GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סילביו חוסקוביץ: אדוני יושב הראש, אני מודה לך מאד על הדיון שאנחנו מקיימים בוועדת העלייה, מכיוון שאנחנו צריכים למקד את עצמנו בחשיבות של אותן התכניות האלו שאנחנו מריצים, ואני מדבר על כל התכנית.
סילביו חוסקוביץ: כי הרי העם היהודי ---
דני דנון: תנועות הנוער, אני בזמני היינו מביאים את תכניות הקיץ בהמונים.
דני דנון: היום אחרי שיש את תגלית עדיין מביאים תכניות לגילאי תיכון?
סילביו חוסקוביץ: אנחנו מביאים בגילאי תיכון, גדעון קורא לזה תלמידים, אנחנו קוראים לזה חניכים.
סילביו חוסקוביץ: אנחנו מביאים המון כאלה.
סילביו חוסקוביץ: אנחנו מבינים שאם אנחנו נרצה לחזק את ההגעה שלהם בגיל מאוחר יותר, אנחנו צריכים להביא אותם בגיל צעיר יותר.
סילביו חוסקוביץ: אנחנו חושבים שאם אנחנו נתמוך בלפיד, אנחנו נוכל להגדיל את המספרים של מסע, אנחנו יכולים להגדיל את המספרים של תגלית, מכיוון שאנחנו מחברים אותו למדינת ישראל.
דני דנון: תנועות הנוער, נגיד השומר הצעיר, אם מישהו בא מארגנטינה בגיל 16 היום בתכנית קיץ, הוא לא יוכל להגיע אחרי זה לתגלית.
סילביו חוסקוביץ: הוא לא יוכל להגיע לתגלית, הוא כן יכול להגיע למסע.
סילביו חוסקוביץ: אדוני יושב הראש, אני חושב שהעם היהודי הוא נכס אסטרטגי של מדינת ישראל, וצריך לעשות כדי לחבר את העם היהודי, שלא יושב עדיין בציון, לחבר אותו למדינת ישראל.
סילביו חוסקוביץ: ואני באמת מברך על כל ההשקעה שיש המון במדינת ישראל לטובת העם היהודי.
סילביו חוסקוביץ: חסרה פה איזו חוליה מאד קטנה שנקראת לפיד, כדי שנוכל לחזק את כל השרשרת הזאת ושנוכל לראות את אותם החניכים שיחוו את החוויה הזאת במדינת ישראל – עולים למדינת ישראל.
סילביו חוסקוביץ: ואני מאד שמח לראות פה ממשרד החינוך, ממשרד הקליטה, מהסוכנות היהודית, תנועות הנוער.
סילביו חוסקוביץ: כולנו רוצים להירתם כדי לחזק את המסר היהודי הציוני בקהילות היהודיות בחוץ לארץ.
לאה גרבר: שמי לאה גרבר, אני מנכ"לית JCCA בישראל וחברת לפיד.
לאה גרבר: אדוני יושב הראש, אתה ציינת קודם שהנתון שאנחנו "מתחרים" בתגלית בגלל שזאת חוויה בחינם, זה נתון שלא ישתנה, אבל אני רוצה לחדד את זה.
לאה גרבר: אנחנו יודעים שהירידה היום במספרי הנוער שבאים לארץ חניכים או תלמידים, היא כתוצאה ישירה מהעובדה שההורים יכולים לדחות את החוויה של הנוער שלהם לארץ בעוד כמה שנים ולקבל חוויה בחינם.
לאה גרבר: חשוב להדגיש שהיתרון המוחלט של כל מארגני לפיד, שמביאים נוער, בין אם הם תלמידי תיכון או חניכים בתנועות השונות, הוא שלנו יש את היכולת לקיים עם בני הנוער האלה חוויה חינוכית שלמה ומקיפה, שכוללת חודשים של עבודה לפני וחודשים של עבודה אחרי.
לאה גרבר: זאת אומרת מעבר לחודש, חודשיים, שלושה שנמצאים בארץ בחוויה חינוכית מאד מאד משמעותית, מאד ערכית, שאנחנו יודעים שהתוצאה הישירה שלה היא למשל התמיכה במסע.
לאה גרבר: היכולת שלנו לקיים חוויה שהיא ארוכת טווח הרבה מעבר לחודשיים שהם בארץ, בגלל המבנה הארגוני של כל אחד מהארגונים של לפיד, בעצם משדרגת את כל החוויה להרבה מעבר לתקופה שנמצאים בארץ.
לאה גרבר: ואנחנו יודעים שהעבודה שלנו בשטח, אנחנו בארגון שלנו וכל אחד מהארגונים, במסגרת המבנים שלנו שם, בעצם לוקחת את כל החוויה בארץ לעשרה צעדים קדימה ומרחיבה אותה ומכלילה אותה על משהו שמתקיים בקהילה ונוגע בכל האנשים שקרובים לבני הנוער האלה שמגיעים לארץ.
עמית טרייסר: שלום, שמי עמית טרייסר ממינהל לסטודנטים עולים ששייך למשרד הקליטה ולסוכנות היהודית.
עמית טרייסר: אני רוצה להדגיש איזה שהוא חלק שפחות דובר כאן, שזה אותם 15% בממוצע שבסוף מוצאים את דרכם בעלייה לארץ ולדבר על אותו רצף של קליטת צעירים בסוף.
