GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה מסלאוי: אנחנו כמובן פונים אליכם, חברי הכנסת, שאתם תחשבו על פתרון, ודבר ראשון שצריך לעשות כאן, לפחות להקל בנטל הגדול כאן על הקהילה, לפזר אותם, לכפר שמריהו, למשל, לקיסריה, לקיבוצים.
שלמה מסלאוי: קודם כל בזה ש---
תושבת: כן, גני תקווה.
שלמה מסלאוי: איך אמרת?
שלמה מסלאוי: זה לא בעיה של דרום תל אביב, זו בעיה לאומית.
שלמה מסלאוי: אם זאת בעיה לאומית, צריכה כאן ממשלת ישראל ל---
דני דנון: אני רוצה לבקש מאסמרה אקלה, מרכז יוצאי אתיופיה בעיריית תל אביב, אסמרה, הרב רצה לומר, אבל הוא הלך לחתונה, איך זה משפיע, מה שראינו, המסתננים שמגיעים לשכונות החלשות, שבחלקן יש ריכוז גדול של יוצאי אתיופיה, איך זה משפיע על העולים שמגיעים לפה?
אסמרה אקלה: ראשית אני רוצה להודות לכם שהזמנתם אותי.
אסמרה אקלה: אמנם אני עובר מדי פעם פה, אבל אני מתייחס לזה כתופעה חברתית.
אסמרה אקלה: אני לא יודע אם חלמתי על הארץ הזאת, שזה נראה לי תופעה חברתית מאוד...
אסמרה אקלה: זה יתנפץ לנו לרסיסים בפנים שלנו, וצריכים לפתור את הבעיה הזאת, לפחות בעיניי, את הפן הקהילתי, או עולי אתיופיה, שאני תיכף אדבר גם עליו, אבל לפחות מה שאני רואה, כשאני עובר מפה.
אסמרה אקלה: פעם הייתי מתגאה להגיע לתחנה המרכזית תל אביב-יפו, היום אני לא מגיע, אפילו לאנשים אחרים אני ממליץ לא להגיע לתל אביב.
דני דנון: ליוצאי אתיופיה?
אסמרה אקלה: בכלל, כן, ליוצאי אתיופיה.
אסמרה אקלה: אני נתקל גם בתופעה חברתית שמדברים עליהם.
אסמרה אקלה: ..
אסמרה אקלה: היום, אני, כיוצא אתיופיה, הצבע שלי אותו דבר, אני לא גזעני---
דני דנון: למה אתה מציע ליוצאי אתיופיה לא להגיע לתחנה מרכזית?
אסמרה אקלה: כי התופעה החברתית, הנושא של תופעות שליליות, שהם נחשפים להם, אם זה הנושא של זנות, פשע, סמים, הנושא של אלכוהול, בכל פינה אתה מוצא את הנושא של כל מקום שפתחו איזה שהוא פאב שאפשר לשחד את התלמידים...
אסמרה אקלה: אני לפחות עד לכך שילדים שעוברים לבתי ספר שונים, יוצאי אתיופיה ש---
דני דנון: אתה מדבר על הילדים של הפנימיות שבימי ראשון וחמישי עוברים מפה.
אסמרה אקלה: כן והם נחשפים להרבה מאוד תופעות שליליות.
אסמרה אקלה: מה גם שהילדים האלה, שגם צריכים עזרה כזו או אחרת, יכול להיות שבסופו של דבר מישהו בגלל קופסת סיגריות יכול גם לקחת אותה, לקחת אותה כנערה, בסופו של דבר הוא יכול לקחת אותה כיהודי, אני יהודי, אני דומה לך, אני זה, יכול לשכנע אותה ויכול לקחת אותה לכיוונים אחרים לגמרי.
אסמרה אקלה: ואלה תופעות שכבר מתרבות.
אסמרה אקלה: לפחות בתל אביב וביפו שאני מנהל את קליטת עולי אתיופיה, העולים עצמם מוטרדים מהתופעות האלה, שילדים באים ומספרים להם.
אסמרה אקלה: גם העולים עצמם שמגיעים לאזורים של תל אביב, התחנה המרכזית, בסופו של דבר גם לעולים אין יכולת ניידות בעצמם, בסופו של דבר הם צריכים את התחבורה.
