GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אריאל אטיאס: לכן, בכל דבר, אני מקווה מאוד שבכל דבר שאנחנו עושים, שאתם מעלים לכנסת לדיון או לחוק וכן הלאה, חייבת להיות פה התייחסות חזקה למחשבה רב-שנתית, זאת אומרת, ל-50 שנה מעכשיו ל-מי בעצם מדינת ישראל תתייחס אליו כיהודי, ובכך מי יכול להיות שותף לעתיד של עמנו.
אריאל אטיאס: תודה.
עינת וילף: אני חושבת שאחד הדברים, זה אומנם פחות בהמלצות – אחד השינויים התודעתיים הכי קריטיים, ושאנחנו בישראל נתחיל להבין, וגם נאמר כאן על-ידי חברי הכנסת, שהחלטות שמתקבלות כאן מקרינות על מה שקורה בעולם.
עינת וילף: כלומר, אנחנו מקבלים החלטות לאומיות פוליטיות על-פי חלוקת הכוחות הפוליטית בתוך ישראל, אבל בגלל מעמדה של ישראל בעולם היהודי, החלטות שמתקבלות כאן נתפסות בעולם היהודי כהחלטות שמקרינות, הן בעצם במובן מסוים, הופכות להיות הלכות.
עינת וילף: כלומר, אם מדינת ישראל אומרת שמישהו לא יהודי, גם אם מישהו אף פעם לא מתכוון אי-פעם לעלות לישראל, וזה לכאורה לא רלוונטי לו, הוא מקבל את המסר שהוא לא שייך.
אריאל אטיאס: אפילו שהוא עולה לישראל.
אריאל אטיאס: אשתי לדוגמה, אמא שלה התגיירה בהתגיירות קונסרבטיבית, היא עודדה להגיע למדינת ישראל והשתתפה בפרויקט "מסע".
אריאל אטיאס: אנחנו עכשיו, בעזרת השם, נוליד בת במרץ, הבת הזאת לא תהיה יהודיה על-ידי מדינת ישראל, היא לא תוכל להתחתן פה, היא לא תוכל להיקבר פה במוסדות ציבוריים - -
אליהו ולק: אולי תיסעו.
אבינועם בר יוסף: עוד רחוק היום.
אריאל אטיאס: - - והרעיון הזה שבו מדינת ישראל מבקשת מיהודים מרחבי העולם לשתף אתה פעולה, לעשות לארץ, לתרום לקהילה, לשרת בצבא שלה, ואז כשמוסד ציבורי שאנחנו מממנים עם כספי ציבור שלנו, בעצם שולל מהם את היכולת להיות חלק מהעם שלנו, שולל מהם את היכולת להתחתן במדינה שלנו, זה כבר יותר מדי.
אריאל אטיאס: עצם זה שנשים – בכלל נשים, לא נשים קונסרבטיביות או רפורמיות – לא יכולות להחליט דברים בקשר לנישואים וגירושים.
אריאל אטיאס: תגיד לאשה בקמפוס בארצות-הברית שהיא צריכה להגן על מדינה, שבה נשים בכלל לא יכולות להיות שותפות להחלטות בנושאים הכי רגישים בקשר לחיים האישיים שלהם – זה מגוחך לחלוטין.
אריאל אטיאס: אז רק תמריצים, רק לזרוק עוד כסף על הבעיה לא יעזור אם אנחנו לא משקיעים את האחריות ההיסטורית שלנו בבניית איזשהו מכנה משותף ליהדות העולם.
עינת וילף: אתה רוצה להתייחס?
חיים אמסלם: במשפט אחד אני רק רוצה לומר לך, שאנחנו מעוניינים שבמקום שהעם היהודי יזדקק לפתרונות גיור שאחר כך, כפי שאתה ציינת, חוזרות בחזרה כמו בומרנג ולא פותרות בעיה, שתהיה מדיניות גיור הלכתית שיכולה להיות מקובלת על כל אלה שרוצים לתת מענה – זה ניתן.
חיים אמסלם: אבל, כמובן יש כאן מדיניות שונה, זו כבר שאלה פוליטית והיא תחתך בדרגים הפוליטיים ולכן אני כאן עונה בוודאי לא כרב, אלא דווקא כאיש פוליטי שמתעתד להצהיר אלטרנטיבה והצעות לפתרון הבעיות האלה.
עינת וילף: שהם ניקולא, בבקשה.
שהם ניקולא: שלום.
שהם ניקולא: גם אני רוצה להצטרף לברכות על שינוי הפרדיגמה.
שהם ניקולא: לפני 11 שנה הייתי בקבוצה שייסדה את ארגון ה-ILC - Israeli Leadership Council בלוס-אנג'לס, ארגון של ישראלים אמריקאים שבעצם המטרה שלו לחבר את הישראלים ובמידה מסוימת גם את היהדות עם, את הקהילה היהודית למדינת ישראל.
שהם ניקולא: גילוי נאות, חזרתי לארץ לפני חצי שנה, אז אני מייצג פה את הארגון, אבל מהרבה ניסיון יש שתי נקודות שהייתי רוצה להוסיף פה, עוד שני כלים חשובים בארגז הכלים, שיכולים לעזור לתוכנית הזאת להצליח.
שהם ניקולא: אחד, זה השליחים של הסוכנות.