עמית טרייסר: זאת אומרת לא רק לעודד עלייה.
עמית טרייסר: אני חושב שכל אותן תכניות מבורכות שמעודדות עליית צעירים או מעודדות ביקור בארץ על מנת להשפיע על זהותם בחזרה בתפוצות, היא חשובה מאד, אבל ה-15% האלה שעולים לארץ בסוף, צריכים לקבל איזו שהיא התייחסות של רצף של עלייה ושל קליטה והיום לצערי התכניות שקולטות צעירים הולכות ומתמעטות בשל כל מיני קיצוצים ומחלוקות בין הממשלה לסוכנות ואני חושב שראוי לעשות את זה.
עמית טרייסר: אני חושב שהשכלה גבוהה בכלל, מהמקום שאני בא, הוא מכשיר שמעודד עלייה, מעודד קליטה וחשוב לראות איך עושים נכון.
דני דנון: קיבלתם תשובות לגבי תקציב הסוכנות לשנה הבאה?
עמית טרייסר: עדיין לא.
דני דנון: זה לא קשור לנושא הישיבה, אבל ---
עמית טרייסר: אני יודע, אבל בכל זאת יש פה את אותם 15% שאני חושב שכל תכנית יש לה את העניין הזה, ויש פה איזה שהוא עניין ש ---
יוני היילמן: אני רק רוצה להגיד מילה ברשותך על תגלית שהוקמה, וגם למה היא מתרכזת בגילאים שאנחנו מתרכזים עליהם.
יוני היילמן: כשהרעיון של תגלית עלה ב-1996-1997, אחד הרעיונות הראשונים היה באמת להתרכז בגיל התיכון.
יוני היילמן: אני חושב שזה היה יוסי ביילין שציין את גיל 17, וכשהסתכלנו על המספרים של יהודים שמגיעים מהתפוצות לישראל, ראינו שלמשך הרבה הרבה שנים, הגיעו 15,000 יהודים לארץ, בערך 13,000 בגיל תיכון, ועוד 2,000 בגילאים שמעל התיכון, במסגרות שונות.
יוני היילמן: והרעיון היה לא להחליף דולר בדולר ולתת ל-13,000 שבכל מקרה מגיעים בתיכון סיור בחינם, אלא להגיע לאלה שהכי מרוחקים.
יוני היילמן: ולכן הרעיון היה להביא יהודים שהם הכי מרוחקים, אלה שלא שקלו להגיע בתיכון.
יוני היילמן: והיום אנחנו באמת מביאים, אנחנו הגדלנו את ה-2,000 האלה שמגיעים מעל גיל 18.
יוני היילמן: השנה יהיו לנו 42,000, וביניהם בערך 40% רפורמים, עוד 40% מגדירים את עצמם רק כיהודים.
יוני היילמן: אז רק לסדר גודל של האנשים האלה, אנחנו לא רואים שהמספרים הגדלים של תגלית משפיעים על המספרים שלמשך שנים הגיעו בתקופת התיכון.
יוני היילמן: עוד שני דברים, קודם כל אנחנו גם מזמינים למסע הרבה, אנחנו מאד שמחים שהרבה מבוגרי תגלית חוזרים בתכניות מסע, ואנחנו מאד גאים שיש לנו חלק בזה.
יוני היילמן: ואני גם מציין שאם המספרים הגדולים שאנחנו מביאים, שזה יהיה השנה 42,000, אנחנו עדיין רואים בערך 2 אנשים לכל מקום של תגלית.
יוני היילמן: יש לנו רשימות המתנה עצומות.
יוני היילמן: אנחנו היום למשל פותחים רישום לעונת הקיץ הקרוב, ולמשל בשנה שעברה, כשהיו לנו 20,000 מקומות מצפון אמריקה, היו לנו תוך שבוע 41,000 נרשמים שכולם היו זכאים.
יוני היילמן: אז אנחנו גם מגדילים את המספרים האלה שהם מעבר ל-18, וגם יש לנו עוד עשרות אלפים שפשוט מחכים ולא מגיעים.
דני דנון: יוני, איך אתם יודעים שמי שמגיע לתכנית הוא יהודי?
יוני היילמן: איך אנחנו יודעים שהוא יהודי?
יוני היילמן: יש לנו כמה דברים שאנחנו בודקים.
דני דנון: אם אני עכשיו גר במיאמי ואני נכנס לאינטרנט ואני רוצה לבוא לארץ בשנה הבאה, זאת אומרת איך?
קריאה: צריך להגדיר יהודי קודם.
דני דנון: שנייה, הם נותנים תקציב אז הם צריכים להחליט מה הם עושים.
יוני היילמן: מי שזכאי לתגלית זה קודם כל מישהו שיש לו הורה אחד יהודי, חוץ מברית המועצות לשעבר, שעם ההסכם עם הממשלה זה קשור לחוק השבות.
דני דנון: לא, אבל יש הליך בדיקה?
דני דנון: איך זה נעשה?
יוני היילמן: יש תהליך של בדיקה שנערכת בעקרון על ידי מארגני הסיורים שלנו, הארגונים שבאמת הם שמפעילים את הפרויקט.
