GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס מילר: אני חושב שדווקא בהזדמנות זו, אדוני היושב ראש, הייתי מציע, שוב, זה לא שאנחנו יכולים להתערב בהחלטות הממשלה, אלא אם זה היה איזה שהיא הצעת חוק, אבל כל עוד מדובר בהחלטת ממשלה הייתי אכן תומך בדרך שהממשלה נוקבת וזה ההתקדמות שלבים בכל הנושא של פתרונות לאוכלוסייה שנמצאת כאן בישראל ולא נולדה כאן ושסבלו, וסבלו לא מעט בשביל להבטיח לנו עתיד מוצלח יותר במדינה שלנו ולמצוא דרך להתקדם.
אלכס מילר: אני לא חושב שהבקשה להקים ועדה לבחון את הקריטריונים היא יכולה לסייע בפתרון של אותה סוגיה שאתה מעלה, אדוני.
אלכס מילר: אני חושב שדווקא בעניין זה אותי הייתי מציע לך לפנות לאחד השרים שיעלה גם את הסוגיה הזאת שאתה מעלה כאן בפנינו, כי אנחנו לא אלה שמחליטים בעניין זה.
אלכס מילר: מי שמחליט זה הממשלה.
אלכס מילר: יכול להיות גם את הסוגיה בהכרה של כל מי שאתה מדבר עם קריטריונים שונים, אנחנו אכן מדברים על המצב של מדינה סגורה שרק העניין של פעילות למען העלייה מברית המועצות למדינות אחרות היה דבר פלילי ואנשים נכנסו לכלא בעקבות הדבר הזה.
אלכס מילר: במדינות אחרות המאבקים הם שונים לגמרי.
אלכס מילר: אז אני חושב שדווקא בסוגיה הזאת יש צורך לתמוך בהחלטה שהתקבלה על ידי הממשלה וזה לא מונע להתקדם גם בדברים אחרים.
אלכס מילר: אבל לבוא ולתקוע את זה בצורה של ועדה וועדה זה אותם אנשים שאני חושב שכל שנה אנחנו מאבדים קבוצה של אותם אנשים.
אלכס מילר: מדובר בסך הכל, כמו שאני שומע, כבר 120 ועד שאותה ועדה שאתה מציע תקום, אולי כשהיא תסכם את המסקנות אולי כבר יהיה חצי ממה שאנחנו מדברים.
ליה שמטוב: אדוני היושב ראש.
ליה שמטוב: לפני שלוש שנים כשכיהנתי כיושבת ראש ועדת העליה והקליטה העליתי את הנושא פעם ראשונה.
ליה שמטוב: היו כמה ישיבות ועדה שדיברו על הנושא מסורבי עלייה.
ליה שמטוב: בסופו של דבר, גיבשו איזה שהם קריטריונים לקבלת העזרה לאנשים שהיום מתקיימים מקצבת ביטוח לאומי, שפעלו למען לעלות לארץ ישראל, סיכנו את חייהם.
ליה שמטוב: יש כאלה שבאמת הם נקראים: אסירי ציון שישבו בכלא בגלל הפעילות שלהם למען ישראל.
ליה שמטוב: לאסירי ציון יש גם חוק שאומר על זה ולא רק על אלה שעלו מברית המועצות לשעבר.
ליה שמטוב: אני רוצה להגיד לכם את הדוגמא האישית שלי, שפעם ראשונה הייתי בגיל 14 או 15, כשההורים שלי הגישו בקשה לעלות לישראל, זה היה בשנת 72', אנחנו קיבלנו סירוב, המשפחה שלי קיבלה סירוב וכל שנה אנחנו מחדש הגשנו את הבקשה.
ליה שמטוב: קודם כל לא אמרו לנו מה סיבת הסירוב.
ליה שמטוב: אנחנו לא ידענו, אולי בעוד חודש, אולי בעוד שנה, אולי בעוד כמה שנים יתנו לנו לעלות לישראל, אבל מה שכן אני זוכרת בסופו של דבר שקיבלנו את האישור רק ב – 1980, אני זוכרת בתור ילדה ואנחנו המשפחה, אנחנו לא היינו פעילי עלייה.
ליה שמטוב: אנחנו פשוט רצינו לעלות לישראל.
ליה שמטוב: אנחנו לא לימדנו עברית ולא חילקנו פליירים וחומר, חומר שאומר ועושה את ההסברה.
ליה שמטוב: אבל לא היה לי נעים כשהיו מגיעים אלינו הביתה מורים מהבית ספר שלי, המנהל בית ספר שלי, ליד ההורים שלי היה אומר: הם יכולים לעלות, אבל את כ"קומסומולסקה" את צריכה להישאר פה בברית המועצות.
ליה שמטוב: זה לא היה נעים לראות את אנשי ק.ג.ב.
ליה שמטוב: שהיו באים ואצלנו היו כבר ארגזים וזה שנים, זה שנים, זה 8 שנים ארגזים.
ליה שמטוב: לא היה נעים שהם היו באים ומסתובבים בבתים.
ליה שמטוב: לא שזה קריטריונים שמגיע לנו משהו, כאלה כמוני הם הרבה, כי לא כולם היו פעילי עלייה.
ליה שמטוב: רצו, יהודים רצו לעלות לישראל אבל מכל מיני סיבות סורבו.
ליה שמטוב: אבל אלה שבאמת פעלו, איבדו את המקומות עבודה.
