GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רותי כהנוב: אנחנו גם מאוד מעודדים קשר בארצות הברית בין הקהילות היהודיות וההודיות, גם השגרירויות נמצאות בקשר, משתתפות בחגיגות, הם באים לחנוכה, אנחנו הולכים לדיוואלי ואירחנו בארץ בסיוע HAC (הערת מתרגם: צ"ל AJC) כמה וכמה משלחות של בכירים בקהילה ההודית האמריקאית.
רותי כהנוב: יוצאי הודו בישראל, היה ויש וצריך להיות גם בעתיד תפקיד חשוב.
עינת וילף: תודה רבה, רותי ממשרד החוץ.
עינת וילף: לפני שאני אעבור לרשימת הדוברים, רציתי לבקש, אני מקווה שאני לא מתקילה אתכם, אני רוצה גם מהוועד היהודי האמריקאי וגם מה-Israel Project שקצת יספרו על העבודה שהם עושים בהודו כי אני חושבת שזו דוגמה מאוד חשובה לסוג המשולש שאנחנו רוצים לבנות יותר ויותר של עבודה למשל של ארגונים יהודים אמריקאים בהודו, לטובת מטרות שמחזקות את הקשר המשולש הזה.
עינת וילף: אז איילת, אם תוכלו לספר קצת על מה שאתם עושים, ומארק.
שני איילת זליג-טישלר: אני יכולה לספר מעט כי אני פחות מעורבת בפן הזה, אני יכולה לציין קודם כל ש-HAC (הערת מתרגם: צ"ל AJC) היה ארגון היהודי הראשון שהקים משרד בהודו, אנחנו עובדים הרבה גם על הנושא של יחסי הודו-ישראל וגם על הנושא של יחסי יהדות ארצות הברית עם הודו, ומעבר לחשיבות של זה אנחנו רואים את ההשפעה על הקשרים שבין הקהילה הודית האמריקאית, שהיא קהילה מאוד מאוד מתפתחת בארצות הברית וגדלה לבין הקהילה היהודית האמריקנית.
שני איילת זליג-טישלר: כמו שרותי ציינה, אנחנו מביאים משלחות, הן במסגרת של project inner change וכמובן שהנציגה שלנו שם עוסקת מדי יום בקידום היחסים.
עינת וילף: אני באמת נחשפתי לעבודה של הוועד היהודי האמריקאי, גם למשלחות שאתם מביאים לפה, גם העבודה שלכם שם, אני חושבת שאתם הייתם הראשונים שם ובמובן הזה גם התוויתם, אני חושבת, דרך מאוד חשובה לארגונים יהודים שמעוניינים לסייע לקשר.
עינת וילף: מארק, תוכל להגיד כמה מלים?
מרק סלומן: My name's Mark Sloman; I'm with the Israel Project.
מרק סלומן: What we do is somewhat different from what many other organizations do.
מרק סלומן: Our focus is exclusively inside .
מרק סלומן: And what we are doing is with the ambassador for Jewish Israelis, people-to-people communication.
מרק סלומן: The Israel Project itself is largely media-focused but, for the unique situations in , we don't focus primarily or exclusively on the media, although we definitely do have a media outreach component.
מרק סלומן: What we do is sponsor speaker tours, media tours, into , featuring Israeli experts on various subjects.
מרק סלומן: We've brought entrepreneurs over, some homeland security experts.
מרק סלומן: I went over myself for some just off-the-record conversations about a variety of different subjects.
מרק סלומן: And we look to build bridges between people here, organizations here and their counterparts in , because that's really what is going to dictate the future of the relationship.
מרק סלומן: It has been built on business but, in order for it to survive, there's going to have to be interaction between ordinary people at the academic level and the government level as well, discussing their ideas, their shared objective, shared vision, and seeing how they complement each other in order to accomplish those goals.
מרק סלומן: One example of some of the things we've done most recently during last week's or two weeks ago's unpleasantness, for the first time, Indian media had an Israeli source for information in itself.
מרק סלומן: We fielded over two dozen phone calls from not just Indian media but foreign journalists who are based in , wanting to know what does think, what's 's position, what's the Jewish community around the world going to think about these things.
מרק סלומן: And for them it was a welcome resource, because previously they did not have a personal source of information that they could take.
מרק סלומן: Most of the Indian media relies on AP, AFP, Reuters, to get their news, so, obviously it comes with a certain slant to it.
מרק סלומן: This was the first time that they were able to actually make a phone call, be put in touch with people in , be put in touch with the Foreign Ministry, and actually get some information from the horse's mouth.
מרק סלומן: And it helped give them - - - (להלן התרגום החופשי של דבריו) שמי מרק סלומן; אני שייך ל"פרויקט ישראל" (Israel Project).
מרק סלומן: מה שאנחנו עושים שונה במידת מה ממה שארגונים רבים אחרים עושים.
מרק סלומן: ההתמקדות שלנו היא אך ורק בתוך הודו.