שהם ניקולא: זאת אומרת, לא רק להביא יהודים לפה – השליחים של הסוכנות שיוצאים לשליחויות בקהילות יהודיות, אנחנו מצאנו אותם כמאוד אפקטיביים, אנחנו כארגון משתתפים במימון של שמונה כאלה בחוף המערבי, ואם מסתכלים על איפה להשקיע את הכסף, אני חושב שזה - שוב מניסיון - כלי מאוד-מאוד אפקטיבי.
שהם ניקולא: הכלי השני שיש בארגז הכלים הוא הישראלים.
שהם ניקולא: הישראלים שכבר נמצאים שם הרבה שנים, שכבר לא רק שהם יודעים לדבר עברית ואנגלית, הם יודעים גם לדבר ישראלית ואמריקאית.
שהם ניקולא: זאת אומרת, הם יכולים לשמש כגישור על התרבות.
שהם ניקולא: יש ספר מצוין שנקרא: Kissing Through Glass, The Invisible Shield Between Americans and Israelis.
שהם ניקולא: תמיד בין ישראלים ליהודים יש בסוף משהו שהוא גם איזשהו הבדל תרבותי, ומי שיכול לגשר על ההבדל הזה, גם תרבותי, גם פוליטי וכן הלאה, זה קהילות ישראליות שנמצאות הרבה שנים בחוץ-לארץ, מכירות את התרבות, השפה ואת הניואנסים.
שהם ניקולא: הקשר שלהם לישראל,ברוב המקרים, הוא קשר מאוד-מאוד חזק, ואם מנצלים את הארגונים הישראליים, את הקהילות הישראליות בחוץ-לארץ, אפשר להגיע לתוצאות מצוינות בתוך התוכנית הקיימת.
שהם ניקולא: זה שתי נקודות שאחר כך יציגו אותם גם בכתב.
עינת וילף: אין ספק שגם השינוי ליחס לישראלים השוהים בחוץ-לארץ הוא חלק מהחוזה החדש שצריך להתקיים, ועל זה גם קיימנו את הדיון הקודם.
עינת וילף: יצחק הילדסהיימר, ביקשת לדבר, תציג את עצמך.
יצחק הילדסהיימר: נוסף לעיתונאות, אני סוקר את יהודי התפוצות כבר שנים רבות.
יצחק הילדסהיימר: כעיתונאי, אני סוקר בעיקר את יהודי התפוצות.
יצחק הילדסהיימר: אני גם פעיל בצורה רחבה מאוד בחינוך יהודי בתפוצות כבר עשרות שנים.
יצחק הילדסהיימר: ב-21 השנים האחרונות אני מקדיש את כל זמני הפנוי מעיתונאות – זה הרבה, לפעמים יותר מאשר אני מקדיש לעיתונאות – לחינוך יהודי בברית-המועצות, לשעבר, ובעיקר באוקראינה.
יצחק הילדסהיימר: אני ממשיך בזה עד היום.
יצחק הילדסהיימר: יש לי הרבה ניסיון.
יצחק הילדסהיימר: הייתי באוקראינה, בעצם בברית-המועצות לשעבר, כבר 24 פעמים, תקופות ארוכות יותר או קצרות יותר.
יצחק הילדסהיימר: אני רוצה להתייחס, בראש ובראשונה, להמלצה מס' אחד של "החוויה הישראלית", חשיפה לישראל.
יצחק הילדסהיימר: זמני מוגבל, אז אקצר מאוד.
יצחק הילדסהיימר: התנועה שבה אני פעיל, "תנועת עזרא", שלחנו מאות שליחים ושליחות, מדריכים ומדריכות לפעילות חינוכית שם בברית-המועצות, באוקראינה, בלרוסיה וליטה.
יצחק הילדסהיימר: השתדלנו שהשליחים והשליחות שנמצאים שם בערים שונות, שהם יפעלו גם בבתי-הספר של יום א', חוץ מבתי-ספר יומיים יש בערים רבות, יותר מאשר בתי-ספר יומיים יש בתי-ספר של יום א' – מה שמקובל בארצות-הברית "Sunday School".
יצחק הילדסהיימר: בתי-הספר האלה – עד כמה שאני יודע, מופעלים אולי עד היום, בשנים האחרונות לא בדקתי את זה – בעיקר על-ידי "לשכת הקשר נתיב", אולי גם על-ידי הסוכנות היהודית.
יצחק הילדסהיימר: מפעם לפעם הצענו למנהלת של בית-ספר יום א' כזה, בערים שונות, לקבל את המדריכים והמדריכות שנמצאים שם באותה עיר שיעבירו שיעורים, ייכנסו לכיתות ויעבירו שיעורים בכיתות.
יצחק הילדסהיימר: ברוב המקרים, המנהלת - בדרך כלל אשה מנהלת, לא תמיד היא יהודיה, אומרת: בסדר גמור, שיעבירו שיעורים, אבל שלא ידברו על יהדות וודאי, חס ושלום, שלא ידברו על דת יהודית.
יצחק הילדסהיימר: מה לומדים שם?
יצחק הילדסהיימר: לומדים שם בעיקר את השפה העברית, שירים ישראלים וריקודים ישראלים.
יצחק הילדסהיימר: מה אמרתי לאותם מדריכים ומדריכות ששלחתי לכיתות בבתי-ספר יום א'?
יצחק הילדסהיימר: אמרתי: בסדר, אל תלמדו יהדות, אל תלמדו דת, תלמדו עברית.
