GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב מרגי: חוץ מזה שהעולים עברו הרבה שטיפות מוח מאז שהם הגיעו מכל מיני פוליטיקאים ומשכתבי ההיסטוריה אז הם בקושי מבינים מה שקורה היום בישראל, אני כבר לא מדבר על מה שהיה.
דני דנון: מזכיר הממשלה מר צבי האוזר, בבקשה.
צבי האוזר: כפי שאמרתי, בניגוד לשני הדוברים הקודמים, לא באמת זכיתי לעבוד צמוד במחיצתו.
צבי האוזר: זכיתי, כמו שאמרתי, לעבוד תחתיו, אבל על שמיר אני לאורך כל השנים כאזרח, היתה לי תצפית משתתפת והיום כמזכיר הממשלה הפעולות שלו ופועלו ותפישותיו ויישום המדיניות.
צבי האוזר: יישום המדיניות הלכה למעשה בעיני היא מזהירה.
צבי האוזר: אני חושב שהיסטורית פועלו ושנות כהותנו כראש ממשלה ייזכרו בפרספקטיבה היסטורית באמת כשנים מכריעות ופעולות דרמטיות לטובת העם היהודי ומדינת ישראל.
צבי האוזר: עכשיו, כשאנחנו מסתכלים באמת בראייה כוללת ושוב אני מחזק ואני אומר את זה היום כמזכיר הממשלה, אני מבין את רמת הקשיים שעמדו בפני ראש הממשלה ליישם מדיניות, ליישם תפיסות אידיאולוגיות הלכה למעשה.
צבי האוזר: אני חושב שאפשר לזכור את שמיר כמי שעסק בעיקר ולא בתפל.
צבי האוזר: כשעושים את אינוונטר העיקר שלו ושוב, עם יישום, אחוזי יישום באמת מעוררים השתאות ומעוררים התפעלות.
צבי האוזר: אפשר למנות כ – 5, 6 תחומים שבסופו של יום שינו את מציאות חיינו ויש להם השפעה עד היום.
צבי האוזר: אני חושב שכמו שהוזכר פה, כמובן תחום העלייה.
צבי האוזר: אותה פעולה מדינית שעשתה צדק היסטורי ושינתה מציאות על ידי שלילת הקונבנציה שהיתה שיהודי ברית המועצות הם בחזקת פליטים, ושינתה את כל הגל מלהגיע לארצות הברית, להגיע לישראל.
צבי האוזר: אין ספק שאם ההסדר הזה לא היה משונה, זאת אומרת, לא היה משתנה אני חושב שהיו מגיעים, בהערכות, אולי קדמי יכול להגיד יותר, אבל בערך כ – 10 אחוז, 20 אחוז ממה שהגיעו.
צבי האוזר: אין ספק שדמותה, עוצמתה וחוסנה של מדינת ישראל השתנו בגין אותה עלייה מברית המועצות.
צבי האוזר: עכשיו, העלייה לא רק היתה בפעולה הזאת, אלא מיידיותה ומהירותה.
צבי האוזר: הקליטה, כמו ששמענו, מספרים בלתי נתפסים.
צבי האוזר: קרוב ל – 200,000 בשנה.
צבי האוזר: צריך להבין היום, מי שיושב היום על ההגאים ומי שיושב היום על הדברים, אני שומע את הנתונים, מכיר את הנתונים, מסתכל היום על ההתמודדות שלנו על הבאה של 4,000 איש יוצאי אתיופיה, הפלשמורה, ועיני כלות.
צבי האוזר: באמת, עיני כלות.
צבי האוזר: אני חושב שגדולתו של ראש הממשלה היתה העלייה המיידית בכל כמות, ללא תנאי.
צבי האוזר: נדמה לי, גם אני מכיר סיפורים על הצעות למדרגיות, סלקטיביות, תיעדוף באותה עליה.
צבי האוזר: הדברים האלה נשללו בכל תוקף ונעשו בכל הזדמנות, בכל תנאי.
צבי האוזר: יש באמת אותה מסה עצומה של עולים מברית המועצות.
צבי האוזר: יש את אותו מבצע מרהיב ומזהיר וחשוב של מבצע שלמה של העלייה של כמויות נדמה לי כ – 14,000, נכון?
צבי האוזר: 15,000 - - -
יוסף הדנה: קרוב ל-15,000.
צבי האוזר: קרוב ל-15,000 בשעות.
דני דנון: היה לזה אישור תקציבי?
צבי האוזר: זהו, עכשיו אתם צוחקים, אנחנו מדברים היום גבוהה, גבוהה.
צבי האוזר: אני מכיר איך החלטות מתקבלות.
צבי האוזר: אני מכיר את הדיונים.
צבי האוזר: אני מכיר את כל הסיבות למה לא.
צבי האוזר: הסיבות הנכונות, האמיתיות, האוטנטיות, לא המניפולטיביות.
צבי האוזר: הנכונות בראייה צרה, כל אחד לגופו, אבל צריך לשבת ראש הממשלה שבראיית רוחב, בהבנה היסטורית ובעיקר בהבנה היסטורית, בהכרה היסטורית.
צבי האוזר: אני חושב ששמה שמיר ניחן להכריע באותה נקודה, לכופף את המערכת לטובת מה שנראה כבלתי אפשרי.
צבי האוזר: אני חושב ששמיר, במבחן הזה, עמד פעם אחר פעם וייזכר בפרספקטיבה היסטורית כאחד הבודדים שבאותם נקודות הכריעו לכיוון הנכון.
