GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי קרוטהמר: אנחנו כאן צריכים יותר מעל ומעבר מעבר, אנחנו זקוקים פה, בהרכב של אוכלוסיית התלמידים, כי באמת משרד החינוך נותן מעל התקן של השעות של חטיבת ביניים רגילה, אבל אלה הצרכים.
יוסי קרוטהמר: והסוכנות היהודית, הסוכנות היהודית אין בית ספר שהסוכנות היהודית מעורבת כל כך בתוך בית הספר, בשעות טיפול, בבעלי תפקידים.
לאה גולן: אפילו במשכורת של המנהל.
יוסי קרוטהמר: אפילו במשכורת של המנהל, כמו שלאה ציינה, אין בית ספר כזה בעירוני, או מקום אחר.
יוסי קרוטהמר: אבל אנחנו בתוך אוכלוסייה המועטה שיש לנו, 110 תלמידים, אנחנו זקוקים הרבה יותר.
יוסי קרוטהמר: הרבה, הרבה יותר אנחנו זקוקים.
דוד יאסו: אני רק רוצה להגיד מבחינת - - -
אברהם מיכאלי: כן, בוא נעשה סבב.
אברהם מיכאלי: תגיד אתה ואני רוצה לשמוע את נציגת - - -
דוד יאסו: משרד הקליטה מאז ומתמיד אנחנו לא תומכים ולא תמכנו, גם בהגדרת התפקיד שלנו, בפנימיות בבתי ספר.
דוד יאסו: אנחנו כן נותנים ביישובים כמו ..., כמו אופק, כל הנושא של תגבור דרך פרויקט לאומי, זה כן אנחנו עושים ...
דוד יאסו: אני באתי מאחר ובאמת, הנושא של ועדת עליה וקליטה, בגלל זה הוזמנתי, גם וידאתי מאיפה באמת הילדים?
דוד יאסו: מה אחוז יוצאי אתיופיה?
דוד יאסו: בגלל זה באמת הגענו.
שלמה מולה: לקיים דיון.
שלמה מולה: אני אומר לך, אני מציע לכם - - -
דוד יאסו: זה לא לקיים דיון.
אברהם מיכאלי: אני רוצה להבין רק דבר אחד בתפיסה של משרד הקליטה, יש לי היום X תלמידים שנמצאים בכפר.
אברהם מיכאלי: אתה אומר: לפי היסטוריה, לא היה, בוא נגיד כך, מעורבות ישירה של משרד הקליטה, אבל כשהמשרד חושב בראש גדול, הילדים האלה הם ילדים שלנו.
אברהם מיכאלי: ילדים הם בני עולים, או אפילו עולים פרופר.
אברהם מיכאלי: הנה, ראינו פה ילד שישב איתנו שהוא בקושי עלה לארץ.
אברהם מיכאלי: השאלה היא: איפה התכניות היותר ספציפיות לכפר כזה?
אברהם מיכאלי: הרי אין לך, בוא נגיד, אם אין לך פתרון מסגרת כמו הכפר, הילדים האלה אתה צריך למצוא להם משהו אחר כמשרד הקליטה.
דוד יאסו: לכן אני אמרתי גם מבחינתנו.
דוד יאסו: אנחנו כמשרד מסייעים מעבר למרכזי קליטה ביישובי קבע, לא במערכת החינוך.
דוד יאסו: מערכת החינוך יש פה גוף שהוא מיוצג כרגע, שהוא אחראי עליהם, על כל נושא של הפנימיות.
דוד יאסו: אני גם חושב היום, אני אומר לך אם להיות מאד ישיר.
דוד יאסו: אני לא חושב שתפקידו של משרד הקליטה גם להיכנס לויכוח בין הפנימיות עצמן.
דוד יאסו: יש את משרד החינוך ויש את עליית הנוער, ויש פה את כל הדברים האלה.
דוד יאסו: אני לא אומר רק הסוכנות היהודית.
דוד יאסו: אני אומר המשרדים הממסדיים.
דוד יאסו: אנחנו כן נותנים את המענה, משתדלים, לא במאה אחוז, ביישובי קבע, כן אנחנו נותנים את מה שאתה אצלך קוראים, שאתה שואל אותנו ורואה את זה, כפי שפירטתי.
דוד יאסו: בעבר חשבנו אולי באמת ייכנס פה פרוייקט לאומי.
דוד יאסו: בזמנו חבר הכנסת שלמה מולה ריכז את זה, ואישרנו לו שייכנס, עד שפוצץ גם שמה מבחינת התרומות ואז באמת הוא לא נכנס, אבל אם באמת פרויקט לאומי היה נכנס והיה מרחיב את זה, את הנושא של מספר ילדים שלו - - -
שלמה מולה: בוא דוד, אני חושב אנחנו צריכים ללכת בשני צירים: ציר אסטרטגי מה שמילאת באמת שהמדינה לא יכולה לברוח מאחריות.
שלמה מולה: צריך לייצר איזה שהיא מסגרת של שיתוף פעולה מחודש בין הסוכנות לממשלה.
שלמה מולה: חד משמעית.
שלמה מולה: זה לא רק בנושא הזה של, אדוני היושב ראש, רק בעניין הזה, גם בנושאים אחרים.
שלמה מולה: אבל בינתיים אני חושב שזה, פה אני יכול להגיד לכם חד משמעית, מדינת ישראל משקיעה כמעט פי 4 ביחס לילד ישראלי בילד עולה מאתיופיה.
