GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
פלורה קוך-דוידוביץ: לגבי "לפיד" אנחנו יודעים שתקציב ההכנסות שלהם הוא כ-105,000 דולר שמקורו בדמי חבר, וזה הנתונים שנמסרו מהפרויקט עצמו.
דני דנון: אלף דולר?
פלורה קוך-דוידוביץ: זה הנתון שנמסר לנו.
דני דנון: תיכף נשמע.
דני דנון: גדעון שביט, אתה מייצג פה את "לפיד"?
גדעון שביט: כן.
דני דנון: מה הנתונים שלכם?
גדעון שביט: מה שהיא הזכירה, זה התקציב של הארגון שלנו שזה עמותה שכל אחד משלם דמי חבר, אז יש לנו איזה 100,000 דולר בשביל להריץ את העמותה, אבל מבחינת תמרוץ התלמידים שמגיעים, אז אין תקציב מאף גורם.
גדעון שביט: זאת אומרת לא ממשלתי, לא סוכנותי, לא כלום.
גדעון שביט: הכל ממומן על ידי המשתתפים שמגיעים ועל ידי תורמים שתורמים.
גדעון שביט: לפעמים ממוסדים, קצת פדרציות יהודיות בארצות הברית.
פלורה קוך-דוידוביץ: הסוכנות מסרה לנו שלקראת שנת 2012 היא הגישה הצעת תקציב לגבי "לפיד" למשרד ראש הממשלה, לגביה יינתן תקצוב של מיליון, שיתחלק בין הסוכנות כשליש של הסוכנות, וכשני שלישים של משרד ראש הממשלה.
דני דנון: מיליון דולר.
פלורה קוך-דוידוביץ: כן.
פלורה קוך-דוידוביץ: נכון לכתיבת מסמך זה, ההסכם הזה טרם אושר.
דני דנון: אני רוצה לפנות ללילך אלמקייס, נציגת משרד ראש הממשלה.
לילך אלמקייס: בוקר טוב.
לילך אלמקייס: קודם כל אני אציין שאצלנו במשרד כמובן שמעריכים ומוקירים את כל תכניות החוויה שקיימות בישראל, בין אם אנחנו מתקצבים אותן ובין אם לא.
לילך אלמקייס: למשרד, בסדרי העדיפויות ובתקציבו המוגבל, יש שני פרויקט דגל, שאלה הם מסע ותגלית, שאותם אנחנו מתקצבים מתקציב המשרד, יחד עם השותפים שזה הפדרציות, תורמים, הסוכנות היהודים וכו'.
לילך אלמקייס: מחקרים שנערכו במהלך השנים שהתכניות האלה קיימות, הראו באמת שככל שהצעירים בגיל מסוים מגיעים לישראל, ההשפעה עליהם היא מיטבית, ובתגלית הוחלט להרחיב, ראינו שהתכנית היא מאד מצליחה ויש רשימת המתנה מאד מאד ארוכה של צעירים שהם לא מחוברים למדינת ישראל, וכדי לתפוס את אותם צעירים באמת הרחבנו את ההשקעה הממשלתית.
לילך אלמקייס: כדי לתפוס את אותם חברים שהם, סליחה, ההגדרה היא – Un affiliated, ותגלית היא באמת מתפרשת לאותם מאסות של צעירים אלה, כשהמטרה היא באמת להביא 50,000 משתתפים בשנת 2013, שמהווים 51% משכבת הגיל בישראל.
לילך אלמקייס: לגבי מסע, גם, שוב חוויה של סמסטר עד שנה בישראל היא חוויה מאד משמעותית, שמחזקת את הקשר של המשתתפים לישראל ובסופו של דבר כמעט 20% ממשתתפי מסע עושים עלייה.
לילך אלמקייס: מעבר לזה שהם מחזקים את תחושת החיבור והקשר לעם היהודי ואל מדינת ישראל.
דני דנון: אני חושב שאין פה עוררין ולא נצטרך להיכנס לחשיבות של הפרויקטים האלה, וכולנו מברכים על השקעת המדינה.
מיכאל בן-ארי: מה מטרת הדיון, אדוני?
דני דנון: אני אגע בזה.
דני דנון: על השקעת המדינה.
דני דנון: אני רוצה למקד את הנושא של פרויקט "לפיד" ונמצאים פה הגורמים, שהתחושה שלהם שכאילו מסע ותגלית קיבלו איזו שהיא בלעדיות מהמדינה בנושא הגיל, ובעצם היום אין אפשרות לקבוצות של צעירים, גם של תנועות נוער וגם של צעירים יותר של תנועות הנוער שנמצאים פה נציגים, וגם של תכניות תיכון זה נקרא, או תכניות לתלמידי תיכון שמגיעים.
דני דנון: הם לא נכנסים לחגיגה, לצורך העניין.
דני דנון: ופה אני רוצה למקד את השאלה ולשאול ---
מיכאל בן-ארי: אפשר לשאול שאלה מלווה לשאלה הזאת?
דני דנון: רק שנייה, אני אשמח.
דני דנון: אבל הרבה מאד כסף מושקע ואנחנו מברכים ומעריכים.
דני דנון: אנחנו שואלים אבל למה מכל הסל הגדול הזה, לא מוקצה תקציב גם לתלמידי תיכון.
דני דנון: זו התשובה שאנחנו רוצים לקבל.