ליה שמטוב: לא שאיבדו את המקומות עבודה, לא שאיבדו כי הם גם עבדו בכל מיני עבודות אבל זה כי היו צריכים להתקיים.
ליה שמטוב: הם הגיעו לישראל בגיל כבר 35, 45, לא יכלו לצבור את הפנסיה ולא התלוננו.
ליה שמטוב: בחיים הם לא התלוננו.
ליה שמטוב: אבל היום, בגיל 70 פלוס, 80 כשחיים ומתקיימים מביטוח לאומי אני חושבת שהמדינה צריכה לעזור במיוחד לאנשים האלה ולא משנה מאיזה ארץ ואיפה הם פעלו.
ליה שמטוב: אבל קריטריונים זה הקריטריונים ורק 100 ומשהו איש זכאים לקריטריונים האלה ותאמין לי שמדובר באלפים שהם היו מסורבי עלייה, אבל לא היו פעילי עלייה.
ליה שמטוב: פה זה הבדל והבדל משמעותי.
ליה שמטוב: כמו ש – 3 שנים דיברו על זה, אחרי כל כך הרבה זמן בכל זאת כבר יש את ההחלטה ופתרון ל – 100 ומשהו איש ויכול להיות שזה יגדל קצת, אני חושבת שאנחנו כמדינה עשינו דבר טוב לאנשים לקראת זה שהם כבר היום אנשים מבוגרים ומקבלים קצבה.
דני דנון: מר קנפו, יש לי שאלה אליכם, אני רוצה להבין, אתם מחפשים הכרה?
דני דנון: מחפשים גם הכרה והטבות כלכליות?
דני דנון: זה שני דברים שונים.
דני דנון: יש הכרה – שאפשר להכיר בפעילי המחתרות מבחינה רשמית, של המדינה.
דני דנון: ויש הכרה, כמו שיש במקרה הזה, של מסורבי עליה, שיש גם בתוכה הטבה כספית.
דני דנון: השאלה שלי: כשאתם באין לפה היום, עם איזה כובע אתם באים?
דני דנון: מי רוצה לענות?
יוסף דורון: קודם כל אני מברך על הפעולה שעשיתם.
יוסף דורון: אני חושב שזה מעט מאד מה שביקשתם.
יוסף דורון: לאנשים האלה שקרה מה שקרה להם בברית המועצות צריכים הרבה יותר מאשר 600 שקל לחודש.
יוסף דורון: לכן זה לא פותר בעיה, כי אנחנו אומרים בהחלט אנשים שתרמו לנושא עליה ועבדו למען הציונות מגיע להם יותר.
יוסף דורון: אם את אומרת שזה מדובר ב – 100, או ב – 200, או ב – 400, אני חושב שכל העסק הזה היה מיותר.
יוסף דורון: אפשר לתת להם את המענק הזה ל – 400 ולגמור עניין.
יוסף דורון: לא ועדות ולא כלום.
יוסף דורון: אבל מאחר והיתה פגיעה פה ואני רוצה להדגיש שהיתה פגיעה.
יוסף דורון: איפה הפגיעה?
יוסף דורון: תארי לעצמך בעוד שנה יהיו בחירות, אדוני היושב ראש, ויתמנה שר מעירק, יהיה שר קליטה מעירק ויגיד: אני רוצה לעשות קריטריונים למען העירקים.
ליה שמטוב: מוכנה.
יוסף דורון: רגע, ואני רוצה - - -
קריאה: היו שרי קליטה מעירק.
יוסף דורון: לא הגישו, יגידו: אנחנו רוצים.
יוסף דורון: או שר מרוקאי יקום ויגיד, דרך אגב, היה אוזן שהיה מתוניס ואף פעם לא הלך ולא עשה דבר כזה.
דני דנון: גם אפללו.
יוסף דורון: אפללו גם, הוא לא עשה.
דני דנון: אני חייב לסכם.
דני דנון: אני רוצה לשאול שאלה, שוב: אתם מדברים על להיכנס לקריטריונים כמו של פעילי עלייה?
דני דנון: אתם מדברים על הכרה ללא עלות כספית?
דני דנון: כי אני רוצה לסייע לכם, אני אבל תלוי בתשובה, אני אגיד לכם מה אתם צריכים לעשות.
רפאל בן שושן: אדוני היושב ראש, חברים נכבדים.
רפאל בן שושן: אני מבין שהבעיה שיש לנו פה זה בעיה אנושית, הומאנית שרוצים לפתור אותה.
רפאל בן שושן: זה הנושא הזה.
רפאל בן שושן: עכשיו, הנושא הזה איך שהדברים התגלגלו, התגלגל שניסו להעביר את הבעיה האנושית הספציפית הזו במקום דרך ביטוח לאומי או במקום מקומות אחרים, דרך מנגנון חדש שקראו לו: הכרה והוקרה לפעילי עלייה.
רפאל בן שושן: והגדירו את הקריטריונים כקריטריונים של ברית המועצות.
רפאל בן שושן: אני רוצה רק לצטט משפט של השרה שענתה לחבר הכנסת יואל חסון.
רפאל בן שושן: זה משפט שקומם את כל האנשים שקראו אותו: "ייחודיות זו", כלומר, הייחודיות של הפעילים האלו, "שמורה למסורבי העלייה שהיו פעילי עלייה בברית המועצות ולא היה עוד מקום אחר נוסף בעולם שממנו אי אפשר היה לעזוב לארץ אחרת".