יצחק הילדסהיימר: הילדים לא יודעים – אם זה היה לקראת חג הפסח – הילדים לא יודעים את המלה פסח, אז תלמדו את המלה העברית החדשה: פסח, ותסבירו לתלמידים שם מה זה פסח, עם כל המשמעות של פסח, כי שם אם מדברים נגיד על חג השבועות, אז חג השבועות זה לא חג מתן תודה, אלא חג השבועות זה חג שהקיבוצים מביאים ביכורים, ועוד כל מיני דברים כאלה שהם לא האמת של החגים האלה.
יצחק הילדסהיימר: ולכן, אני חושב ואני ממליץ שההמלצה הראשונה והמטרה הראשונה צריכה להיות לא "החוויה הישראלית" – שהיא חשובה כשלעצמה, כל מה שמשרת את היהדות ואת העם היהודי – אלא צריכה להיות חינוך יהודי.
יצחק הילדסהיימר: אני רוצה לומר עוד מלה אחת על הפעילות של תנועות הנוער.
יצחק הילדסהיימר: רוב בתי-הספר שפעילים בברית-המועצות לשעבר הם בתי-ספר ממשלתיים מקומיים, מקבלים את כל המימון לפעילות הלימודית והחינוכית מטעם הממשלות המקומיות: ממשלת אוקראינה וממשלת רוסיה, חוץ מאשר ללימודי יהדות.
יצחק הילדסהיימר: וגם כשמע
יצחק הילדסהיימר: בירים לימודי יהדות, אולי חלק מהם כן נתמכים על-ידי הממשלות, אבל הרוב לא.
יצחק הילדסהיימר: אז רוב בתי-הספר האלה מוגבלים במספר השיעורים שמותר להם להעביר ביהדות, בחינוך יהודי בבית-ספר ממשלתי, כי בית-הספר הוא ממשלתי.
יצחק הילדסהיימר: אגב, הרבה פעמים בתי-הספר האלה חייבים גם לקבל ילדים לא יהודים לבית-הספר, שיהיו בחברה אחת יחד עם הילדים היהודים.
יצחק הילדסהיימר: תנועות הנוער שפועלות ושפעלו, אני מוכרח לומר פעלו יותר מאשר פועלות היום, בכל רחבי ברית-המועצות לשעבר, לא מוגבלות במספר השיעורים והשיחות והפעילויות שהם יכולים להעביר בתחום החינוך היהודי.
יצחק הילדסהיימר: אף אחד לא מגביל אותם.
יצחק הילדסהיימר: מה שכן מגביל אותם לקיים סמינרים, לקיים מחנות קיץ, לקיים מחנות חורף, זה הנושא הכספי.
יצחק הילדסהיימר: וכל התוכנית הזאת שהיא תוכנית יפה מאוד, תוכנית גרנדיוזית, לא הספקתי לעבור על כולה, למרות שמנהלת הוועדה שלחה לי אותה באי-מייל אתמול, התוכנית הזאת מצוינת, אבל אם לא יהיה לה תקציב, אז חבר על הזמן וחבל על הדיבורים.
יצחק הילדסהיימר: אני יכול לומר לכם שהפעילות של כל תנועות הנוער בברית-המועצות לשעבר ירדה עד לכמעט אפס.
יצחק הילדסהיימר: אם יש שם נגיד מחנות קיץ, זה רק מחנות קיץ שהסוכנות היהודית מארגנת ומממנת בעצמה, אבל כמעט שאין תמיכה למחנות קיץ נוספים.
יצחק הילדסהיימר: והמסגרת של תנועת נוער, כל תנועת נוער, כולל – אני רחוק כמובן מתנועת "השומר הצעיר", אבל הייתי נוכח פעם בפעילות של "השומר הצעיר" שעשו ערב ריקודים, רק ערב ריקודים, ביקשו ממני לדבר חמש דקות על חנוכה מבחינה יהודית ועשיתי את זה ושאלתי אותם בסוף: למה אתם עושים את ערב הריקודים הזה?
יצחק הילדסהיימר: הם אמרו לי: אם אנחנו מפגישים בני ובנות נוער יהודים לערב ריקודים, יש סיכויים שאנחנו נצמצם את נישואי התערובת שלהם, הם נפגשים כאן ביחד, יש סיכויים שהם יתחתנו ביניהם.
יצחק הילדסהיימר: ולכן, העניין הכספי הוא הדבר הראשוני.
יצחק הילדסהיימר: המצב היום הוא נורא, אנשים שלנו מכתתים את רגליהם באנגליה ובארצות-הברית לגייס תרומות כדי לממן סמינר בקיץ, לממן עכשיו סמינר בחורף או מחנה חורף, שזה לא היה מאוד מקובל, ואי-אפשר להשיג את הכסף הדרוש.
יצחק הילדסהיימר: ואם לא יהיו ממש מיליונים לתמיכה גם בתנועות הנוער ולהרחבת הפעילות של בתי-הספר, אז חבל על הזמן.
יצחק הילדסהיימר: ואני רוצה לסיים במשפט אחד.
יצחק הילדסהיימר: לכן, אני אומר, נשים דגש על החינוך היהודי ובין השאר, כפי שכבר הוזכר פה, אחת המטרות הראשוניות, כמו שעשו אותם אנשים של "השומר הצעיר", בחינוך היהודי הוא מניעת התבוללות ונישואי תערובת.