דני דנון: חבר הכנסת בן-ארי, אני אשמח.
מיכאל בן-ארי: אני חושב שמן הסתם הנגזרת של השאלה הזאת היא מה הוא הגיל היותר משמעותי ואני מעריך, בלי שום, אין לי שום קשרים עם אף אחד מהארגונים, אני מעריך שאנחנו נרצה להשקיע יותר במקום שבו התפוקה תהיה יותר, והמטרה שלנו ---
נחמן שי: אתה לא יודע מה הגילאים?
נחמן שי: תיכון.
מיכאל בן-ארי: אני שואל.
נחמן שי: בוודאות.
מיכאל בן-ארי: יש למישהו נתונים, יש מחקרים, ואם הגיל היותר משמעותי הוא באמת גיל התיכון, אז צריך להתייחס לזה בצורה כזאת.
מיכאל בן-ארי: כמו כל השקעה אתה משקיע איפה שאתה מקבל את התפוקה הגדולה ביותר, ומבחינתנו התפוקה זה התוצאה של הקשר עם מדינת ישראל, האחוזים של אלה שבסופו של דבר אנחנו מבצעים את מה שאנחנו מכנים בצמד המילים הכל כך אהוב הזה – עושים עלייה, שזה בסופו של דבר התוצר שאנחנו רוצים.
מיכאל בן-ארי: זה מבחן התוצאה מבחינתנו.
נחמן שי: זה לא תוכניות לעידוד עלייה, זה תכניות לעידוד עזיבה לישראל.
דני דנון: יוני, יש לך נתונים של עלייה מבוגרי תגלית?
יוני היילמן: תגלית היא לא מעודדת עלייה, היא ארגון שמטרתו לחזק את הזהות היהודית ואת הזיקה לישראל ולקהילות היהודיות.
יוני היילמן: אז אנחנו לא מעודדים את הצעירים שלנו ----
מיכאל בן-ארי: מה כן אתם מעודדים?
יוני היילמן: אנחנו, אם תראה בדף האחרון של המחקר, יש חלק מהנתונים שאנחנו כן מעודדים, שזה למשל שבין משתתפי תגלית, אלה שבאו לעומת אלה שלא באו, הם מרגישים קשר חזק לישראל ב-46% יותר, וגם הסבירות לנישואין לבן או בת זוג יהודיים, בקשר משתתפי הפרויקט, גבוהה ב-51%.
דני דנון: אני רוצה לומר משפט שהוא לא אמפירי, אבל אני חושב שכולם יסכימו.
דני דנון: כל מי שמגיע לישראל תכנית כזו או אחרת, זה מעודד עלייה.
יוני היילמן: נכון.
דני דנון: עכשיו, מספרים, מה שאנחנו קיבלנו ממרכז המחקר והמידע, שבמסע מדובר על 20%, בלפיד מדובר על 15%.
דני דנון: אני לא יודע בתגלית מה המספרים, אבל אני מניח שזה בסדרי גודל דומים.
יוני היילמן: אנחנו מעריכים שכ-17,000 עלו עד היום, שזה בערך 8%.
יוני היילמן: צריך לזכור שגם מדובר, אנחנו מביאים בדרך כלל את היהודים הכי מרוחקים, אז אנחנו בדרך כלל לרוב המוחלט של המשתתפים זה פעם ראשונה שהם מגיעים לארץ, וגם אנשים שדי מנותקים מהיהדות במדינות המוצא שלהם.
נחמן שי: אני רוצה לומר כמה מילים כלליות, ואחר כך להתייחס לסוגיה הספציפית.
נחמן שי: כל תכנית שמביאה לארץ אנשים צעירים ממדינות העולם, יהודים הכוונה, ונותנת להם התנסות בישראל, היא תכנית חשובה והיא ראויה לעידוד.
נחמן שי: אולי זו ההשקעה הכי טובה שאנחנו יכולים להשקיע בקיום הקשר בינינו לבין התפוצות.
נחמן שי: שאלת אותי מה הוא קשר, זה דבר שאפשר לפרט אותו אבל כל אחד מרגיש אותו בליבו.
מיכאל בן-ארי: אני לא שאלתי מה הוא קשר, אני שאלתי איך זה נמדד.
נחמן שי: לא, שאלת איך זה נמדד.
נחמן שי: לא רק העלייה, אני רוצה לומר, אני תיכף אשיב לזה.
נחמן שי: אבל בעיני העובדה שיש תכניות טובות מאד כמו תגלית, שמקבלות סכומים גבוהים ביותר ויש תכניות לא פחות טובות שלא מקבלות שום תמיכה, זה פער בלתי נתפס.
נחמן שי: אני לא רוצה להתייחס להיסטוריה ואיך זה התחיל ולמה זה קרה ולמה זה קורה היום.
נחמן שי: אבל אין ספק שצריכה להיות פה גישה יותר פתוחה ושוויונית.
נחמן שי: אני אומר, זו ההשקעה הכי טובה של מדינת ישראל והיא יכולה להשקיע גם בעצמה וגם בעם היהודי.
נחמן שי: עכשיו לשאלה מה הוא קשר ומה בכלל התפוקה הנדרשת.
נחמן שי: אלה לא דברים שהם מדידים באופן מיידי.
נחמן שי: יכול להיות, כמה אמרת, 17,000 מבוגרי תגלית עלו לארץ?