רפאל בן שושן: זה התשובה.
קריאה: זה הנוסח הקודם.
דני דנון: זה לא הנוסח האחרון.
רפאל בן שושן: לא משנה.
רפאל בן שושן: זה מה שהיא שלחה לי.
קריאה: אבל היא התייחסה לנוסח הקודם.
רפאל בן שושן: רבותיי, אני רק אומר, מה כל הנושא הזה עלה?
רפאל בן שושן: אז כשאנחנו רואים דברים כאלה, אז בוודאי הנושא האנושי שאנחנו מדברים עליו קיים באותם קריטריונים לציבור אחר.
דני דנון: אני הבנתי.
דני דנון: אני חייב לסיים, אני רוצה לומר שתי מילים.
מאיר פרוש: אפשר להביא הצעה?
דני דנון: שתי מילים לסיום.
דני דנון: עברה החלטת ממשלה.
דני דנון: היא עברה.
דני דנון: נקבעו קריטריונים.
דני דנון: לנו כועדה אין לנו סמכות לבוא ולשנות אותם.
דני דנון: אם אתם מרגישים שבקריטריונים שהוצגו יש עוול מסוים, או נעשה מעשה לא ראוי מבחינת אפליה ואמרתם את זה פה בצורה ברורה: יש אפליה בין יוצאי ברית המועצות לבין יוצאי צפון אפריקה.
דני דנון: דברים נאמרו בצורה בוטה וברורה.
דני דנון: המפלט היחידי שיש לכם הוא לעתור לבית משפט ולבקש לעצור את המהלך שנעשה.
דני דנון: אם אתם באים היום במהלך אחר והוא אומר: אנחנו רוצים לקדם את ההכרה בנו, בפעילות שלנו, של יוצאי המחתרות, שזה שונה ממסורבי עלייה, אז זה אפיק אחר שצריך לעשות מהלך של לפנות לשרה, להקים ועדה במשרד ולקבוע קריטריונים חדשים לנושאים הספציפיים שלכם.
דני דנון: פה אני אומר לכם בצורה ברורה: אם יהיה פה עניין תקציבי זה יהיה קשה.
דני דנון: אם זה יהיה לא עניין תקציבי – זה יהיה קל יותר ואני אוכל לסייע.
דני דנון: אני אסייע לכם בכל מקרה, אבל יש הבדל בין לסייע עם עלות תקציבית ובין לסייע בלי עלות תקציבית.
דני דנון: זה ההמלצה שלי אליכם פה היום.
דני דנון: זאת אומרת, היום הועדה לא יכולה לבוא ולהפוך את הקריטריונים והמנכ"ל נמצא פה, היא לא תוכל לעשות זאת.
דני דנון: היא תוכל לבוא ולסייע לכם לקבוע קריטריונים חדשים שמיועדים לקהל שונה, או שעובדת האופציה המשפטית, אם אתם באמת מרגישים ויש לכם ביסוס לטענות שלכם ולנסות בצעדים משפטיים לעצור את המהלך.
דני דנון: בבקשה מר קנפו.
מאיר פרוש: האם אדוני אתה משלים עם המהלך שנעשה כאן?
מאיר פרוש: אם אתה משלים עם זה שיירשם בפרוטוקול שאתה משלים, כיושב ראש ועדת העלייה וקליטה, משלים עם המהלך שנעשה על ידי משרד הקליטה.
רוברט אילטוב: מה?
רוברט אילטוב: אתה עושה לו חקירה?
רוברט אילטוב: עם כל הכבוד.
רוברט אילטוב: אני רוצה להגן עליך.
מאיר פרוש: סליחה, אל תגן עליו.
דני דנון: אני אסתדר.
מאיר פרוש: אדוני - - -
רוברט אילטוב: תוקפים אותנו שאנחנו עושים משהו.
רוברט אילטוב: בסדר?
רוברט אילטוב: אבל אותך תוקפים על זה שאתה בכלל רוצה - - -
מאיר פרוש: הוא לא זקוק לעורך דין.
רוברט אילטוב: אני גם לא זקוק לשאלות שלך.
רוברט אילטוב: ריח הגזענות שאתה מדבר פה על - - -
מאיר פרוש: חס וחלילה.
רוברט אילטוב: על קליטת העלייה הרוסית פשוט נודף ממך.
מאיר פרוש: תראה את המכתב שלי למנכ"ל משרד הקליטה.
מאיר פרוש: אני כותב לו ככה: "הבהרנו שאכן - - -
רוברט אילטוב: הנושאים שלכם הם שונים לחלוטין.
רוברט אילטוב: הנושאים שלכם חייבים להיבדק בדרך אחרת.
מאיר פרוש: אתה חושב שאתה יודע הכל.
רוברט אילטוב: סביר להניח שמגיע לכם גם פיצויים כספיים, אבל זה לא בנושא הזה.
מאיר פרוש: אבל אתה יודע רק מה שאתה יודע.
מאיר פרוש: זה הכל.
דני דנון: תן לו להשלים את הדברים.
דני דנון: מר קנפו, בבקשה.
מאיר פרוש: אתה רוצה לתקוף אותי, אבל אני אבהיר שדברים, הבהרנו.
מאיר פרוש: אני כותב למנכ"ל משרד הקליטה: "הבהרנו שאכן מדינת ישראל וקהילות יוצאי ברית המועצות חייבות לאנשים אלה חוב של כבוד".