צבי האוזר: הדבר הנוסף, לא פחות קשה, לא פחות חשוב: עיקרון האחדות.
צבי האוזר: האחדות בעם ישראל וממשלת האחדות כפעולה פוליטית.
צבי האוזר: צריך להגיד ולשים את הדברים על השולחן.
צבי האוזר: אומנם היתה ממשלת אחדות קודמת לממשלת האחדות שיצחק שמיר היה שותף בה, ממשלת האחדות טרום מלחמת ששת הימים, אבל אין להשוות את מצב החירום ואת תחושת החירום, תחושת הסכנה המוחשית והמיידית לגורלה של המדינה שהביאה לממשלת האחדות הראשונה, לתחושת החשיבות, הדחיפות, החשיבות לממשלת אחדות בשנות ה – 80' שאומנם המדינה היתה במשבר כלכלי גדול, במשברים אחרים, אבל עדיין היה צריך להתגבר על אינסטינקט פוליטי.
צבי האוזר: כולנו יודעים מה המשמעויות של הזרמים התת קרקעיים שמובילים לצנטריפוגה של היפרדות ולא של אחדות.
צבי האוזר: אני חושב שגם ממשלת האחדות השנייה, שלא היתה מחויבת המציאות מבחינת התוצאה הפוליטית, ולמרות זאת היתה הכרעה של ראש הממשלה ואני מניח, בניגוד לעצות של אחרים ובניגוד לראייה כן ללכת אחרי אחדות ולבסס את עוצמתה של ישראל על עיקרון של אחדות פוליטית וגיבוש כוחות, אני חושב שגם כאן גדולתו של יצחק שמיר בלטה ואופייה ברגע הנכון, ברגעים הקשים והוכרעה לצד הנכון של ההיסטוריה.
צבי האוזר: אני חושב שממשלת האחדות הביאה בתקופתו, ואני קורא לזה: העשור של שמיר, אם נגדיר את זה מאז ראש ממשלה, באמצע הוא התחלף בממשלת האחדות, אבל כמובן 83' - 92', העשור הזה, תכנית הייצוב הכלכלית שישראל עמדה על עברי פי פחת ואותה הכרעה היסטורית פוליטית על אחדות ופעולה נחושה לייצוב המערכת הכלכלית הציל את ישראל ממצב שאנחנו רואים היום מדינות אחרות בעולם שמתמודדות בסיטואציות דומות ומגיעות לידי פשיטת רגל, מגיעות לידי הידרדרות כלכלית, הידרדרות חברתית.
צבי האוזר: בצד המדיני – אני חושב שגם כאן אפשר, בפרספקטיבה היסטורית לראות פעולה מזהירה שמצליחה לשזור חוט שני שמאגד בתוכו את האינטרסים הישראלים בראיית ראש הממשלה דאז, יצחק שמיר, והשגה ועמידה על כל אותם אינטרסים כאשר אני חושב שיצחק שמיר פעל בזירה המדינית לקידום ולהרחבת ההכרה במדינת ישראל ופעולה נחרצת בתהליך מדיני להשגת שלום תוך כדי עמידה על כל העקרונות, כאשר שיאה של הפעולה הזאת זה היה באמת בועידת מדריד שבה הגיעו, כמדומני, נציגי כל מדינות ערב, אני חושב תופעה, או אירוע היסטורי שלא חזר על עצמו, כאשר המפגש הזה מקוים והדיאלוג הזה מקוים ללא תנאים מוקדמים מהצד השני, מקוים על ידי התעקשות של יצחק שמיר בראייה דאז, על משלחת ירדנית פלשתינית משותפת ולא נפרדת, מלווה בחידוש יחסים מדיניים בין ישראל למדינות אחרות, כאשר הפעולה המדינית הזאת נעשית לצד פעולה אחרת, מקבילה, שהיא היתה בראש מענייניו האידיאיים של ראש הממשלה, של יישוב ארץ ישראל כולה.
צבי האוזר: אנחנו לוקחים את מפעל ההתיישבות ביהודה ושומרון, שעוצב כתפישה אידיאית אידיאולוגית, כיעד לאומי בכל שנות כהונתו.
צבי האוזר: אני חושב שהשינוי והפריצה הגדולה ושינוי המציאות בשטח ביהודה ושומרון מתרחש באמת ובעצם בתקופת העשור ... של שמיר.
צבי האוזר: לראות היום, באמת בפרספקטיבה, אומנם הזמנים הם לא אותם זמנים והקשיים הם לא אותם קשיים, והאנשים אחרים, למרות שהים אותו ים, לראות איך ביד אחת נוהלה פה פעילות מדינית אינטנסיבית וביד שניה פעילות התיישבותית, אין לי ספק שהיה פה ניצול נכון, ראייה נכוחה של חלון הזדמנויות היסטורי, והכרעות נכונות.
צבי האוזר: אני מניח שלא היה פשוט ולא היה קל לעשות את הדברים.
צבי האוזר: לצד זה, ובזה אני אסיים, שני דברים וגם אותם אי אפשר שלא למנות באותה אבחת יעף, אני בטוח שאני מדלג על הרבה מאד דברים, אבל התבונה המדינית באיפוק במלחמת המפרץ שגם אני יושב היום איפה שאני יושב, אני מבין, מנסה לעשות סימולציה לסיטואציה שבה עמד ראש הממשלה, שבה עמדה המערכת הפוליטית, המערכת המדינית, אין לי ספק, היתה שם הכרעה אמיצה והוכיחה את עצמה היסטורית ולא פשוטה בכלל.