שלמה מולה: זה אמיתי.
שלמה מולה: אי אפשר לברוח מזה.
שלמה מולה: אני אומר לך, נותן לך את הנתונים הכספיים, הרבה מאד כסף משקיעים.
אברהם מיכאלי: ביחס לעולה אחר גם.
אברהם מיכאלי: לא רק ילדים אתיופיים.
אברהם מיכאלי: עולה ממדינה אחרת.
שלמה מולה: לכן מה שאני אומר, אבל מה שאני אומר אבל דוד, אני חושב שזה בדיונים אסטרטגיים שאתם עושים מול כל הפרוייקטים שאתם עושים.
שלמה מולה: חייבים לראות מה עושים, איך אפשר לתת מענה כלשהו ועם כבוד הרב מדבר באמת על איזה שהיא התערבות של תכניות אחר הצהרים לטובת הילדים, יכול להיות שכשאתם באים, יושבים בדירקטוריון של הפרויקט הלאומי, תבואו ותגידו: רבותיי, משנים אסטרטגיה, מכניסים 3, 4 פנימיות לחישוב.
שלמה מולה: עכשיו, יכול להיות שזה לא יהיה הגוף המפעיל, אבל יכול להיות שהוא יהיה גוף מתקצב.
שלמה מולה: אני אומר שזה חיוני בעיני.
שלמה מולה: זאת אומרת, זה בדיוק הילדים האלה זה מה שצריכים.
שלמה מולה: אני אומר את זה כי אני לא רואה שמחר בבוקר נחתם הסכם חדש בין הסוכנות לממשלה.
שלמה מולה: אבל בינתיים הילדים פה והם צריכים עזרה ויכול להיות שזה לקראת שנת הלימודים הבאה, לא יודע, עכשיו מתחילים דיונים של הפרוייקט הלאומי.
שלמה מולה: זה חשוב בעיני.
שלמה מולה: גם לא מדובר פה בהרבה ילדים.
שלמה מולה: כמה הפרויקט הלאומי ...? 5,000 ילדים?
שלמה מולה: 6,000 ילדים?
אברהם מיכאלי: בקטע של המעורבות של המשרד שלנו, אני גם בסיכום אתייחס לזה, אני חושב שעדיין אני לא - - -
שלמה מולה: לא, ממש לא.
אברהם מיכאלי: לשבת איתנו ...
אברהם מיכאלי: כדי להבין שקליטת ילדים עולים, או אפילו בני עולים, או בני ותיקים, אנחנו הרי מתייחסים לאוכלוסיה הזאת כאוכלוסיה ייחודית לצורך טיפול שאנחנו חושבים ואנחנו עושים את זה, והקמנו את ועדת עליה כבר כמעט מידי שבוע עוסקים בזה ואנחנו חייבים בקטע הזה גם להיות באמת יצירתי, כי מה שאני שומע את דוד פה היום באמת, אלה צרכים.
אברהם מיכאלי: מישהו יגיד לי: לא צריך את זה, זה מיותר?
אברהם מיכאלי: אפשר להתווכח על זה.
דוד יאסו: צרכים אלה הם באמת צרכים של הרווחה שבאמת - - -
אברהם מיכאלי: אז יפה, אז לכן אני גם את הרווחה, אפילו שהם לא נמצאים פה, האמן לי, חכה, אנחנו בהמשך נעשה איתם גם ישיבות וגם מעקבים, אני רוצה לדעת איך רווחה יכולה להתנער מהחלק שלה בקבוצה הזאת, שהיא הכי קליינטים שלהם, בוא נגיד ככה.
אברהם מיכאלי: זה שברוך השם, הילדים האלה, ועוד מעט אני אתן לנציג - - - זה שילדים שלנו היום לא נמצאים בביטחון פנים, אני מקווה שעוד מעט נשמע את הדיווח.
דוד יאסו: אתה זוכר שהתקיים דיון, דנה זוכרת, בועדת עליה וקליטה, גם אני התפרצתי על החבר'ה של נציגי הרווחה בועדת עליה.
דוד יאסו: הכינו תכניות לגבי התערבות שלהם עוד באתיופיה ובמרכזי קליטה והם באים אומרים: או.
דוד יאסו: קיי.
דוד יאסו: עכשיו, 3 שנים, שנתיים כמעט העולים נמצאים במרכז קליטה, הם לא מתערבים.
דוד יאסו: לעולים שיגיעו לדיור קבע הם נתנו תקציבים בלתי נסבלים אפילו, שזה אפילו לא הגיוני.
דוד יאסו: משהו באמת, אי אפשר באמצעות האתיופים שהם יהיו כספומט לגיוס כספים, בסופו של דבר גרוש לא מגיע למשרד הרווחה.
אברהם מיכאלי: אנחנו בקטע הזה לא נעשה ... כן, מפקח רועי יעקב, קצין נוער תחנת נתניה.
יוסי קרוטהמר: אולי מילה שנגיד שהמשרד לביטחון פנים משקיע פה לא מעט כספים במניעת אלימות בפרויקט מצילה.
אברהם מיכאלי: אני מודה להם על זה, כי המניעה היא הכי חשובה.
אברהם מיכאלי: שלא נתעסק עם - - -
קריאה: מי זו?
קריאה: אילני אבבה?
יוסי קרוטהמר: אילני אבבה מאד מאד מעורבת פה עם פרוייקט יפהפה שאנחנו עושים פה.