יוני היילמן: בערך, כן.
נחמן שי: יכול להיות שזה אנשים שחשבו בלאו הכי לעלות לארץ ועלו, למרות או בגלל והיה להם גם פרק קטן של תגלית בדרך.
נחמן שי: העם היהודי הוא קטן, לא צריך להסביר את זה ומתכווץ ומתבולל וההתנסות הישראלית היא אחד הדברים שיכולים לבלום את זה ואפילו להפוך את זה.
נחמן שי: אז לכן הקשר בין התפוצות וישראל דרך התכניות האלה – הוא דבר שאתה צריך להתברך בו, גם אם הוא לא מתגלם באופן מיידי במספרי עולים או בנישואין, או בכל מיני צורות אחרות.
נחמן שי: העובדה שבחור או בחורה באים לארץ ועובדים פה, לומדים פה, מטיילים פה, חוזרים הביתה ---
מיכאל בן-ארי: על זה אין מחלוקת.
נחמן שי: אתה לא יודע איזה חיים זה מכניס לקהילות היהודיות במקומותיהן.
נחמן שי: אחד הכישלונות של תגלית ---
מיכאל בן-ארי: השאלה הייתה אחרת.
נחמן שי: שהוא לא הצליח להפוך את המנוף הזה בחזרה ולשלב את הצעירים האלה בקהילות.
נחמן שי: הם חוזרים לקהילות ונעלמים, הם לא מספיק מעורבים בחיי הקהילות שם, ובלי קהילות קשה מאד לראות את העולם היהודי מתקיים.
נחמן שי: אבל בכל מקרה, אני חושב דני, אם אתה שואל אותי אם הוועדה הזאת תוכל לקרוא לממשלה בכל ההשפעה שיש לה, גם לתמוך בתכניות שבהן צעירים באים ללמוד בישראל בשנים הכי מעצבות שלהם, שזה 14-18, בעיני זו תהיה תרומה אמיתית, גם אם זה כמה מאות ובוודאי אם זה כמה אלפים שבאים, לומדים את השפה.
נחמן שי: אלה השנים שאפשר לקלוט את השפה, אלה השנים הכי חשובות לדעתי, בעיצוב אישיותו של האדם.
נחמן שי: תנו להם את ההזדמנות ותראו את מה שחברי מיכאל רוצה לשמוע – גם את התוצאות.
דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת נחמן שי.
דני דנון: אני רוצה לבקש ממר סטפן מוס, שהוא יושב ראש כבוד של לפיד, בבקשה מר מס.
דני דנון: תדבר באנגלית ואני חושב שרוב האנשים כאן יבינו אותך.
סטיבן מוס: (תרגום מאנגלית) שמי סטיבן מוס.
סטיבן מוס: נולדתי בברוקלין, אני חי במיאמי ביץ' פלורידה, מוקף לחלוטין בעולמי היהודי.
סטיבן מוס: אני עורך ביקורים בישראל כבר 60 שנה.
סטיבן מוס: הייתי רוצה להגיד לכם שהתחלתי בגיל שנתיים, אבל התחלתי בגיל 23, אז לכן אתם יודעים שאני בן 83 שנים.
סטיבן מוס: מאד ערני, רגליי כואבות, ואני גאה להיות פה ואני מתנצל על כל אותן שנים שלא למדתי לדבר עברית או להבין אותה.
סטיבן מוס: אני יודע מספר מילים: שבוע טוב, ובוקר טוב ועוד כתריסר מילים, אז אני מתנצל.
סטיבן מוס: אני יושב ראש כבוד של לפיד, זו קואליציה של 30 תיכונים שמאורגנים והפכו לכוח בשיחות עם השלטון, כדי לבדוק אם נוכל להשיג כסף לבני העשרה.
סטיבן מוס: לפיד, לפני שזה היה לפיד, באופן אינדיבידואלי לפני האינתיפאדה השנייה, מספר החברים כ- 500,000 בני עשרה, זה ירד מבערך 25,000 דולר בשנה, לבערך 13,000 דולר בשנה היום וזה ממשיך לרדת.
סטיבן מוס: ולסיבה שזה התדרדר ועדיין מתדרדר, יש שני גורמים: אחת, הסטודנטים המרוחקים שאנחנו מלמדים היה חובה ואז הוקמה התכנית תגלית וקשה לנהל משא ומתן עם תכנית של 3 עד 10 ימים, כנגד תכנית של שבועיים עד חודש.
סטיבן מוס: תגלית זה נפלא, היה נפלא ובתקווה יהיה נפלא.
סטיבן מוס: אם תגלית, לפיד ומסע היו מתמזגים למטרה אחת, להביא הנה ילדים מהתפוצות בכל קצווי העולם, להתחיל בבני עשרה.
סטיבן מוס: בני עשרה הם גורם מקיים, בני עשרה יכולים להיות גורם מקיים למסע, כמו שהם.
סטיבן מוס: בני עשרה יכולים להיות גורם מקיים לתגלית, אבל תגלית לא מרשים לאנשים לבוא לתכנית שלהם אם הם כבר היו בעבר בישראל.
סטיבן מוס: זו הוראה שצריך לבטל, וכל האנשים שמארגנים את תגלית, אלוהים יברך אותם, צריכים כבר לחשוב על מיזוג של כל הארגונים יחד.