יוני היילמן: מעבר לשאלון שהם עושים דרך תגלית, יש גם שאלון וראיונות ובדיקות דרך אותם מארגנים.
דני דנון: כי אני מעלה פה שאלה, היא לא כרגע נושא הדיון, אבל אם נציע טיולים חינם לישראל – אז גם נביא 400,000 אנשים שירצו.
דני דנון: השאלה, אנחנו רוצים לוודא שאנחנו מביאים באמת יהודים לתכניות האלה.
יוני היילמן: אז כמו שאמרתי יש הרבה ראיונות ובדיקות על ידי המארגנים, ואנחנו גם עושים הערכה ובקרה בקבוצות שלנו, על ידי מספר גורמים.
דני דנון: מר מנסור, נציג משרד הדתות.
מנסור: משרד החוץ.
דני דנון: משרד החוץ, סליחה.
בהיג' מנצור: אני מנהל מחלקת הדתות, בהיג' מנצור.
בהיג' מנצור: לגבי העמדה של משרד החוץ, אנחנו מברכים על כל יוזמה של הבאת צעירים יהודים לישראל.
בהיג' מנצור: החשיבות של המפעל הזה היא בתחומים שונים שמאפשר גם לנציגויות ישראל ברחבי העולם להיות בקשר עם אותם אנשים.
בהיג' מנצור: מה שחסר, אנחנו קיימנו ישיבות עם האחראים על תגלית ודיברנו על הצורך איך משמרים את הקשר עם אותם צעירים שמגיעים הנה, כדי להביא אותם לעלייה לארץ.
בהיג' מנצור: וזה צריך להתבצע בכמה מישורים.
בהיג' מנצור: המישור הראשון – הרשימות השמיות צריכות להעביר אותם לנציגויות שלנו בחו"ל, כדי שיהיו איתם בקשר, כי הנציגות יכולה, באמצעות הדיפלומטים ואנשי משרד הקליטה, העלייה והקליטה, לדרבן אותם כדי שיעלו לארץ.
בהיג' מנצור: המישור השני שאנחנו דיברנו עם תגלית, איך אפשר לחשוף את הנוער הזה לכל הרבדים של החברה הישראלית.
בהיג' מנצור: הם בעיקר מתמקדים באוכלוסייה היהודית, ולא נחשפים לאוכלוסיות אחרות שהם שותפים במפעל של מדינת ישראל, וכאן יש חשיבות כדי להראות את כל הפסיפס הישראלי, וזה יאפשר להם את המחשבה איך אפשר לחיות ואיך אפשר לעלות לארץ.
דני דנון: אנחנו חייבים לסיים, בשעה 11:00, אז משפט קצר דני מור, ואחרי זה גדעון.
דניאל מור: אני רוצה להפנות את הוועדה גם להיבט נוסף, ההיבט הכלכלי.
דניאל מור: אני יודע, אנחנו כולנו כאן אנשי חינוך ואני אחד מהם, אבל יש פה גם היבט כלכלי, ואני חושב שברגע שמביאים קבוצה לסדר גודל של 30 יום, או 25 יום, המחזור הכספי שהיא משקיעה במדינת ישראל הוא פי שלושה, מאשר קבוצה שמגיעה ל-10 ימים.
דניאל מור: ואם אנחנו לוקחים פה את המספרים ומכפילים אותם בסדר גודל של 3,000-4,000 דולר שמושקעים בתכנית כזאת, אז תשימו לב שיש פה השקעה יחסית קטנה, שמחזירה יחסית למדינת ישראל ולציבור בישראל, ציבור אולי פי שלושה.
דניאל מור: תודה.
דני דנון: גדעון, משפט קצר.
גדעון שביט: דבר אחד חשוב מאד שיהיה ברור.
גדעון שביט: אנחנו חס וחלילה לא נגד תגלית ולא נגע מסע, להיפך.
גדעון שביט: אנחנו בעד תגלית ובעד מסע.
גדעון שביט: כל השאלה שישנה, ואף אחד לא משיב עליה, למה מתרכזים רק בשתי תכניות?
גדעון שביט: זה שהמספרים הם 10,000, אפשר להגיע ל-20,000 ו-30,000.
גדעון שביט: אין בעיה.
גדעון שביט: זה רק פשוט עניין שהיום כל תכניות הבאת צעירים לארץ בקהילות בעולם, יודעים שיש תמיכה של ממשלת ישראל וזה נותן מנוף לתורמים, וזה נותן מנוף למשתתפים לבוא.
גדעון שביט: הדבר היחידי שעשוSingle out , מאיזה שהן סיבות שלא ברורות, זה תכניות התיכון.
גדעון שביט: אבל חשוב להגיד שאנחנו לא נגד האחרים, אלא פשוט לבסס את כל המארג הזה על שלוש תכניות ולא על שתיים.
דני דנון: הצלצול הוא בשבילי, לא בשבילכם.
דני דנון: אנחנו צריכים ללכת להצביע, לא קורה שום דבר.
דני דנון: לאה רוזנברג, מנהל אגף קשרי חוץ במשרד החינוך.
לאה רוזנברג: אני רוצה כמה דברים שהם ממש לא קשורים, אבל רק להתחבר לשאלה קודם ששאלת בנושא – למה זה לא קורה.