יצחק הילדסהיימר: תודה.
אבינועם בר יוסף: שתי הערות קצרצרות.
אבינועם בר יוסף: קודם כל, אני חושב שגם אנחנו צריכים לראות כל הזמן את האור שבקצה המנהרה, וצריך לציין שאם אנחנו חושבים באופן אמיתי, 50% נישואים בתוך הקהילה, זה הישג עצום לקהילות, כי התחרות גדולה בתוך אוכלוסיות, כשיהודים מהווים רק 2%.
אבינועם בר יוסף: צריך קודם כל צריך להעריך את מה שנעשה עד כה, זה אמירה שצריכה להיות בסיס.
אבינועם בר יוסף: אנחנו כל הזמן מתריעים על המספר הגדול וצריך להבין שזאת הצלחה שלא קיימת בשום קהילה אתנית אחרת בעולם.
אבינועם בר יוסף: זה דבר אחד.
אבינועם בר יוסף: דבר שני, לגבי מה שאמר חבר הכנסת אמסלם, אני מצטער שהוא לא פה, זה נכון שצאצאי העם היהודי זה נושא שצריך לתת עליו את הדעת, אולי למצוא דרך לקרב אותם, ובמקביל למצוא את הדרך לחזק את המעגל השלישי של אנשים שהתרחקו, שהם כבר לא אתנו, אבל שיש להם שורשים יהודיים, והם מודעים לשורשים.
אבינועם בר יוסף: ואנחנו רואים את זה אצל סרקוזי ומנהיגים אחרים, שהתחושה הפנימית בתוך הקהילה השתנתה לחלוטין כשאחד מהם הגיע לתפקיד בולט.
אבינועם בר יוסף: בצפון אמריקה יש המונים כאלה, וצריך למצוא את הדרך לקרב אותם, אפילו כרשת נוספת של תמיכה בעם היהודי ובמדינת ישראל.
אבינועם בר יוסף: תודה.
עינת וילף: בקי כספי מפדרציות יהודיות, צפון אמריקה, בבקשה.
בקי כספי: תודה.
בקי כספי: קודם כל, אני גם רוצה להצטרף לכל אלה שאמרו תודה על היוזמה הזאת ועל ההזמנה לדיון היום.
בקי כספי: אני מאוד הערכתי את זה שהגדרת את הקשר בין יהדות התפוצות למדינת ישראל כנכס אסטרטגי, ואני חושבת שהקשר הזה איננו זוכה ליחס הזה במקומות הנכונים באופן קבוע ומתמשך.
בקי כספי: אין לי ספק שכל אחד שנוכח בדיון הזה מבין את החשיבות של הקשר הזה, ועובד למענו, על מנת לקדם אותו.
בקי כספי: באופן אישי, הדיון היום נותן לי המון תקווה, ובאופן ארגוני, אני חושבת שזו הפעם הראשונה שהצגתי את התנועה של הפדרציות של צפון אמריקה והדיון לא הסתכם בזה, ולכן אתם צריכים לשלוח יותר כסף.
בקי כספי: כלומר, זה דיון מאוד-מאוד ישראלי, עם חדר מלא אנשים שדנים על האחריות שלנו בצד הזה של הים, שאני חושבת שהיא מאוד חסרה ברוב הדיונים, ואני חושבת שהיא תתקבל בברכה מאוד-מאוד גדולה שאת תראי לנכון, לחשוף את הקהילות בחוץ-לארץ, לא רק בצפון אמריקה, אלא בכלל, למגמה שמתפתחת פה, שאנשים שרוצים פה בארץ לקחת יותר אחריות.
בקי כספי: הערה אחת שאולי ממשיכה חלק מהדברים שעלו פה, אבל בכיוון קצת אחר.
בקי כספי: הקשר שאני יכולה לדבר עליו זה הקשר בין יהדות צפון אמריקה, ארצות-הברית בעיקר, וישראל.
בקי כספי: הקשר הזה מבוסס על משהו עוד יותר רחב, זה הקשר בין ארצות-הברית לישראל, שבלבו של הקשר הזה יש בסיס ערכי משותף.
בקי כספי: אנחנו עכשיו בעידן שהתחושה – ואני מקווה שזה רק תחושה – שהקשר הזה, שהערכים המשותפים מתחילים להתאדות, ויש קושי גדל מיום ליום בלהמשיך לשמור את הקשר הזה, גם בכלל וכמובן בקמפוסים ובפדרציות.
בקי כספי: אני ממש שותפה לדבריו של שבש ושל אריה ושל אנשים אחרים, שהגיע הזמן לשים את הבסיס הערכי ואת האתגרים החברתיים שלנו פה בארץ – שלצערי עושים נזק רב לקשר הזה – בלב הדיון פה, והייתי מאוד רוצה לראות דיון מיוחד לא רק בחינוך היהודי, אבל באתגר להמשיך את הקשר כשיש אתגרים כל כך רבים המאיימים על הבסיס הערכי המשותף.
עינת וילף: אחד הדברים שנבקש להקדיש לו זמן זה הנושא של הדור הצעיר במיוחד, ואיך הדור הצעיר תופס את ישראל, ומה המשמעות של זה לעתיד הקשר, זה בעצם המוקד.
בקי כספי: זה בהחלט מאוד-מאוד מקצין את הדיון.
