GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכה חריש: אם אני יכול להגיד על ברוך טרקטין, שעובד קשה מאוד על עניין 'סטרומה', הוא הוציא לפני כשנה ספר על הרבנים ברומניה.
מיכה חריש: ספר מדהים על תולדות הרבנות ברומניה ואת זה אפשר לעשות בהרבה מאוד פעילויות אחרות ונדמה לי, אני לא יודע עד כמה אתם עוסקים היום בעניין הזה, אבל יש כמעט תפקיד היסטורי בעיתוי שאנחנו נמצאים בו, יש דורות שהולכים ונעלמים מאלה שעוד הביאו איתם את המסורות האלה, להפוך אותם חלק מהתרבות הישראלית, להבטיח שבעתיד החלק הזה יישמר.
מיכה חריש: בעניין הזה אני רק רוצה לסגור מעגל אחד אישי.
מיכה חריש: באירוע של 50 שנה להטבעת 'סטרומה' הייתה יוזמה שגם ברוך טרקטין הוביל בכנסת, לקיום דיון במליאה.
מיכה חריש: הדיון היה ביוזמה של מר דב שילנסקי, אבל הוא התקיים לאחר שהוא הפסיק להיות יושב ראש ויצא לי כשר תעשייה ומסחר להיות זה שסיכמתי את הדיון במליאת הכנסת ואני מודה לכם שחילקתם את הנאום הזה שלי פה בעניין הזה.
מיכה חריש: קראתי אותו מחדש ומי שקרא יכול לזהות עד כמה התרגשתי והייתי נרגש כשדיברתי במליאת הכנסת.
מיכה חריש: לי נסגר מעגל, של מאיפה שבאתי, לאן הגעתי, עם הקמת מדינת ישראל, מה המשמעות של מדינת ישראל בעניין הזה של תיקון של היסטוריה ובין היתר אני הזכרתי בנאום שלי את האונייה 'אגוז', כי 'סטרומה' לא הייתה אחרונה, אלא כמה שנים מאוחר יותר בעצם היה גורל דומה של יוצאי צפון אפריקה על אונייה אחרת שהתרסקה בניסיון להגיע לארץ ישראל בתנאים שלא היו תנאים, ולכן, אדוני היושב ראש, אני לקחתי את האתגר שזרקת לנו, לדבר על העתיד, אני חושב שכאן כל אלה שהם יוצאי ארצות שונות, שעוסקים עדיין בהנצחה, יכולים להיות שותפים נאמנים לוועדה שלך.
דני דנון: תודה רבה, מר חריש.
דני דנון: אנחנו לא מוחאים כפיים אבל בהחלט מגיעות למר חריש מחיאות כפיים.
דני דנון: אני רוצה לבקש מחבר הכנסת אילן גילאון לומר מספר מלים וגם אני אעביר לו את שרביט הניהול לשתי דקות שאני נאלץ לצאת.
אילן גילאון: אני יוצא רומניה בהחלט גאה וחברי הטוב, אאורל ויינר, חבר הפרלמנט הרומני, מר אדי יוסיפר, מיכה, קולט, אני מדבר בשם שנינו, אנחנו אנשים עם שערות על הפנים ועם מקלות.
אילן גילאון: אני אדבר באמת בקיצור רב משום שאנחנו ניפגש שוב במליאה ואומר גם שם כמה דברים.
אילן גילאון: למי שרוצה לחנך, שבדרך כלל מדבר בקודים, בסמלים, אין ספק ש'סטרומה', במקרה הזה גם 'מפקורה', הן בהחלט סמלים של תקופה של אנשים שניסו להגיע לכאן ובהחלט מה שמעניין היום במצב הזה זה מה האנשים האלה, אם הם נמצאים באיזה שהוא ממד, איך הם מסתכלים על מה שמתרחש כאן, מיכה.
אילן גילאון: ראיתי את נאומך הנרגש, לרגע חשבתי, אמרו לי 70 שנה וראיתי שכתוב פה 50 ואז שמתי לב שאתה כותב את זה.
אילן גילאון: לי התמזל מזלי ולא יצאתי באונייה בכלל, בגיל 7 עליתי עם מטוס, כבר נתנו לנו מטוסים, אני חושב שאני מגיע עם אותה עלייה שנקראת 'היהודים היקרים', כי שילמו עבורנו 5,000 דולר לכל ראש.
אילן גילאון: נכון?
אילן גילאון: 5,000 דולר אני עליתי למדינת ישראל, היה שווה, אתה חושב?
אילן גילאון: (מדבר ברומנית).
אילן גילאון: אני אומר את הדברים לאחר מכן במליאה ובמליאה מותר לדבר רק בשפה הרשמית וברומנית אין הרבה סיכוי לדבר.
אילן גילאון: (רומנית).
אילן גילאון: הייתי במרכז ויזל בבוקרשט.
אילן גילאון: אנחנו הצגנו כאן תערוכה של ציירים רומנים צעירים בעקבות אנשי עדות על השאלה.
אילן גילאון: אין שום ספק שגם האנדרטה שלאחרונה הוקמה בבוקרשט לזכר השואה היא בהחלט משמעותית מהבחינה הזאת, אני חושב שמדובר במדינה ידידותית, עבור הרבה מאיתנו היא המולדת השנייה בכל מקרה ובכל זאת, המולדת הראשונה היא פה.