סטיבן מוס: זה בלתי סביר לטעמי, בתפקיד שאני ממלא עם בני נוער יהודים, ואני חושב שהמספר הוא בערך מאה מיליון דולר, שניתנים לתגלית ולמסע.
סטיבן מוס: לא שקל, וזו עוד מילה בעברית שאני מכיר, אפילו לא שקל לבני נוער.
סטיבן מוס: זה מעבר להבנתי.
סטיבן מוס: אני חייב לשמור על שקט, בגלל שכשגדעון אמר לי על דברים שנאמרו בחדר הזה, על המחסור בכסף שהממשלה צריכה להעביר ללפיד, אני לא אומר שזה עקבי, אבל זו גישה שבני נוער צריכים לקבל כסף.
סטיבן מוס: מה שקרה, שבני הנוער שלנו, היסטורית, עשו עלייה, הלכו למסע, הצטרפו לצבא והפכו לפעילים בקהילה כאן, ולא רק זאת הם גם הפכו לפעילים בקהילה בארץ מולדתם.
סטיבן מוס: הם מובילים בתפקידי הנהגה בכמעט כל ארגון יהודי בארצות הברית.
סטיבן מוס: אם תבחנו את כל הארגונים היהודיים, ממצב התחלתי, ממצב התחלתי עד לראשות החברה, תמצאו בוגרי לפיד.
סטיבן מוס: אני גם יושב ראש של בית ספר התיכון על שם מוס אלכסנדר בישראל, שנוסד בשנת 1972 ושבעצמו הביא 21,000 בני עשרה הנה, ובני העשרה האלה, אם תבחנו, ואני לא אשעמם אתכם עם סטטיסטיקות, אבל 88% מבני העשרה האלה מעורבים בכל פעילות יהודית.
סטיבן מוס: תנו לי לקרוא את זה, אם אפשר, בקצרה ככל האפשר, אבל גם ישיר ככל היכול.
סטיבן מוס: אנחנו מאבדים את הקרב על ההמשכיות היהודית.
סטיבן מוס: אנחנו מאבדים את הנוער שלנו.
סטיבן מוס: צעירים לא מחוברים לישראל כמו שאנחנו כולנו היינו.
סטיבן מוס: ישראל צריכה לקחת אחריות לקשר הזה, כמו שעושים בתפוצות.
סטיבן מוס: ישראל מאבד את אירופה, מאבדת את הקרב, ובמהרה תאבד גם את הקשר עם הנוער שלנו.
סטיבן מוס: אנחנו כבר יכולים לראות את זה קורה בנישואים מעורבים, ואת המוגבלות של ישראל, בלקיחת מקום בקמפוסים של ילדים יהודים.
סטיבן מוס: ישראל צריכה לעשות משהו בעניין הזה, איך לתמוך לפיד, ולהביא כמה שיותר בני נוער לישראל בהקדם, להביא אותם כשהם צעירים, כדי להפיק את מירב ההשפעה.
סטיבן מוס: בני הנוער צריכים להיחשף למדינת ישראל ולתרבותה, על מנת שיוכלו להיות מסוגלים להיאבק באנטישמיות כבר מתחילת הדרך, כך שיהיו מחוברים לישראל עוד לפני שהגיעו לקולג'.
סטיבן מוס: מה עלינו לעשות כדי לגרום לממשלה להסכים?
סטיבן מוס: אני לא מבין את זה.
סטיבן מוס: אני באמת לא מבין את זה.
סטיבן מוס: יש לי עוד הערות שאני רוצה להעביר לכם, אבל אומר לכם שסטודנטים בבתי הספר יכולים להיות הגורם המשקם של כל קבוצה שמביאה ילדים לישראל ,לא רק מסע אלא גם תגלית וכל דבר שאנחנו עושים.
סטיבן מוס: אנחנו הבאנו במשך השנים 25,000 ילדים, וכעת נביא 12,000, אנחנו רוצים שהממשלה תיתן לנו את אותה תמיכה שהם נותנים למסע ולתגלית, ותייחס אלינו באופן שוויוני, אחרת ניפול.
סטיבן מוס: תגרמו שיהיה איזון, וכך נביא יותר ילדים לישראל, בתוצאות חיוביות.
סטיבן מוס: תודה רבה על ההקשבה.
דני דנון: תודה רבה מר מוס.
דני דנון: אני רוצה לומר שיש פה תחרות מובנית, כי ברגע שאני הורה לילדים ואני יודע שהילד שלי ייסע בחינם בגיל 18, אז אני אחשוב פעמיים לפני שאני אשלח אותו לתכנית בישראל, ובזה אנחנו לא נוגעים.
דני דנון: זאת אומרת זה קיים וזה מובנה וזה יישאר, אבל מה שאני רוצה לומר ולקבל תשובות מהנציגה של הסוכנות ושל הממשלה, כאילו מעבר לפקטור שזה תכניות חינם או תכניות בתשלום, למה לא נכללות התכניות לתלמידי תיכון בסל התקציב?
דני דנון: אני רוצה קודם כל לשמוע את נציג הסוכנות, את אילן וגנר, מנהל תכניות היחידה לחוויה בישראל.
אילן וגנר: בוקר טוב לכולם.
אילן וגנר: מבחינת הסוכנות היהודית יש חשיבות רבה לנסיעות בגיל תיכון לארץ.