אברהם מיכאלי: תן לי את הקשר שלכם באמת עם כפר שהוא בעצם סמוך אליכם, מה זה .
רועי יעקבי: נכון.
רועי יעקבי: א' – צהרים טובים.
רועי יעקבי: שמי רועי יעקבי, אני ראש מחלק נוער בתחנת נתניה.
רועי יעקבי: לפני זה הגעתי מבילוש ומודיעין של בגירים, לגמרי עולם אחר.
רועי יעקבי: אני יכול להגיד לכם כתחנה אנחנו אמונים על גזרה מאד גדולה, היא חולשת על 313,000 תושבים, כשאנחנו מדברים על נתניה זה 270,000 תושבים, ועוד פריפריה.
רועי יעקבי: אם התחנה ממונה כל גזרה מאד גדולה זה אומר שבצפון אנחנו גובלים בחדרה, בדרום, בוא נגיד שדרום מערב זה תחנות הרצליה, דרום מזרח זה כפר סבא.
רועי יעקבי: אנחנו גובלים עד ליישובי כביש 6.
רועי יעקבי: זה אומר שהגזרה היא ענקית.
רועי יעקבי: מההיכרות הראשונה שלי פה עם המקום הזה, ובהמשך זה גם הקשר שלי לשבח.
אברהם מיכאלי: כמה זמן אתה בתפקיד?
רועי יעקבי: אני בתפקיד שנה.
רועי יעקבי: אני במערכת 11 שנים.
רועי יעקבי: ההיכרות הראשונה שלי פה זה במקרה, זה שני תלמידים שנצפו בסמיכות לאיזה אירוע של התפרצות לדירה.
רועי יעקבי: ממש באופן מאד מאד מקרי, ואז הגיעה תמונה, דרך אגב, מאחד הקב"טים – קצין ביטחון, הגעתי לפה עם הקצין מודיעין של היחידה ואז אמרתי: אני לא מאמין שהם יזהו.
רועי יעקבי: שני ילדים אתיופיים.
רועי יעקבי: קשה היה לי לזהות אותם.
רועי יעקבי: אני לא הכרתי.
רועי יעקבי: נראו לי אז מאד מאד פליליים, אני אגיד את זה, הגעתי לליאור, ליאור תוך שניה ושליש כבר אמר לי רועי מיהם, מהם, כל אחד את הסיפור חיים שלו, ואז כבר הבנתי שיש לי קשר.
רועי יעקבי: ליאור זה מנהל הפנימייה, יש לי כבר קשר עם אנשים מיוחדים.
רועי יעקבי: מחלק נוער זה מחלק שחשוב לי מאד לשקף את זה.
רועי יעקבי: לכם, לא כל דבר אנחנו נושכים בבשר, או חותכים בבשר החי.
רועי יעקבי: יש לנו המון דרכים לטפל.
רועי יעקבי: יש לנו תיקים שנקראים: תיקים של טיפול מותנה.
רועי יעקבי: זאת אומרת, שאנחנו נותנים צ'אנס אם זו עבירה ראשונה לקטין, עבירה ראשונה פלילית אנחנו בדרך כלל לא נפתח את העבירה הזאת ככזאת.
רועי יעקבי: אנחנו נעשה את התיק הזה כתיק של טיפול מותנה שאנחנו מבצעים אזהרה לקטינים האלה.
רועי יעקבי: ואז ליוויתי את שני הקטינים האלה.
רועי יעקבי: הם הגיעו לחקירה.
רועי יעקבי: ליאור דאג להגיע לשמה עם נציגים של הפנימייה.
רועי יעקבי: לא הפסקתי לקבל טלפונים מליאור.
רועי יעקבי: לא הפסקתי, אומנם אשתי קצת פחות אהבה את זה, אבל כל הזמן הוא התקשר ושאל: רועי, מה קורה?
רועי יעקבי: תספר לי מה נהיה ומה עולה מתוך חומר החקירה.
רועי יעקבי: אני רוצה פה באמת במעמד הזה לציין ולשבח, זה לא רק את ליאור, זה גם כמובן את הרב נתן, שהיה לנו לפני איזה שבועיים אירוע שהוא טיפ טיפה מינורי, אבל באמת הם חתרו למגע בפן הטיפולי.
רועי יעקבי: אני עובד עם המון, המון פנימיות.
רועי יעקבי: אני עובד עם המון מסגרות חינוכיות, לא ראיתי סגל חינוכי כל כך איכותי ממזמן.
רועי יעקבי: זה כאילו מאד קרוב למשפחה.
רועי יעקבי: אני יכול לראות את ליאור כאח גדול של התלמידים פה וגם בקטע הזה שהוא התערב ושאל וחקר וחתר למגע ורצה לדעת בדיוק מה נגמר והוא עמד על הרגליים האחוריות.
רועי יעקבי: שימן ראיות בתיק הזה שבאמת לא ייפתח כתיק פלילי ושחס וחלילה לא ידבק איזה שהוא כתם בעברם של אחד מהקטינים האלה.
רועי יעקבי: מה עושים מחלקי הנוער מלבד זה שאנחנו לא תמיד פותחים תיקים פליליים כעבירה ראשונה, אלא אם כן היא מאד חמורה, ואלא אם כן באמת יש לנו ראיות מאד מאד ישירות לביצוע העבירה, אנחנו מקיימים הרצאות בבתי ספר.
רועי יעקבי: הרצאות בנושא עבירות מין, שהיום זה על הפרק.