אילן גילאון: אני מאוד נרגש על ההזדמנות הזאת להיות איתכם ואני מאוד מצטער שהרומנית שלי הייתה כל כך דלילה, הגעתי בסך הכול בגיל 7 ארצה, אבל זה מה שאני זוכר והיום אין לי כל כך עם מי לדבר בשפה הזאת, חוץ מאשר עם חבר הכנסת כץ והוא לא תמיד מסכים לדבר.
אילן גילאון: אז ברוכים תהיו, אנחנו נמשיך בתרבות הישראלית לשלב גם את האוניות ואולי גם את האוניות שבדרך, ואני אומר את זה בדרך משל, משום שהיום כבר לא מגיעים עם אוניות, מגיעים בדרך כלל בכלי תחבורה אחרים, אבל אנחנו כאן ותמיד נהיה כאן ולעולם לא נקפח את ההיסטוריה הציונית, אותה עלייה שנייה בגודלה, שהתמזל מזלי להיות חלק ממנה.
אילן גילאון: כבוד הרב אפרים גוטמן, עכשיו תורך.
אילן גילאון: אנחנו גם מכירים ותיקים מהאנדרטה באשדוד.
אפרים גוטמן: כבוד יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת דני דנון, חברי הכנסת הנמצאים כאן, אישי ציבור חשובים, חברי הנשיאות הנכבדה שנמצאת כאן, שטיפלה ודאגה לקיים את המעמד הזה שאנחנו נמצאים כאן, יש כאן הרבה ידידים, אני לא מכיר את כולם ולא מזהה את כולם, אבל יש כאן כבוד שגריר רומניה, אדוארד יוסיפר, כבוד יושב ראש איגוד הקהילות של רומניה, דר' ויינר, כבוד ידידי המהנדס ברוך טרקטין, שאחיו נספה ב'סטרומה'.
אפרים גוטמן: בתלמוד מספרים במסכת כתובות, דף קי"ב, על אחד מחכמי ישראל, רבי זירא, אשר חשקה נפשו כלות לקיים את מצוות יישוב ארץ ישראל, אחת המצוות שלנו.
אפרים גוטמן: הנושא של עלייה לארץ ישראל חשוב עד כדי כך שלכולנו יש עניין של מחלוקת בעניין האם כן או לא לעלות לארץ ישראל, אני מדבר על אותו זמן, על תקופת התלמוד, ורבי זירא, כאשר הגיע למעבורת לארץ ישראל לא המתין למעבורת שתעביר אותו את הנהר המשמש כגבול, ייתכן שזה היה במעברות הירדן, אלא קפץ על קרש עץ שמשליכין על רוחב הנהר שהיה נעזר בחבל, וכך בסיכון עצמי ומאמץ רב הצליח לחצות את גבול הארץ.
אפרים גוטמן: ראה אותו צדוקי לאחר המעשה ופנה אליו, 'עם פזיז, עמא פזיזה אתם, שהרי גם במתן תורה הקדמתם פיכם לאוזניכם, כלומר שאמרתם אז נעשה ונשמע, שאמרתם קודם נעשה ואחר כך נשמע.
אפרים גוטמן: במלים אחרות הפזיזות הייתה תורשתית העוברת מדור לדור על עמכם.
אפרים גוטמן: עדיין בפחזותכם אתם ממשיכים בכך'.
אפרים גוטמן: כוונתו של אותו צדוקי הייתה לקנטר אך התשובה שהשיב ר' זירא היא החשובה לענייננו, 'נכון המקום שמשה ואהרן, גדולי האומה, לא זכו להיכנס אליה, אז מי אומר שאזכה אני להיכנס לתוכו?
אפרים גוטמן: מי אמר שאני אוכל?' הכוונה שלו הייתה לומר לא יכולתי להרשות לעצמי להחמיץ את ההזדמנות הראשונה הנקרית בדרכי ואפילו במחיר של סיכון וחוסר נוחות, העיקר שאוכל לזכות להיכנס בה ולהגיע לארץ ישראל.
אפרים גוטמן: כך התבטא ר' זירא כאשר העיר מה שאמרנו שהעיר.
אפרים גוטמן: מוריי ורבותיי, העניין של האונייה 'סטרומה', אני זוכר עוד שנה לפני שקרה אסון 'סטרומה' היה פוגרום קשה בבוקרשט נגד היהודים, כידוע שהתנועה הליגיונרית ערכה, ארגנה וביצעה את זה.
אפרים גוטמן: אני זוכר.
אפרים גוטמן: הייתי ילד, אבל אני זוכר עד היום מה היה ברובע היהודי של בוקרשט, איך עלו הלגיונרים, הרסו את כל בתי הכנסת, עשו שם הרבה נזקים וערכו רשימה של ראשי הקהילה, האנשים המכובדים שם.
אפרים גוטמן: אני זוכר היטב מהקרבנות שהיו שם, למשל ראש משרד ארץ ישראל, שלחובסקי, הי"ד, ועוד אנשים חשובים, זיגמונד פולין שהיה גזבר הקהילה, ועוד כהנה, וגם דאגו לבוא לביתו של מר אבי מורי הרב ר' צבי גוטמן ז"ל, שלקחו אותו מהבית לפני הבנים הגדולים שלו יעקב ויוסף, הי"ד, הוציאו בכוח מהבית, תוך מכות קשות והביאו אותם לאותו יער שעל יד בוקרשט וירו בהם.