מאיר פרוש: אדוני, אתה שם לב מה שאני אומר?
מאיר פרוש: "ואם אוכלוסייה זו נקלעה בארץ - - -
רוברט אילטוב: אבל אתה לא מקשיב מה אנחנו אומרים.
רוברט אילטוב: אדוני, אתה לא מקשיב מה אנחנו אומרים.
דני דנון: סליחה חברים, בואו נעשה פה סדר.
דני דנון: מר קנפו ברשות דיבור.
דני דנון: מר קנפו, בקצרה.
דני דנון: אני הצעתי לך מתווה.
דני דנון: זה לא קשור לרצון שלי.
דני דנון: אני כיושב ראש ועדה שאת הדיון כינסתי לבקשתך.
דני דנון: או.קיי?
דני דנון: אתה יכול להחליט אם אני לטובתך או לרעתך, אני אומר לך בצורה ברורה לפרוטוקול: היום, אחרי שהחלטת הממשלה עברה, מבוצעת, פורסמה, כיום הועדה יכולה להחליט מה שהיא רוצה, זה לא ישנה את המציאות.
דני דנון: כדי לעצור את הביצוע המקום היחידי שאפשר לעצור מהלך כזה זה פניה לערכאות משפטיות.
דני דנון: לכן אני אומר את זה פה לפרוטוקול.
דני דנון: מצד שני אני בא ואומר: אני מוכן לסייע לכם לפתוח נתיב חדש עבור הקהל שאתה מייצג אותו.
דני דנון: מעבר לזה, מה עמדתי בנושא?
דני דנון: זה לא רלוונטי כרגע.
מאיר פרוש: אבל אם אפשר, ברשותך, אתה תוכל לתת לי להשלים על מנת שתבין מה אני כתבתי למנכ"ל משרד הקליטה: "ואם אוכלוסייה זו נקלעה בארץ לקשיים כלכליים בחיי היום יום שלה, אין לנו אלא לברך על כל פעולה ממלכתית, או אחרת הבאה להקל על המצוקה והלחץ בהם היא שרויה".
מאיר פרוש: אני מדבר על פעילי עלייה מברית המועצות.
מאיר פרוש: "אובדן מקורות תעסוקה ופרנסה שהיתה מנת חלקם בארץ מוצאם פגע ללא ספק ביכולתם לצבור זכויות פנסיוניות המבטיחות חיי כבוד לעת זקנה".
מאיר פרוש: זאת אומרת שאנחנו היינו בעד.
מאיר פרוש: גם בישיבה עם המנכ"ל אמרנו:
מאיר פרוש: אנחנו מברכים אתכם שאתם סוף סוף באים לעזור לאוכלוסייה הזו הסובלת.
מאיר פרוש: מה שדרשנו - - -
דני דנון: מה אתה מבקש כרגע?
מאיר פרוש: להקים ועדה, היינו אצל המנכ"ל.
מאיר פרוש: גם הוא הבטיח ויש לי מכתב שלו, שהם מקימים ועדה לבדוק את הקריטריונים לפני שהוגשו לממשלה, לא עכשיו אחרי שהממשלה אישרה את הקריטריונים האלה.
דני דנון: איפה הוא הבטיח לך את זה?
מאיר פרוש: הנה, אני שלחתי לך את כל החומר, אדוני.
דני דנון: אני לא זוכר.
דני דנון: אני אסתכל שוב עכשיו.
מאיר פרוש: בכתב ובעל פה.
מאיר פרוש: אגב, אדוני, היועץ המשפטי של משרד ראש הממשלה לא יודע על הסיפור הזה.
מאיר פרוש: אני פניתי אליהם, הם הפנו אותי ליועצת המשפטית של משרד הקליטה.
מאיר פרוש: באשר למוסד – כאשר אומרים: היינו במוסד ודיברנו עם המוסד.
מאיר פרוש: באו למוסד ושאלו אותם: האם יש בארצות אחרות אותה סוגיה של יהודים?
מאיר פרוש: המוסד ענה: לא.
מאיר פרוש: אין באותה סוגיה.
מאיר פרוש: אז לכן היה צריך להשאיר מה שכתוב.
רוברט אילטוב: אז לפי דבריך לא מגיע להם?
רוברט אילטוב: אם לא היתה סוגיה כזאת לא מגיע להם?
מאיר פרוש: לא, מגיע להם.
רוברט אילטוב: נו, אז מה הבעיה?
מאיר פרוש: מגיע להם.
רוברט אילטוב: תשמע מה אנחנו מציעים אבל אדוני.
מאיר פרוש: לא, מה שאנחנו ביקשנו.
דני דנון: תודה מר קנפו.
דני דנון: הבנו את הדברים.
רוברט אילטוב: כבוד היושב ראש.
דני דנון: בבקשה בקצרה, רוברט אילטוב.
רוברט אילטוב: אנחנו הרי לא באנו ואמרנו שאנחנו מתנגדים שאלה שהיו פעילי מחתרות לא יקבלו.
רוברט אילטוב: יכול להיות שמגיע להם ולשאלתך אם מגיע להם פיצוי כספי?
רוברט אילטוב: יכול להיות שמגיע להם גם יותר, כי הם סיכנו את החיים שלהם.