מרק סלומן: ומה שאנחנו עושים הוא עם השגריר ליהודים, לישראלים, תקשורת של אנשים לאנשים.
מרק סלומן: "פרויקט ישראל" עצמו הוא במידה רבה ממוקד-תקשורת (מדיה), אבל, בגלל המצבים המיוחדים בהודו, אנחנו לא מתמקדים בעיקר או אך ורק בתקשורת, למרות שיש לנו בהחלט רכיב של מאמץ תקשורתי.
מרק סלומן: מה שאנחנו עושים זה לתת חסות לסיורים של נואמים, סיורי תקשורת, לתוך הודו, והצגת מומחים ישראלים בנושאים שונים.
מרק סלומן: הבאנו יזמים, מספר מומחים לבטחון פנים.
מרק סלומן: אני עצמי נסעתי למספר שיחות שלא לציטוט ("אוף דה רקורד") לגבי מגוון של נושאים שונים.
מרק סלומן: ואנחנו מעוניינים לבנות גשרים בין אנשים כאן, ארגונים כאן ועמיתיהם בהודו, מכיוון שזה מה שבאמת עומד להכתיב את עתיד היחסים.
מרק סלומן: הם נבנו על עסקים, אולם על מנת שישרדו, תהיה חייבת להיות אינטראקציה בין אנשים רגילים ברמה האקדמית וברמה הממשלתית גם כן, לדון ברעיונות שלהם, במטרה המשותפת שלהם, לחלוק את החזון, ולראות כיצד הם משלימים זה את זה על מנת להגשים יעדים אלה.
מרק סלומן: אחת הדוגמאות לדברים שעשינו ממש לאחרונה במהלך האי-נעימויות של השבוע או השבועיים האחרונים, זה שלראשונה, לתקשורת ההודית היה מקור מידע ישראלי בדלהי עצמה.
מרק סלומן: קלטנו למעלה משני תריסרי שיחות טלפון לא רק מהתקשורת ההודית בלבד אלה גם מעיתונאים זרים שהבסיס שלהם בהודו, ושרוצים לדעת מה ישראל חושבת, מה העמדה של ישראל, מה הקהילה היהודית ברחבי העולם עומדת לחשוב על דברים אלה.
מרק סלומן: ובשבילם זה היה משאב מבורך, מכיוון שבעבר לא היה להם מקור מידע אישי שהם יכולים היו לקחת.
מרק סלומן: רוב התקשורת ההודית מסתמכת על AP, AFP, רויטרס, כדי לקבל את החדשות שלהם, כך שכמובן, זה מגיע עם הטייה מסוימת.
מרק סלומן: זו הייתה הפעם הראשונה שהם יכולים היו לעשות בפועל שיחת טלפון, לקבל קשר לאנשים בישראל, לקבל קשר עם משרד החוץ, ולמעשה לקבל מידע כלשהו "מפי הסוס".
מרק סלומן: וזה עזר לתת להם ---
רותי כהנוב: If I just may say that we have a spokesperson in the embassy in .
רותי כהנוב: (להלן התרגום החופשי של דבריו) אם אני יכולה רק לומר שיש לנו דובר בשגרירות בדלהי.
מרק סלומן: No argument.
מרק סלומן: No disrespect.
מרק סלומן: David Goldfarb is a phenomenal resource in .
מרק סלומן: He and I worked very closely together.
מרק סלומן: It's different when they want to call somebody who is not directly affiliated with the Israeli government and they want to get a source from somebody who does not have a tie directly.
מרק סלומן: And Israel Project is a Washington-based organization with offices here in .
מרק סלומן: It just gives a broader perspective.
מרק סלומן: No disrespect intended towards anybody.
מרק סלומן: That's the type of activities that we do.
מרק סלומן: (להלן התרגום החופשי של דבריו) אין ויכוח.
מרק סלומן: אין כוונה לפגוע.
מרק סלומן: דייויד גולדפרב הוא משאב פנומנלי בדלהי.
מרק סלומן: הוא ואני עבדנו יחד באופן הדוק מאוד.
מרק סלומן: זה שונה כאשר הם רוצים להתקשר למישהו שלא קשור במישרין לממשלת ישראל והם רוצים לקבל מקור ממישהו שאין לו קשר במישרין.
מרק סלומן: ו"פרויקט ישראל" הוא ארגון שבסיסו בוושינגטון שיש לו משרדים כאן בירושלים.
מרק סלומן: הוא פשוט נותן נקודת מבט רחבה יותר.
מרק סלומן: אין כוונה לפגוע במישהו.
מרק סלומן: זה סוג הפעילות שאנחנו עושים.