אפרים גוטמן: אמרו לכולם, לכל היהודים שהיו שם, 130 יהודים, לשכב על השלג והם ירו בהם.
אפרים גוטמן: אבי מורי הרב ז"ל היה גם כן שם, על יד שני האחים בשלג, וחיכה לסוף, וחיכה, אבל הכדורים לא פגעו בו והוא נשאר כל הלילה שם בשלג.
אפרים גוטמן: לילה שני הוא שוב הוצא החוצה, יחד עם חמישה יהודים שניצלו בלילה הראשון, הביאו אותה החוצה ליער ההוא, ירו בהם, אבל הוא לא הרגיש כלום, הכדורים לא פגעו בו.
אפרים גוטמן: ככה עינו אותו שלושה ימים, עד שהפוגרום הסתיים בגלל עניינים שהיו בהנהגה הליגיונרית בהנהגת הממשלה בזמן ההוא.
אפרים גוטמן: יצא פרסום בקהילה הגדולה, היו 100,000 יהודים בבוקרשט בתקופה ההיא וכולם התפעלו על הנס שקרה לו.
אפרים גוטמן: ראו אנשים שזה המצב, שזה קשה, רומניה הפכה למדינה בת ברית עם גרמניה הנאצית והם חיפשו מוצא מזה.
אפרים גוטמן: המוצא היה הפרויקט של אוניית 'סטרומה', כשלמעשה היוזמה יצאה מההסתדרות הציונית החדשה הרביזיוניסטית.
אפרים גוטמן: אנשים נרשמו ודאגו למקום על האונייה 'סטרומה', הפלגתה הייתה מנמל קונסטנציה בים השחור והם רצו לברוח מרומניה להינצל.
אפרים גוטמן: ערב הפלגת האונייה הגיע, אני זוכר כשהייתי ילד, לביתנו יאשה סטוליארד, עם בנו, דוד סטוליארד, ואמר לאבי 'רבי, תברך את הבן שלי, הוא יוצא לארץ ישראל, נקווה שיצליח'.
אפרים גוטמן: עם הברכה הזאת יצא מהבית דוד סטוליארד והצטרף ל-769 היהודים שהיו על האונייה הזאת.
אפרים גוטמן: המשא ומתן במשך חודשיים שהאונייה הייתה באיסטנבול נמשך עם כל מיני גורמים, כמובן שהסוכנות דאגה, אבל ממשלת המנדט התנגדה בתוקף לתת רשות להמשיך מאיסטנבול לארץ ישראל.
אפרים גוטמן: קודם הבאנו דוגמה של יהודים חשובים, גאונים, גדולי הדור, כמו רבי זירא, כמה נלחמו וכמה התאמצו להגיע לארץ ישראל.
אפרים גוטמן: אנחנו רואים בכלל שבמשך אלפי השנים של קיום עם ישראל כמה יהודי רגיש כשהוא שומע ונודע לו משהו על אפשרות להגיע לארץ ישראל.
אפרים גוטמן: אנחנו יודעים שגם בתקופתנו היו בעיות קשות בענייני עלייה, ידוע מה המצב ומה העמדה של ברית המועצות, של רוסיה לשעבר, וכל הארצות הגרורות לרוסיה, איך המשטר התנגד בתוקף שיהודי יוכל לעשות עלייה, לצאת משם ולהגיע לארץ ישראל.
אפרים גוטמן: ודאי שהדוגמה של דוד סטוליארד היא מעניינת מאוד, עם הברכה שקיבל מאבי, הוא נלחם קשות עם גלי הים השחור, דיברתי איתו כמה פעמים בעניין זה והוא סיפר מה עבר עליו ואיך הוא ניצל בסופו של דבר כאשר הוא נלחם בהצלחה בים השחור והגיע, היחיד שניצל מכל אלה שהיו על האונייה 'סטרומה'.
אפרים גוטמן: אני מקווה שנשמות נספי 'סטרומה' תעלינה במליצות ישרות והמשפחות וכל יהודי רומניה, על כל אלה שאוהבים את העלייה החשובה לארץ ישראל, יהי זכרם ברוך.
אילן גילאון: אמן.
אילן גילאון: תודה רבה לכבוד הרב.
אילן גילאון: אני עכשיו אבקש ממר אריה רייטר, יושב ראש מוזיאון בית הכנסת 'סטרומה' בבאר שבע לשאת דברים.
אילן גילאון: בבקשה, מר רייטר.
אריה רייטר: ערב טוב, אדוני היושב ראש, חברים, ציבור נכבד.
אריה רייטר: לפני 50 שנה בבאר שבע הוקם בית הכנסת הראשון המרכזי בבאר שבע על שם קדושי 'סטרומה'.
אריה רייטר: עד כמה שידוע לי, זה בית הכנסת היחידי בעולם שנושא את שם הקדושים האלה.
אריה רייטר: בית הכנסת הזה נשא מספר מקומות כמספר הנספים ועד היום זה בית כנסת מרכזי, מפואר.