רוברט אילטוב: אבל הסוגיות האלה הם שונות לחלוטין ולכן לסכל את הסוגיה האחת מבלי להתקדם עם השנייה זו טעות.
רוברט אילטוב: לכן, אם אתם רוצים לטפל בנושא שלכם, תעלו אותה, אנחנו נטפל בה.
רוברט אילטוב: אין שום בעיה.
מאיר פרוש: סליחה, הטעות היא מהתחלה.
רוברט אילטוב: אנחנו לא אמרנו שאנחנו מתנגדים לכם.
רוברט אילטוב: ההיפך הוא הנכון.
רוברט אילטוב: אני חושב שכל מי שפעל לקליטת עלייה ולשמירה על העם היהודי בתפוצות, בדרך זו או אחרת, אבל יש סוגיות שונות לחלוטין.
רוברט אילטוב: העולים מאתיופיה היה סוגיה אחרת.
רוברט אילטוב: העולים מחבר העמים זה סוגיה אחרת.
רוברט אילטוב: עולים מאירופה – סוגיה אחרת.
רוברט אילטוב: גם הזמנים שהיו עליות – סוגיות אחרות לגמרי.
רוברט אילטוב: הדיון צריך להיות נפרד לחלוטין.
רוברט אילטוב: הוא לא יכול להיות דיון זהה.
רוברט אילטוב: זה נושאים שונים.
רוברט אילטוב: לכן חייבת הועדה לבחון, אם אתם מעלים את הנושא.
רוברט אילטוב: לבקשת
רוברט אילטוב: כם משרד המשפטים התייחס והרחיב את הנושא הזה.
רוברט אילטוב: במידה והיו מקרים דומים, אבל פעילות במחתרת היא לא מקרה דומה.
מאיר פרוש: אב זה מחתרת מה שהיה.
רוברט אילטוב: זה מה שאתם אומרים.
רוברט אילטוב: סליחה אדוני, אני מקשיב מה אתם אומרים.
רוברט אילטוב: עכשיו, אם הסוגיות שלכם הם מעבר למחתרת ופעילות כזאת או אחרת בצפון אפריקה, אז צריך להעלות אותה, צריך לבחון אותה ברמה מקצועית ולא צריך להשוות את הכל.
רוברט אילטוב: יכול להיות שמגיע לכם גם יותר.
רוברט אילטוב: בבקשה, אין שום בעיה.
מאיר פרוש: יהדות צפון אפריקה - - -
רוברט אילטוב: אני לא חושב שהועדה הזאת, ועדת שרים לענייני קליטה דחתה אתכם.
רוברט אילטוב: תגישו בקשה.
רוברט אילטוב: תגישו בקשה והם יבחנו את זה.
רוברט אילטוב: אבל אי אפשר לבוא לסכל נושא אחד בגלל שנושא שני לא הוזכר, כי אלה הם נושאים שונים.
רוברט אילטוב: התקופות הם שונים, הזמנים הם שונים, המקרים הם שונים.
רוברט אילטוב: מדינות ושלטון היה שונה לגמרי.
רוברט אילטוב: כל ההתייחסות צריכה להיות בהתאם למקום.
רוברט אילטוב: לכן לבוא לעשות את זה שוויוני זה לא נכון לעשות.
רוברט אילטוב: לכן, מה אני מציע לכם?
רוברט אילטוב: אנחנו נתמוך בכם, אני אומר לכם כיושב ראש סיעת ישראל ביתנו, אנחנו נתמוך במהלך הזה.
רוברט אילטוב: תגישו את הבקשה, נבחן אותה לגופו של עניין, על הנושא של יוצאי צפון אפריקה.
דני דנון: משפט סיכום שלכם, בבקשה.
מאיר פרוש: למי?
רוברט אילטוב: לועדה.
דני דנון: אנחנו נקבל החלטה ברוח הדברים, מר אילטוב, אני מציע ושתגבה את המהלך הזה.
ליה שמטוב: כן, הוא גם ...
ליה שמטוב: הם לא מכירים.
דני דנון: כולנו מעריכים ומוקירים את המקורבים.
דני דנון: אני חושב שהם מכירים.
ליה שמטוב: אם הם העלו עכשיו את הנושא - - -
דני דנון: הם מדברים על המצוקה שלהם.
דני דנון: אף אחד לא מוריד מהערך של אותם ציונים שלחמו וחלמו ופוטרו.
רוברט אילטוב: כשאתה אומר שהם יכולים לסכל את המהלך בבית המשפט, אז אני כן מבקש לתת לאנשים האלה לדבר כדי שהם יחשבו מה הם הולכים לסכן?
דני דנון: אדוני, משפט קצר בבקשה.
אליהו אסאס: השם שלי אליהו אסאס, פעיל עלייה, הרבה שנים בסירוב.
אליהו אסאס: אם ככה, אז ההורים שלי ב – 56' קיבלו סירוב פעם ראשונה.
אליהו אסאס: אבא שלי קיבל סרטיפיקט לעלות לארץ ישראל בשנת 39' ולא הגיע.
אליהו אסאס: אז אפשר לגלגל את הסירוב ל – 70 שנה, או 80 שנה, אבל זה לא חשוב.
אליהו אסאס: אי הבנה גדולה מאד, מר קנפו.
אליהו אסאס: אני מתפלל 3 פעמים לפחות בחודש אצל מרוקאים, פשוט שתדעו.
דני דנון: למה רק 3 פעמים, אליהו?