רועי יעקבי: שימוש באלכוהול ובסמים.
רועי יעקבי: אנחנו שמים לב, בוא נגיד, לריבוי קיצוני של שתיית אלכוהול בקרב בני נוער.
רועי יעקבי: אני לא מסייג פה לקבוצות, אני לא בונה חתכים כרגע של בני נוער עולים מאתיופיה, עולים מברית המועצות או צברים.
רועי יעקבי: ברוך השם לכולם יש יד בפשיעת נוער.
רועי יעקבי: אנחנו רואים שימוש באלכוהול, אנחנו משתדלים לתת הרצאות בנושא מניעת אלכוהול ושימוש בסמים.
רועי יעקבי: עבירות מין – כמובן שעבירות מין דרך האינטרנט, אני לא יודע כמה אתם יודעים, אבל יש לנו המון המון חשיפה של בני נוער לעבירות מין דרך האינטרנט.
רועי יעקבי: כל הרשתות החברתיות.
רועי יעקבי: קל מאד לנצל, המון פדופילים ברשת מסתובבים.
רועי יעקבי: המון בגירים שיוזמים פגישות עם תמימים, עם קטינים תמימים ולבסוף זה מגיע שהם נופלים לקורבנות לעבירות מין קשות.
רועי יעקבי: יש לנו פרויקט "סיכויים" שיזם אותו המפכ"ל כשהוא היה מפקד מחוז דרום.
רועי יעקבי: מה שהוא עשה זה ...
רועי יעקבי: קבוצה של בני נוער, אנחנו מחלקים את בני הנוער אצלנו, פחות או יותר, בוא נגיד לרצידיביסטים – שלצערי הם מבלים את מרבית שנות ילדותם בכלא אופק, במאסרים בפועל.
רועי יעקבי: יש לנו את הבני נוער הטובים – שכמעט ואין לנו נגיעה אליהם.
רועי יעקבי: לצערי, לרוב הם נופלים קורבנות.
רועי יעקבי: זה כל החבר'ה של "הצופים", הם בסוף גם מתגייסים לצבא.
רועי יעקבי: באמת חבר'ה מאד מאד איכותיים.
רועי יעקבי: יש לנו את בני הנוער המתנדנדים.
רועי יעקבי: המתנדנדים זה אלה שיש לנו בעיקר איתם חיכוך.
רועי יעקבי: כל הקטע של מניעה, אנחנו משתדלים מאד לא לתייג אותם כרצידיביסטים, לא לשאוב אותם לעולם הפשע.
רועי יעקבי: יש לנו נגיעה אליהם, אנחנו מטפלים בהם באופן יום יומי ועושים, כמובן בשיתוף פעולה צמוד עם הסגל החינוכי, את כל המאמצים שהם לא יפלו לעולם הפשע.
רועי יעקבי: פרויקט "סיכויים" שיזם המפכ"ל הנוכחי כשהוא היה ממ"ז – מפקד מחוז - דרום, יוחנן דנינו, הוא יזם פרוייקט של איתור בני נוער שיש להם עבירה ראשונה, מקסימום עבירה שניה שהיא מינורית, לא קשה, להכניס אותם לתכנית של הרצאות, של התנדבות בבתי אבות, בכל מיני מסגרות כדי להרגיש יותר מחוברים לקהילה, יותר מחוברים למדינה הזאת, יותר שורשיים.
רועי יעקבי: הרצאות של אנשי מקצוע בתחום הרווחה, של אנשי מקצוע בתחום המשטרה, מה זה להתנדב, מה זה לעזור, איך באמת להתערות בקהילה.
רועי יעקבי: בסופו של דבר מבני הנוער שהיו ממלאים את כל השעות נוכחות והיו מגלים באמת אכפתיות, היו מוחקים להם את הרישום הפלילי.
רועי יעקבי: זה לא דבר של מה בכך.
רועי יעקבי: חייבים להבין שזה דבר מאד מאד משמעותי.
רועי יעקבי: כמובן תוך שיתוף פעולה עם סגל הכפר, אני באמת רוצה לציין שיש פה שיתוף פעולה יוצא מהכלל, יוצא דופן.
רועי יעקבי: גם אם זה הרב נתן הגיע פעמיים למשרד שלי כדי לדעת מה קורה עם תיק של אולי חשד לאיזה משהו שיכול להיות שימוש בסם, או לא שימוש בסם ואמר לי: רועי, אני אעמיד לך את כל הכלים, רק תרצה את העזרה שלנו, אנחנו לרשותך.
רועי יעקבי: באמת מבחינתי הוא פרס שטיח אדום.
רועי יעקבי: תחשבו על פרויקט סיכויים, זה פרוייקט שהוא מאד חשוב לי.
רועי יעקבי: כמובן שיש את פרוייקט מצילה המשרד לביטחון פנים יוזם אותו.
רועי יעקבי: יש לי כמה נציגים בעיר נתניה ובפריפריה.
רועי יעקבי: חוץ מזה אנחנו פתוחים.
רועי יעקבי: אנחנו פתוחים תמיד להקשיב ולסייע.
רועי יעקבי: יש החרפה באלימות של בני נוער, בעיקר בקרב שתייה.
רועי יעקבי: אנחנו רואים את הסמיכות של שתייה כגורם שהוא מוריד עכבות לבני נוער.
רועי יעקבי: בוא נגיד שמוסיף להם את רף האומץ, מעלה אותו.