אריה רייטר: לפני שש שנים, על מנת לחנך את הדור הצעיר, את חיילי צה"ל, הקמנו בקומה השנייה בבית הכנסת מוזיאון 'סטרומה', תחת המלצות של משרד החינוך, קצין החינוך הראשי של צה"ל, מבקרים מדי יום תלמידים וחיילים ומקבלים חינוך מתאים.
אריה רייטר: קיימות בארץ מספר מצבות, אבל זה בית כנסת והמוזיאון זה המצבה החיה שהקמנו בבאר שבע, עיר האבות, ובעצם בנגב, כי הנגב מסמן את היבשה, החלום הגדול של אלה שרצו להגיע לארץ ישראל, אל היבשה.
אריה רייטר: תודה רבה.
דני דנון: אני רוצה לבקש מברוך טרקטין שיזם את הישיבה הזאת ויזם את היום הזה בהתמדה רבה, שהוא אח שכול שנושא את זכר המשפחות, יש פה משפחות רבות.
דני דנון: אני רוצה להודות לך, ברוך, על ההתמדה שלך והנחישות שלך.
דני דנון: אני פעם ישבתי עם ראש הממשלה לשעבר שמיר ואמרתי לו 'אני מעריץ אותך, מר שמיר, על הנחישות שלך להילחם בבריטים, מה היה סוד ההצלחה שלך?
דני דנון: ' הוא אמר לי 'בחור צעיר, אתה צריך שלושה דברים, אתה צריך אידיאולוגיה, אתה צריך ארגון, אבל הכי חשוב זה התמדה, התמדה התמדה', ויש לך את זה, ברוך, את היכולת להתמיד, אני מברך אותך באמת על כל הארגון של הפעילות הזאת, בבקשה, ברוך.
ברוך טרקטין: אדוני היושב ראש ומכובדיי.
ברוך טרקטין: יום גדול הוא זה שכנסת ישראל מתייחדת עם זכר 769 מעפילי 'סטרומה' שהיו בדרכם לארץ ישראל והוטבעו במי הים השחור ב-ז' אדר תש"ב, 24 בפברואר 1942, במלאת 70 שנה לאסון הגדול ביותר של ההעפלה.
ברוך טרקטין: הייתי בן 14 אבל זכור לי היטב כשהדוור החזיר מברק ששלחנו לאונייה לדעת מה שלום אחי, הי"ד, ואותו כתבו שלטונות טורקיה.
ברוך טרקטין: לא ידענו כלום על טביעת האונייה הרבה זמן היות ששלטונות רומניה לא היו מעוניינים שיידעו על דבר טביעתה של האונייה על כל מעפיליה, עם ניצול אחד.
ברוך טרקטין: על האונייה היו מיטב בניה של קהילת רומניה שמטרתם הייתה לבנות את ארץ ישראל ובחלקם הגדול חניכי בית"ר אשר הסיסמה 'אף על פי כן' של זאב ז'בוטינסקי הייתה בדמם.
ברוך טרקטין: בשמי, כאח שכול אחרי אחי, רומן יצחק טרקטין, מפקד בית"ר יאסי וממפקדי האונייה, בשם המשפחות השכולות, דר' אילנה לובל בלום, אשר אביה לובל אריה לוקה היה רופא באונייה, היא נמצאת כאן, בשמו של רואה חשבון דן ראדר, אשר גם הוא נמצא פה, אשר אביו ראדר יחיאל היה באונייה, ובשם כל המשפחות השכולות אני רוצה להודות לך, חבר הכנסת דני דנון, יושב ראש הוועדה לעלייה וקליטה ותפוצות, אשר לקחת על עצמך משימה קשה זו, למרות עיסוקיך המרובים כיושב ראש הליכוד העולמי ושליחויותיך הרבות להיאבק בזירה הבינלאומית ולקיים את היום הגדול הזה, לזכור ולא לשכוח את מיטב בניה שנפלו על קידוש ה'.
ברוך טרקטין: בטוחני שהנשמות הטהורות נמצאות יחד איתנו.
ברוך טרקטין: אני מודה ליושב ראש הכנסת, חבר הכנסת רובי ריבלין, אשר התפנה מעיסוקיו והגיע לפה ונתן לנו שיעור על מה שהיה ב'סטרומה'.
ברוך טרקטין: אני חייב להזכיר כאן את מר דב שילנסקי ז"ל אשר בזמן כהונתו כיושב ראש הכנסת ולאחר מכן כסגן יושב ראש קיים ישיבה מיוחדת במלאת 50 שנה לטביעת האונייה ובנאומו במליאה אמר, 'האסון הסעיר את היישוב בארץ ישראל ואת הקהילות היהודיות בעולם.
ברוך טרקטין: אסון 'סטרומה' חשף את מדיניותה הבלתי הומנית של הממשלה הבריטית כלפי פליטים מהמשטר הנאצי'.
ברוך טרקטין: ידידי, עורך דין מיכה חריש, יושב ראש אמי"ר, ואז שר המסחר והתעשייה, שדיבר בשם ממשלת ישראל ונאומו חולק פה, הזכיר אותם 769 ילדים, נשים, זקנים וזקנות שבמשך חודשיים וחצי ויותר היו סגורים בקופסה קטנה ללא מזון, כאשר כל העולם נסגר מסביבם ואתה חושב על מה שעבר על האנשים האלה יום יום, לילה לילה, בצפיפות הנוראה, ברעב, במצוקה, במחלות, ואתה מתחיל להיפתח ולהרגיש ואז אתה לא מדבר עוד על מאות אלפים או 6 מיליונים, המספרים, אלא אתה מתחיל מחדש את הגורל של כל יהודי וכל יהודייה בכל הקהילות ששילמו את המחירים האלה שעברו את התקופות האלה.