אילן וגנר: אנחנו רואים את זה כחלק חשוב בכל רצף החוויות שמתחילות בגיל תיכון וממשיכות בגילאי סטודנטים ועד מבוגרים וצעירים.
אילן וגנר: ואנחנו באמת שואפים שחלק מהסתכלות כללית, הוליסטית של התחום, שאנחנו גם נתייחס באופן רציני לתחום התיכון.
אילן וגנר: השאלה העיקרית שאנחנו רוצים לשאול אותה, זה כיצד נוכל לפעול ביחד – ממשלת ישראל, הסוכנות היהודית, לפיד, שותפים בעולם היהודי, כדי להגדיל את מספר האנשים שמגיעים בתכניות תיכון.
אילן וגנר: אנחנו מרגישים שזה תחום שהוא סטטי בשנים האחרונות, שיש לו פוטנציאל גדול יותר מאשר ממוצה, ואנחנו בהחלט מנסים לעבוד עם ממשלת ישראל, עם משרד התפוצות, עם משרד ראש הממשלה.
אילן וגנר: הגשנו אפילו תכנית עבודה מפורטת כדי להתחיל להגדיל את מספר המגיעים לתכניות תיכון.
אילן וגנר: תכנית שהגשנו בסתיו, בחודש אוקטובר, שטרם קיבלנו עליה תשובה.
דני דנון: מבחינת תקציב בתכנית – מה הסוכנות היהודית מוכנה לשים?
אילן וגנר: בתכנית שהגשנו הכוונה הייתה שהתקציב ההתחלתי של מיליון דולר, הסוכנות היהודית תשים שליש, ושני שלישים יבואו מהממשלה.
אילן וגנר: זה בעצם המתווה המוסכם.
אילן וגנר: וכפי שאמרתי לא קיבלנו מענה לבקשה הזאת, אז אנחנו מרגישים שאנחנו כבר באיחור רב לקראת קיץ 2012, כדי להשפיע.
אילן וגנר: אנחנו קיווינו מאד לקבל תשובה חיובית ולהתחיל בעבודה, כדי להראות שאם נשקיע קצת כסף, נתמרץ את הארגונים להביא יותר אנשים, נשקיע יותר בשיווק ובקידום, אפשר להביא תוצאות.
אילן וגנר: אז אם יש דרך לזרז את התהליך הזה מול הממשלה ולקבל תשובה חיובית במתווה שהגשנו, אנחנו יותר מאשר נשמח.
אילן וגנר: והתקציב שלנו עומד ומחכה לזה.
דני דנון: לילך, את מכירה את מה שמדובר.
לילך אלמקייס: כן.
דני דנון: איפה זה עומד במשרד ראש הממשלה?
לילך אלמקייס: מי שטיפל בתכנית ובכל ההצעה היה משרד ההסברה והוא נמצא פה לידי.
לילך אלמקייס: וכעיקרון, אף גורם מוסמך במשרד עוד לא החליט לגבי התכנית ותקצובה.
דני דנון: טוב, בואו נלך, את יודעת, עד שנגיע לפתח.
דני דנון: חגי אליצור, משרד ההסברה, איפה עומד המתווה שהסוכנות היהודית הציעה לגבי מיליון הדולר?
חגי אליצור: אז ככה, אנחנו באמת, שוב, הצטרפנו לעניין הזה של לפיד.
חגי אליצור: אנחנו באמת חושבים שזה דבר חשוב לקדם אותו והמשרד שלנו באמת אמרנו שנעשה תכנית של מיליון דולר, כאשר המשרד שלנו כבר העביר את החלק שלו, שזה מיליון שקלים ---
נחמן שי: מיליון דולר למי?
חגי אליצור: מיליון דולר ללפיד לעשות איזה שהוא ---
נחמן שי: איך תבחרו?
נחמן שי: ואם יהיו חוץ מלפיד עוד תכניות, מה תעשו?
חגי אליצור: אנחנו כרגע הרעיון הוא שלפיד מאגד בתוכו הרבה מאד תכניות ולכן הכי נכון ---
נחמן שי: אבל אתם יכולים לתת לתכנית ספציפית, הרי יש איזה בעיות ---
דני דנון: לא, הם יתנו קריטריונים לתכניות תיכון בארץ.
נחמן שי: הם צריכים להתמודד במכרז, זה לא פשוט, דני.
נחמן שי: הם לא יכולים לעשות ---
קריאה: לא, הגיש את זה הסוכנות, אז לא צריך מכרז.
נחמן שי: אה, אוקי.
חגי אליצור: כן.
חגי אליצור: אנחנו נעבוד בעצם עם הסוכנות.
חגי אליצור: כשהעסק קודם והשר אמר בסדר גמור אנחנו רוצים לקדם את זה, אנחנו ניתן מיליון שקל.
נחמן שי: אז הוצאתם מיליון.
חגי אליצור: אנחנו ניתן, כבר העברנו את מיליון השקלים.
נחמן שי: מי עוד צריך לתת?
חגי אליצור: הסוכנות גם כן מחויבת למיליון שקלים, והאוצר התחייב לתת עוד שני מיליונים.
חגי אליצור: זו הייתה ההתחייבות וכרגע האוצר עשה איזו שהיא נסיגה מהדבר הזה.
חגי אליצור: זה החסם הראשון.