רועי יעקבי: הם עושים הרבה דברים מאד קיצוניים בשימוש באלכוהול.
רועי יעקבי: אנחנו משתדלים לתת הרצאות.
אברהם מיכאלי: רועי, אחד הדברים שנחשפנו דווקא בועדת עליה זה הנושא של ילדים שלומדים בכפרים או במוסדות פנימייה ונוסעים הביתה לסופי שבוע.
אברהם מיכאלי: ואז אנחנו גילינו שהילדים האלה במקום להגיע הביתה יורדים בדרך בתל אביב.
אברהם מיכאלי: אנחנו נחתנו עליהם כועדת עליה בלילה שהם באים לדיסקוטקים.
אברהם מיכאלי: ילדים יוצאי אתיופיה שמה ראינו אותם בכמויות מאד גדולות, שאפילו הם פחדו הבנות והבנים, פחדו שההורים בכלל ידעו שהם הגיעו לדיסקוטקים האלה, כי הם מבחינתם באותו זמן הם בפנימייה.
אברהם מיכאלי: ההורים לא תמיד יודעים.
אברהם מיכאלי: השאלה היא אם אתם, לא כפלילי, אלא אם אתם יודעים, פחות או יותר, שהילדים נוסעים, יוסי, איך זה הנושא של ההסעות?
אברהם מיכאלי: ילד שנוסע מפה היום לסוף שבוע?
יוסי קרוטהמר: אנחנו מלווים אותו עד קסטינה.
יוסי קרוטהמר: דרומה, ליאור, בוא - - -
ליאור טובול: אנחנו מקפידים לדלג על תחנה אחת, תחנה מרכזית בתל אביב.
ליאור טובול: מקור הפשע והרשע זה שם.
יוסי קרוטהמר: האוטובוסים שלנו לא נכנסים לתל אביב.
יוסי קרוטהמר: אנחנו פתח תקווה, אנחנו בכל מקום, רק לא נכנסים לתל אביב.
יוסי קרוטהמר: ההסעות לא מגיעות לתל אביב.
קריאה: יפה מאד.
יוסי קרוטהמר: אז אנחנו מגיעים עד קסטינה, ומקסטינה הילד מקבל כסף ומדריך, ליאור שולח מדריך שמלווה אותם, דואג שהם בקסטינה עולים לאוטובוסים לאיפה שהם גרים, אם הם גרים דרומה יותר.
אברהם מיכאלי: בעצם יש לכם את המעקב הזה כי זה חשוב מאד.
יוסי קרוטהמר: וודאי.
אברהם מיכאלי: אני ושלמה היינו בסיור הזה ונחשפנו באמת, הילדים עצמם התביישו מזה שהם יורדים שם, אבל הם נגררים.
יוסי קרוטהמר: הם לא מגיעים לתל אביב.
יוסי קרוטהמר: מבחינתנו הם לא מגיעים לתל אביב.
קריאה: אנחנו הוצאנו הוראה כזאת.
אברהם מיכאלי: כן ליאור, בבקשה.
ליאור טובול: שמי ליאור טובול, מנהל הפנימייה, שנה שישית כבר.
ליאור טובול: תואר שני בביקורת ציבורית.
ליאור טובול: מרגיש שליחות גדולה.
ליאור טובול: אני רוצה רק לחזור על הנקודה שהאלוף דיבר עליה.
ליאור טובול: אשר דיבר.
ליאור טובול: הדסה שמלווה אותי בצורה צמודה, לנושא של ההון האנושי.
ליאור טובול: מדברים על החניכים, חניכים, חניכים, נושא הדרכה הוא נושא כאוב שחייבים לשים עליו את היד, לראות איך מקצים משאבים.
ליאור טובול: אני יודע שזה לא רק מנת חלקי, אלא הרבה עמיתים שלי מעלים וזועקים את הזעקה.
ליאור טובול: בסופו של דבר, בשביל החניך שיש את התחלופה הזאת זה לא טוב.
ליאור טובול: תחשבו בעיניים של מ' שהיה פה כרגע, שהוא צריך להיחשף למדריך מסוים, ואחרי זה, מסיבות כאלה ואחרות, קם והולך, הוא צריך להיחשף לעוד מדריך, לעוד מדריכה ולחשוף את כל זה, ובסופו של דבר הוא מאבד גם את האמון בנו כמעין חוויה מתקנת בעבורו.
ליאור טובול: אז אני לא יודע אם אתם הכתובת, אבל אני חושב שזה חלק מהפתרון של הדילמות שהצבנו כאן.
אברהם מיכאלי: ניקח את זה גם כן בחשבון.
אברהם מיכאלי: רבותיי, מישהו שרצה פה להגיב משהו לפני שאני עושה פה סיכום ביניים, כי אנחנו עוברים, אני מבין, לבית הכנסת שם יש לנו ילדים שמחכים לנו.
אהרן זאבי פרקש: אני רוצה להגיד שהבית ספר כאן מוכוון על ידי התיכון בתו"ם והם עובדים בשיתוף פעולה עם הרב וככה על מנת להבטיח שקבוע לא יהיה חלל ואנחנו מזינים בצורה קבועה את הבית ספר בתו"ם עם ילדים, והרמה נקבעת על ידם.
אברהם מיכאלי: יש, אגב, במעברים ילדים שפורשים, נניח?
אהרן זאבי פרקש: כן, כן.
יוסי קרוטהמר: יש לנו קבוצה של ילדים שפורשים.