עינת וילף: לורן פוריס מהמרכז הרפורמי לדת ומדינה.
לורן פוריס: הדבר שבעצם רציתי לתרום בהמשך למה שבקי אמרה ודברים שהועלו על הנושא של הגיור מאוד-מאוד חשוב - - -
עינת וילף: את יודעת, את מכירה את הכנסת.
לורן פוריס: כן, כן, אני מכירה את הכנסת.
לורן פוריס: מאוד חשוב שבאמת מה שיצא מפה, שהנושא הוא שהגיור הוא לא רק הגיור שמתבצע בארץ על-פי ההלכה – אני לא ממש מבינה איך קרה לזוגתו שבעצם הגיור שלה לא מוכר, למעשה גיורים קונסרבטיביים ורפורמיים בתפוצות מוכרים.
לורן פוריס: לכן, לא ברור לי מה - - -
אריאל אטיאס: הם לא מוכרים.
אריאל אטיאס: אנחנו לא היינו יכולים להתחתן פה בארץ.
לורן פוריס: לא, אבל אשתך התגיירה בתפוצות, בארצות-הברית, בקהילה?
אריאל אטיאס: אימא שלה התגיירה התגיירות קונסרבטיבית בקנדה.
אריאל אטיאס: הרב עובדיה יוסף מקבל – אגב, הוא כתב אגרת גם שקיבל גיורים כאלו, אבל הרבנות הראשית בישראל לא מקבלת.
אריאל אטיאס: לא רק זה, היא עכשיו גם מורידה מאנשים שכן התגיירו על-ידי אורתודוכסים – אפילו אם רק היינו לוקחים את הצד ההלכתי – את ההתגיירות, את ההכשר שלהם מהם.
אריאל אטיאס: זה בעייתי מהמון סיבות.
לורן פוריס: זה נושא שבאמת מחייב דיון, אבל זה לא הפורום.
אליהו ולק: אבל יש לה אזרחות.
אריאל אטיאס: אזרחות, אבל לא היינו יכולים להתחתן פה.
אריאל אטיאס: אני ואשתי – שנינו יהודים, שנינו תורמים, היא מנהלת את בית-הספר למינהל עסקים הבין-לאומי באוניברסיטת תל-אביב, אני מנהל ארגון ציוני ברחבי העולם – לא יכולים להתחתן במדינת ישראל.
אליהו ולק: יש כאלה 500,000 אנשים בישראל.
אריאל אטיאס: אכן, אכן.
לורן פוריס: אין ספק שהנושא הזה באמת - - -
אליהו ולק: אבל לא כל מדינת ישראל רואה בזה פגם.
אריאל אטיאס: אני חושב שזה בעייתי.
אליהו ולק: זה כנראה ההרכב בכנסת משקף את ההתייחסות של החתך של המדינה.
יצחק הילדסהיימר: לא כל מי שתורם למדינת ישראל - - - משרתים בצה"ל, הם גם כן לא יכולים להיות אוטומטית יהודים.
עינת וילף: הוא בהגדרה משקף.
לורן פוריס: אין ספק שהנושא הזה הוא מאוד משמעותי, מה גם שבימים האלה מסתיימת ההקפאה, זאת אומרת, בשלב הזה למעשה לא ניתן לחוקק כל חקיקה בנושא גיור, והעתירות שלנו שתלויות ועומדות לא יידונו בבית-המשפט העליון, אבל בימים אלה בעצם צריכים להכריע מה הולך לקרות עם העניין הזה.
לורן פוריס: אני חושבת שהדיון כאן בוועדה הוא ממש חשוב וקריטי, ואין ספק שאתה גם תוכל ככה - - -
עינת וילף: נעלה את זה בסדר העדיפויות של הוועדה.
עינת וילף: תודה רבה, לורן.
עינת וילף: אלי ולק מהאגודה לחקר התפוצות.
אליהו ולק: תודה רבה.
אליהו ולק: זה לא פעם ראשונה ואפילו לא עשירית שאני משתתף בישיבות הוועדה, אבל פעם ראשונה בתת-ועדה, ואני מצטרף לכל המברכים על הקמת הוועדה, שלדעתי תחזק את ההרכב, דיאספורה או תפוצות בשם הוועדה.
אליהו ולק: אין לי נאום מוכן מראש, יש לי התייחסות לכמה דברים שהושמעו או הוקרנו כאן.
אליהו ולק: ואני רוצה להתחיל באמת מאשכול המלצות, ודווקא אני רוצה על דברים שלא הבנתי, את רוב הדברים הבנתי.
אליהו ולק: סעיף 5 "קרן עתיד העם היהודי", זאת קרן שתקום?
יוגב קרסנטי: שתקום, כן.
אליהו ולק: ויש כבר הצעה מי יהיו שותפים בהקמת הקרן?
אליהו ולק: באיזה אחוזים תתפלג התרומה של כל אחד?
אליהו ולק: האם זה קרן שרק בכסף או גם בהשתתפות?
יוגב קרסנטי: התוכניות המפורטות מופיעות בחוברת של הפרדיגמה החדשה, שניתן להוריד אותה גם מאתר המכון באינטרנט, הקרן עדיין לא - - -
עינת וילף: וזו המלצה, זה לא שהתקבלה החלטה.
עינת וילף: לשאלתך, לא התקבלה החלטה.