לאה רוזנברג: זאת אומרת זה כל כך מובן מאליו שזה הגיל, שזה קובע, שזה חשוב.
לאה רוזנברג: זאת אומרת אז מה הסיבה שהדברים לא מתרכזים.
לאה רוזנברג: אני רק מצטרפת לשאלה, אבל אני רוצה להציע משהו של איזו שהיא התחלה שיכולה.
לאה רוזנברג: התחלנו דיאלוג עם הסוכנות, אני אומרת דיאלוג די מתקדם אפילו, בנושא של שותפויות.
לאה רוזנברג: עכשיו, על מה מבוסס הדיאלוג הזה?
לאה רוזנברג: לנו יש את הפוטנציאל הכי גדול לדיאלוג עם תלמידים.
לאה רוזנברג: הפוטנציאל הכי גדול, הוא קיים.
לאה רוזנברג: יש לו מבנים, יש לו מורים, יש לנו מנגנונים, יש ארגון.
לאה רוזנברג: זאת אומרת כל מה שצריך לעשותך – זה לקחת 300 בתי ספר, 400 בתי ספר תיכוניים יהודיים במדינת ישראל, ולהפוך אותם למי שקולט את הדיאלוג.
לאה רוזנברג: לא קולט עכשיו עלייה, את הדיאלוג הזה מאפשר.
לאה רוזנברג: מה שאנחנו כבר נמצאים עכשיו בעבודה זה ליצור את השותפויות האלה שבין בתי ספר וארגונים יהודיים בעולם, עם בתי ספר שלנו, כדי שקודם כל תהיה כתובת להתחיל את השיח הזה.
לאה רוזנברג: אז אני מציעה בעניין הזה, זה קיים, לא דורש תקציב, יש רצון טוב, הכל ישנו.
לאה רוזנברג: עכשיו כשהם יגיעו, אנחנו יכולים לעשות את החיבורים.
לאה רוזנברג: זה דבר אחד.
לאה רוזנברג: ההערה השנייה ---
דני דנון: קצרה.
לאה רוזנברג: עוד מילה אחת רק.
לאה רוזנברג: אני צריכה סיפור הצלחה אחד לספר.
דני דנון: זה קשור אבל לנושא הדיון?
לאה רוזנברג: יש לנו תכניות יפיפה עם מסע, שזה סיפור אחר של כאלה שכבר סיימו את הלימודים, סטודנטים, שהם משמשים עכשיו כעוזרי הוראה לאנגלית במקומות שונים בארץ.
לאה רוזנברג: צריך לבוא לראות אותם, איך הם יכולים להיות השגרירים הבאים לנושאים האלה, שכבר הופך לסיפור הצלחה גדול.
דני דנון: מר יעקב אהרוני, מנכ"ל המחלקה לפעילות בישראל, ההסתדרות הציונית העולמית.
יעקב אדרי: רק רציתי להוסיף שההסתדרות הציונית העולמית, במימון מלא של ממשלת ישראל, של המשרד לפיתוח הנגב והגליל, מתחילים בחודש מרס בתכנית חדשה שנקראת מפגשים, שזה בעצם מטפל בקהל היעד של גילאי התיכון.
יעקב אדרי: מפגשים של צעירים מחו"ל, שנמצאים ממילא כאן בארץ במסגרת התכניות השונות, בשיתוף מערכת החינוך, בשיתוף מועצת תנועות הנוער הציוניות העולמיות.
יעקב אדרי: מפגשים בין צעירים מהנגב והגליל, לבין צעירים שנמצאים פה בתכניות בארץ.
יעקב אדרי: זה אמור לגעת בכל שנה ב-3,000 בני נוער מחו"ל.
דני דנון: אני רוצה לפני שאני מקריא את הודעת הסיכום, לומר משפט שלא ייכלל בהודעה, אבל אומר את זה לנציגי משרד ראש הממשלה והסוכנות.
דני דנון: אני חושב ששמעתם את הקולות פה בצורה ברורה, ואני חושב שאתם צריכים להידרש.
דני דנון: בלי להיכנס לעניינים משפטיים, אבל אנחנו לא רוצים להגיע למצב של עתירות משפטיות על שוויוניות, על הקצבות, על קריטריונים.
דני דנון: אני חושב שמן הראוי שבמיזם שאתם יוזמים עכשיו, הפיילוט הזה, לדחוף את העושים בדבר שזה יקרה.
דני דנון: אני חושב שזה יקרה בהבנה ובהסכמה, מאשר יידרש פה אחרי זה, ואני אומר את זה מנושאים אחרים שהגיעו לוועדה, שאחרי שהלכו לערכאות בסוף חזרו והגיעו לאיזה שהן הסכמות כאלה ואחרות.
דני דנון: ברשותכם, אני אקריא את הודעת הסיכום: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימה ישיבה בנושא תכניות לצעירים יהודיים מהתפוצות בישראל.
דני דנון: הוועדה מברכת את ממשלת ישראל על ההשקעות של מדינת ישראל, הסוכנות היהודית וכל שאר הגופים העוסקים בהבאת בני נוער יהודים לישראל, בתכניות קצרות וארוכות.
דני דנון: הוועדה מברכת את הממשלה על ההשקעה החשובה בנושא זה.