אסמרה אקלה: כשהם מגיעים לפה הם רואים את התופעות האלה והם פשוט מוטרדים בכל הקטע הזה.
אסמרה אקלה: לפחות בעיניי הוועדה שלך, הוועדה שאתה עומד בראשה, היא ועדה רצינית מאוד.
אסמרה אקלה: אני לא רוצה שרק שני חברי כנסת מגיעים לפה, רציתי לראות את כל חברי הכנסת שיגיעו לפה וייתנו את דעתם, על מנת שיוכלו לפתור את הבעיה של מסתננים או הפליטים האלה.
אסמרה אקלה: בעיניי זו תופעה, כמו שאמרתי מקודם, די קשה, שהיא לא רק בתל אביב, אני חושב שזה יכול להתפשט וכמעט בכל מקום אנחנו עדים איפה הם נמצאים.
דני דנון: אחד התושבים, אני לא יודע אם הוא נמצא פה, הוא אמר לארגונים שנמצאים פה, שעושים עבודה ומתנדבים, הוא אומר 'למה אתם לא עוזרים ליוצאי אתיופיה?'
תושב: זה אני.
דני דנון: גם יש שם מצוקות וקשיים, ועניי עירך קודמים.
דני דנון: אמרת דבר כזה.
אסמרה אקלה: נכון.
אסמרה אקלה: אני חושב שיש גם אנשים טובים, באמת, מתנדבים, אבל יחד עם זאת ההתנדבות קודם כל לטובת התושבים עצמם.
אסמרה אקלה: אני אומר, גם לאלה אולי צריך לתת פתרונות, אני חושב שגם הם בני אדם, אני לא אומר שהם לא צריכים לקבל את הפתרון האידיאלי, שלפחות יהיה להם איזה שהיא קורת גג, אבל הפתרון צריך להיות החלטת ממשלה, לפחות בעיניי.
אסמרה אקלה: אני אומר שהעזרה גם לעולים חדשים או לאנשי מצוקה שיש להם בעיות כאלה ואחרות, שאנשים שכן יתנדבו, רוצים מאוד שיתנדבו, על מנת לשפר את מצבם.
דני דנון: אני רוצה לשאול את גב' חומה פינצ'ב, מנהלת לשכת מרחב תל אביב, קודם כל, אני מבין שבחודש האחרון יש יותר מסתננים מעולים לכל מדינת ישראל, במספרים.
דני דנון: מדובר על 2,000, 2,500, ומספר העולים לא הגיע לזה, ואנחנו מתקרבים למצב שגם במספרים השנתיים מגיעים יותר מסתננים מעולים חדשים.
דני דנון: הרושם שלי, אני לא יודע אם יש לך נתונים, שיש פה הגירה שלילית של עולים.
דני דנון: זאת אומרת אם יש פה עולים, אז מי שיכול בורח מפה ולא מגיעים לפה עולים חדשים.
דני דנון: אני לא מדבר רק על נווה שאנן, אני מדבר על שכונות הדרום.
דני דנון: השאלה אם יש נתונים בנושא הזה.
חומה פינצ'ב: נתונים לא קיימים, אבל יש לנו נתונים שאנחנו מקבלים מהאנשים עצמם ואני אסביר.
חומה פינצ'ב: במגוון התפקידים שאנחנו עוסקים בהם, בין היתר זה גם לסייר בנושא דיור ציבורי.
חומה פינצ'ב: מן הסתם הדיור ניתן על בסיס דירות מתפנות, הדירות מתפנות באזורים האלה ואנחנו מקבלים סירובים מאנשים שייתכן שמתרשמים.
חומה פינצ'ב: ..
חומה פינצ'ב: הסירובים הם בעיקר דאגה לשלומם הפיזי ולשלום הילדים.
דני דנון: יש דירות של דיור ציבורי שהן ריקות היום באזורים האלה?
דני דנון: שלא מוכנים להיכנס אליהן?
חומה פינצ'ב: אפשר לבדוק את הנתון בחברת עמידר, מכיוון שהם אלה שמעבירים ומשרד השיכון מעביר אלינו את הנתונים.