צבי האוזר: אני מניח שאנשים שעבדו לצידו יכולים להעיד על כך.
צבי האוזר: בואו לא נשכח עוד דבר – מיגור האינתיפאדה.
צבי האוזר: אינתיפאדה שפרצה בקול תרועה, הסתיימה בקול ענות חלושה בסיומה של הקדנציה של שמיר.
צבי האוזר: אני חושה ששמיר העביר את המפתחות הלאה כאשר אש"ף – הארגון לשחרור פלשתין - הרחק בתוניס, ההתקוממות העממית מדוכאת.
צבי האוזר: הסדר שב על כנו בפעולה נחושה, רציפה שמורכבת, אני מניח, מאין ספור החלטות קטנות והנחיות ועמידות.
צבי האוזר: אין ספק שגם זה מבחן שהוא עמד בו.
צבי האוזר: תבונתו וראייתו ההיסטורית ונחישותו של ראש הממשלה עמדה כאן במבחן ואני באמת חושב שההיסטוריה, כמו שנאמר כאן, אולי עשתה בו בהווה חטא מבחינת מיעוט, או הפחתת ייחוס לגבי פועלו, אבל לדעתי לאורך זמן, לאורך השנים היסטוריונים ואנשים שיתעמקו ויבינו את רוחה של התקופה ואתגרי התקופה יזקפו לזכותו באמת פועל רב וחשיבות רבה בראי ההיסטוריה שלנו ובשרשרת ראשי הממשלות.
דני דנון: תודה רבה למזכיר הממשלה מר צבי האוזר.
דני דנון: אני רוצה לבקש ממר יוסי אחימאיר, חבר הכנסת לשעבר, שגם יצא לו לעבוד עם ראש הממשלה שמיר, אני מבקש מהאנשים שעבדו עם ראש הממשלה והכירו לנסות להתמקד בנושא העלייה, כי אם נדבר על מורשתו של שמיר אנחנו נוכל לסגור פה 3 ימים לפחות.
דני דנון: בבקשה מר אחימאיר.
יוסי אחימאיר: תודה רבה לך יושב ראש הועדה, חבר הכנסת דני דנון.
יוסי אחימאיר: אני מודה על עצם קיום הישיבה הזאת כאן בועדת העלייה של הכנסת.
יוסי אחימאיר: אפשר היה לעשות את אותה ישיבה בעקבות מה ששמענו עכשיו ממזכיר הממשלה, לעשות את אותה ישיבה כמובן גם בועדת הכלכלה, לאור ההישגים הכלכליים שלו, שלא ידועים.
יוסי אחימאיר: בועדת חוץ וביטחון – ההישגים המדיניים, ההישגים הביטחוניים שפורטו כאן.
יוסי אחימאיר: כמובן ועדת הכנסת, הוא היה יושב ראש הכנסת וניצל את התפקיד הזה בצורה יפה ואירח את הנשיא המנוח המצרי סאדאת.
יוסי אחימאיר: אני באמת משתאה מאז ששמיר נפטר, לנוכח מאמרי השבח ודברי השבח שמושמעים, בצדק, דברים שלא שמענו כמעט מאז שהוא עזב את התפקיד, מאז שהוא עזב את החיים הפוליטיים.
יוסי אחימאיר: קודם כל את תפקיד ראש הממשלה לפני 20 שנה ולאחר מכן את הכנסת ב – 1996.
יוסי אחימאיר: הוא לא עסק ביחסי ציבור.
יוסי אחימאיר: הוא לא עסק בשבחים עצמיים והנה הדברים יוצאים, צצים וצפים, וטוב שכך.
יוסי אחימאיר: אני צריך להגיד שחלק מהדברים האלה כבר ראו אור בכרך שיצא בשנת 2008 בספר "כסלע איתן" שגם כן מביא הרבה מהישגיו ופועלו של שמיר, דברים שלא היו ידועים, על ידי כותבים שחלקם גם יושב עמנו כאן.
יוסי אחימאיר: אבל זה טבעי באמת שהישיבה הראשונה לאחר פטירתו נעשית במקום הזה, כי העלייה היתה בבת עיניו, כפי שכבר נאמר והרבה דברים שנאמרו כאן אני לא אחזור עליהם.
יוסי אחימאיר: יצחק שמיר עצמו היה, מה שנקרא, עולה חדש בשנת 1935 כשהוא שעה לקריאתו של זאב ז'בוטינסקי: חסלו את הגולה, ולא – הגולה תחסל אתכם.
יוסי אחימאיר: הוא עלה בגיל 20 והוא בכלל לא זוכר, במירכאות, שהוא נולד בפולין ושהוא חי בפולין.
יוסי אחימאיר: אבל הוא הציל את עצמו ועוד כמה, כ - 20, 30,000 יהודים שעו לקריאה הזאת, עשו את הספורט הלאומי ועלו לארץ בטרם מלחמת העולם השנייה ויצחק שמיר ביניהם, ויצחק שמיר, מרגע שכף רגלו דרכה בארץ, באדמת המולדת, הוא באמת ראה את עצמו כארץ ישראלי מובהק.
יוסי אחימאיר: זה היה החלום שלו שלא רק הוא יעלה, אלא שגם המוני היהודים יעלו.