דב מימון: אנחנו חוזרים על הרעיון המרכזי.
אליהו ולק: אם הזכרת את החוברת, השאלה שלי, האם החוברת הזאת – אגב, אני מבין שהצגתם משהו מקוצר, לא מהחוברת הכבדה הזאת – ישנה באינטרנט גם בשפה האנגלית?
יוגב קרסנטי: כמובן, כן, באתר המכון.
אליהו ולק: לא תמיד כמובן, אבל תודה.
אליהו ולק: יש לי כמה התייחסויות לעניינים – רק אחד מהדוברים, מר הילדסהיימר, התייחס לתפוצה גדולה מאוד, שאני לא שמעתי לפני כן התייחסות, וגם לא רואה כאן אף נציג או אף אחד שמטפל בתפוצה הגדולה ביותר, לדעתי, אחרי ארצות-הברית, ואני מדבר על חבר המדינות, לא חבר העמים.
אליהו ולק: - - - שמע נכון.
אליהו ולק: חבר מדינות עצמאיות, שלדעתי זה יותר ממחצית יהודים שהם, חוץ מישראל וארצות-הברית, נמצאים ב-15 מדינות שקמו על חורבותיה של ברית-המועצות.
אליהו ולק: והמצב שם - - -
יצחק הילדסהיימר: - - -
אליהו ולק: כן, זה 15, כן, זה חבר המדינות, אוקיי.
עינת וילף: אגב, בעיקרון אין כאן נציגים פר תפוצה או פר קהילה.
אליהו ולק: אני מבין, אבל לא דיברתי על נציגים של תפוצות מסוימות, הזכרתי עניין - - -
עינת וילף: אבל גם בתוך משרדי הממשלה הטיפול הוא - - -
אליהו ולק: של משרדי ממשלה שמטפלים בקהל זה.
אליהו ולק: ואנחנו יודעים שבקהל זה מטפלים או אמורים לטפל בעיקר שני גופים שזה נתיב והסוכנות היהודית, ואני חושב שבין - - -
עינת וילף: הסוכנות פה.
אליהו ולק: הסוכנות פה, בסדר.
אליהו ולק: בין שני מטפלים, לפעמים הילד נופל ביניהם.
אליהו ולק: כשדיברו כאן על נישואי תערובת כהצלחה גדולה, הוזכר כאן עניין של 50% מאלה שמשתתפים בפעילות חיזוק זהות יהודית, מתחתנים בתוך הקהילה.
אליהו ולק: זה שמתחתנים בתוך הקהילה, זה לא אומר שזה לא נישואי תערובת, כי בתוך אותה קהילה, בתוך אותם קבוצות שאנשים מבקרים בפעילויות, יש הרבה לא יהודים.
אליהו ולק: אבל אני שואל לגבי נישואי תערובת בכלל, למה בתפוצות, שהתנגדו לכך, כי הלוא לפי רושם שנוצר אצלי – ואני ברוך השם 41 שנה בארץ – אני רואה שבמדינת ישראל כבר לא רואים שום פסול בנישואי תערובת.
אליהו ולק: להיפך, אני קורא בעיתונים שיוצאים חוצץ נגד כל אלה שמדברים נגד או מעלים סימן שאלה, למה נישואי תערובת בארץ.
אליהו ולק: במדינת ישראל זה לא קונצנזוס, אבל זה כבר ירד מזמן מהדברים שאם לא מגנים עוד, מתייחסים בשלילה אליהם.
אליהו ולק: דיברו כאן על חיזוק, ומדברים הרבה.
אליהו ולק: שני הגופים שמטפלים ביהודים בתוךFSU Formal Soviet Union.
אליהו ולק: חיזוק הזהות היהודית – אצל מי מחזקים את הזהות היהודית?
אליהו ולק: אצל כל אלה שבאים לפעילויות רבות – לא רק מה שהילדסהיימר הזכיר – שם וגם בקהילות אירופה אחרות, אבל בעיקר שם, שאין להם שום קשר לעם ישראל.
אליהו ולק: הם באים משום שחבר בא, משום שזה מקובל, משום שאפשר לנסוע לישראל, מה נחזק שם?
אליהו ולק: ועכשיו בנימה חיובית יותר, אני רוצה להתייחס לאשכולות, היה שם עניין חיזוק - - -
עינת וילף: רק בקצרה בבקשה, משהו אחד אחרון.
אליהו ולק: כן, כן.
אליהו ולק: חיזוק זהות יהודית בישראל.
אליהו ולק: אני מברך את כל מי שהכין את המסמך הזה, על כך ששמו את הנושא הזה, נדמה לי שזה מוזכר שם בסוף כסעיף 6, אבל אני חושב שזה סעיף חשוב מאוד.
אליהו ולק: הוזכר כאן 70% מתושבי ישראל שנולדו בארץ ויש לחזק את הקשר שלהם לאותם שבעה וחצי מיליון יהודים שנמצאים בעולם, שאני לא מכליל במספר הזה, לא אנוסים, ולא אלה שבברזיל ודברים אחרים.
עינת וילף: ג'אן-שרל זרביב, מנכ"ל הפדרציה של צרפת.
ג’אן-שרל זרביב: תודה רבה.
ג’אן-שרל זרביב: קודם כל, אני רוצה כמו כולם, להגיד לך בהצלחה ולכל הוועדה.