יוסי קרוטהמר: אנחנו בקשר עם אשר ועם גורמי משרד החינוך כדי למנוע את הנשירה הזאת ולהקפיד על הרצף הזה.
יוסי קרוטהמר: קיימנו דיון במשרד אצל אשר בשבוע שעבר וקבענו עוד שבועיים להתכנס שוב פעם בנקודה הזאת כדי לצמצם את זה למינימום שבמינימום.
אברהם מיכאלי: ולבנות להם תכנית מיוחדת.
יוסי קרוטהמר: ולבנות להם תכנית מיוחדת בבית ספר.
אהרן זאבי פרקש: 2 – הילד והמשפחה הם במוקד.
אהרן זאבי פרקש: אני לא רוצה שהם ירגישו, אני גם רוצה שהם יגיעו למקום שהוא גבוה יותר מבחינת התנאים שאנחנו נותנים לו מאשר בבית, וכתוצאה מזה השנה ב – 200,000 שקל החלפנו את כל הריהוט בחדרים, את כל הארוניות, את כל המיטות.
אהרן זאבי פרקש: הוא לא יכול לבוא בטענות.
אהרן זאבי פרקש: אני לא רוצה שהוא יבוא, אני רוצה שהוא יבוא למקום שהוא מרגיש שיש לו לאן לשאוף, משהו שהוא יותר טוב.
אהרן זאבי פרקש: כל האיזון שנעשה איפה לפגוע, איפה לתת פחות וכו', נעשה על ידינו כאן.
אהרן זאבי פרקש: כתוצאה מזה, הדלתא הזאת שאנחנו מדברים עליה, שאם נשווה לכולם היא תלך בוודאות, גם נוסיף לימודים, גם נוסיף פה תנאים למדריכים, ולעשות את האיזון בצורה נכונה ולהגדיר את הכמות של האנשים.
אהרן זאבי פרקש: כך שתדעו לכם שפה אחד מושך את השני.
אהרן זאבי פרקש: ואם, בסופו של דבר, אין מספיק כסף – אני אתחיל עם פחות ילדים, עם פחות ילדים, יקבלו פחות שעות, בקיצור, זה מעגל שלא נגמר.
אהרן זאבי פרקש: אני חושב שהדרישה שנדרשת כאן בשביל להפוך אזרחים שאחרי זה מניעתית אתה לא צריך לדאוג להם לפרנסה, אני חושב שהיא מינימלית, באמת, בכל קנה מידה שאני מסתכל ברמה לאומית היא מינימלית.
אברהם מיכאלי: כמה מילים לפני סיכום.
שלמה מולה: קודם כל אני רוצה להגיד, אני מתנצל שבאתי לא בהתחלה.
שלמה מולה: אני רוצה להודות לכם על כל מה שאתם עושים.
שלמה מולה: עכשיו אני חיכיתי להגיד לכם, אני הייתי פה גם מדריך, בבן – יקיר.
שלמה מולה: לא מדריך במושגים שאתם מדברים עליהם.
שלמה מולה: אני הייתי מגיע לפה פעמיים בשבוע, הייתי סטודנט בבר אילן, הייתי נותן הדרכה לתלמידים.
שלמה מולה: היה פרוייקט של פרופ' ממכון לב, פרופ' בבית חולים בילינסון, אני הייתי עוזר מחקר שלו, היינו מגיעים לפה, אבל נתנו הדרכה, זה נמשך שנתיים.
שלמה מולה: היה מחקר על נושא של מחלת לב ומחלת שיניים.
שלמה מולה: אז הייתי מגיע לפה, אני גם מכיר את אופי האוכלוסייה שהיתה אז.
שלמה מולה: אני לא סתם אמרתי זה, ואמרתי לא לגייס ילדים, אלא להציל ילדים.
שלמה מולה: יש ילדים שבאמת מגיעים לפנימיות שהם לא צריכים להגיע לפנימיות.
שלמה מולה: אבל יש ילדים שבאמת חיוני להם כדי להציל אותם והילד שמגיע לפנימייה, למסגרת חוץ ביתית, הוא צריך להרגיש שהוא באמת קיבל את הדבר הכי הכי שיכול לקבל.
שלמה מולה: הכי איכותי שיכול להיות.
שלמה מולה: לכן כאן לא צריך לחסוך כסף.
שלמה מולה: ואני אומר לכם במסגרת התקציבים הקיימים גם אני, גם מיכאלי יושבים לפעמים גם בועדת כספים, שאני הייתי לפני, נדמה לי, כמעט חודשיים שגפני כינס אותנו בקריה בנושא של תקציב הביטחון.
שלמה מולה: הויכוחים, כשאנחנו משווים אותם למה שנעשה פה,זה פרומיל, פרומיל, פרומיל.
לאה גולן: וגם זה מציל חיים.
לאה גולן: לא רק ביטחון מציל חיים.
שלמה מולה: זה שאלה של קבלת החלטות ואני לא חושב שזה בעיה של כסף.
שלמה מולה: לאה, באמת יש לכם אתגר.
שלמה מולה: אני חושב שאנחנו, אני מניח, אני מדבר בשמי ובשם מיכאלי, נהיה מגויסים, נסייע לכם.
שלמה מולה: העם היהודי היום זה לא אותו עם שהיה פותח את ארנקו ונותן את הצ'ק ואומר: לך עכשיו תעשה מה שאתה רוצה.
שלמה מולה: זה ממש לא.