יוסי אחימאיר: משפחתו לא זכתה לכך, היא נספתה בשואה וכפי שנאמר כאן, הוא עסק בעלייה באמת עוד בפעילותו בתנועת החרות, שהוא הצטרף לתנועת החרות, לחיים הפוליטיים והיה בראש אגף שעסק ועודד את הקשר עם יהודי ברית המועצות, בשליחת חומרים חשאיים שהיו אסורים אז לברית המועצות כדי לשלוח מסרים ליהודים שמה שהנה לא שכחו אתכם, שיש מי שחושב עליכם, שפועלים למענכם והמסרים האלה היו באמת חשובים ביותר מבחינת ההתעוררות היהודית ברוסיה תחת השלטון הקומוניסטי.
יוסי אחימאיר: הוא היה חסיד ולוחם למען ארץ ישראל השלמה, אבל הוא היה חסיד ולוחם למען העם השלם.
יוסי אחימאיר: הוא ראה את ארץ ישראל השלמה והעם השלם מאוחדים ביחד כאן באדמת המולדת ולשם כך הוא פעל.
יוסי אחימאיר: כמובן כשכבר היו הכלים בידיו, כלומר, כשהוא היה שר חוץ ולאחר מכן ראש ממשלה, הוא בהחלט פעל להפעיל לחץ, ישראל הקטנה הפעילה לחץ על ברית המועצות, כפי שכבר תואר כאן, לפתוח את השערים והוא תמך, כפי שנאמר כאן, במאבק הבינלאומי של יהודים, של גופים יהודיים בעולם, בארצות הברית, באירופה, כדי להפעיל לחץ על ברית המועצות ולהתנות את שיפור היחסים עימה בשיפור היחס ליהודים שם ובפתיחת השערים.
יוסי אחימאיר: אותו הדבר בנושא יהודי אתיופיה.
יוסי אחימאיר: בנושא הזה אני פחות בקיא ויודע, כי המגעים שם באמת היו סודיים וחשאיים וטיפלה בזה בעיקר, עד כמה שאני זוכר, המזכירות הצבאית שהיתה לצידו של ראש הממשלה.
יוסי אחימאיר: היו פגישות בין ראש הממשלה לבין שליט אתיופיה מנגיסטו, הוא היה בארץ ושמיר היה באתיופיה והיו קשרים ומשאים ומתנים.
יוסי אחימאיר: בסופו של דבר הוא הצליח להביא לכך שמבצע שלמה יצא לדרך.
יוסי אחימאיר: אני זוכר את הסצנה בנמל התעופה בן גוריון, בנתב"ג, כשהמטוסים באים אחד אחרי השני והיהודים האתיופיים יורדים מהמטוס ומנשקים את אדמת המולדת ואני רואה את שמיר עומד לצידי ומוחה דמעה בקצה העין.
יוסי אחימאיר: שמיר הקשוח, שמיר המופנם פתאום לא יכול לשלוט ברגשותיו ודמעה נוזלת מעינו, כל כך הוא התרגש וכל כך הוא נפעם להתגשמות החלום הזה שגם יהודי אתיופיה מתאחדים עם המולדת.
יוסי אחימאיר: אותו דבר עם יהודי ברית המועצות כמובן.
יוסי אחימאיר: הוא היה ראש ממשלה שדלתו היתה פתוחה לראשי נתיב, אם זה דוד ברטוב, או אם זה יעקב קדמי.
יוסי אחימאיר: הוא דחה כל דבר אחר כדי לשמוע דיווחים מהם על הנושא של קידום נושא העלייה מברית המועצות.
יוסי אחימאיר: כל משלחת שהיתה יוצאת לברית המועצות, למשל, משלחת שהיתה קשורה ליריד הספרים הבינלאומי.
יוסי אחימאיר: כאשר היו שולחים עם המשלחת מאות ספרים, שמים אותם על המדף ורואים איך שהיהודים, מאפשרים להם לקחת את הספרים, להתנפל עליהם ו"לגנוב" אותם, כן?
יוסי אחימאיר: זו היתה המטרה שהם ייקחו והספרים יתפזרו ברחבי ברית המועצות ולאחר מכן המשלחת היתה חוזרת לארץ ושמיר היה מקבל אותם וגם פה הוא ישב בלשכתו ושמע את הדיווחים המרגשים של המשלחת על הכמיהה של יהודי ברית המועצות לארץ ושוב ראיתי אותו שכעינו דומעת והוא מתרגש.
יוסי אחימאיר: כמובן שדובר פה בהרחבה ואני לא ארחיב, על המאבק שלו למניעת הנשירה, שזה היתה הרעה החולה.
יוסי אחימאיר: הנשירה היתה פשוט פגיעה ברעיון הציוני וכשהוא הופיע, אתה סיפרת בפלורידה על איך שהוא אמר שצפוי גל עלייה כזה וכזה.
יוסי אחימאיר: אני זוכר בדיוק את אותו דבר באיזה שהוא אירוע במעלה החמישה, שהוא דיבר על כך שצפוי גל עלייה וצחקו עליו: עוד פעם הוא מדבר שטויות ולא יודע מה שהוא אומר.
יוסי אחימאיר: בתוך חצי שנה, שנה, התחיל זרם העלייה הגדול הזה לעלות ולא לנשור ואני חושב שזה היה הישג גדול.