דני דנון: הוועדה קוראת לממשלה להקצות תקציבים גם לתכניות של צעירים בגילאי תיכון.
דני דנון: הנתונים שהוצגו בוועדה מוכיחים שחשיבות תכניות לתלמידי תיכון אינה נופלת בחשיבותה.
דני דנון: הממשלה קוראת למשרדי ראש הממשלה, האוצר, ההסברה, הסוכנות ולשאר הגופים, להעביר תקציב לתכנית הפיילוט שהוצגה על ידי הסוכנות היהודית.
דני דנון: הוועדה תקבל את תגובת המשרדים – ראש הממשלה, אוצר וההסברה, תוך 30 יום.
דני דנון: הוועדה תקיים ישיבת מעקב במסגרת ועדת המשנה ברשות חברת הכנסת וילף, תוך 45 יום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צהריים טובים לכולם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: צהריים טובים למגיש ההצעה לדיון מהיר, חבר הכנסת אורי אריאל ולחבר הכנסת חברי היקר שלמה מולה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני פותחת את הדיון בנושא צמצום לא מוצדק של מכסות העלייה מאתיופיה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האמת היא שכשאמרו לי שאני מחליפה את יושב ראש הוועדה וזה הנושא, חשבתי בהתחלה שזה קצת מדע בדיוני.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא הבנתי בכלל איך מדינת ישראל מעיזה לחשוב על צמצום מכסת עלייה מאיזה שהוא מקום, על אחת כמה וכמה מאתיופיה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כידוע לי, הממשלה ביקשה להציג בפני הוועדה את עמדותיה בנושא בעוד שבוע, ולכן אנחנו היום לא נסכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו נדון כדי שהממשלה תדע שהנושא הזה הוא נושא שמאד מאד קרוב לחלק נכבד, לא כולם נמצאים כאן, אבל הרבה מאד חברי כנסת מצטרפים לדיון הזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מתכוונת שרוחם נמצאת איתנו, וזה מאד מאד חשוב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מתכבדת להעביר אליך, אדוני מציע הדיון, חבר הכנסת אורי אריאל, את זכות הדיבור.
אורי אריאל: תודה גברתי יושבת הראש.
אורי אריאל: אני אשתדל לקצר.
אורי אריאל: אנחנו מקיימים פה דיונים בוועדה הזאת במקומות אחרים ולצערי הרב יש נסיגה בעת האחרונה.
אורי אריאל: אם כל חטאת זה הסכמה בכלל למכסות, כפי שאת ציינת.
אורי אריאל: אין דבר הזה בעלייה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן, זה לא ברור.
אורי אריאל: רק לגבי העלייה הזאת של העדה האתיופית, דווקא העדה הזאת שסובלת אני חושב יותר מכל עדה אחרת בארץ מוצאם, בתנאים קשים מאד.
אורי אריאל: הייתי יחד עם ידידי חבר הכנסת שלמה מולה בוועדה שנשלחה מטעם הכנסת.
אורי אריאל: ראינו את הדברים מקרוב, לפני חצי שנה בערך.
אורי אריאל: ובמקום לזרז את העלייה מאתיופיה, מהגלות הזאת ולסיים אותה, כפי שהממשלה החליטה, הממשלה מוצאת כל פעם תירוץ אחר כדי לדחות את עלייתם של יהודי אתיופיה.
אורי אריאל: והדבר הזה לא יכול להישאר בלי זעקה גדולה ובלי לשנות את ההחלטה הזאת, ואנחנו לא מתכוונים להניח לממשלה.
אורי אריאל: לא רק שהיא צריכה לחזור למה שהיא עצמה קבעה, שזה 200 עולים בחודש, לפי דעתי היא צריכה להעלות את המכסה הזאת הרבה יותר.
אורי אריאל: נקווה שנשמע פה את נציגי הסוכנות על היכולת להתארגן לעלייה, כי יש טענות שונות ומשונות.
אורי אריאל: אלה מסבירים על אלה ואלה מסבירים על אלה.
אורי אריאל: במקום שכל אחד יגיד מה הוא עושה ואיך הוא פותר את הבעיות, אז כל אחד מסביר על השני מה הבעיות.
אורי אריאל: אני רוצה לציין שהפחידו אותנו שנים רבות בעניין הזה - שייצאו היהודים, אז תמיד יבואו עוד מהכפרים וזה יתמלא, ויש מיליונים, פחות ממיליונים לא מדברים במדינת ישראל.
אורי אריאל: לא בא אחד, בסדר?
אורי אריאל: אחד.
אורי אריאל: כל ההפחדות האלה זה מן סוג, אני מחפש את המילה, כדי לא להשתמש במילה בוטה מדי.
אורי אריאל: סוג של שערורייה שאין כדוגמתה, עוד פעם, כדי למנוע את העלייה.
אורי אריאל: עכשיו, הרב הראשי, הרב עמאר ולפניו הרב עובדיה ואחרים, כבר פסקו שהם יהודים.
אורי אריאל: הנושא הזה הוא לא לדיון מבחינתי.
אורי אריאל: אין שום פקיד שיכול פה בעניין הזה לחוות דעתו, אלא בבית שלו, באופן פרטי יעשה מה שהוא רוצה.
אורי אריאל: אנחנו מזמן אחרי זה.