שלמה מולה: במקרה הטוב הוא רוצה לשאול ארבע פעמים לפני שהוא נותן, ושמונה פעמים אחרי שהוא נתן.
שלמה מולה: רק אחרי 12 פעמים שאתה נשאלת וענית, אתה יוצא לדרך.
שלמה מולה: זה אי אפשר.
שלמה מולה: סדרי עדיפויות השתנו.
שלמה מולה: אני חושב המדינה היא מספיק חזקה היום באמצעים שלה, לקחת את הילדים שלה לבוא ולהגיד: אני רוצה לתת סיכוי לילדים שאין להם סיכוי.
שלמה מולה: עכשיו בהזדמנות זו גם להגיד תודה למשרד החינוך, גם למשרד הקליטה, לכל העוסקים במלאכה, בוודאי למשטרה, לסוכנות כמובן.
שלמה מולה: כל מה שניתן לעשות נוכל לסייע.
שלמה מולה: אבל אני חושב עד שיגיעו ההחלטות, אם יש דברים שבמסגרת הביקור שלנו אנחנו יכולים לבוא, ידידי הטוב מיכאלי, ולדרוש, או לבקש, לא לדרוש, לבקש, אנחנו נעשה.
שלמה מולה: אם נבקש זה לא ילך, אחר כך נדרוש.
שלמה מולה: אבל נתחיל בזה שנבקש.
אברהם מיכאלי: תודה שלמה.
אברהם מיכאלי: אני חושב שהסיור של הועדה היום הוא היה באמת כל כך חשוב כי אני כרגע רואה את הדברים שאנחנו חושפים פה, לפחות מבחינת ועדה, אני לא יודע, האלוף פרקש וגם יוסי, ועדת הכנסת לא ביקרה אצלכם כבר לפחות מעל עשור, או מעולם לא, ותבין, המשמעות של ביקור כזה שאנחנו מניעים גלגל.
אברהם מיכאלי: אנחנו לא מוציאים היום פנקס צ'קים ומשאירים.
אברהם מיכאלי: בכנסת אין לנו פנקס צ'קים, אבל אני מבטיח לך שאנחנו אחרי הסיור הזה ואחרי הדברים שאנחנו שמענו פה מהנציגים השונים, אנחנו ניתן לזה המשך מעקב והועדה תמשיך לעקוב אחרי הדברים שעלו פה, ואני אומר לך, אני רואה פה כרגע כמה עוולות שאני חושב שצריך להתייחס אליהם.
אברהם מיכאלי: המדינה צריכה להתייחס לילדים האלה כאל ילדי מדינת ישראל לכל דבר, נקודה.
אברהם מיכאלי: זה שיש סיכום ישן כזה או אחר בין הסוכנות לבין מדינת ישראל לגבי תקצוב, אז לפעמים מגיע זמן שבוחנים אותו מחדש.
אברהם מיכאלי: אני מבטיח לכם שאנחנו כועדה נזמן את האוצר לדיון נוסף אצלנו, ואז יחד אתכם אני רוצה לשמוע איפה הדברים מתקדמים.
אברהם מיכאלי: אנחנו ניתן לזה מעקב שהדברים, קודם כל, המשא ומתן יתנהל.
אברהם מיכאלי: ואני, שמנהל כמה וכמה ועדות בכנסת, אני יודע שהכנסת מזמינה אנשים, מגיעים ...
אברהם מיכאלי: כשאתם ביניכם כפקידי מדינה, או כפקידים מבחוץ מנסים לתאם, אני יודע, חצי שנה אין להם זמן.
אברהם מיכאלי: אז לכן את זה כועדה לפחות נוכל לסייע ולהירתם לעניין הזה.
אברהם מיכאלי: אני חושב שיש פה משרדים שהם לא נמצאים פה היום ואני לא אקבל את ההסבר שלהם, שאני אזמין אותם לכנסת לועדה הבאה, בעזרת השם, בתיאום עם יושב ראש הועדה הקבוע גם, אני לא קובע ישיבות בועדה לבד.
אברהם מיכאלי: אני רוצה שמשרד הרווחה כן יהיה שם שותף.
אברהם מיכאלי: משרד הרווחה יבוא ויגיד את דעתו, אפילו אם חושבים שהם לא שותפים, הם צריכים להיות שותפים ויחד עם האוצר, יחד עם הרווחה, יחד עם משרד החינוך, שאני מעריך את מה שהם נותנים, כי משרד החינוך כרגע פועל בעצם, לא שהם נותנים 50 אחוז, אני מבין שאתם מבחינת מכסת השעות שאתם בעצם עוברים הרבה את ה – 50 אחוז, ומתקרבים כמעט, לא רוצה להגיד כרגע 100, אבל עדיין אני רואה במשרד החינוך את הכתובת הראשית.
אברהם מיכאלי: יש לנו פה שר חינוך היום שהוא באמת אכפתי.
אברהם מיכאלי: אנחנו נתאם איתו מגע.
אברהם מיכאלי: נקיים את המגע עם המנכ"לית, נמרצת מאד, שהיא מבינה גם את הסוגיה הזאת.
קריאה: וגם היא ראש המינהל שלנו.
אברהם מיכאלי: בוודאי, עם יחיאל.
אברהם מיכאלי: אנחנו מכירים אותו כבר מכמה וכמה מפגשים שאנחנו הסתובבנו איתו, וגם בועדה אצלנו היה אורח.