עינת וילף: יותר מזה, רותי, אני גם אדגיש את זה, אני יודעת שלפעמים הדברים האלה מייצרים לכאורה חיכוכים או יריבויות, אבל---
רותי כהנוב: אנחנו מנסים לעבוד יחד, אני רק אומרת שלהציג את זה כאילו שאף פעם לא---
עינת וילף: לא, המטרה הייתה מקור שאינו דרך השגרירות ואינו מקור רשמי, אבל בפירוש זה בדיוק הרעיון, שבהרבה מקרים אנחנו מנצלים דווקא את ההזדמנות לפעמים לעבוד עם ארגונים יהודיים כדי שאלה לא בהכרח תמיד יהיו הדברים הרשמיים.
עינת וילף: אני עוברת לרשימת מי שביקשו לדבר ואני מתחילה עם דר' שלוה וייל, ממייסדי אגודת ישראל-הודו.
שלוה וייל: ב-1992, כאשר כוננו יחסים דיפלומטיים בין ישראל להודו אז משרד החוץ ביקש ממני להיות יושבת ראש אגודת הידידות בין שתי המדינות.
שלוה וייל: הסכמתי והייתה לי ועדה עם נציגים של כל הקהילות היהודיות בישראל ממוצא הודי וגם אוהדי הודו.
שלוה וייל: אנחנו פעלנו במהלך 16-17 שנה עד הקמת אגודת הידידות הנוכחית ויש לי את הכבוד להיות חברת האגודה הנוכחית.
שלוה וייל: הודו תמיד הייתה אוהדת ישראל ויהודים, במיוחד יהודים, מאז ימי שלמה, ובמהלך הדורות היא קיבלה את היהודים בהבנה ובסובלנות, למעט פרק מאוד נדיר בהיסטוריה שלה בתקופת הפורטוגזים עם האינקוויזיציה, יהודי הודו לא ידעו אנטישמיות מעולם.
שלוה וייל: למי שמייעץ היום להקים מכון ליהדות או אפילו השפה העברית, אתם צריכים להבין שבאוניברסיטת מומביי לימדו את השפה העברית במאה ה-19 לפני שהקימו את הקורסים ללימוד השפה העברית באוניברסיטת אוקספורד וקיימברידג' באנגליה.
שלוה וייל: זאת אומרת הודו היא חלוצה בתחום.
עינת וילף: חלוצה וזה עדיין קיים או חלוצה והפסיקה?
שלוה וייל: יש בהחלט קורסים באוניברסיטאות בעברית ויש גם מכון באוניברסיטת דלהי שהוא על קשרי ישראל והודו, אבל זה לא אומר שלא ניתן לפתח את הקשרים האלה וזה חשוב מאוד לפתח הבנה הדדית ולימוד הדדי.
שלוה וייל: עד היום הזה הרגשתי בודדה בשטח ואני רוצה לברך מכל הלב לאלה שיזמו, ואני לא יודעת מי היוזמים, אבל תודה שיזמתם את הישיבה הזאת.
שלוה וייל: מ-1971 אני פועלת לבד, אני כותבת לבד, מעולם לא זכיתי לאף אגורה תמיכה עבור פרסומיי בנושא יהודי הודו והם היום מונים כ-80 מאמרים אקדמיים ושלושה ספרים שהם מאוד מאוד ידועים, כולל מורשת יהדות הודו, שאתם רואים שם שהיא במהדורה השלישית.
שלוה וייל: אני מתחננת, אני פונה לממשלה ולגורמים בבקשה לעזור לנו לקדם עוד מחקרים בתחום.
שלוה וייל: היחסים הדיפלומטיים אמנם כוננו ב-1992 אבל היו יחסים לא דיפלומטיים פורמליים עם העם ההודי מ-48'.
שלוה וייל: מסיבות מוזרות אולי לא כוננו יחסים, אבל העם היה אוהד של מדינת ישראל, עד לאחרונה, ועד עכשיו אף דובר לא טרח להזכיר מה שקורה בחודש האחרון בהקשר של יחסים בין הודו לישראל ואני אזכיר.
שלוה וייל: אני וכמה מאיתנו פה נפגשנו עם שר החוץ ההודי, מר אסקרישנה, הוא היה ידידותי מאוד, חלק מאיתנו שפה התארחנו בבית מלון בתל אביב ומאוד שמחנו להכיר אותו והוא שמח על כל המסחר ובכל התחומים עם ישראל וחזר להודו, ואותו שר חוץ אמר שהוא תומך באירן.
שלוה וייל: אז אנחנו חייבים להסתכל סביבנו ולהיות עם יד על הדופק.
שלוה וייל: תקרית שנייה שנוגעת בי יותר באופן אישי ואני חייבת להזכיר את זה בוועדת העלייה והקליטה של הכנסת זה הנושא של הזוג של רב חב"ד קודשין ואשתו, זוג טרי בשנות ה-20 בחייהם, שמגורשים מהודו בשבוע הזה, יש להם עוד שישה ימים לצאת מהודו.
שלוה וייל: הזוג הזה, שהם שליחי חב"ד, באו בהזמנה של הקהילה הפרדסית בקודשין, כדי לשרת את הקהילה כאשר מנהיג הקהילה, מר סמואל הלוי, נפטר לפני מעל שנה.