יוסי אחימאיר: היום אנחנו מתברכים בעשרות אלפי עולים מאתיופיה שנקלטים ומתערים פה בארץ.
יוסי אחימאיר: מליון יהודים מברית המועצות, שאני לא יודע איך היתה נראית המדינה היום אלמלא התגבורת העצומה הזאת של כוח אדם ותוספת של המוני אחים יהודיים שהגיעו לארץ.
יוסי אחימאיר: יחד עם זה, צריך להודות, אתה רמזת, או מישהו פה אמר שהם אלה שלא הצביעו בעדו ב – 1992, היהודים הרוסים.
יוסי אחימאיר: אכן יש בזה הרבה מידה של אמת.
יוסי אחימאיר: רוב העלייה הזאת שהגיעה בתחילת שנות ה – 90' הם קיוו שמיד כבר תהיה עבודה, תהיה עבודה ותהיה תעסוקה והכל יהיה ברצף של המשכיות משם לכאן וזה לא הולך ככה.
יוסי אחימאיר: הוא תמיד אמר: צריך לקחת שנתיים, שלוש עד שאדם מגיע למקום חדש, אפילו שזה ארץ ישראל, אפילו שזה מדינת היהודים.
יוסי אחימאיר: עד שהוא נקלט במקום העבודה, יהיה רופא, יהיה נהג, יהיה עובד פשוט, לוקח זמן, יש קשיי שפה.
יוסי אחימאיר: עד שאתה נקלט, עד שאתה מתערה, עד שאתה חלק מהחברה, אבל אצל רובם, צריך להודות, רוחם היתה קצרה וכמובן היתה הסתה בקרבם, אנחנו מדברים על מערכת הבחירות של 1992, היתה הסתה שאין לכם עבודה, אבל יש מפלגת העבודה ואכן הצליחו קצת "לעבוד" עליהם וגרמו לכך שבאותו זמן חלק נכבד, חלק גדול מיהודי רוסיה ששמיר פעל להבאתם ארצה, להעלאתם לארץ ישראל, הצביעו למערך, הצביעו נגד הליכוד, נגד יצחק שמיר, והם אלה שגרמו, במידה מסוימת להפלתו, להפלת הליכוד באותו זמן מהשלטון.
יוסי אחימאיר: יש כמובן סיבות אחרות שלא כאן המקום והזמן לפרט אותם, אבל באמת זו היתה טעות, נדמה לי שרוב יהודי רוסיה שהצביעו אז "עבודה", היום וכבר לפני כמה שנים, התחרטו על זה ובאמת הבינו שזו היתה טעות גדולה, כמו שגורמים אחרים בימין שפעלו להפלת שמיר גם הם היום מתחרטים ומכים על חטא.
יוסי אחימאיר: אבל בכל הזדמנות, כמעט בכל מצב, שמיר הניף את דגל העלייה.
יוסי אחימאיר: אני ערכתי ספר מאמרים שלו "נאום ראש הממשלה" ואני מוצא פה הרבה נאומים שלו בנושא העלייה, בנושא הקליטה, שזה היה נושא שממש היה בראש מעייניו וכפי שנאמר פה גם לאחר שהוא פרש מהתפקיד שלו, גם אני ביקרתי אותו הרבה פעמים, כל עוד אפשר היה לבקר, בבית אמות משפט, הוא דיבר על נושא העלייה ועל העלייה מארצות הברית.
יוסי אחימאיר: הוא האמין שיהודי ארצות הברית בחלקם הגדול, או הפחות גדול, עוד יגיע לישראל.
יוסי אחימאיר: הם יגיעו לישראל ויעלו ארצה, אם אנחנו, כפי שאמר השופט רובינשטיין, נפעיל מערכת חינוך, נעודד את החינוך היהודי, העברי בקרב יהודי ארצות הברית.
יוסי אחימאיר: היום, במידה מסוימת, עושים את זה על ידי תגלית, על ידי פעולות כאלה ואחרות.
יוסי אחימאיר: הוא לקח כדוגמא את החינוך שהוא עצמו קיבל בילדותו, כשהוא גדל והתחנך בביאליסטוק, בבית ספר היהודי, העברי בביאליסטוק.
יוסי אחימאיר: הוא אומר: עצם החינוך העברי היהודי הזה שהוטמע בו הפך אותו למה שהוא הפך אותו.
יוסי אחימאיר: אם יורשה לי לקרוא 3 קטעים מהספר הזה, קצרים - - -
דני דנון: קטע אחד יוסי.
יוסי אחימאיר: קטע אחד.
יוסי אחימאיר: היה ב – 1988 אירוע לציון עליית "אף על פי" של תנועת ז'בוטינסקי והוא אמר ככה, יצחק שמיר: "התלמוד אומר כי גדול יום קיבוץ גלויות כיום שנבראו בו שמים וארץ.
יוסי אחימאיר: בעצם ישיבתנו כאן אנחנו בוראים מידי יום ביומו שמים וארץ חדשים.
יוסי אחימאיר: נוסיף להאמין ברוח "אף על פי".
יוסי אחימאיר: אף על פי שהשלום בושש לבוא, אף על פי שהאיבה הערבית נמשכת.
יוסי אחימאיר: אף על פי שטרם קיבצנו את כל גלויותינו לא נרפה ממאמצינו לקרוא ליהודים להשתתף בבניין הארץ, להעניק לעמנו ביטחון ללא סייג ולייחל לשלום אמת, ואף על פי שיתמהמה בוא יבוא".