אורי אריאל: לא עכשיו, לא בזמן האחרון, אנחנו מזמן אחרי זה.
אורי אריאל: וישראל, מדינת ישראל שאני רוצה שעושה מעשה אדיר בעלייה ובקליטה בכלל, וגם בקשר לעדה הזאת, צריך לומר את זה.
אורי אריאל: זה לא שהכל רע פה.
אורי אריאל: יש הרבה דברים טובים, אבל מטבע הדברים אנחנו עוסקים בבעיות.
אורי אריאל: והבעיות הן קשות מאד.
אורי אריאל: ביקשה הממשלה, דרך משרד ראש הממשלה, שלא נקיים את הדיון היום כי פלוני לא יכול לבוא ואלמוני לא יכול לבוא, כי יש דברים יותר חשוב.
אורי אריאל: אז אלף, זה מעיד בעצמו על ההתייחסות של הממשלה ושל העוסקים בעניין, לעניין הזה עצמו.
אורי אריאל: אז אני אומר את זה לאלה הרי שכן באו, אז זה תמיד בעיה, אבל עצם זה שזה לא מספיק חשוב אלא יש דברים יותר חשובים, בעיני מעיד על המציאות שבה אנחנו חיים.
אורי אריאל: ב', היות ויש רצון הרי לאכול ענבים ולא לריב עם השומרים, רוצים לגמור את העניין, הסכמנו, הסכמתי שהדיון יתחיל היום ונסיים אותו בשבוע הבא בהשתתפות נציגי משרד ראש הממשלה, שהודיעו שהם לא יכולים לבוא.
אורי אריאל: אני מקווה שאכן בשבוע הבא תתקיים הישיבה, מנסים לתאם אותה פה עכשיו ואני מקווה שנוכל לסיים באיזו שהיא הסכמה בישיבה הבאה, בעוד שבוע.
אורי אריאל: לעתים כשאומרים אבל תגיד, מה זה כל כך חשוב?
אורי אריאל: אז סיכמנו שזה ייגמר תוך שנתיים ועכשיו זה קצת יותר.
אורי אריאל: מי שאומר את זה – איננו יודע מה הוא סח.
אורי אריאל: לא מבין על מה מדובר בכלל.
אורי אריאל: מה, יש יהודי אחד, נניח שזו המציאות, רק אחד שסובל באיזה שהוא מקום בעולם, אז אנחנו נגיד לו – לא נורא, תחכה עוד יום?
אורי אריאל: אמרתי, אני לא רוצה להגיד פה את השמות אבל אמרתי לפקיד בכיר מאד ממשרד ראש הממשלה – שעה אחת לא, מה זה יום?
אורי אריאל: מי אתה או מי האנשים שמחליטים שאפשר לחכות?
אורי אריאל: מה זה הדבר הזה?
אורי אריאל: הרי אנחנו יושבים פה ברוך השם במדינת ישראל, יש חשמל, יש מיזוג, יש אוכל, הכל מסודר, ואנחנו מחליטים שהאחים שלנו יכולים לסבול עוד קצת.
אורי אריאל: מה קרה?
אורי אריאל: זה פשוט, עוד פעם, אני לא רוצה ---
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שערורייה אמיתית.
אורי אריאל: אני לא רוצה להחריף במילים.
אורי אריאל: זאת שערורייה שאין כדוגמתה, ואני מקווה שאנחנו פה בכנסת לא נאפשר אותה ולא ניתן אותה.
אורי אריאל: צריך לעשות כל מאמץ להעלות.
אורי אריאל: אני רוצה לציין, לסיום דבריי, עבודה טובה של כל העוסקים במלאכה ויש כאלה שעוסקים ואם אני שוכח מישהו אז סליחה מראש.
אורי אריאל: יש פה את משרד הפנים שבעבר היו בעיות קצת ואני חושב שאפשר להגיד עכשיו שהעבודה מתקיימת.
אורי אריאל: אולי נשמע אחרי זה איזה דיווח קצר מהם.
אורי אריאל: אנחנו יודעים שלא כל מי שבמחנה קיבל אשרת עלייה, או אשרת כניסה יותר נכון, אם אני רוצה לדייק עכשיו במינוחים.
אורי אריאל: כי נמצאו אלפים, זה לא בודדים, שהם לא יהודים.
אורי אריאל: וזו עבודה טובה של משרד הפנים ששלח את האנשים שלו, בתנאים לא קלים הייתי אומר, אבל עשה את העבודה.
אורי אריאל: אנחנו יודעים מי יהודי, מי מגיע לו לעלות, מי לא מגיע לו לעלות.
אורי אריאל: נצטרך לטפל גם באלה שלא עולים כי הם היו במחנות.
אורי אריאל: זה סיפור נפרד, הוא לא להיום, אבל אנחנו יודעים היום מי עולה ואנחנו יכולים להעלות את כולם ולסגור את המחנה.
אורי אריאל: צריך לזכור, מי כמו אנשי הסוכנות יודע את זה, אם נצליח לחסוך בזמן, מעבר להקלה לאנשים, למשפחות, מעבר לאיחוד המשפחות, מעבר לזה שנחסוך את הרעב ואת הסבל ואת התנאים.
אורי אריאל: היינו שם ביחד בחדר של , 6 נפשות.