שלוה וייל: החב"
שלוה וייל: דניקים גייסו תיירים ותרמילאים והיה מניין קבוע בבית הכנסת הפרדסי, כאשר אין מניין בבתי כנסת אחרים בינתיים.
שלוה וייל: בהתחלת פברואר, בתחילת החודש הזה, עיתונאי, אני צריכה להזכיר שהוא מוסלמי, כתב בטיימס אוף אינדיה, אנחנו לא מדברים על בלוג צדדי, שהם סוכני המוסד וישראל מתכוונת לתקוף את קודשין והיו מפגשים סודיים בתוך הבית שלו, במיוחד ביום שישי בערב בארוחות מאוד ארוכות.
שלוה וייל: מיותר לציין שהזוג הזה אינם סוכני המוסד, הם אנשים דתיים שעושים עבודת קודש באזור קודשין, כאשר, כפי שאמרתי, אין בית כנסת אחר שהוא פעיל, והם היו צריכים לחדש את הוויזה ולצערי הם יגורשו מהודו תוך שישה ימים.
שלוה וייל: אבל המעניין הוא לא העובדה הזאת, אלא אחרי שהתפרסמה הכתבה בטיימס אוף אינדיה בתחילת פברואר על הזוג הזה תוך 24 שעות היו 680 טוקבקים, אני אקריא רק אחד מהם, (אנגלית – דקה 72:35).
שלוה וייל: היו מאות כאלה, אני מקריאה לכם אחד.
שלוה וייל: אני מאוהבת בהודו ואני מאמינה שהעם ההודי מאוהב בנו, אבל אני רוצה שאנחנו לא נהיה תמימים ואני רוצה להביא לתשומת לבכם את המהלכים האחרונים בהודו ואני גם מבקשת מהגורמים להתייעץ איתנו, אני וחבריי מהעדה עובדים יד ביד שנים, אין הבדל בינינו, אנחנו עובדים ביחד, פועלים ביחד 40 שנה ואף אחד לא התייעץ איתנו אף פעם על שום דבר.
שלוה וייל: אז אני מבקשת ומתחננת, אנחנו פה בירושלים, לרשותכם, וחבל.
שלוה וייל: יהודי הודו מהווים גשר בין הודו לישראל והם גם השגרירים הכי טובים שלנו.
שלוה וייל: זה לא כמות האנשים שנשארו בהודו, 4,500 או 5,000 או כמה שתגידי, זה האיכות שלהם ובעידן של הגלובליזציה אלה הקשרים בין מדינות שהם חשובים, היום בעידן הזה.
שלוה וייל: דיברתם על דיאספורה, תבינו שהקשרים הם בין יבשות.
שלוה וייל: לבסוף, יהודי הודו תרמו רבות להודו, כפי שציינתי בספר, אבל הם גם תורמים רבות למדינת ישראל, גם בצביון שלהם ובעידן של רב תרבותיות, פשוט לא הערכנו אותם מספיק בשנים הראשונות של המדינה, אבל היום, כשאנחנו בעידן של רב תרבותיות, אנחנו חייבים להעריך אותם יותר.
עינת וילף: זה גם נותן מעבר ראוי, נח מסיל, נשיא הארגון הארצי של יוצאי הודו בישראל, בבקשה.
נח מסיל: שלום לכולם, כבוד יושבת הראש, חברי כנסת, חברים יקרים.
נח מסיל: אנחנו, יוצאי הודו, קיבלנו חינוך של ההודים ואנחנו פחות עושים רעש.
נח מסיל: לא כמו יוצאי הודו בארץ שסבלו בשנות ה-60, היום אנחנו, הארגון הארצי של יוצאי הודו, עושים את העבודה בשקט.
נח מסיל: הדפסנו ספר שקשור למשרד הקליטה והעלייה שהזכויות של עולה, שקיים באנגלית ובעברית ובכל השפות חוץ מהודית.
נח מסיל: ביקשנו מהמשרד הזה שידפיסו גם בהודית, שיש הרבה אנשים בהודו שלא מבינים הרבה אנגלית, קיבלנו תשובה 'אין לנו תקציב', בסוף אספנו כסף מהקהילה והדפסנו ספר בשפה ההודית על הזכויות של העולים.
נח מסיל: אנחנו לא עושים רעש, אז אנחנו בצד.
נח מסיל: כמו שאמרה שלוה, כל השנים האלה יוצאי הודו לא היו חשובים בארץ, ברגע שיש יחסים עם מדינת הודו נזכרו גם בנו שיש גם הודים, אבל אנחנו בשקט בשקט, כל השנים האלה, העלייה שלנו התחילה ב-48', אנחנו עבדנו בשקט והיום ליחסים שיש בין הודו לישראל יש לנו תרומה גדולה.