ג’אן-שרל זרביב: אני חושב שבוודאי אם אנחנו נמצאים כאן, זה אומר עד כמה אנחנו חושבים שהנושא מאוד חשוב.
ג’אן-שרל זרביב: שמעתי כמה דברים, ואני רוצה להודות לחברים של JPPPI, כי הרבה שנים אנחנו שומעים וכו', אבל עכשיו זה הגיע לכנסת, אבל כמה דברים.
ג’אן-שרל זרביב: אחד, אני רוצה לחזק את הנקודה שכל החלטה שהכנסת או שהעם היהודי או שהרבנות הראשית לוקחים, מחליטים פה בארץ, יש לה השפעה בכפר או בבית-הכנסת היהודי באיזה חור ובסוף העולם.
ג’אן-שרל זרביב: לפעמים אנחנו לא רוצים כאן להבין את זה, עד כמה יש השפעה, בוודאי ובוודאי, אני לא מדבר רק על ההחלטות הפוליטיות – הייתי בצרפת לפני שבועיים, בזמן כל המהומות בבית-שמש, ומה שאני שמעתי שם היה בוודאי מרגש ומעניין.
ג’אן-שרל זרביב: הדבר השני, צריך להיזהר, אין לנו הרבה זמן, אבל אם במדינה הזאת הרבה פעמים ראינו את התפוצות או את הדיאספורה, כמו שאמרנו, את העם היהודי מחוץ לגבולות של מדינת ישראל בזלזול, צריך לא ליפול לפח השני, שזה איזה סוג של או פטרנליזם או קולוניאליזם.
ג’אן-שרל זרביב: המושג כאן של שיתוף פעולה, לעבוד ביחד כדי לדבר אחד עם השני ולמצוא את הפתרונות הרלוונטיים, הוא לפי דעתי מאוד חשוב ועוד יותר – לא נתחיל כאן מלחמות בין התפוצות, מי החשוב ביותר וכו' – אבל בוא נגיד שבין בבל, ירושלים, בין ניו-יורק ותל-אביב יש גם כל מיני מדינות בעולם, ולכל אחד יש היסטוריה משלה, זהות משלה, וצריך לזה גם לתת פתרונות.
ג’אן-שרל זרביב: וגם הייתי אומר שדיברנו קצת על כסף, לא רק אלא גם.
ג’אן-שרל זרביב: ואני חושב שעברנו את הגיל, אני לפחות, שנחשוב שנמצא פתרון שיספק את הסחורה לכולם רק עם פרויקט אחד.
ג’אן-שרל זרביב: "תגלית" זה מצוין, אני ממש חושב שזאת תשובה טובה להרבה צעירים, "מסע" זה יפה, אבל יש גם אנשים שלא יכולים להגיע לפרויקטים האלה, וצריך במסגרת של התקציב שיש לנו, ואני יודע עד כמה זה קשה עוד היום, לפחות לתת מענה לכמה פרויקטים שונים שם גם במקום.
ג’אן-שרל זרביב: להביא את כולם לכאן זה יפה, שמונה דולר מול דולר אחד זה הישג יפה, היום אני מכיר הרבה אנשים בבנקים שמוכנים לתרום לזה, אבל אני חושב שגם פרויקטים שונים וצריך לתת לזה כל מיני פתרונות.
ג’אן-שרל זרביב: דיברנו על חינוך יהודי, על חינוך לא פורמלי, ויש עוד דרכים שונות.
ג’אן-שרל זרביב: אני רוצה לסיים בינתיים בזה, אני חושב שהנושא חשוב והנושא הזה צריך להיות ממש במשא ומתן מלא עם הקהילות השונות, כל אחת לפי זהותה וכל אחת לפי הצורך שלה.
עינת וילף: נטעלי אופיר מ"מכון ראות", בבקשה.
נטעלי אופיר-פלינט: תודה.
נטעלי אופיר-פלינט: ראשית, אנחנו מודים ל- JPPPIעל העבודה הרצינית והמקיפה שנעשתה כאן.
נטעלי אופיר-פלינט: גם אנחנו ב"מכון ראות" עושים, ולמעשה פרסמנו מסגרת תפיסתית מאוד עשירה לגבי הקשר של ישראל והעולם היהודי, והנחת המוצא שלנו, כפי שנאמר כאן, זה שלמעשה נדרשת אמנה חדשה בין ישראל והעולם היהודי.
נטעלי אופיר-פלינט: אחד מהדברים שהעבודה שלנו מראה, זה שהיום הדור הצעיר מתחבר לעם שלנו בדרכים מאוד מגוונות ושונות ממה שהיה בעבר.
נטעלי אופיר-פלינט: ולכן, כשאנחנו ניגשנו לעבודה, אנחנו שאלנו שאלה אחת מרכזית, אנחנו אמרנו שאם הפרויקט המרכזי של העם היהודי בתוך ישראל ומחוץ לישראל במאה ה-20 היתה בניית מדינת ישראל, ובמידה רבה המטרה הזאת הושגה, אז מה הם ההזדמנויות הגדולות והאתגרים הגדולים שניצבים בפני העם שלנו כשאנחנו צועדים לתוך המאה ה-21?
נטעלי אופיר-פלינט: כששאלנו את השאלה הזאת, אמרנו: מה הם הפרויקטים האלה שאפשר לגשת אליהם מתוך העקרונות של האמנה החדשה, כלומר מתוך שותפות, מתוך הדדיות, מתוך עקרונות של עמיות, של peoplehood.