חומה פינצ'ב: צריך לבדוק שם מה היקף הדירות שעומדות ריקות.
חומה פינצ'ב: לפחות מהניסיונות שלנו להביא לכאן אנשים נתקלנו בסירובים מכיוון שאנשים עם ילדים פוחדים לשלום הילדים.
חומה פינצ'ב: אנשים שאין להם ילדים, אבל יש נכה במשפחה, פוחדים מחוסר אונים כתוצאה מהאוכלוסייה שנמצאת מסביב.
חומה פינצ'ב: אנחנו מאוד מאוד מתקשים בעצם לאכלס עולים חדשים באזור הזה.
דני דנון: מר נחמיה חתוכה, בבקשה, מנהל מחוז מרכז, דרום וירושלים במשרד הקליטה.
נחמיה חתוכה: אין ספק שהסירוב לבוא ולגור פה לא נובע ממצב הדירה, או ממצב השכונה, אלא נובע באמת מתחושת הביטחון ולא צריך יותר ממראה עיניים כדי להבין שאף אחד לא רוצה, בוודאי אם הוא עולה חדש ועוד צריך להתגבר על כל מיני קשיים נוספים שיש לו, לגדל את ילדיו בכזה אזור ולתת לילדיו לעבור ברחוב הזה, או בכלל הוא עצמו להסתובב.
נחמיה חתוכה: זאת אומרת יש פה בעיה שהיא אמנם בעיה של כלל החברה, אבל בוודאי אם אנחנו מייצגים את העולים, העולים החדשים, אין סיכוי שהם בכלל ירצו לבוא לשים את מקומם או את ביתם במקום הזה, וזה נובע רק מהסיבה הזאת, ולא ממצב הדירה.
נחמיה חתוכה: זו פשוט סביבה בלתי אפשרית.
נחמיה חתוכה: ואני רוצה להוסיף עוד דבר אחד, ילדים מגיעים רק בסופי שבוע לתחנה המרכזית, גם בנסיעות לבתי הספר הם עוברים בתחנה המרכזית, ואני אומר משהו מתחושתי, אני לא יודע אפילו להגיד, יותר נוח לאוכלוסייה של המסתננים לגשת אל הילד הזה ולקחת לו את הכרטיסייה, והם לוקחים להם כרטיסיות ו...
נחמיה חתוכה: אין להם הסעות אז הם מקבלים כרטיסיות, לקחת להם את הכרטיסיות, לקחת להם כסף.
נחמיה חתוכה: הרבה יותר נוח, אף אחד לא פנה למישהו פה כשהסתובבנו לשאול שאלות וכן הלאה.
נחמיה חתוכה: הרבה יותר נוח לגשת אליהם.
נחמיה חתוכה: הרבה יותר נוח ש...
נחמיה חתוכה: להתנגש בו או להגיע אליו.
נחמיה חתוכה: זאת בעיה לא פשוטה.
דני דנון: אני רוצה לשאול את נציג עיריית תל אביב, ביפו ג' יש גם קליטת מסתננים מבחינת מגורים?
דני דנון: ביפו ג' יש ריכוז גדול מאוד של יוצאי אתיופיה.
דני דנון: יש היום גם מסתננים שגרים שם, או שזה יותר פה?
קריאה: כולם פה.
עמיר פרץ: מגיעים גם שוכרים, יש גם כאלה ששוכרים.
דני דנון: מגיעים גם לשם.
עמיר פרץ: הם גם עובדים שם.
דני דנון: , בבקשה.
נעמי טל: ערב טוב לכולם.
נעמי טל: אני סייעת בחינוך המיוחד והחלטתי לקחת עבודה נוספת כמלוות הסעות ואני אוספת ילדים מפלורנטין, דרך הר ציון, קיבוץ גלויות, ממשיכה עד להרלינגר, יש לי תלמיד שאני אוספת משם, דרום אפריקאי.
נעמי טל: אני רוצה להגיד לך שמה שאני רואה בבוקר זה פשוט משהו שצריך להסריט אותו.
נעמי טל: הם אנשים, הם בני אדם, צריך לחמול עליהם, אבל קודם כל צריך לחמול עלינו.