נח מסיל: אנחנו לא שכחנו את הודו, שהשפה שלהם, שאנחנו דיברנו איתם, עד עכשיו אנחנו מדברים את השפה ואנחנו משלבים אותם ואנחנו מעודדים אותם ליצור איתנו קשרים ולהיות איתנו חברים.
נח מסיל: כל שנה אנחנו עושים חגיגות של יום העצמאות של הודו, אפילו לפני שהיו יחסים בין הודו לישראל.
נח מסיל: אנחנו היינו מזמינים אורחים מהודו, שרים, חברי פרלמנט, והיינו עושים להם כבוד ותמיד מעל הבמה היינו אומרים שבשנה הבאה אולי שגריר הודו יבוא וינאם מהבמה הזו.
נח מסיל: אז אנחנו בשקט בשקט תרמנו מה שתרמנו, אנחנו לא מחפשים שיעשו רעש גדול, אבל קהילתנו עושה בשקט.
נח מסיל: חברים שלנו נשארו בסך הכל 5,000 יהודים בהודו.
נח מסיל: אנחנו גם יודעים על ההתבוללות והדברים האחרים, אבל אנחנו מנסים שהם יהיו גם בקשר איתנו וכמו שיש החלפה של הצעירים שבאים לפה, עושים סיורים והולכים, ברוך ה' רובם שנשארו שם הם במצב טוב, ואלה שלא כל כך במצב טוב, אנחנו עוזרים להם בשקט.
נח מסיל: יהדות הודו בארץ נדחקה בצד, החברים שלנו עובדים ותמיד מנסים שההודים גם ירגישו אותנו.
נח מסיל: כל שלושה חודשים אנחנו מוציאים ירחון בשפה הודית, ויש שם כל מיני כתבות, מאמרים והודים כותבים, מעודדים אותנו ואנחנו גם מודים להם, וזה הולך לא רק להודו, דוברי הודית, מראטית, זה נקרא באזור מהרש, שמדברים את השפה המראטית, אלה שחיים באנגליה ובארצות הברית, גם שם הם מקבלים את החוברת ופה אנחנו רק משבחים את ישראל, איך חיים בישראל, טוב לנו כאן וכך כל הזמן אנחנו אומרים.
נח מסיל: בקיצור אני רוצה להגיד שטוב שיש יחסים בין הודו וישראל, אנחנו צריכים לעודד ולשפר עוד קצת, אבל גם צריך לשים לב טיפה ליהודים שנשארו שם.
נח מסיל: יש שתי אגודות של אמריקאים שעושים את זה ואני מאוד מודה להם.
נח מסיל: אנחנו בקשר עם הקונסוליה בבומביי ואנחנו כותבים להם והם עוזרים לנו, כל שנה אנחנו חוגגים, אז בשנה הבאה כולכם תהיו מוזמנים לחגיגות האלה.
נח מסיל: תודה רבה לכם.
עינת וילף: תודה רבה, והמטרה, בין השאר, גם של הדיון, היא בהחלט שהגורמים השונים שפועלים בתחום יכירו אחד את השני, אם לא מכירים, יפתחו הזדמנויות גם לשיתוף פעולה, כי באמת המטרה היא לשים את המשולש הזה של היהודים, פה, שם, בארצות הברית, הודו וישראל.
עינת וילף: במובן מסוים עצם הדיון הזה הוא חלק מהניסיון לממש לפחות חלק מההמלצות שראינו כאן.
עינת וילף: דר' אריה סטריקובסקי, עורך גיליון 'יהודים ויהדות בהודו – עבר והווה'.
אריה סטריקובסקי: רציתי להציע כמה דברים ייחודיים שהיו להודו.
אריה סטריקובסקי: מה היה קורה אילו הודו הייתה נוסדת חמש שנים לפני שנוסדה.
אריה סטריקובסקי: ובכן, ב-1938 גנדי גינה את הנאציזם ואת האנטישמיות, כחודשיים אחר כך נהרו הציע הצעה נדיבה ביותר, שהודו מתחייבת לקלוט את כל הפליטים מהשואה.
אריה סטריקובסקי: אני חושב שאף אחד לא ידע מזה וזאת הייתה המדינה היחידה בעולם שהציעה את זה.
אריה סטריקובסקי: הבעיה הייתה שלמפלגת הקונגרס באותו זמן לא הייתה סמכות לחלק ויזות ואנגליה בשום אופן לא רצתה לעשות את זה.
אריה סטריקובסקי: אני חושב שכדאי לציין את זה, כי בדרך כלל הציבור יודע על חליפת מכתבים שהייתה בין גנדי לבובר ומאגנס, שבה הם הסבירו לגנדי שהוא לא מבין מספיק את רעיון הציונות, אבל לדעתי המחווה הזאת, לפתוח את שערי הודו בפני פליטים מהשואה, היא דבר שאף אחד לא יודע עליו.