אורי אריאל: אין שירותים כמובן, חבל לדבר על חשמל, מים זורמים - מי בכלל מזכיר.
אורי אריאל: זה לא דברים שצריכים להימשך, אבל גם בצד הכספי, הרי אם נצליח לחסוך על ידי העלאה מהירה של העולים שנה, נדמה לי שהעלות, ככה נמסר לי, אבל נציגי הסוכנות פה.
אורי אריאל: עלות החזקת המחנה כרגע, עם כל הדברים של לימוד עברית וכל מה שעושים שם, היא עצמה איזה 2 מיליון דולר לשנה.
אורי אריאל: זה לא ששם נמצאים בחינם ופה זה עולה כסף.
אורי אריאל: אז אולי נועיל דרך השיקול הכלכלי, אם לא מספיק כל השיקולים האחרים והם לפי דעתי כמובן מספיקים, אבל לפחות מהצד הכלכלי, למה לא לחסוך שנה ולהשקיע את זה פה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אולי אדוני, נציגי הציבור והממשלה נהנים להיות בגונדה והם רואים את זה כמחנה קיץ וטוב להם שם.
אורי אריאל: לא, לא, גברתי יושבת הראש.
אורי אריאל: אני הייתי שם, אני אומר לך באחריות – יותר טוב להיות בארץ ואני לא חושד באף אחד בעניין הזה.
אורי אריאל: בואו, אני לא רוצה עכשיו להטיל רפש באף אחד.
אורי אריאל: יש לנו עניין רציני מאד שאנחנו עוסקים בו הרבה מאד שנים.
אורי אריאל: הזכרתי את משרד הפנים, הסוכנות פה, האחרים, משרד הקליטה, הרבנות, הארגונים הלא פורמאליים, אבל נדמה לי שהם מניעים לא מעט פה.
אורי אריאל: נציג ראש הממשלה.
אורי אריאל: יש פה רבים וטובים שרוצים ועוסקים, אבל אנחנו צריכים להביא את זה לשפת המעשה.
אורי אריאל: הדיבורים זה בסדר גמור, צריך לדון, דנים, אבל בסוף צריכה להיות החלטה.
אורי אריאל: בסוף, אחרי כל הכידרורים האלה, צריך להיות גול, אחרת לא מנצחים, זה סיפור כל השאר.
אורי אריאל: זה יגיד לזה, הוא אמר לזה.
אורי אריאל: אני מבקש שהוועדה, בהמשך למה שהיא כבר קבעה, שהמספר לא ירד מ-200, כמו שהממשלה החליטה, ראש ה- עשה על זה מסיבת עיתונאים, כל העולם ואשתו, הוא הזמין את כולם.
אורי אריאל: אני מודה, הזמינו אותי, אמרתי שאני לא אגיע.
אורי אריאל: שאלו אותי למה לא תגיע, סוף סוף פעלת, הנה עושים, החלטה היסטורית.
אורי אריאל: אמרתי ההחלטה היא אכן חשובה, אני לא מזלזל בה, אבל לפי מיטב ניסיוני אנחנו עוד נדון בה כמה וכמה פעמים לצערי, והלוואי והטעה.
אורי אריאל: אז לא טעיתי אבל זה לא חשוב.
אורי אריאל: חשוב הוא שממשלה תעשה את המינימום וזה מה שהיא החליטה.
אורי אריאל: אני חושב שצריך להגביר את הקצב, לגמור את העלייה הזאת.
אורי אריאל: זה באמת יהיה מעשה היסטורי, נגמרה הגלות, מכאן ואילך סוגרים את המחנה.
אורי אריאל: יש על זה הסכמות, עם נאקוג' ואחרים, אני לא רוצה להיכנס לכל הסוגיות האלה, וכל אחד יהודי, יבוא לשגרירות כמו כל יהודי בכל העולם, יגיד אני לפי חוק השבות מגיע לי לעלות, מאה אחוז, Welcome to Israel, ברוכים הבאים.
אורי אריאל: סיכום, משפט ממש אחרון, אלף, תודה לכל העוסקים במלאכה במשך כל השנים, זה לא התחיל אתמול ולא היום, ועושים עבודה מצוינת.
אורי אריאל: ובכל זאת צריך עוד להשתפר ולגמור, ולעבור לגלויות אחרות, יש מספיק עבודה בכל העולם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה על הדברים המאד חשובים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לפני שאני מעבירה לשמוע את נציגי המשרדים הממשלתיים, מה יש להם להגיד בנושא הזה, אני מניחה שאי אפשר שלא לשמוע קודם כל את חבר הכנסת שלמה מולה.
שלמה מולה: תודה רבה גברתי, תודה רבה אורי.
שלמה מולה: האמת היא שאני אומר כל הזמן, זה כמו פגישת מחזור קבועה שאנחנו באים לפה וכמעט אפשר לפתוח את הפרוטוקול שהיה, ורק להחליף את התאריך וללכת הביתה.
שלמה מולה: זה פחות או יותר מה שקורה עם העניין הזה.
אורי אריאל: לא, בינתיים עלו כמה יהודים.
שלמה מולה: תיכף.