יוסי אחימאיר: אני חושב שמהישיבה הזאת צריכה לצאת קריאה שצריך להחזיר ולהניף את דגל העלייה.
יוסי אחימאיר: אני חושב שדגל העלייה ירד בזמן האחרון.
יוסי אחימאיר: לא מדברים על עלייה, לא מדברים על עידוד העלייה.
יוסי אחימאיר: אני חושב שברוח יצחק שמיר צריך לחזור ולהניף את דגל העלייה, זו מורשתו של יצחק שמיר, זיכרונו לברכה.
דני דנון: תודה רבה מר יוסי אחימאיר.
דני דנון: אני רוצה לבקש מהקייס אביהו עזריה.
דני דנון: בבקשה כבוד הקייס.
עזריה אביהו: תודה.
עזריה אביהו: אני לא מכיר אישית את אדון יצחק שמיר ז"ל.
עזריה אביהו: אבל אני מעלייתי ב – 91' את ההתרגשות ואני יודע.
עזריה אביהו: אבא שלי זיכרונו לברכה, שנפטר לפני שנה קייס הקייסים, שהוא היה במחנה באדיס אבבה, הוא אמר:
עזריה אביהו: אני עולה אחרון עם הקהילה שלי.
עזריה אביהו: אז היתה לקהילה, באותו ערב שהיה ביום שישי בעלייה.
עזריה אביהו: העלייה היתה ממש בהתרגשות גדולה עם המטוסים, עם האוטובוסים, אז מאז אנחנו באנו כל הקהילה, עד עכשיו התמונה של יצחק שמיר נמצאת במזנון.
עזריה אביהו: הקהילה שמרגישים יצחק שמיר אבא שלהם.
עזריה אביהו: יום הולדת מדינת ישראל.
עזריה אביהו: גם מרגישים עד עכשיו לא יהיה ראש ממשלה כמו יצחק שמיר שהיה גם ...
עזריה אביהו: שלו, גם אהב את יהודי אתיופיה וגם בעלייה וגם הסתובב בכל אתרי הקרוואנים, כל המרכז קליטה שהסתובב, גם העולים המשפחות הגדולות והצטלם.
עזריה אביהו: אני לפני שבוע שבאנו מהבוקר, ליווינו אותו כמה קייסים וכמה זקני העדה באו עם התמונות שהצטלם איתם בבית במרכז הקליטה.
דני דנון: יש לך תמונות?
עזריה אביהו: כרגע אין לי, אבל כשאני הייתי באותו יום, 4, 5 אנשים שבאו ממעלה אדומים, באו ב – 84', היו במרכז קליטה במלון "דן" שמשפחה גדולה היתה שהצטלם איתם.
עזריה אביהו: 28 שנים התמונה נמצאת במזנון עם המשפחה שלהם עם יצחק שמיר.
עזריה אביהו: הם עכשיו נמצאים בכפר ...
עזריה אביהו: עד כדי כך העדה מאמינה בו שעד היום האחרון שלו מכבדים אותו.
עזריה אביהו: אני ראיתי גם התרגשות כל הקהילה שבאה לזמן האחרון שלו, נתנו לו מעמד אחרון שכיבד אותו מהבוקר עד הערב.
עזריה אביהו: אתם יודעים שראיתם הם ליוו את ההתרגשות, את הכאב וכל אחד היה לו התרגשות יצחק שמיר אבא של יהודי אתיופיה.
עזריה אביהו: זה מה שאני יודע.
דני דנון: אני רוצה לבקש ממר הרצל מקוב, ראש מרכז מורשת בגין.
דני דנון: אתה היום עוסק בהנצחתו של מנחם בגין, אבל יצא לך לעבוד קרוב מאד לראש הממשלה שמיר.
דני דנון: היינו שמחים קצת לשמוע חוויות ורשמים שלך.
הרצל מקוב: ראשית אני רוצה להצטרף, אדוני יושב ראש הועדה לברכות על קיום האירוע הזה.
הרצל מקוב: למי שמכיר יודע שזה לא טריוויאלי.
הרצל מקוב: בלי ספק הנושא הזה של העלייה הוא באמת הנושא שראוי שיהיה הראשון בנושאים שמזכירים בהם את יצחק שמיר.
הרצל מקוב: אם אנחנו מדברים על מורשת יצחק שמיר, אחת מהמורשות שלו היתה, הוא לא אהב דברנות.
הרצל מקוב: הוא לא אהב שמדברים הרבה.
הרצל מקוב: הוא בעצמו לפעמים הואשם שבישיבות ממשלה, כשהוא היה שר, הוא לא השתתף בדיון.
הרצל מקוב: הוא פעם אמר לי: למה צריך להגיד פעם חמישית את אותו דבר?
הרצל מקוב: כבר השר ההוא אמר את זה, השר הזה אמר את זה.
הרצל מקוב: למה צריך להגיד עוד פעם רק בשביל שיהיה בפרוטוקול?
הרצל מקוב: זה אולי מה שיוסי רמז שהוא לא היה עסוק, אולי אפילו לא מודע לענייני יחסי הציבור ולאיך דברים נרשמים בהיסטוריה.
הרצל מקוב: אני מניח שאני גם אחטא בעניין הזה, אני אשתדל להיות כמה שיותר קרוב למורשת שלו בהקשר הזה.
הרצל מקוב: לכן רוב הדברים נאמרו.