נעמי טל: זאת אומרת מה שאני רואה, מסוממים, פרוצות, משתמשים בסמים לאור הבוקר, נערים שלנו ונערות שלנו שמסתובבים איתם והורים שרודפים אחריהם.
נעמי טל: אמא שלי גרה לא רחוק משלמה מסלאווי ואני גרה בכפר שלם, הבן שלי בא, רוצה לבקר את הסבתא, בגלל מה שאני רואה בבוקר אני רועדת, והם נערים בני 17, אני רועדת לשלוח אותם לבד.
נעמי טל: פשוט, אני אומרת בפירוש, אני רועדת.
נעמי טל: אני צריכה ללוות ילד בן 17 לביקור אצל הסבתא?
נעמי טל: זה הרי בושה למדינה, זה לא ייתכן דבר כזה.
נעמי טל: צריך למצוא להם פתרון ודחוף, בחמלה וברחמים, כי הם בני אדם, אבל לא על חשבוננו.
נעמי טל: באמת.
נעמי טל: צודק שלמה, עניי עירך קודם, אתם רוצים לחוס ולחמול, גם אני חסה וחומלת, ואני אמרתי פה לארגונים שפועלים לטובתם, שאני הייתי מתנדבת במסילה, ואני אמרתי שלא לשכוח שגרים היינו במצרים, אבל לא בכמויות האלה ולא בהתנהלות הזו.
דני דנון: תודה, נעמי.
דני דנון: יהודה בן עזרא, מנהל יחידת ההגירה עוז, תן לנו נתונים, מה אתם עושים, כמה אתם מצליחים לגרש, להוציא, ברצון, לא ברצון.
דני דנון: אני רואה שיש לך כתפיים רחבות, אבל הכול מתנקז אליכם בסופו של יום.
יהודה בן עזרא: אני אספר לך שבשנת 2011 הסתננו למדינת ישראל למעלה מ-17,000 מסתננים.
יהודה בן עזרא: זה המספר.
יהודה בן עזרא: אני אומר רק מסתננים, יש גם כאלה שבאים למדינת ישראל דרך נמלי התעופה ודרך מעברי הגבול ובאים לפה באשרת תייר ובאשרת עובד ונשארים פה גם אחרי התקופה הזאת ולא חוזרים, כי יש לנו מדינה נפלאה.
יהודה בן עזרא: ביחידת עוז השנה עשינו סיכום בשבוע שעבר, עזבו את מדינת ישראל, בין אם בכוח ובין אם ביציאה מרצון, בין אם בעזיבה מרצון, בגלל האכיפה העיקשת והנוקבת שאנחנו מבצעים, למעלה מ-28,000 בני אדם.
יהודה בן עזרא: למעלה מ-28,000 בני אדם רק מדרום סודן.
יהודה בן עזרא: רק מסודן החזרנו בחזרה לסודן.
תושבת: מתל אביב?
יהודה בן עזרא: מאילת, ערד, תל אביב, חיפה.
דני דנון: כמה ברצון, כמה לא ברצון?
יהודה בן עזרא: 1,100 סודנים לדרום סודן ולצפון סודן, זה מה שהצלחנו להחזיר.
יהודה בן עזרא: זה מרצון מכיוון שבמדינת ישראל חלה אמנת הפליטים שאנחנו לא יכולים להכריח---
דני דנון: בסך הכול 28,000 יצאו, 1,100 יצאו לסודן---
תושב: בכמה זמן?
דני דנון: בשנה.
תושב: 28,000 עזבו?
יהודה בן עזרא: לא רק אפריקאים.
יהודה בן עזרא: אני מדבר על גרוזינים, תאילנדים, פיליפינים, סרילנקים, הודים, רוסים, שוהים בלתי חוקיים.
יהודה בן עזרא: אצלי אין הבדל---
דני דנון: יש לך פילוח כמה יוצאי אפריקה מתוכם?