חגי אליצור: זאת אומרת כשדיברנו על התכנית ---
נחמן שי: צריך לסמן אצלכם, להוציא מהכסף שלכם.
נחמן שי: זה לא חכמה, הם צריכים להוסיף כסף ---
חגי אליצור: בדיוק.
חגי אליצור: כשדיברו על התכנית אמרנו אנחנו נעביר מיליון, האוצר התחייב לשני מיליון, הסוכנות למיליון אחד.
חגי אליצור: אנחנו כבר העברנו את המיליון, גם הסוכנות כבר מוכנה.
חגי אליצור: כרגע זה תקוע שם.
חגי אליצור: זה חסם אחד.
נחמן שי: אתה שומע דני?
נחמן שי: ברור לך איפה זה תקוע.
חגי אליצור: ואחרי שנעבור את החסם הזה, אז בעצם צריך לקחת את התכנית שהסוכנות הגישה ולטייב אותה, ולראות איך באמת, הרעיון הוא שהארבעה מיליון שקלים האלה יהוו איזו שהיא תכנית שדרכה נוכל לראות עד כמה המימון הזה באמת משפיע על המספר של האנשים שמגיעים וכו', וזה אמורה להיות מהות ההצבעה, אבל זה השלב הבא.
דני דנון: כן, אילן.
אילן וגנר: רק חצי משפט להוסיף.
אילן וגנר: כשהגשנו את התכנית הדגשנו שכדי להיות אפקטיבי לקיץ הקרוב ורוב בני הנוער מגיעים לארץ בקיץ, כשבעצם אנחנו צריכים לקבל תשובה חיובית עד 1 בינואר.
אילן וגנר: אנחנו עכשיו לקראת סוף פברואר.
אילן וגנר: ובאמת האתגר יהיה, גם אם תהיה תשובה חיובית בזמן הקרוב, האם נוכל להתארגן כדי שתהיה השפעה בקיץ הקרוב ויכול להיות שהתשובה היא שלילית.
אילן וגנר: כי מדובר כאן במארגנים שצריכים לשווק, צריכים לגייס, צריכים לעשות פעולות בשטח ואנחנו לא רוצים כמובן ללכת על משהו שהוא מיועד לכישלון.
אילן וגנר: יש גם סוגיה של התזמון בשלב זה.
דני דנון: גדעון שביט, בבקשה.
גדעון שביט: אני רק רוצה להגיד כמה מילים.
גדעון שביט: לפני מספר שנים הממשלה יזמה סקר, שבטח אבינועם יתייחס אליו, של המכון לתכנון העם היהודי שהתייחס לכל הנושא של כל הבאת צעירים לארץ.
גדעון שביט: המלצת הסקר הייתה להגדיל את תקציב תגלית ולהגיע לתקציב של 20 מיליון דולר לגיל תיכון.
גדעון שביט: מה שהממשלה עשתה, שלא כל כך ברור לי למה, לקחה רק את הסעיף של הגדלת תקציב תגלית באותו רגע ויישמה אותו.
גדעון שביט: לא לקחה שום דבר מההמלצה שמדברת על גיל התיכון.
גדעון שביט: זו נקודה אחת.
גדעון שביט: לגבי מיליון דולר, זה היה טיפה בים, כי ברור שאם מגיעים 10,000 ואנחנו רוצים להגיע ל-20,000.
גדעון שביט: כי מה שאנחנו אמרנו כארגון לפיד, שכל המטרה שלנו זה להגדיל את המספרים ל-20,000.
גדעון שביט: אבל אמרנו נתפשר על זה, כדי שנתחיל ונכניס רגל בדלת.
גדעון שביט: העניין הזה נחסם במשרד ראש הממשלה, אנחנו יודעים את זה.
גדעון שביט: הריצו אותנו שלוש שנים בין משרדים.
גדעון שביט: לילך אומרת שזה הלך למשרד ההסברה, אני יודע בדיוק איפה זה נתקע, כי זה היה צריך להגיע למנכ"ל משרד ראש הממשלה, שלא אישר את זה.
גדעון שביט: התקציב היה, אבל אני לא חושב שזה העניין, המיליון דולר, כי אין לזה גם שום משמעות בשנה זאת כי כבר איבדנו את השנה.
גדעון שביט: יש בצורה בולטת, בכל המקומות, חוסר תקצוב בולט של גיל התיכון.
גדעון שביט: אין טעם להחליק את זה מתחת לעניין.
גדעון שביט: גיל התיכון הוא הגיל, לדעתי, הכי חשוב, כי זה לפני הקולג'ים, שכל הבעיות שישנן בקולג'ים, אנחנו מחנכים אותם לקולג'ים.
גדעון שביט: מסיבות כאלה או אחרות, שלא ברורות ומישהו צריך להסביר – למה לא מסתכלים על גיל התיכון?
גדעון שביט: יש שם תכניות שהביאו חצי מיליון ילדים, תכניות מפוארות שמקיימות חודש עד חודשיים פעילות, ומשום מה התחילו להתחיל לחנך את כל הסיפור הזה מגיל 18.
גדעון שביט: אין לזה שום היגיון חינוכי, אין לזה שום היגיון אחר.
גדעון שביט: התכניות של תגלית ומסע הן חשובות.
גדעון שביט: דרך אגב, אנחנו אמרנו כארגון, וזה חשוב לי לומר את זה, אין לנו שום מטרה להקים ארגון חדש.