נטעלי אופיר-פלינט: ושישה דברים גדולים או אבני יסוד של האמנה החדשה הם אלה שצפו מהשיחות שלנו, הדרכים שבהם אפשר וכדאי להתחבר לקשר שבין ישראל והעם היהודי ובכלל לעם שלנו.
נטעלי אופיר-פלינט: הדבר הראשון זה העניין של בנייה של רשת של קהילות משגשגות וחסינות.
נטעלי אופיר-פלינט: זה אומר שהיכן שאין קהילה יהודית – לבנות אותה, זה אומר שאיפה שהיא חלשה – לחזק אותה, וכמובן לחבר ביניהן.
נטעלי אופיר-פלינט: בדיון הקודם בוועדה הזאת דיברנו על הישראלים, זה כמובן הישראלים ששוהים בחוץ-לארץ, כמובן שהם דוגמה קלסית לקהילה כזאת שאפשר לבנות, לחזק ולחבר אותה לקהילות שכבר קיימות בעם היהודי.
נטעלי אופיר-פלינט: הנושא השני שעלה זה חיזוק של מדינת ישראל, אבל לא במובן המסורתי של בניית מדינה כמו שהיה בעבר מבחינת תמיכה בבניית כבישים ופארקים, אלא מה שאנחנו קוראים לו "חזון ישראל 15".
נטעלי אופיר-פלינט: כלומר, איך אפשר לחזק את מדינת ישראל שתהיה אחת מ-15 המדינות המובילות מבחינת איכות-החיים שלה, ולעזור לה להתפתח לשלב הבא שלה.
נטעלי אופיר-פלינט: הדבר השלישי זה כל העניין של התרבות היהודית, גם מבחינת הטקסטים שלנו, אבל לא רק הטקסטים, גם מבחינת השירה והקולנוע בתוך ישראל, מחוץ לישראל.
נטעלי אופיר-פלינט: הדבר הנוסף זה כל הלחימה נגד האנטישמיות והדה-לגיטימציה בישראל.
נטעלי אופיר-פלינט: הדבר הנוסף, וזה הוזכר כאן, זה שאם הפרויקט המרכזי של העם היהודי בתוך ישראל ומחוץ לישראל היה בניית מדינת ישראל, אז היום אנחנו רואים את הפרויקט המרכזי בתור תיקון עולם.
נטעלי אופיר-פלינט: כלומר, היום כשאנחנו כבר חזקים, מה אנחנו יכולים לעשות כדי לתרום לאנושות.
נטעלי אופיר-פלינט: והדבר האחרון זה הנחלה וחיזוק של השפה העברית כשפה שגם מחברת אותנו לעבר שלנו וגם מחברת אותנו כעם.
נטעלי אופיר-פלינט: כאמור, מה שנמצא פה באמצע זה עקרונות של האמנה החדשה, שזה שותפות, שזה הדדיות, שזה עמיות, ואנחנו היום במכון עובדים עם הרבה מאוד מהארגונים הגדולים בישראל ובעם היהודי על מנת לעזור להם לחשוב מחדש על החזון שלהם, על השליחות שלהם, על האסטרטגיה שלהם, כדי לוודא שהם רלוונטיים בתוך המציאות המשתנה הזאת.
עינת וילף: בני איש שלום, בבקשה.
בנימין איש שלום: אני באמת רוצה לשבח גם את המכון לתכנון מדיניות וגם אותך, עינת, על השולחן הזה.
בנימין איש שלום: מפני שנשמעו כאן הרבה דברים מאוד-מאוד חיוביים, גם ברמה התפיסתית וגם בהצגת פרויקטים קיימים.
בנימין איש שלום: ואני חושב שאחד הדברים שנאמר כאן בהצגת הדברים: מה החידוש בתוכנית, אז אני חושב שדווקא החידוש בתוכנית יהיה אם אנחנו נשכיל כולנו לנצל את היושבים מסביב לשולחן הזה, ולהפוך אותם לכוח שפועל במשותף, וליצור שיתוף פעולה אמיתי.
בנימין איש שלום: כלומר, אם נעבור שלב – משלב החשיבה והתכנון והדיונים והשיחות בינינו לבין עצמנו, כבר שנים לא מעטות אנחנו נפגשים – לשלב שבו אנחנו באופן ממשי משתפים אכן פעולה, ומצליחים להביא לידי מימוש כמה מהתוכניות החשובות מאוד שהוזכרו כאן.
בנימין איש שלום: בתוך ההקשר הזה,אני רוצה להזכיר, אולי לתשומת לב המשתתפים, ויתכן שיצמח מכאן שיתוף פעולה בסוגיות הללו – נושא הגיור כבר הוזכר כאן, אז אני לא אחזור עליו, למרות שאני עוסק בו ראשי ורובי – אבל יש שלוש נקודות שאני רק אזכיר ולא אפתח, אבל אפשר יהיה בהזדמנות נוספת או בקשרים בינינו טלפונית, אינטרנטית או להיפגש, לחשוב איך לקדם אותם.
בנימין איש שלום: נושא אחד שלא הוזכר כאן, אבל הוא היה אחת המסקנות של מחקר קודם של "המכון לתכנון מדיניות העם היהודי" הוא הנושא של הצורך בפיתוח מנהיגות.