אריה סטריקובסקי: בסופו של דבר כמה אלפי פליטים יהודים כן נקלטו בהודו בזמן השואה ובמידה רבה זה היה הודות לכמה תעשיינים יהודים שסיפקו סחורה בשביל הצבא הבריטי והם אספו פליטים שכביכול היו מומחים בתחומי התעשייה האלה וכך הם ניצלו.
אריה סטריקובסקי: דרך אגב, אותם הפליטים שהגיעו להודו קיבלו את התנאים הטובים ביותר שפליט יהודי קיבל בזמן השואה.
אריה סטריקובסקי: נקודה נוספת היא שהקהילה היהודית בקוצ'ין שימרה חמישה ספרים יהודים עתיקים שאף אחד לא יודע עליהם, אבל ארבעה מהם מוזכרים בתנ"ך, כמו מגילת גד החוזה, נתן שמעיה וכן מכתב מרבי יוחנן בן זכאי לתלמידיו.
אריה סטריקובסקי: למעשה זה מכתב אנטי נוצרי שכנראה לא יכול היה להיכתב על ידי רבי יוחנן בן זכאי, אבל משפחת רוקח, שזו המשפחה של האדמו"ר מבעלז הוציאה אותו לאור ודאגה להפיצו.
אריה סטריקובסקי: יש לנו שגרירים יהודים בהודו, אבל באופן בלתי צפוי הרבה מהאשרמים מאוכלסים על ידי יהודים, ויש סיפור על אישה יהודייה אמריקאית, שאף פעם לא קלטה את האנגלית, אבל זה מאוד היה חשוב לה לבקר אצל איזה גורו מפורסם.
אריה סטריקובסקי: כולם אמרו לה 'אל תעשי את זה, אין לך, לא את הבריאות ולא את השפה', היא התעקשה, הגיעה לשם וכשהגיעה אליו, אמרה, 'מה אתה עושה כאן, מוישל'ה שלי?' כמובן היא אמרה את זה באידיש, ומוישל'ה הנהן.
אריה סטריקובסקי: בכל אופן דיברתי גם עם דר' מלילה אשד והיא הסבירה לי שחלק גדול מתלמידיה לקבלה, לא רק אצלה, הם למעשה תרמילאים יהודיים שקיבלו את החוויה הדתית לראשונה בהודו.
אריה סטריקובסקי: תודה, אני בטוח שיש עוד כמה שיש להם מה לומר.
עינת וילף: תודה רבה לך ואני גם באמת רוצה להמליץ על הסקירה שעשית, ששלחת אלינו, היא מאוד מעמיקה.
עינת וילף: נטלי שטנגל ורחלי בן דור מרדכי מאוניברסיטת חיפה, מהתכנית ליהדות והינדואיזם.
נטלי שטנגל: אני רכזת התכנית ואני מייצגת את דר' איתמר תיאודור שהוא כרגע בהונג קונג והוא פתח את התכנית.
דור מרדכי: אני סטודנטים לתואר שני בלימודי אסיה באוניברסיטת חיפה, אני כרגע מסיימת את המאסטר שלי ותחום ההתמחות שלי הוא בהודו.
דור מרדכי: אני מייצגת פה את האקדמיה ואת דר' איתמר תיאודור, שהוא פתח את התכנית של לימודים השוואתיים של לימודי ההינדואיזם והיהדות.
דור מרדכי: כמו שאתם באמת יכולים לדעת, יש הרבה דמיון והרבה שוני במדינת ישראל ובהודו, עוד מתחילתה, עוד מקומה, אפילו קמנו פחות או יותר באותן שנים, לכן באמת חשוב גם לבדוק את השוני ואת הדמיון בין היהדות להינדואיזם.
דור מרדכי: זאת המטרה של התכנית שלנו והמטרה שלנו היא לחזק את הקשרים בין היהדות להינדואיזם ועל ידי כך לחזק גם את הקשרים המסחריים של הודו וישראל.
דור מרדכי: חשוב להגיד שרוב התורמים של התכנית הזאת הם תורמים מבחוץ, הם תורמים מהודו, תורמים הודים, ואנחנו מקבלים תרומות על ידי האנשים האלה ורק ככה אנחנו מצליחים להתקיים.
דור מרדכי: התכנית הזאת התחילה השנה, לימודי אסיה באוניברסיטת חיפה זו תכנית שנפתחה לפני תשע שנים וחשוב להגיד שמדעי הרוח באוניברסיטת חיפה זו פקולטה מאוד מאוד מפורסמת ומאוד מוכרת.
דור מרדכי: ואני רוצה להראות לכם את הסמלים שלפיה התכנית שלנו מונחית.
דור מרדכי: יש לנו את הסמל של העם היהודי, יש לנו את הסמל של אום, אני בטוחה שכולכם מכירים אותו, סמל של אוניברסיטת חיפה ויש לנו את הסמל של מועצת הדתות העולמית.
דור מרדכי: מועצת הדתות העולמית היא ספונסרית שלנו והיא בחזקת האו"ם ובנוסף לזה יש לנו את הספונסרים מהודו.