אליהו אסאס: כי יש עוד עדות.
אליהו אסאס: אצל כורדים גם כן אני מתפלל.
דני דנון: אתה מחלק.
אליהו אסאס: אני נהנה מהתפילות והכל.
אליהו אסאס: למה אני אומר את זה?
אליהו אסאס: שאנחנו ביחד, כמו שאתה אומר, אבל מצוקה שלנו היתה מאד ספציפית, שלא יכולנו בגלל הסירוב, סירוב של שלטון זר, לא של שלטון ישראל, להגיע לישראל ולצבור פנסיה.
אליהו אסאס: לא בגלל שאנחנו לא רצינו, אלא להיפך, כן רצינו ולא יכולנו.
אליהו אסאס: כל העניין זה, כל הפער.
אליהו אסאס: לא דרשנו מדליות ולא דרשנו פה משהו, ולא דרשנו פלאפלים ושום דבר כזה.
אליהו אסאס: בגלל זה אי הבנה.
אליהו אסאס: כן אנחנו מסכימים אתכם שאפשר לכבד כל פעילי עליה בכל העולם.
אליהו אסאס: אם בסוריה, כמו שאתה אמרת.
רוברט אילטוב: תגישו בקשה לועדה - - -
דני דנון: אני רוצה ברשותכם להקריא את הצעת ההחלטה.
דימיטרי אפרצ'ב: אדוני היושב ראש, אני חייב להגיד לך שאני קצת, זה קצת צורם לי, סליחה, כי אני אומר, אני מלא הערכת כבוד למאיר, בטח גם אחרי שקראתי את הספר, כי זאת היתה הזדמנות שלי גם להיחשף לפעילות מדהימה ולכל החברים.
דימיטרי אפרצ'ב: אלה בדיוק המילים שנאמרו לפני שנה בפגישות שהיו.
דימיטרי אפרצ'ב: אנחנו כיבדנו את הבקשה, מה שנקרא, המעשית, כן?
דימיטרי אפרצ'ב: לשנות את השם של ההחלטה, או את ההצעה.
דימיטרי אפרצ'ב: הקריטריונים גם שונו בעקבות הדבר הזה.
דני דנון: אבל הקריטריונים – יש מישהו מיוצאי צפון אפריקה שמבחינת.
קריאה: הקריטריונים לא שונו.
קריאה: נשארו כפי שהיו.
מאיר פרוש: אז כל שר יבחן את המצב של התיק.
דימיטרי אפרצ'ב: זה לא כל שר.
רוברט אילטוב: מה זה קשור לשר?
דני דנון: ועדת עליה והקליטה קוראת לממשלת ישראל, באמצעות משרד הקליטה, להקים ועדה שתדון בהכאה בפעילותם של פעילי עלייה ומחתרות בקרב יהדות צפון אפריקה.
מאיר פרוש: וכל הגלויות.
דני דנון: וכל הגלויות.
דני דנון: הועדה מבקשת לקבל דיווח תוך 60 יום על הקמת הועדה.
דימיטרי אפרצ'ב: שנייה.
דימיטרי אפרצ'ב: א' – למה משרד הקליטה, אדוני היושב ראש?
דני דנון: כי אתם עסקתם גם בזה, אדוני המנכ"ל.
דני דנון: אתם צריכים לשאוב סמכויות, לא לפזר סמכויות.
דימיטרי אפרצ'ב: זה לא העניין.
דימיטרי אפרצ'ב: אבל אם כך צריך לקבל החלטה.
קריאה: משרד ראש הממשלה צריך - - -
דימיטרי אפרצ'ב: בוודאי.
דימיטרי אפרצ'ב: זה משרד ראש הממשלה חד משמעית.
דני דנון: משרד ראש הממשלה באמצעותכם.
דימיטרי אפרצ'ב: כי משרד הקליטה, כפי שאתה יודע, הוא תקוע בהגדרות של עלייה.
דימיטרי אפרצ'ב: אלה דברים מאד מצומצמים.
דני דנון: דימה, יש דברים שאתם באים אלינו פה ואומרים: תנו לנו לעשות.
דני דנון: יש דברים שאתם אומרים: אנחנו לא רוצים.
דני דנון: לפי דעתי, מכיוון שהנושא הזה מובא דרככם גם, בפועל, אז תקימו ועדה, אם תהיה עלות תקציבית - - -
ליה שמטוב: אם אתה תראה את ההחלטות של הועדות שאני כיהנתי, אז ההחלטות היו למשרד ראש הממשלה.
ליה שמטוב: משרד ראש הממשלה הוא מחליט לאיזה משרד - - -
דימיטרי אפרצ'ב: זה משרד ראש הממשלה, יש לזה משרד הגמלאים, משרד הרווחה, משרד - - -
דני דנון: אבל המהלך הזה מי הוביל אותו?
דני דנון: משרד הקליטה, נכון?
רוברט אילטוב: כי מדובר על עולים חדשים.
ליה שמטוב: קודם כל, משרד ראש הממשלה נתן להם - - -
דימיטרי אפרצ'ב: הלוואי ותרחיב את הסמכויות של משרק הקליטה מעבר - - -
דני דנון: אני בעד.
דימיטרי אפרצ'ב: מ – 20 שנות זכאות, אז הלוואי.
דימיטרי אפרצ'ב: אבל זה לא, זה פשוט תהיה החלטה שלא תהיה ברת יישום.