יהודה בן עזרא: רק לסודן החזרנו בחזרה מרצון, ואני אומר עוד פעם, חל עלינו החוק של אמנת הפליטים שמי שנשקפת סכנה לחייו או מוגדר בהגנה קבוצתית, איננו יכולים להרחיק אותו בכוח, רק מרצון, ולכן גם הפרויקט הזה של להחזיר כרגע לסודן בחזרה ב-1,000 יורו זה מרצון, ברגע שבאפריל לא ייצאו האנשים, זה בלי ה-1,000 יורו.
יהודה בן עזרא: אנשים צריכים להבין, עד אפריל יש לאנשים את האפשרות לצאת ממדינת ישראל מרצון ולקבל 1,000 יורו, זה ב-AVR שלהם.
דני דנון: כמה יצאו לא מרצון ב-2011?
יהודה בן עזרא: מאפריקה?
דני דנון: בכלל.
יהודה בן עזרא: בכלל יצאו למעלה מ-5,000 בני אדם, לא ברצון.
דני דנון: ובערך מתוכם לאפריקה?
יהודה בן עזרא: מספר של מאות מצומצם, לא גדול, אבל רוב האנשים הם מהפיליפינים, תאילנד, סינים, גם מאירופה, מאוקראינה, מולדובה ומאפריקה.
דני דנון: ובעצם לגבי אפריקה, שזו הבעיה שראינו פה שמפריעה לתושבים, רק דרום סודן בעצם הם אלה שמטפלים בהם ביציאה מרצון, נכון?
דני דנון: תתחילו לטפל מאפריל.
יהודה בן עזרא: כרגע, נכון להיום, מה-1 בפברואר, התחלנו עם אוכלוסיית חוב השנהב, שכרגע נגמרה להם ההגנה הקבוצתית.
דני דנון: ל-2,200 שנמצאים בארץ.
יהודה בן עזרא: זה למעלה מ-700 איש.
יהודה בן עזרא: זה חוב השנהב בלבד, שהייתה להם יכולת לצאת עד ה-1 בפברואר, ולמעשה מאתמול אנחנו מתחילים לבצע אכיפה על אותם נתיבים מחוף השנהב שקיבלו הגנה עד היום, ולמעשה מאפריל, אם לא תשתנה ההחלטה, אנחנו נתחיל לעשות אכיפה לדרום סודן.
יהודה בן עזרא: רק על דרום סודן, לא על צפון סודן ולא על האריתריאים.
שלמה מסלאוי: למה רק הסודנים ולא גם האריתריאים?
יהודה בן עזרא: מכיוון שמבחינת מדינת ישראל יש החלטה של המדינה, לא שלי, אני מבצע מדיניות, שכרגע האריתריאים זכאים להגנה קבוצתית.
יהודה בן עזרא: ביום שיוחלט על ידי כל הגורמים בממשלה לבטל את ההגנה הקבוצתית הזאת ותהיה רק הגנה פרטנית, פר בן אדם, אז אנחנו נכיל גם את האריתריאים.
דני דנון: כמה אריתריאים שוהים במדינת ישראל לא חוקית?
יהודה בן עזרא: נדמה לי שלמעלה מ-30,000.
דני דנון: וזה המסה.
דני דנון: מבחינת משאבים ותקנים, מה המדינה יכולה לעשות יותר לסייע בידך?
יהודה בן עזרא: אני מעדיף שלא להיכנס לסוגיה הזאת, ברשותך, חבר הכנסת, זה לא נראה לי כאן המקום.
דני דנון: אם אתה לא מלין, אז כנראה שיש לך עודף תקציבים ותקנים.
יהודה בן עזרא: לא, ממש לא.
יהודה בן עזרא: הלוואי.
יהודה בן עזרא: יחידת עוז---
דני דנון: בוא תגיד לי מה יש ביחידת עוז היום, במדינת ישראל.
דני דנון: נשאל הפוך, כמה תקנים יש ביחידת עוז היום?
יהודה בן עזרא: יחידת עוז מונה 196 תקנים, בשטח למעלה מ-140 פקחים, למעלה מ-140 מסתובבים מצפון הארץ, ממטולה ועד אילת, בכל יום, 24 שעות ביממה, שבעה ימים בשבוע, לא כולל בשבת, זה עד כניסת השבת ומצאת השבת, פועלים גם בהיבט המודיעיני, גם בהיבט האכיפתי.