הרצל מקוב: אני רק רוצה אולי להדגיש.
הרצל מקוב: יעקב קדמי ציין את הכניסה שלו לחיים הפוליטיים.
הרצל מקוב: אפשר לומר שיש הרבה, אולי רוב אנשי הציבור, פוליטיקאים, נכנסים לפוליטיקה כדי לעשות פוליטיקה.
הרצל מקוב: בהתאם לתפקיד שלהם הם מתאהבים בנושא.
הרצל מקוב: מי שנהיה שר התיירות פתאום הוא נורא אוהב תיירות, מי שהוא שר הקליטה פתאום הוא נורא אוהב עולים, שבוע אחרי זה הוא עובר לתפקיד אחר, אז כבר האהבה עוברת.
הרצל מקוב: יצחק שמיר לא בא לחיים הפוליטיים בשביל פוליטיקה וכפי שנאמר פה כבר הוא בא כדי לעסוק בעלייה.
הרצל מקוב: הוא בא, דפק בדלת במצודת זאב ואמר: אני רוצה לטפל בנושא הזה של העולים.
הרצל מקוב: אחר כך תהפוכות פוליטיות בתוך תנועת החירות, היה מרד של עזר ויצמן ובגין נשאר בלי ממסד, אז הוא הטיל עליו להיות ראש אגף ארגון ואחר כך יושב ראש ההנהלה.
הרצל מקוב: אבל העניין שהביא אותו, ובעיני גם היתה סגירת מעגל מה שהביא אותו לפוליטיקה את הנושא של העלייה ומיד כשהוא סיים את החיים הפוליטיים, או את תפקיד ראש הממשלה, אז עבדתי איתו, הוא פנה לישה שוב וביקש לארגן לעצמו סיור בברית המועצות לשעבר.
הרצל מקוב: זה שבועות אחרי שהוא גמר להיות ראש ממשלה, התמקם במשרד בתל אביב, פגש את יאשה, שהיה מידי פעם בא ואמר לו: אני רוצה לראות את החיים האלה ועבר המון ערים.
הרצל מקוב: היינו במוסקבה, בקייב, בסן פטרבורג, גם נסע לעיירה שלו ברוז'נוי, אבל לשם טסנו ממינסק אני חושב, בהליקופטרים.
הרצל מקוב: המגע והקשר עם העולים היו בעיניו הדבר הכי משמעותי.
הרצל מקוב: אני רוצה לספר בהקשר הזה עוד סיפור אחד שאולי מעיד על זה.
הרצל מקוב: סיפר ג'ורג' שולץ שאמרו על יצחק שמיר שהוא איש שאמר: לא.
הרצל מקוב: בהזדמנות, נדמה לי זה היה או שכששמיר קיבל אזרחות כבוד של עיריית תל אביב, או כשחגגו לו יום הולדת ושולץ סיפר שהוא הגיע ממוסקבה לכאן לארץ, היה במהלך חול המועד פסח והוא היה לו רעיון לעשות איזה שהוא מסגרת של ועידה עם ירדן והיתה לו פגישה צריכה להיות במוצאי שבת עם שמיר בבית.
הרצל מקוב: הוא אומר: אמרתי לעוזרים שלי: זה יכול להיות פגישה מאד קצרה, כי יבוא שמיר ויגיד: לא.
הרצל מקוב: וזה יכול להיות פגישה מאד ארוכה כי שמיר יבוא ויגיד: כן, אבל א', ב', ג', ד' וכן הלאה וכן הלאה.
הרצל מקוב: הוא מספר מה שקרה בפגישה זה שהגענו לבית ראש הממשלה, אכלנו ואז אמרתי לראש הממשלה שמיר: זאת ההצעה שלי, וראש הממשלה אמר: אדוני מזכיר המדינה, אנחנו יודעים שאתה ידיד שלנו, אנחנו סומכים עליך.
הרצל מקוב: בסדר גמור.
הרצל מקוב: כן.
הרצל מקוב: ותיסע לחוסיין ותנסה לסגור איתו.
הרצל מקוב: הוא אומר: זה היה מאד קצר, אבל הפגישה התארכה מאד כי אז שמיר ישב חצי לילה בערך ותיחקר אותו על הביקור שלו במוסקבה, כי שולץ היה שם בליל הסדר עם סירובניקים.
הרצל מקוב: והוא שאל אותו על האיש הזה ועל האיש ההוא.
הרצל מקוב: אז הוא אומר: אז היתה פגישה מאד ארוכה, כן, בניגוד לתחזיות שלי.
הרצל מקוב: ויש סיפורים כאלה גם על החוזרים ממה שהזכיר יוסי מיריד הספרים שהוא תיחקר אותם על הפעיל הזה ועל הפעיל ההוא.
הרצל מקוב: הנושא הזה היה בראש מעייניו.
הרצל מקוב: אין ספק זה הוזכר, הנושא של ביטול מעמד הפליט.
הרצל מקוב: זה לא היה טריוויאלי.
הרצל מקוב: זה היה מאבק גם עם הממשל האמריקאי וגם, כפי שהוזכר, עם יהדות ארצות הברית.
הרצל מקוב: לא דבר פשוט.
הרצל מקוב: אני רוצה להגיד עוד נקודה אחת – וזה הנושא של החינוך היהודי שגם כן הוזכר פה.