דימיטרי אפרצ'ב: זה חבל.
מאיר פרוש: לאיזה החלטה לא יהיה כיסוי?
דני דנון: לפי דעתי זה צריך להיות אצלם.
דני דנון: הם פה גם מייצגים את זה.
דני דנון: אם תחליטו שאתם לא מסוגלים – תודיעו לנו.
דני דנון: אבל לפי דעתי, דימה, זה צריך להיות באחריות שלכם.
רוברט אילטוב: זה לא בסמכותם.
דני דנון: זה הבעיה התקציבית היא הבעייתית פה.
דימיטרי אפרצ'ב: זה לא רק עניין של תקציב.
רוברט אילטוב: לא, זה לא בסמכותם.
דימיטרי אפרצ'ב: מרבית האוכלוסייה מבורכת וחשובה, אבל זה לא עולים.
דני דנון: לא, אני לא חושב.
דני דנון: דווקא אני חושב דווקא לאור הדברים שנשמעו פה, אני יודע שאתם פועלים בקרב כלל האוכלוסייה.
דימיטרי אפרצ'ב: ההתייחסות שלי היא לצורך פרודוקטיבי ולא לברוח מאחריות.
דימיטרי אפרצ'ב: אני פשוט, מכיוון שאני מבין את התהליכים, אדוני היושב ראש, ומכיוון שמהלכים מרחיקי לכת גדולים ורציניים הם צריכים להיות בסמכות של משרד ראש הממשלה.
דימיטרי אפרצ'ב: אגב, ככה גם אנחנו פועלים: בדברים שקשורים לעידוד עליה ולכל מיני דברים כאלה, אנחנו יודעים שמשרד ראש הממשלה ומנכ"ל משרד ראש הממשלה, הוא מסוגל לעשות פעולות, שעם כל הכבוד וההערכה העצמית משרד הקליטה ממש לא מסוגל.
דני דנון: אני חושב שליחס לאנשים שדיברו פה, תעשו את הועדה הזאת, תגיעו למסקנה שיש לזה עלות תקציבית של X שקלים, תבואו אלינו תגידו: אין לנו יכולת.
דימיטרי אפרצ'ב: העלות התקציבית כאן היא חד משמעית אבל זה לא קשור - - -
דני דנון: אני לא בטוח, דרך אגב.
אברהם מיכאלי: הנני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
אברהם מיכאלי: היום ראש חודש סיוון, תשע"ב, 22 במאי 2012.
אברהם מיכאלי: הנושא החשוב שנמצא היום בסדר היום, כנושא כללי בכנסת אני מבין, במסגרת יום הזהות היהודית, וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות תדון היום בישיבה קצרה ואני מראש מדגיש – בישיבה קצרה – כי לצערנו היום סדר היום פה בבניין כל כך עמוס, שאנחנו עוברים מוועדה לוועדה, וגם הנושא הזה נידון בכמה ועדות, אז תסלחו לנו מראש שלא כולם יוכלו פה להתבטא, אבל כל הכוונה היא לשים את הנושא בסדר היום.
אברהם מיכאלי: היום אחרי הצהריים יש גם יום דיון מיוחד בכנסת בנושא הזה, ולכן יישר כוח לכל מי שיזם ולכל מי שדחף לקיום הנושא החשוב הזה, הנושא של הקשר בין ירידת עולים מישראל, לזהותם היהודית והישראלית.
אברהם מיכאלי: זה נושא חשוב שבעצם כל מי שעבר פה את החוויה של העלייה יודע, במיוחד מהמדינות של ברית המועצות לשעבר, ואין ספק שהרקע היהודי שכל אחד הביא איתו משם, גם דחף אותו להגיע לארץ וגם עזר לו לחזק אותו איך לשמור פה על הקשר שלו עם הארץ, עם ארץ ישראל, שאני אחד שבא משם.
אברהם מיכאלי: ונכון שיש חלקים שונים, נניח מברית המועצות לשעבר, ששם שמרו יותר יהדות או פחות יהדות.
אברהם מיכאלי: הזהות היהודית של כל יהודי ברוסיה לפני 200 שנה הייתה שונה מאשר לצערנו, בשלטון הקומוניסטי, שהם עקרו את כל הקשר היהודי עם היהודים, ולכן כל מי שהגיע לארץ עם קשר כזה או אחר, יתבטא הקשר שלו עם הארץ.
אברהם מיכאלי: זבולון, מכיוון שאני מבין שאתה עובר מוועדה לוועדה, אני אתן לך לפתוח בכמה מילים.
אברהם מיכאלי: אנחנו הודענו שהיום הישיבה היא פה קצרה, כי יש כמה וועדות וגם בערב יש דיון מיוחד במליאה.
אברהם מיכאלי: בכבוד, זבולון.
זבולון אורלב: אני רוצה קודם כל לפתוח בשבח האכסניה ולהודות ליושב הראש הקבוע, שהסכים לשים את הנושא על סדר היום וכמובן ליושב ראש הישיבה שלנו, חבר הכנסת אברהם מיכאלי, שידיו רב לו בכל מה שקשור ברגישות והבנה בחיוניות של הזהות היהודית.
זבולון אורלב: אין ספק שהמנוע היהודי הפועם בלב העם, הוא זה שמביא את העם היהודי למדינת ישראל.
זבולון אורלב: הבעיה היא שיש התקף לב והמנוע הזה משום מה מפסיק לעבוד, אז זה אולי יסוד הירידה מן הארץ, של אנשים שהם יהודים.
