בלבד, שרוצים להיות יהודים ובמדינת ישראל והם מופלים לרעה בכך שהם לא יכולים לחיות את חייהם על-פי החוק כמו יתר היהודים שהם יהודים על פי היהדות?
אפרים זדוף: מדובר ביהודים שעלו ארצה על-פי חוק השבות.
אפרים זדוף: על סמך הנתונים החשובים שהעלית עכשיו, אם כמחצית מהיהודים שעלו ממזרח-אירופה הם בקטגוריה הזאת שאני אומר, ודאי וודאי מבחינה סטטיסטית זה מדגם מייצג, אותו דבר לגבי היהודים שנשארו במזרח אירופה ואותו דבר יהודים דוברי רוסית שנמצאים בארצות-הברית.
אפרים זדוף: יש כאן בעיה מאוד רצינית.
אפרים זדוף: הם אנשים שמרגישים יהודים, הם לא מוכנים לקבל שיעמידו בפניהם כל תנאי נוסף והם אף נעלבים מזה שדורשים מהם תנאי נוסף – גיור לחומרה, גיור לקולה, מגזע ישראל, לעשות קומבינה כזאת או אחרת.
אפרים זדוף: הם פשוט יהודים, הם רואים את עצמם כיהודים, הם רואים את עצמם חלק מהעם היהודי ומדינת ישראל מפלה אותם באופן שלילי.
אפרים זדוף: בנוסף להצהרה הזאת הייתי רוצה לשאול את הסוכנות היהודית, איך היא מתמודדת עם השאלה הזאת.
אפרים זדוף: איך מתייחסים מבחינה חינוכית אל אותם יהודים?
אפרים זדוף: ככל הידוע לי הסוכנות היהודית לא מפלה אותם לרעה – תקנו אותי אם אני טועה – וגם התנועה הציונית מאז הקמתה לפני יותר מ-100 שנה לא הפלתה אותם לרעה והם התקבלו לתנועות נוער ללא שום תנאי וללא שום דרישה ובחינה כלשהי.
אפרים זדוף: מצד שני, האם המצב הזה, מצב האפליה הזה בישראל – האם הוא פוגע ברצון של הרבה יהודים לעלות, שהם לא רוצים להיות פה אזרחים מסוג ב'?
אפרים זדוף: אין לי ספק שהגישה של הסוכנות היהודית, כפי שהצהרת, היא של פלורליזם ושל פתיחות, אבל איך זה בא לידי ביטוי ואיך מתמודדים עם זה?
אפרים זדוף: הייתי רוצה לשאול את חברת הכנסת וילף ואת יתר חברי הכנסת, מה היתה יכולה הכנסת לעשות כדי לפתור את הבעיה הזאת ברמה הממלכתית?
אפרים זדוף: הבעיה, אני חוזר, של מאות אלפי יהודים ישראלים שרואים את עצמם יהודים לכל דבר, ומדובר כאן לא רק על דוברי רוסית, מדובר על יהודים מכל העולם היהודי, גם מארצות אמריקה הלטינית, גם מארצות דוברות אנגלית, גם מאירופה הלא דוברת רוסית, שלא מקבלים כל תנאי נוסף כדי להיות מוכרים כיהודים, כגון גיור.