שלמה מולה: אני מדבר עכשיו על, ולא אמרתי נרשום את מספר העולים שעלו, אני רק אמרתי, הדיונים שאנחנו מקיימים פה עם נציגי המשרדים, משרדי הממשלה וחברי הכנסת, זה בדיוק אותו דבר.
שלמה מולה: תראו, מדינת ישראל עושה טעות חמורה בעיני.
שלמה מולה: אתם יודעים שלא סוד שיש מסתננים שמגיעים דרך סיני.
שלמה מולה: כל יום בין 100 ל-300.
שלמה מולה: בחודש – לפחות 1,000.
שלמה מולה: בשנה – יותר מ-12,000 מגיעים לכאן והמדינה קשה לה להתמודד עם זה.
שלמה מולה: כל מה שאנחנו עוסקים בעצם בסיפור הזה, שאנשים יגיעו אחרי שהם נבדקו, משרדי הממשלה עשו את העבודה המאומצת, הסוכנות מעלה אותם על המטוס, מגיעים לארץ, לקלוט אותם.
שלמה מולה: בשנה, בואו נדבר על 200 לחודש.
שלמה מולה: כמה זה, 2,400?
שלמה מולה: 2,600?
שלמה מולה: 2,500?
שלמה מולה: 2,000?
שלמה מולה: זה המספר.
שלמה מולה: זה ביחס למספר המסתננים, 2,000 מול 12,000 בשנה.
שלמה מולה: זה הסיפור.
שלמה מולה: הרי כולנו הסכמנו בעצם במשא ומתן שהיה, שבין 300 ל-600 ירדנו, אנחנו באנו ואמרנו בואו נעשה באמת את המעשה הנכון, נתכנס כולנו לאותה החלטת ממשלה, נדבר בשפה אחת.
שלמה מולה: רק על דבר אחד לא הסכמנו, אם הממשלה או נציגי הממשלה יפרשו או יתנו פרשנות מוטעית להחלטת הממשלה, אנחנו נמשיך לעשות את הלובי למען העלייה הזאת.
שלמה מולה: אנחנו בדיוק נמצאים במקום הזה.
שלמה מולה: עכשיו, אחרי ההקדמה הזאת אני רוצה לומר שקודם כל מילים טובות ביותר למשרד הפנים.
שלמה מולה: אני חושב אחרי החלטת הממשלה, משרד הפנים והנציגים שלו, אני יודע את זה מקרוב, באמת עשו את עבודת הקודש הזאת.
שלמה מולה: יש היום קרוב ל-4,000, יכול להיות שעמוס יתקן אותי, אנשים שכבר יש להם אישורים ביד באתיופיה.
שלמה מולה: אני גם יודע שהנציגים או היו או שנמצאים עדיין באתיופיה, לבדוק את זכאי חוק השבות, 400-500 הלכו עם הרשימות.
שלמה מולה: זאת אומרת משרד הפנים, מכל המשרדים, שעמד על פי החלטת ממשלה.
שלמה מולה: משרד החוץ לא עמד בהחלטת הממשלה ככתובה, כלשונה.
שלמה מולה: היה צריך להסדיר את מעמד הסוכנות, זה לקח הרבה זמן.
שלמה מולה: בסופו של דבר הנאקוג' שהיו צריכים לעזוב בצורה פורמאלית, נאקוג' עדיין פורמאלית לא עזבו.
שלמה מולה: האמנם העבירו את האחריות לסוכנות?
שלמה מולה: הפורמאליות הזאת, חילופי אגרת בין ממשלת אתיופיה לממשלת ישראל, האגרות, דרך אגב הולכים, אנחנו הגענו ברגל דרך סודן בדרך קצרה.
שלמה מולה: זה לקח לנו כמה חודשים.
שלמה מולה: האיגרת הזאת היא כבר מאוקטובר, עד היום היא מסתובבת.
שלמה מולה: מה הבעיה?
שלמה מולה: אני לא מבין, לא יודע למה.
שלמה מולה: האיגרת הזאת לא נחתמה עד היום, לכן פורמאלית הנקאוג' לא עזבו את המעמד, לא פורמאלית, לא עזבו את גונדר למשל, אפשר להגיד.
שלמה מולה: נכון שפורמאלית הסוכנות היהודית התארגנה, הסוכנות התארגנה, אפשר היה לתת יותר, אבל במה שהיא נותנת לפחות התארגנה.
שלמה מולה: אשר עושה עבודה מצוינת באתיופיה, והשליחים שגם כאן.
שלמה מולה: ואני חושב שכאן בעצם, מכאן אנחנו חוזרים למספרים.
שלמה מולה: אני רוצה להגיד גברתי יושבת הראש, אומרים לנו, הפרשנות שנותנים גם בוועדה בראשות חיים, של מנכ"ל האוצר שהוקמה ---
אורי אריאל: חיים שני.
שלמה מולה: היו צריכים לסיים את עבודתם בפרק זמן קצוב מסוים.
שלמה מולה: נדמה לי קיבלנו את ההחלטות שלהם כמעט חצי שנה, אם לא תשעה חודשים אחרי.
שלמה מולה: זאת אומרת הממשלה מקבלת החלטה, היא לא עומדת ביעדים ובתאריכים שהיא קובעת.
שלמה מולה: עכשיו, נניח קבעתם גם את התאריכים, אבל יש החלטות שהתקבלו.