הרצל מקוב: באמת אחרי שהוא פרש מראשות הממשלה זה הנושא שבער בו וכל מסע שלו בארצות הברית, חלק מהם ליוויתי אותו, הוא נפגש עם התנועה הרפורמית ועם התנועה הקונסרבטיבית ועם פעילים כאלה ואחרים, כדי שיקימו רשת חינוך.
הרצל מקוב: הוא האמין שצריך להקים בסגנון התרבות, רשת תרבות שבה הוא התחנך, כפי שיוסי אמר, שמה שהוא אמר שזה יצר שהוא, מהיום שהא זוכר את עצמו, מה שעניין אותו זה מה שקורה בארץ ישראל ולא מה שקורה בפולין וזה תוצאה של החינוך העברי, גם השפה העברית.
הרצל מקוב: הוא באמת, כנראה גם ההורים שלו, הוא נולד כאמור ברוז'נוי, שמה למד בהתחלה, עבר אחר כך לוולקוביס כדי ללמוד בבית ספר עברי.
הרצל מקוב: משם עבר לביאליסטוק לגימנסיה העברית.
הרצל מקוב: כל החינוך שלו היה חינוך עברי והוא האמין שזה מה שיוצר את הארץ ישראליות גם בקרב יהודי הגולה.
הרצל מקוב: יוצר את המרכזיות הזאת של ציון בתפיסה של כל יהודי ויהודי.
הרצל מקוב: אני חושב שבשני הדברים האלה באמת בחינוך יהודי ובעלייה זה נושאים שמין הראוי להרים את הדגל בהם.
דני דנון: תודה רבה מר הרצל מקוב.
דני דנון: אני רוצה לבקש מצגה, שיש לך סיפור אישי, נדמה לי שכבר סיפרת אותו בועדה, אני חושב, אבל אני אשמח לשמוע אותו שוב, בבקשה.
צגה מלקו: אני אספר סיפור קצר.
צגה מלקו: קודם כל, אני מאד מברכת על הישיבה הזאת, גם על ההזדמנות שנתנה לי לספר את הסיפור האישי.
צגה מלקו: אני את ראש הממשלה יצחק שמיר לא הכרתי אישית.
צגה מלקו: אני עליתי ב – 1984 בגיל 16.
צגה מלקו: אז בזמני הנערים היינו עולים בלי משפחה.
צגה מלקו: אז חיכיתי להורי כמו כולם, עד מבצע שלמה.
צגה מלקו: מגיע מבצע שלמה ועולים מגיעים תוך 36 שעות, כ – 15,000 יהודי אתיופיה.
צגה מלקו: אני מחכה למשפחה.
צגה מלקו: כולם התפזרו בבתי הארחה, במלון, בכל מיני מקומות.
צגה מלקו: אז אמרו: הורי הגיעו לארץ, הם נמצאים בצפון הארץ בכפר החורש.
צגה מלקו: שמחתי מאד ואני התנדבתי בינתיים לתרגם לעולים במלון "דיפלומט" ועבדתי בקול ישראל שידור לעולים, עד היום, אז שמחתי שהורי הגיעו.
צגה מלקו: אני מצלצלת לכפר החורש, בודקים ברשימה.
צגה מלקו: אומרים: לא מופיעים.
צגה מלקו: אבא ואימא, אחי ואחותי, אף אחד לא מופיע.
צגה מלקו: אני מצלצלת לעובדי הסוכנות היהודית, מיכה פלדמן אחד מהם, זה היה האחראי, אני מצלצלת, אני שואלת אותו, הוא בודק בכל מקום.
צגה מלקו: המשפחה לא הגיעה.
צגה מלקו: אז בינתיים המורדים השתלטו על עיר הבירה, אדיס אבבה, מה שאנחנו רואים בטלביזיה מלחמה, אדיס אבבה בוערת, אין מה לעשות.
צגה מלקו: אני מתקשרת בטלפון לאדיס אבבה בבית שהשכירו ואף אחד לא עונה.
צגה מלקו: מאד דאגתי.
צגה מלקו: הרגשתי, זהו, אני לא אראה את המשפחה שלי לעולם ובכיתי.
צגה מלקו: אחרי כמה שעות שבכיתי הפנים התנפחו, אמרתי: רגע, למה אני צריכה לבכות?
צגה מלקו: אני צריכה לעשות משהו מעשי.
צגה מלקו: אז שלחתי מברק לראש הממשלה יצחק שמיר.
צגה מלקו: כתבתי: אדוני ראש הממשלה, תציל את משפחתי.
צגה מלקו: כתבתי מברק קצר.
צגה מלקו: אחרי יומיים אני מקבלת טלפון, גרתי במעונות של הסוכנות היהודית, משגריר שלנו באדיס אבבה, אשר נעים, התקשר, ביקש לדבר איתי.
צגה מלקו: או.קיי.
צגה מלקו: בסדר.
צגה מלקו: הוא אומר לי: אל תדאגי, המשפחה שלך בסדר.
צגה מלקו: אחרי שאני כבר התחנכתי פה אמרתי: אמרת שאל תדאגי, אני באמת דואגת.
צגה מלקו: איפה המשפחה?
צגה מלקו: אז הוא אומר: אל תדאגי, הכל בסדר.
צגה מלקו: אמרתי: אני לא מאמינה לך כי באדיס אבבה הכל בוער, מה אני יעשה?
צגה מלקו: אז הוא מיד נתן לי לדבר עם אבא, אמא ואחי ואחותי.