ברוך טרקטין: ההיסטוריון או סמנכ"ל משרד החוץ לשעבר, דר' יוסף גוברין, שגם נמצא באולם, כתב לי בעבר שמקרה 'סטרומה' השפיע הרבה על החלטת האו"ם ב-1947.
ברוך טרקטין: הנה אני פונה אליכם, מראשי המדינה, אנא באם המצב המדיני ישתנה עם שלטונות טורקיה, להמשיך ברעיון שהוחל בשנת 2002, על ידי חטיבת התפוצות במשרד החוץ שלנו, לנסות למצוא את שרידי האונייה 'סטרומה'.
ברוך טרקטין: סגן אלוף מחיל הים נשלח במיוחד לטורקיה על ידי משרד החוץ באותו הזמן וביקר במקום טביעת האונייה בו רואים שרידים מאונייה קבורה וקבע שיש סיכוי סביר שמתחת לחול בים בו השרידים של האונייה ישנם עדיין עצמות הנספים.
ברוך טרקטין: אני מודה מקרב לב לגב' דנה גורדון, נפש הגונה, אשר כל כך, עם הרבה סבלנות והקשבה הייתה איתי בקשר וארגנה את האירוע הגדול הזה.
ברוך טרקטין: תודה ליפעת, לציפי, לכל מי שנתן יד להצלחת האירוע.
ברוך טרקטין: תודה לידידי אריה רייטר אשר ביחד איתי עשינו ימים כלילות לארגן את שלושת האירועים לזכר 70 שנה לטביעתה של 'סטרומה', האירועים של היום בכנסת, יום עיון ב-ז' אדר, ב-1 במרץ, באוניברסיטת בן גוריון בבאר שבע והאירוע המרכזי בבית כנסת במוזיאון 'סטרומה' בבאר שבע.
ברוך טרקטין: תודה ל'יד ושם' ולהנהלת אמי"ר וליתר המוסדות אשר נתנו יד כדי שנוכל השנה במיוחד לזכור את מה שעשה עמלק.
ברוך טרקטין: תודה לחברי הכנסת הנמצאים כאן, לרב אפרים גוטמן, רב הכולל מנחם הכהן, לראשי ארגונים, לאורחים הנכבדים, ליושב ראש קהילת רומניה וחבר הפרלמנט דר' אאורל ויינר, לשגריר רומניה בישראל, מר אדוארד יוסיפר, ולכל הנוכחים.
ברוך טרקטין: יהי זכרם של אלה שאנו מזכירים היום ברוך.
דני דנון: לפני שאני אבקש מהדובר הבא, נציג 'יד ושם', יש פה את דר' בנט, שכתב ספרים.
דני דנון: יצחק, אני רוצה להקריא לך מספר שכתב סופר רוסי על מלחמת העולם השנייה ובספר הוא מציין את ההישגים של חיל הים הסובייטי במלחמה, ומתוך ההישגים, אני מצטט, הוא כותב שבים השחור היו תשע תקיפות נגד ספינות אויב, ארבע מתוכן הוגדרו בהצלחה ומתוך ארבע התקיפות שהוגדרו בהצלחה של חיל הים הסובייטי הוא מציין אוניית אויב בלתי מלווה, של ה'סטרומה'.
דני דנון: עד היום בספרי ההיסטוריה של ברית המועצות הטבעתה של ה'סטרומה' מצוינת כאירוע מוצלח מבחינה צבאית.
דני דנון: אני רוצה לבקש מנציג 'יד ושם', דר' אברהם מילגרם, בבקשה.
אברהם מיכאלי: מכובדיי, הסיפור של 'סטרומה' הוא סיפור של אטימות ומוות, בעוד שאת המוות ניתן לכמת, 768 נספים, אטימות אי אפשר לכמת.
אברהם מיכאלי: אטימות זו תכונה אנושית שהייתה שם והיא כנראה מלווה את המין האנושי עד ימינו אנו.
אברהם מיכאלי: ב'יד ושם' מיקמנו את הסיפור של 'סטרומה' במוקד שעוסק באטימות העולם נוכח שואת יהודי אירופה ושם אנחנו מציגים גם את שתיקת האפיפיור והאידיפרנטי של בעלות הברית וה'סטרומה' כאחד המוקדים שמבטא ומסמל את אותה אטימות.
אברהם מיכאלי: ב-42', מיד אחרי טביעת ה'סטרומה', הנציגות הרומנית בארץ כתבה מכתב מחאה לנציב הבריטי ובין היתר הם כתבו שהטרגדיה של ה'סטרומה' לא הייתה בלתי נמנעת, כלומר זו הייתה טרגדיה שבהחלט ניתן היה למנוע אותה אפילו במסגרת המדיניות הבריטית הנוקשה נגד כניסת עולים בלתי ליגאליים לארץ.