אברהם מיכאלי: המטרה היא בסך הכל שהמדינה תכיר בילדים האלה כילדים שלה לכל דבר.
אברהם מיכאלי: ואם הסוכנות היהודית עד עכשיו היתה בהסכמה, או לארג'ית כך או אחרת, אני אשמח שהסוכנות תמיד תיתן את חלקה ואם אנחנו, לנו אסור לגייס תורמים, אבל אם אנחנו נשמע שיש תורמים שמוכנים לבוא ולסייע, אדרבא ואדרבא.
אברהם מיכאלי: אני כבר שמעתי פה על כמה מבצעים שעשו פה.
אברהם מיכאלי: האלוף פרקש הוא באמת - - -
קריאה: האמת היא דווקא הסוכנות מעסיקה אותנו הרבה בעניין הזה.
אברהם מיכאלי: אבל לפעמים, אתה יודע, כשאני פוגש אותם ואני אומר להם ...
אברהם מיכאלי: אני פוחד מחר מה הם מבקשים ממני, אבל יש לכם למוסד, או לכפר באמת ידיד כל כך חשוב שהוא גם יודע א', ב' איך להתנהל מול כל הגורמים, כולל משרדי הממשלה כאלה או אחרים שהוא גם נתקל בהם בתפקידי בעבר, וגם אני מבין שהיום כשאתה מוביל את ההנהלה הציבורית הזאת, ההנהלה הזאת היא חשובה מאד.
אברהם מיכאלי: אנחנו בהחלט יכולים לסייע לך ככל שאנחנו יכולים, בהתארגנות שלכם גם, מה שאתם חושבים לנכון.
אברהם מיכאלי: אבל מה שהכי חשוב שאנחנו כועדה רואים את החשיבות בשיתוף כל משרדי הממשלה.
אברהם מיכאלי: אני מודה לביטחון פנים שהציגו את מה שהציגו, אבל עדיין יחד עם זאת, כפרים כאלה, רועי, אתה אמרת בעצמך, אם לא מונעים היום אצלם, מחר מגיעים אליך כקליינטים.
אברהם מיכאלי: אתה אמרת מקרה אחד או שניים שכבר ראית.
אברהם מיכאלי: האכפתיות של המוסד, כפי שתיארת, זה מניעת כתם גם לילד הזה בעתיד, כי ילד כזה לפעמים מועד, לצערנו.
אברהם מיכאלי: לכן כל המשרדים שנמצאים פה ושלא נמצאים פה, אנחנו בוודאי נעשה המשך מעקב ונשמח לשמוע מכם גם בהמשך את הדברים, את הצרכים הספציפיים, כדי שנוכל לעזור לכם.
אברהם מיכאלי: אני באמת מודה לכם גם על האירוח.
קריאה: תודה רבה לכם.
יוסי קרוטהמר: ברוכים הבאים, אנחנו שמחים לארח היום בכפר הנוער את חברי ועדת עליה וקליטה של הכנסת.
יוסי קרוטהמר: זה כבוד גדול לנו, לכפר הנוער בן – יקיר, לארח ועדה חשובה כזאת של הכנסת.
יוסי קרוטהמר: בתוכם נמצאים גם נציגי הסוכנות היהודית, נציגים בכירים של הסוכנות היהודית, של משרד החינוך, של משרד הקליטה, של משטרת נתניה.
יוסי קרוטהמר: כולכם ברוכים.
יוסי קרוטהמר: אני מבקש להזמין את חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה, לברך את התלמידים, ואחר כך חבר הכנסת אברהם מיכאלי.
שלמה מולה: שלום.
שלמה מולה: תודה רבה אדוני המנהל, ידידי הטוב, חבר הכנסת מיכאלי, ודנה, שארגנה לנו את הסיור, תודה רבה גם לך.
שלמה מולה: לאלוף פרקש על מה שאתה עושה, ולאה.
שלמה מולה: אני רק רוצה להגיד לילדים שאני שמעתי את השיר של שלמה גרוניך מאד התרגשתי, כי אני הייתי, השיר לדעתי נכתב לאלה שצעדנו מאתיופיה לסודן, אני הייתי בן 16 וחצי, ואני צעדתי כמו כולם, כמו רוב יוצאי אתיופיה באותם ימים.
שלמה מולה: יותר מ – 700, במדבר, ללא ההורים.
שלמה מולה: אני הגעתי לכאן, המשפחה שלי נשארה באתיופיה.
שלמה מולה: הייתי בפנימייה.
שלמה מולה: הייתי בישיבה תיכונית, ... אז קראו לה: אוהל שלמה בבאר שבע, ואחר כך הייתי בימין אורד תקופה מסויימת, זאת אומרת, שנה שלמה אני הייתי בחסות עליית הנוער, הסוכנות היהודית.
שלמה מולה: אני חושב שהיסודות של השנה הזאת היתה מאד משמעותית בעיני, גם לדעת את השפה וגם ללמוד, וגם זה היה הבית שלי כי ההורים שלי לא עלו לארץ.
שלמה מולה: הייתי בודד.
שלמה מולה: מה שאני רוצה להגיד לילדים, גם כשלפעמים קשה בבית וחשוב לעבור למסגרות כאלה, להשקיע בלימודים.
שלמה מולה: בסופו של דבר אני אומר לכם, ילדים שמתחנכים כאן, זה לא בעיה להיות חבר כנסת, רק אתם צריכים לרצות, וזה לא קשה בכלל.