דור מרדכי: חשוב לציין שאוניברסיטת חיפה לא מממנת את התכנית וזה רק מימון חיצוני.
נטלי שטנגל: שיהיה לכם קצת רקע על התכנית שלנו, זו תכנית מחקר השוואתית, שהמטרה של התכנית בגדול זה מחקר, פרסום מחקרים, פרסום ספרים.
נטלי שטנגל: התכנית עצמה מתמקדת בקשר בין יהדות והינדואיזם והמטרה של התכנית בסופו של דבר זה לחזק את הקשרים הדיפלומטיים בין ישראל ובין הודו והכוונה גם בקשרים דיפלומטיים וגם בקשרים כלכליים ועסקיים.
נטלי שטנגל: התכנית עצמה, שתראו פחות או יותר על איזה נושאים אנחנו לומדים באקדמיה, זה הקשר בין דארמה והלכה, או קשרים, למשל, בין חיים ומוות ביהדות ובהינדואיזם, כל אחד קדוש לו משהו אחר ואנחנו מוצאים בתכנית המון המון קשר ודמיון.
נטלי שטנגל: מנהיגים רוחניים, למשל, ביהדות זה כהן ולוי, בהינדואיזם זה הברהמינים שהם הקדושים.
נטלי שטנגל: אנחנו לומדים המון דברים על התפילות, על המסורת, על החיים, על המוות, על כל מיני דברים חשובים.
נטלי שטנגל: הבאנו לכם דפי מידע, אם מישהו יותר מתעניין בתכנית ואתם רוצים לראות, אני יכולה לחלק בסוף.
נטלי שטנגל: תבואו לראות יותר בפירוט איזה תכנים אנחנו לומדים.
נטלי שטנגל: בתכנית אנחנו לומדים במסגרת ההינדואיזם המון חוקרים ידועים בהינדואיזם, אם זה רמואן רוי, אם זה גנדי ועוד המון אחרים, וגם ביהדות אותו דבר.
נטלי שטנגל: מי שאחראי על התכנית הם שני חוקרים, דוקטורים מאוניברסיטת חיפה, הראשון זה דר' איתמר תיאודור, שהוא בוגר אוניברסיטת אוקספורד, שם הוא התמחה בתחום של התיאולוגיה, שם הוא למד את המחקר ההשוואתי ומשם הגיעה התכנית.
נטלי שטנגל: איתמר תיאודור פרסם את הספר של הגיטה, גיטה, במקרה שמישהו לא יודע, זה התנ"ך ההודי, הוא תרגם אותו לאנגלית.
נטלי שטנגל: הספר זכה לפרסום מאוד מאוד גדול לפני חודש בארצות הברית ובכלל בהודו יש לו הכרה.
נטלי שטנגל: החוקר השני הוא דר' יוסי חיות, שהוא בוגר אוניברסיטת ייל בארצות הברית, הוא מתמחה במחקר ביהדות, הוא חוקר באוניברסיטת חיפה ומשם הקשרים.
נטלי שטנגל: דר' יוסי חיות גם שהה במסגרת הלימודים שלו כשנה בהודו, שם הוא חקר את היהדות בהודו ומשם הרעיון על הקשר של התכנית שלנו בין היהדות להינדואיזם.
נטלי שטנגל: זה הספר שדר' חיות פרסם, זה ספר שמספר, בין היתר, על גירוש שדים בעולם המודרני, למי שמתעניין.
נטלי שטנגל: בגדול זו התכנית, אלה התכנים.
נטלי שטנגל: אנחנו לומדים אותה כבר שנה באוניברסיטה, השנה למדו בה כבר 50 סטודנטים מתוך מחלקת לימודי אסיה, היא זוכה לפרסום מאוד מאוד גדול.
נטלי שטנגל: בהודו התכנית מפורסמת, גם בעיתונות יש הרבה פרסומים של התכנית עצמה, שאנחנו לומדים בישראל תכנית על הקשר בין יהדות והינדואיזם, היא זוכה להמון הצלחה, בגלל זה תיאודור נמצא בהונג קונג, שם הוא מלמד את התכנית.
נטלי שטנגל: זהו, למי שמעוניין.
עינת וילף: תודה רבה, וזה בהחלט חלק מהכיוונים לפעילות.
רותי כהנוב: זה מאוד מעניין לשמוע, לא היינו מודעים לזה.
רותי כהנוב: מתנהל גם דיאלוג יהודי-הינדי, על בסיס שנתי באים לכאן אישים הינדים, אז צריך יהיה לחבר את הכול, זה מאוד מעניין.
עינת וילף: הרב שלמה קליש וראובן קופצ'יק מחב"ד הודו.
שלמה קאליש: כבוד היושבת ראש, גבירותיי ורבותיי.
שלמה קאליש: אני יושב ראש ומנכ"ל קבוצת ג'רוזלם גלובל שמתעסקת בתחום השקעות בהיי טק.