אברהם מיכאלי: כי זה היה מוסכם במשרד המושבות וגם במשרד החוץ שאילו יגיעו לארץ אז ישלחו אותם לאי מאוריציוס, וזה אחרי הטרגדיה האחרת של הפטריה.
אברהם מיכאלי: אבל גם זה לא התאפשר.
אברהם מיכאלי: אני רוצה להתייחס לאיזה שהוא היבט חינוכי בימינו.
אברהם מיכאלי: אני חושב שלנושא של 'סטרומה' יש פוטנציאל חינוכי אדיר לדורות הצעירים ולא רק כי זה מלמד על המוקד הספציפי של ההיסטוריה היהודית באותה תקופה, על החולשה של העם היהודי, אלא גם כי יש בסיפור הזה פוטנציאל לחדד את הרגישות של הנוער כלפי סבל אדם באשר הם ואני יכול לציין כמה דוגמאות.
אברהם מיכאלי: אנחנו היום במצב שונה לגמרי, מדינה חזקה ולא רק מבחינה צבאית, אבל יש קבוצות אדם שבמידה מסוימת, ולפעמים הם מזכירים לי את אנשי 'סטרומה', נרדפים, ללא מוצא וגם נהרגים ומופלים ולסיפור של 'סטרומה' במובן הזה יש פוטנציאל חינוכי הומניסטי שהמוסדות ומערכות החינוך צריכות לדעת לנצל וללמד היטב וזה יחשל אותנו מבחינה אנושית.
אברהם מיכאלי: אין לי שום ספק.
דני דנון: כבוד הרב מנחם הכהן, הרב הראשי של הקהילות היהודיות ברומניה לשעבר.
מנחם הכהן: אני מבין שהמליאה מתחילה בעוד ארבע דקות---
דני דנון: בבית הספר היו אומרים לי 'הצלצול הוא בשביל המורה, הוא לא בשביל התלמידים'.
מנחם הכהן: אבל כאחד הגורמים להקמתה של הוועדה הזאת הייתי חבר בה בקדנציה הראשונה שלה.
מנחם הכהן: בעניין הזה שאנחנו התאספנו היום, התאריך העברי של הטבעת 'סטרומה' הוא ז' באדר, יום הולדתו ויום פטירתו של משה רבנו.
מנחם הכהן: יש דבר סמלי מאוד, משה רבנו רצה לעלות לארץ ישראל ולא זכה להיכנס אליה ומקום קבורתו לא נודע.
מנחם הכהן: אנשי 'סטרומה', עולי 'סטרומה', מעפילי 'סטרומה' חתרו לארץ ישראל ולא זכו, כמו משה רבנו, ומקום קבורתם לא נודע, אבל זכרם יהיה איתנו תמיד וכפי שכבר נאמר כאן, לא לאלו שיושבים כאן, הם זוכרים ויודעים מה הייתה 'סטרומה', 'סטרומה' חייבת להיות נושא לימודי בבתי הספר שלנו כי היא מסמלת את המאבק כולו, רדיפת היהודים, בריחתם, ניסיונם להגיע לארץ, וכל נושא ההעפלה מתגמד מול הסיפור הנורא של 'סטרומה'.
מנחם הכהן: באותה הזדמנות, אני חושב שזה הוזכר במלה אחת, אבל הייתה גם מפקורה, שגם גורלה היה כמו של 'סטרומה'.
קריאה: גם פטריה.
מנחם הכהן: פטריה הייתה קודם.
מנחם הכהן: בהיותי ברומניה כל שנה, יש בבית העלמין ברומניה שתי אנדרטאות, אחת לקדושי 'סטרומה' ואחת לקדושי מפקורה, כל שנה הקהילה מקיימת שם אירוע עם אזכרה וזה חשוב שגם במקום הזה יידעו שעדיין שרידי הקהילה שם זוכרים את 'סטרומה' ומנציחים אותה וההנצחות שיש בארץ קיימות בהרבה מקומות, יש אנדרטאות, רחובות, אבל לא מספיק בתחום החינוכי, ואני מקווה שבתחום הזה יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת דני דנון, שהוא איש התפוצות, יידע גם להנחיל את המורשת הזאת או יותר נכון את הסיפור הנורא הזה שהוא סיפור השואה, אבל בדרך לתקומה.
מנחם הכהן: אי אפשר לספר את סיפור הטרגדיה בשואה בלי לדעת שיש גם תקומה, והישיבה כאן בכנסת היא גם סמלית לתקומה היהודית.
דני דנון: כם אקריא את הודעת הסיכום: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות ציינה בישיבה מיוחדת 70 שנה להטבעתה של אוניית המעפילים 'סטרומה', בה טבעו בלב ים 769 גברים, נשים וילדים.
דני דנון: סיפורה של אוניית 'סטרומה' מסמל את המאבק הנחוש של דור השואה ותקומתה של מדינה יהודית בארץ ישראל.
דני דנון: אדישות אומות העולם שבאה לידי ביטוי והשלכתם של גיבורי ה'סטרומה' ללב ים לא תימחק לעולם.
דני דנון: הוועדה קוראת למשרד התפוצות לעודד פעילות הסברה בקהילות היהודיות בעולם בנושא טביעתה של אוניית 'סטרומה'.
דני דנון: הוועדה קוראת למשרד החינוך לחזק את הפעילות החינוכית בנושא חשוב זה בכל מוסדות החינוך.