גדעון שביט: הצענו למסע ולעבוד עם איילת, שייקחו את כל תכניות התיכון ויטמיעו את זה בתוך הארגון של מסע, שזה יהיה אפילו פרי מסע.
גדעון שביט: כי רוב בוגרי התיכון מגיעים לסיבוב שני במסע.
גדעון שביט: ככל שנביא יותר תלמידי תיכון, יגיעו יותר תלמידים למסע.
גדעון שביט: זה ברור.
גדעון שביט: אף אחד לא יודע להסביר היום, ממש אף אחד, זה פשוט מדהים.
גדעון שביט: אתה מסתכל – אתה המום.
גדעון שביט: אף אחד לא יודע להסביר למה חוסמים את התמיכה בגיל התיכון.
גדעון שביט: אין לזה הסבר.
גדעון שביט: אני לא יודע מה זה.
גדעון שביט: זה אולי איזה לקץ של X, Y, Z.
גדעון שביט: אני יכול לנחש, אני לא יודע.
גדעון שביט: אין לזה שום היגיון לא חינוכי, לא מבחינת גידול התלמידים, המספרים גדלים.
גדעון שביט: יש דרך אגב פתרון, שאני לא המצאתי אותו.
גדעון שביט: מדינת ישראל תומכת היום פחות או יותר ברמה של 1,000 דולר לתלמיד שמגיע בתגלית.
גדעון שביט: תלמיד תיכון לא זכאי לזה, כי אם הוא מגיע על חשבונו ומשלם 8,000 דולר, 8,000 דולר או 5,000 דולר – לא זכאי ללכת לתגלית, שזה גם חסר היגיון, אבל נניח שזה ככה.
גדעון שביט: אז תנו לו את ה-1,000 דולר שאתם נותנים בתגלית.
גדעון שביט: הוא היה פה שני חודשים, למה הוא לא זכאי ל-1,000 דולר?
גדעון שביט: הצענו לקרוא לזה יוניברסל ואוצ'ר.
גדעון שביט: תן ואוצ'ר לכל ילד בגיל 15, תגיד לו – המדינה נותנת לך 1,000 דולר, וזה דרך אגב הרעיון המקורי של "ברסרייק" תן לו 1,000 דולר מהמדינה והוא יחליט לעשות את זה, או בתיכון, או "בברסרייק".
גדעון שביט: מסע זה סיפור אחר, זה שנה.
גדעון שביט: כשדרך אגב, תיכון זה הרבה יותר מ-10 ימים.
גדעון שביט: אני לא רוצה להיכנס מה יותר טוב.
גדעון שביט: אבל אין לזה שום היגיון, פשוט משהו קורה שם, מישהו צריך לשבור את הבלוק הזה ולהסתכל על כל התמונה.
גדעון שביט: כל התמונה.
גדעון שביט: אין שום היגיון להתחיל את כל הסיפור בגיל 18, כשכולם מדברים על בעיה של האנטישמיות בקולג'ים.
גדעון שביט: מתי תכינו אותם, בגיל 22?
גדעון שביט: כשהוא גמר את האוניברסיטה?
גדעון שביט: אנחנו מכינים אותם לקולג'ים.
גדעון שביט: אנחנו אלה שמכינים אותם לקולג'ים והמספרים יורדים.
גדעון שביט: אז פשוט אני אומר לכל החברים שיושבים פה, מישהו צריך להיכנס לעובי הקורה ולהסתכל על כל התמונה.
דני דנון: אבינועם בר יוסף, המכון לתכנון למדיניות של העם היהודי.
סטיבן מוס: האם מישהו יכול לתרגם בעבורי את מה שהוא אמר?
אבינועם בר יוסף: קודם כל אני רוצה באמת להודות על כינוס הישיבה הזאת.
אבינועם בר יוסף: אני חושב שהיא חשובה, בגלל שמסתכלים על המכלול ולא על פעולות נפרדות.
אבינועם בר יוסף: אני רוצה להעיר הערה שבאופן כללי זה לזכותם של הקהילות בארצות הברית ושל הארגונים היהודיים, שנישואי החוץ, מחוץ לקהילה, הנישואים המעורבים, הם לא עוברים את ה-50%.
אבינועם בר יוסף: זאת הצלחה אדירה, זה לא קיים בשום קהילה אחרת בעולם.
אבינועם בר יוסף: זאת אומרת שבסך הכל הפעולות הן פעולות חשובות שנעשות.
אבינועם בר יוסף: אם הייתה סטטיסטית, היית מגיע ל-98% נישואי חוץ.
קריאה: כמו בקהילות אחרות.
אבינועם בר יוסף: בוודאי.
אבינועם בר יוסף: ואכן צריך לשים את זה בצד.
אבינועם בר יוסף: אני רוצה להתייחס בכמה מילים לתגלית.
אבינועם בר יוסף: תגלית כשהיא הוקמה היא הייתה נס, כי בשנת 2000, כשפרצה האינתיפאדה השנייה ונהרגו ילדים ברחובות, שום הורה לא היה נותן לא את הכסף ולא את החתימה להעלות את הילדים בגיל צעיר יותר.
אבינועם בר יוסף: ופה, באופן ניסי, מקרי, קמה תכנית שהביאה ילדים לארץ, שלא היו צריכים כבר את חתימת הילדים בגיל 18, ולא היו זקוקים לכסף כדי לממש את החוויה הזאת.