שלמה קאליש: אמנם עשינו גם כמה השקעות בהודו אבל עיקר פעילותנו בישראל ומול ארצות הברית, אבל אני יושב פה בכובע החברתי שלי, אני יושב ראש ידידי אגודת חב"ד הודו, שזה ארגון שעוזר לחב"ד בהודו בתרומות ועניינים שונים.
שלמה קאליש: להודו וישראל באמת יש היסטוריה משותפת ארוכה מאוד.
שלמה קאליש: השגריר דיבר על הרבה דברים, אבל שתי נקודות שיהיו חדשות לו ואולי גם לאחרים; קודם כל, לפני 3,700 שנה, בתקופת אברהם אבינו, כולם יודעים שלאברהם היה בן שנקרא יצחק והוא אבי העם היהודי ועל עוד בן שנקרא ישמעאל והוא אבי הערבים, אבל היו לו עוד שישה בנים, פחות מפורסמים, שבערוב ימיו, לפני שהוא נפטר, הוא נתן להם מתנות ושלח אותם מזרחה לארץ קדם, כך כתוב בתורה, ואחד המפרשים אומר שמהם יצאו הברהמינים, מן אברהם.
שלמה קאליש: אז זה כידוע הסקטה של הכוהנים שלהם.
שלמה קאליש: זה קשר מעניין.
שלמה קאליש: גם הקשר בין חב"ד והודו, חבל שהשגריר כבר הלך, אבל אני אשלח לו את הנאום שלי, הוא לא קשר חדש.
שלמה קאליש: במרחק של קילומטר מפה ברחוב חב"ד בעיר העתיקה יש בית כנסת שנקרא בית כנסת צמח צדק, בית הכנסת הזה הוקם לפני 130 שנה על ידי תרומה של אליהו ששון.
שלמה קאליש: משפחת ששון, הזכיר אותה השגריר קודם, משפחה של היהודים הבגדדים, הייתה משפחה מאוד מאוד עשירה שבנתה הרבה בהודו, בתי כנסת, בתי חולים וכו' וכו', ולא רק בהודו, בכל המזרח יש בתי כנסת שבנו משפחת ששון, אז בין השאר הם נתנו את הכסף גם פה לבית כנסת חב"ד שנקרא בית כנסת צמח צדק, על שם אדמו"ר צמח צדק שחי באותה תקופה ועד היום יש שם פלאק מקורי על הקיר שבו אליהו ששון מבקש שלא ימשכנו את בית הכנסת ויגידו תפילה מסוימת שם וכו' וכו'.
שלמה קאליש: אז גם הקשר בין חב"ד והודו הוא לא קשר חדש.
שלמה קאליש: לגבי הקשר היום, מה שדובר פה, נושא הוועדה הזאת, בין ישראל ויהדות התפוצות, אז כפי שנאמר פה כבר, רוב יהודי הודו עלו לארץ ישראל, נשארו שם יחסית מעט, יש רק שתי קהילות שיש עדיין בתי כנסת פעילים, שזה במומביי וקוצ'ין.
שלמה קאליש: אפילו בכלכותה, שהייתה קהילה בגדדית מפוארת עם בית כנסת מפואר, אין כבר יהודים היום, בכל אופן לא מתקיים שם מניין ולא פעילות בבית הכנסת.
שלמה קאליש: כפי שידוע, יש שם 3,000 בתי חב"ד בכל העולם כי הרבי הדגיש במיוחד מצווה מהתורה, מצוות אהבת ישראל, בכל מקום שיש יהודים צריכים לבוא ולדאוג להם, כמו אברהם אבינו, שדיברנו קודם, שהאוהל שלו היה פתוח מארבעה כיוונים ובהודו עצמה, מכיוון שיש מעט מאוד יהודים הודים, בעצם רק במומביי וקוצ'ין, ששם יש שליחים שעוזרים לקהילות המקומיות, אבל יש סך הכול 18 בתי חב"ד בהודו שרובם ככולם בעצם עוזרים או מטפלים בקהילת היהודים הכי גדולה בהודו, כל שנה מטיילים בהודו 50,000 ישראלים.
שלמה קאליש: זה הרבה.
שלמה קאליש: ברור שבישראל זה הרבה, אבל אפילו בהודו זה הרבה.
שלמה קאליש: אני אספר לכם סיפור ששמעתי משליח בהודו, שהוא נסע פעם במונית ונהג המונית שואל אותו, 'כמה ישראלים יש?' אז הוא אומר, 'יש איזה 7 מיליון', אז נהג המונית אומר לו, 'לא, לא בהודו אני מתכוון, כמה יש בישראל?'.
שלמה קאליש: כלומר הנוכחות של אותם 50,000 בהודו, לטובה ולרעה, היא מאוד מאוד חזקה ונראית ואז ממילא הם שליחים שלנו, צבא של שליחים שנמצא שם בהודו עם נוכחות מאוד מאוד חזקה.