דני דנון: הוועדה קוראת לרשויות המקומיות, וראיתי פה נציגים מעיריית חולון, בחולון יש הנצחה, אבל יש רשויות רבות שעדיין אין והוועדה קוראת לכל הרשויות המקומיות לפעול להנצחת סיפור טביעתה של האונייה 'סטרומה' בצורה ראויה.
דני דנון: הוועדה מודה לממשלת רומניה, לשגריר רומניה, לכל הארגונים הפועלים בנושא חשוב זה, להנצחת סיפור טביעתם של גיבורי 'סטרומה'.
דני דנון: אני רוצה להודות לברוך ולכולם על ארגון היום החשוב הזה, אנחנו נמשיך בפעולות המשותפות על מנת לחזק את הסיפור שמעביר מסר ברור לכל ילד יהודי בעולם.
אילן גילאון: תודה רבה לך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: היום אני מחליפה את יושב הראש הקבוע של הוועדה, חבר הכנסת דני דנון, כבוד גדול לי להחליפו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לצערי, לא כל כך התכוננתי לנושא כי הייתי בוועדה אחרת, לא חשבתי שאגיע היום לוועדת העלייה והקליטה, אולם הגעתי בדחיפות כדי לנהל את הישיבה ואני אלמד איתכם ביחד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הנושא קרוב אלי, אני עולה ותיקה מחבר העמים לשעבר, כך שנושא נוער וצעירים וקליטתם, בעיקר ברשויות המקומיות, הוא המקום המשפיע ביותר על החיים של כל אחד מאיתנו והוא קרוב מאוד לליבי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בסיעת קדימה, דיברנו כעת עם כמה ראשי ערים, שהגיעו ודיברו, על הבעיות הקיימות ברשויות המקומיות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הגעתי למסקנה שאנחנו חושבים במקרים רבים שהמדינה מתנהלת מעצמה, יש כל כך הרבה בעיות ומצבים שהם כמו מקלות בגלגלים, יש בעיות בכנסת, עובדים והחוקים לא מספיק נאכפים ובסופו של דבר מדינת ישראל בשישים שנות קיומה עושה פלאים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הגעתי למסקנה שחלק מהסיבה להצלחתנו ובפלאים היא שיש לנו ראשי ערים יוצאים מהכלל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ישנם הרבה מאוד ראשי ערים טובים מאוד שמצליחים ממקומם להחזיק את מדינת ישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הצטרפה אלינו כעת ראש עיריית ערד הגברת טלי פולוסקוב, כבר שנתיים בתפקיד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבקשך אדוני המנכ"ל, לפתוח בדברים.
דמיטרי אפרצב: תודה רבה.
דמיטרי אפרצב: אני חושב שיהיה מאוד מעניין, לשמוע את הסקירה של השותפים הרבים והברוכים לנושא זה, אנשי הג'וינט, אנשי המשרד לקליטת עלייה, אנשי רשויות מקומיות.
דמיטרי אפרצב: הנושא, לפחות במשרד לקליטת העלייה, מהווה מקום מאוד משמעותי בפעילות שלנו.
דמיטרי אפרצב: אני יכול בגאווה להגיד שהנושא של טיפול בצעירים ובנושא מרכזי צעירים, אם יש דברים שהמשרד לקליטת העלייה יכול להתגאות כמו בהרבה פרויקטים זה הדבר.
דמיטרי אפרצב: היום בפעילות הציבורית והממשלתית הדברים נקלטים ומקבלים תאוצה ופיתוח, די הרבה הפעמים שוכחים שהמקור לנושאים האלה הוא המשרד לקליטת העלייה, זה אחד הנושאים שהוא בהחלט כך.
דמיטרי אפרצב: לפני שנים רבות, המשרד היחיד שהייתה לו דרך לפעול ברמת הצעירים היה המשרד לקליטת העלייה בזכות קליטתם של הצעירים.
דמיטרי אפרצב: דרכי פעולה ומתודולוגיה של עבודה נלמדה ונלקחה מפעילות וניסיון של המשרד לקליטת עלייה.
דמיטרי אפרצב: ראוי לציין שהמשרד לקליטת העלייה בשיתוף עם הסוכנות היהודית עדיין ואני מקווה שגם בהמשך, ממשיכים לעבוד ולהפעיל את מינהל הסטודנטים.
דמיטרי אפרצב: זה אולי המשרד הממשלתי היחיד שהנושא הזה נמצא בסדר העדיפות במקום עליון.
דמיטרי אפרצב: ברור לחלוטין שאם נותנים טיפול לצעירים בגילאים עליהם אנחנו מדברים, גילאי 20 עד 35, אם יודעים לתת טיפול לעולים אז מן הסתם את אותו טיפול ניתן להעניק לצעירים שאינם עולים, כלומר ילידי הארץ הצברים.
דמיטרי אפרצב: עם הזמן נוצר צורך מאוד מאוד ברור להשקיע ולהתמקד באוכלוסייה.
דמיטרי אפרצב: זאת כאוכלוסייה שכדאי מאוד להשקיע בה.
דמיטרי אפרצב: זאת אוכלוסייה שאולי לא זקוקה וגם מטבע הדברים לא זקוקה לטיפול מאוד מאסיבי אלא יותר לטיפול ממוקד, זו אוכלוסייה שיודעת להביא את הפוטנציאל של עצמה קדימה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: באיזה גיל מדובר?