אבינועם בר יוסף: זאת הייתה ההצלחה הגדולה של תגלית, והיא הייתה חשובה כי היא מנעה נתק דורי בינינו לבין הצעירים בתפוצות.
אבינועם בר יוסף: מסע גם כן, זו תכנית שאני לא רוצה לגעת בה, כי היא תכנית מתחייבת.
אבינועם בר יוסף: היא תכנית שהיא בעצם Follow up, תכנית ההמשך המשמעותית ביותר שקיימת לכל המאמצים שנעשים.
אבינועם בר יוסף: אבל אנחנו צריכים להסתכל בעצם, איך אתה מצליח להביא את הילדים בתפוצות לשורשים היהודיים שלהם, לפני שהם מגיעים למסע ולתגלית.
אבינועם בר יוסף: איך אתה גורם להם להתחבר, כי תגלית זו רשת שנועדה לתפוס את כל אלה שכמעט הלכו לאיבוד.
אבינועם בר יוסף: ופה, ואני יכול לומר את זה על סמך באמת ניירות שהוכנו, ניירות מדיניות שהוכנו אצלנו, בצורה מאד יסודית ורצינית.
אבינועם בר יוסף: אנחנו גם נוכל להעמיד את זה לרשותכם.
אבינועם בר יוסף: אין ספק שגיל בת מצווה/בר מצווה ומעלה, זאת קבוצת הגיל המשמעותית.
אבינועם בר יוסף: ואנחנו עובדים עכשיו על פרויקט שהוא מאתר את נקודות ההתערבות המרכזיות במעגל החיים היהודיים, במטרה לראות באמת איך מחלקים את העוגה.
אבינועם בר יוסף: ותראו, המספרים שנאמרו פה הם מדהימים.
אבינועם בר יוסף: אף אחד לא חשב על זה ולא עשה את החשבונאות הפשוטה – 100 מיליון שקלים שמושקעים ב-50,000 סטודנטים, המשמעות היא שזו השקעה של 6,700 דולר בילד אחד.
גדעון שביט: לא, התקציב הוא 100 מיליון דולר.
אבינועם בר יוסף: זה לא משנה.
אבינועם בר יוסף: אני מדבר על ההשקעה הממשלתית.
אבינועם בר יוסף: ההשקעה הממשלתית בילד היא 6,700 דולר לביקור בין 10 ימים.
אבינועם בר יוסף: 100 מיליון לחלק ל-50,000---, לא זה 20,000.
דני דנון: בוא לא ניכנס למספרים אבינועם, השקעה רבה של הממשלה.
אבינועם בר יוסף: תעשי חשבון שזה 20,000.
יוני היילמן: מה 20,000, אני לא הבנתי.
אבינועם בר יוסף: 100 מיליון לחלק ל-50,000 כמה זה?
יוני היילמן: זה 2,000.
אבינועם בר יוסף: עכשיו, ההשקעה המקבילה של התורמים זה השקעה נוספת של 4,000.
יוני היילמן: אני לא הבנתי אותך בכלל.
גדעון שביט: לא, לא, 100 מיליון זה כולל אותם.
אבינועם בר יוסף: לא, 100 מיליון דולר.
יוני היילמן: כל חניך בתגלית זה בסדר גודל של 2,500 דולר.
אבינועם בר יוסף: דולר, בסדר.
קריאה: העלות של כל התכנית.
אבינועם בר יוסף: העלות של התכנית של תגלית.
יוני היילמן: שממנו ההשקעה של ממשלת ישראל היא כרגע עומדת על בסביבות שליש, בערך.
אבינועם בר יוסף: נכון, 2,000 שקלים.
יוני היילמן: 800 דולר בערך.
אבינועם בר יוסף: 3,000 שקלים.
אבינועם בר יוסף: תראו, הדבר החשוב ביותר היה שבאמת הממשלה תקבל החלטה, אפילו החלטה הצהרתית, שיהודי התפוצות והדור הבא בתפוצות, זה נכס אסטרטגי של מדינת ישראל והיא צריכה להשקיע בזה, ואולי בטווח השנים להגדיל את ההשקעה.
אבינועם בר יוסף: ברגע שתהיה הגדלת השקעה, בהתחלה בלי לנגוס בתגלית ובגיל הביניים, בסוף תצטרך פחות אנשים לתגלית.
אבינועם בר יוסף: כי הרשת הזאת לא תהיה נחוצה באותה מידה, והמטרה היא אותה מטרה.
אבינועם בר יוסף: ואם באמת אנחנו נהיה מסוגלים לבוא ולהגיד שכל ילד שנולד יש לו פנקס קופונים של 7,000 דולר לחינוך יהודי כולל, זאת אומרת שההורים יוכלו להחליט לקבל חניכה שלעצמם על שורשים יהודיים כשנולד הילד, סיוע בחינוך יהודי בזמן הגן, בית ספר עממי והשקעה משמעותית בתיכון, ואז הכסף שיהיה נחוץ לתגלית, יהיה לתפוס את אלה שהלכו לאיבוד בינתיים, ואפשר לתפוס אותם חזרה.
אבינועם בר יוסף: אבל צריך בפירוש להגיע לתכנית כוללת.
דני דנון: סילביו חוסקוביץ, יו"ר מועצת תנועות הנוער הציוניות העולמיות.