זבולון אורלב: ולכן זה לא מספיק רק לשאת את האישור הפורמאלי בתעודת הזהות או בדרכון שאדם הוא יהודי, אלא צריך שמאחורי הדבר הזה יהיה תוכן מוצק, קשר יהודי עמוק, לב יהודי פועם, מתוך הנחה שמי שהלב פועם כסדרו ואין התקף לב, הקשר של אותו אדם לארץ יהיה קשר מוצק.
זבולון אורלב: אני חושב שלוועדה הזאת יש תפקיד חשוב מאד בסוגיה הזאת ולכן אני מאד מאד מודה לך, אדוני יושב הראש, שבמסגרת יום הזהות היהודית, שזו שנה שנייה שאנחנו יוזמים את היום הזה שהוא יום ארוך, יתקיים בכמה ועדות, לאחר מכן באודיטוריום ולאחר מכן במליאה, בהצעות לסדר יום.
זבולון אורלב: אנחנו מאד מאד מקווים שאנחנו מחזקים את אחד מהיסודות החשובים של זהות של מדינת ישראל כמדינה יהודית, כמובן גם דמוקרטית, אבל היום אנחנו עוסקים בזהות בעוגן היהודי, ואני מאחל לכם דיון פורה.
זבולון אורלב: תודה רבה לך אדוני.
אברהם מיכאלי: תודה לך זבולון, תודה על היזמה ותודה על הליווי שלך במשך היום פה בוועדות.
אברהם מיכאלי: כפי שקודם אמרתי בכמה מילים, מכיוון שפה ראיתי שהנושא הוא קשר של העלייה והעלייה היא באמת ממדינות שונות ובמיוחד אנחנו בעשורים האחרונים קלטנו פה כמיליון עולים מברית המועצות.
אברהם מיכאלי: יהודי ברית המועצה הגיעו לפה, אמרתי, עם מטען כזה או אחר, כל אחד לפי המדינה והמקום שמשם הם הגיעו, והמוטו של יהודי ברית המועצות ברוב המקומות היה – אם אשכחך ירושלים, תשכח ימיני.
אברהם מיכאלי: זה היה המוטו שליווה אותנו, ואנחנו לאו דווקא בחתונות ובשמחות הזכרנו את המספר המפורסם הזה, אלא בהרבה מאד מובנים.
אברהם מיכאלי: לפני כמה ימים ציינו גם את יציאת יהודי אתיופיה בהר הרצל, יום הזיכרון הממלכתי.
אברהם מיכאלי: וגם יהודי אתיופיה, בשבילם ארץ ישראל התבטאה קודם כל בירושלים.
אברהם מיכאלי: ירושלים זאת הייתה השאיפה להגיע אליה, ואכן באמת היהודים בכל המדינות, אני אומר גם מדינות המערב שמגיעים היום ממדינות שונות, כולם מגיעים פה בשאיפה שיגיעו לפה ובאמת ימצאו מצד אחד בית יהודי חם ומצד שני, מי שהגיע גם בחסר זהות יהודית, הם מצפים גם שאנחנו כמדינה נסייע ונעזור להם גם להיקלט בארץ כיהודים.
אברהם מיכאלי: ואני עכשיו מתייחס לאיזו שהיא זווית שבטח אנשים פה ירחיבו גם בהמשך, לקשר של מאות אלפי יהודים, שלצערם לא זכו, בשהות הקשה שלהם בגלות, במיוחד בברית המועצות לשעבר, לקבל את החינוך היהודי.
אברהם מיכאלי: אז היום היהודים האלה באים ומבקשים – תעזרו לנו להשלים את החסר הזה.
אברהם מיכאלי: עזרו לנו, בדרך שאנחנו בארץ אמורים לקחת את זה בחשבון שלא מדובר פה ביהודים שבעצם התאפשר להם לקבל חינוך יהודי ולא רצו, אלא נמנע מהם.
אברהם מיכאלי: כדי לקרב אותם, כדי לחזק אותם, כדי שהם ישמרו על הקשר שלהם עם ארץ ישראל ועם ישראל.
אברהם מיכאלי: ואם יש נתונים שיש כבר בתוך היהודים האלה שכבר הגיעו לארץ, בשנים 1990 ואילך, כמעט 10%, זה מראה שהקשר הרופף עם הזהות היהודית, גם גורם להם לחשוב שארץ ישראל היא לא דווקא שאיפה של ארץ ציון וירושלים, אלא עוד מדינה.
אברהם מיכאלי: וכעוד מדינה אפשר לבחור גם בגרמניה, אפשר לבחור גם במדינות אחרות, שלצערנו היום קבוצה לא קטנה של יהודים מברית המועצות שלעבר חיים שם ויש קהילות מפותחות מאד במובן של קהילה.
אברהם מיכאלי: לכן אנחנו בעצם, כוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, באמת התפקיד שלנו זה לא רק לדאוג לקליטה של עולים שמגיעים לארץ, אלא גם לדאוג לקשר של הקליטה הרוחנית שלהם פה, כדי שהם יוכלו להרגיש, גם הם וגם ילדיהם, כי אנחנו פה בעצם משליכים בהליכי הקליטה לכל מיני כיוונים שאנחנו מתמודדים עם זה במשך השנים הרבות שכבר הם נמצאים בארץ.