דמיטרי אפרצב: מדובר על פעילות מגיל 18 - גיל צבא ועד גיל 35.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה אתם קוראים נוער?
דמיטרי אפרצב: זה לא נוער, “מרכז צעירים”.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אצלי היה כתוב בוועדה שמדובר בנוער.
דמיטרי אפרצב: צעירים.
דמיטרי אפרצב: כאן אולי המקום, אני רוצה להמעיט במילים כי עדיף שאנשי המקצוע יספרו על הפעילות.
דמיטרי אפרצב: אחת ההוכחות לפעילות של המשרד לקליטת העלייה הוא בנוהל המתאר את דרך עבודתו של המשרד עם הרשויות המקומיות.
דמיטרי אפרצב: אנחנו רואים ברשויות המקומיות את הזרוע המרכזית של פעילות הקליטה.
דמיטרי אפרצב: כפי שמציינת הקליטה בסופו של יום נעשית בתוך הישובים ובלי המעורבות של השלטון המקומי כל המאמצים שלנו אינם שווים דבר.
דמיטרי אפרצב: המעורבות של השלטון המקומי מאוד משמעותית.
דמיטרי אפרצב: אנחנו עובדים על פי ספר חוקים שהמשרד לקליטת העלייה מייצר כל שנה "נוהל עבודה - אגף בכיר לקליטה בקהילה עם השלטון המקומי".
דמיטרי אפרצב: מדובר כאן על סכומי כסף מאוד גדולים הממוקדים באגף אחד, אבל נמשך גם בהרבה מאוד תחומים בהם המשרד לקליטת העלייה פועל, בין אם בתחום צה"ל, תחום קליטת עולי אתיופיה, מינהל הסטודנטים ובכל התחומים האחרים.
דמיטרי אפרצב: אנחנו שותפים החל משנת 2009 בהקמת מרכזי צעירים במישור שקשור למשרד לקליטת העלייה בעניין רכזי צעירים במרכזי צעירים.
דמיטרי אפרצב: כרגע הפריסה מתפרסת באחד עשר מרכזי צעירים, בעיקר בנגב ובגליל – זה בתוקף החלטת הממשלה.
דמיטרי אפרצב: אנחנו בהחלט מקווים להרחיב את הפעילות שכמובן אמורה לקבל מענה תקציבי - - -
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשאתה אומר שאתה משתף איתם פעולה, האם המשרד לפיתוח הנגב והגליל משתתף בתקציבים?
דמיטרי אפרצב: עם הזמן, כן.
דמיטרי אפרצב: הנושא נולד בתוך משרד הקליטה, המנוהל על ידי הג'וינט.
דמיטרי אפרצב: כרגיל להצלחות בדרך כלל יש הרבה אבות ולכישלונות יש אחראי אחד.
דמיטרי אפרצב: הפרויקט הלך וגדל ונכון לעכשיו בתחום מסוימים הרבה מאוד משרדי ממשלה שותפים בזה.
דמיטרי אפרצב: אני מציע שאנשי המקצוע ירחיבו בנושא.
דמיטרי אפרצב: המשרד לקליטת עלייה, נכון לעכשיו, מושקע בסדר גודל של 1.6 מיליון שקל באחד עשר מרכזי צעירים כאשר אנחנו נותנים את תרומתנו לנקודות החולשה.
דמיטרי אפרצב: כלומר אנחנו מעבירים תקציבים של 230-250 אלף שקל להנהלה הכללית, זאת אומרת לפעילות של הג'וינט בכל מה שקשור לתכניות העבודה וליווי וכדומה.
דמיטרי אפרצב: כל אחד מאחד עשר המקומות עומד על סכום של 120 אלף שקל, כאשר החלוקה היא: 3,000 שקל לפעילות ו- 120 אלף שקל להפעלת רכז, כאשר השלטון המקומי משלים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני יודעת שיש נוהל, אולי הנוהל שונה, בזמנו התעסקתי בזה ואני יודעת שיש איזה שיתוף פעולה עם השלטון המקומי שמשרדי הממשלה נותנים 75% והשלטון המקומי נותן 25% - - -
דמיטרי אפרצב: זה לא במקרה הזה.
דמיטרי אפרצב: כאן המטרה היא לתמוך בפרויקטים לצעירים ברשויות המקומיות.
דמיטרי אפרצב: כחוויה אישית אני רוצה לומר לכם, אני מאוד מחובר לנושא הזה עוד לפני תפקידי הנוכחי וללא שום ספק שיש צורך בפרויקט הזה, הוא מאוד מאוד גדול באזורים מרוחקים.
דמיטרי אפרצב: עם הזמן כולם הגיעו לתובנה שמה שטוב לגליל ולנגב הוא מצוין גם לאזורי המרכז.
דמיטרי אפרצב: מה שמתחרש במרכזי צעירים בארץ במקומות שראשי הרשויות מעוניינים בזה, מן הסתם מאוד מעוניינים בזה, אני רוצה לומר לכם ללא ציון מקומות וללא שום ספק אלה המקומות מהם תצמח ההנהגה גם ברמה היישובית וגם ברמה הארצית.