יהודה בן עזרא: יש במינהל אכיפה וזרים שיחידת עוז כרגע שייכת אליו, יש גם יחידה לאכיפה למעסיקים, שפועלת כנגד מעסיקים.
יהודה בן עזרא: היום אנחנו שמים את הדגש על אכיפה על מעסיקים.
דני דנון: שם אותם פקחים עוסקים במעסיקים?
דני דנון: ה-140?
תושב: אז איך שחזרו לשוק לעבוד?
תושב: כשדובר על הקנס של 75,000 ₪ לא ראית אף אחד בשוק, כעבור שלושה-ארבעה ימים המצב חזר לקדמותו והשוק היה מוצף---
תושב: הם עובדים גם בעיריית תל אביב.
שלמה מסלאוי: יש החלטה, אבל עם היישום יש בעיה.
יהודה בן עזרא: מאז ההחלטה יש הנחיה לבצע אכיפה כנגד מעסיקים.
יהודה בן עזרא: אנחנו גם מבצעים את האכיפה כנגד מעסיקים.
יהודה בן עזרא: צריך לזכור שיש שתי משוואות שאנחנו צריכים על מנת לצמצם את מספר השוהים הבלתי חוקיים, לטפל בהם, אחת, שכדאי למעסיק להעסיק עובד לא חוקי, בזה אנחנו מטפלים בהיבט של המעסיקים וזה הדגש על המעסיקים ולמעשה 2012 תהיה השנה שאנחנו נעסוק בעיקר כלפי המעסיקים ונעודד אנשים לצאת מפה, בין אם ברצון ובין אם בלי רצון.
יהודה בן עזרא: זאת המדיניות של מנכ"ל הרשות, לאכוף כנגד מעסיקים, לשים את הדגש על המעסיקים ולגבות את הקנסות ומעסיקים שיעסיקו עובדים לא חוקים ייקנסו ויגיעו עד כדי מצב של הגשת כתב אישום פלילי.
יהודה בן עזרא: אנחנו רואים את זה.
נעמי טל: יש לי שאלה אליו, מאוד חשובה.
נעמי טל: אני רואה בבוקר שמגיעים טרנזיטים, לא של עיריית תל אביב, פרטיים, ומעסיקים עשרות ילדים לתוך הטרנזיטים האלה.
נעמי טל: זה דבר לא חוקי, עשרות ילדים בתוך טרנזיט, כמו בקופסת סרדינים.
דני דנון: חבר הכנסת בן סימון.
דניאל בן-סימון: אני רוצה להגיד כמה דברים.
דניאל בן-סימון: קודם כל לגבי עיריית תל אביב.
דניאל בן-סימון: אני רוצה לשבח את העובדה שכל עוד הם כאן, הם זוכים אפילו לארוחה החמה הזאת פעם אחת ביום.
דניאל בן-סימון: צריך לשמור על צלם אנוש.
דניאל בן-סימון: למרות הבעיה הגדולה הזאת, שהיא מאיימת אולי על דרום תל אביב, עליכם התושבים המיידיים, ואין אדם קרבן יותר גדול מאלה שגרים ליד ונאלצים אולי לסבול מכל מיני דברים, אבל כל עוד הם פה, אני חייב לומר שהתרשמתי מהעניין הזה שלפחות הם עומדים בתור וזוכים לארוחה חמה, כי אחרת מי יודע איך הם היו משיגים את הארוחה הזאת.
דניאל בן-סימון: מבחינה משטרתית, מבחינה אנושית אפילו, צריך לשמור על התהליך הזה עד שיוחלט אם הם נשארים או יוצאים.
דניאל בן-סימון: דבר נוסף.
דניאל בן-סימון: המנדט של הנושא הזה חורג מהמנדט של הוועדה, אנחנו עוסקים בעלייה וקליטה ועד כמה שאני יודע אין הרבה עולים בדרום תל אביב, יש פה בעיה של דרום תל אביב, של עיר בתוך עיר, שנבנית מול העיניים.
דניאל בן-סימון: חברה בתוך חברה שהיא בעיה שקשורה למשרד הפנים, למשרד הביטחון, המשרד לביטחון פנים, בעצם היא נושקת לכל משרדי הממשלה.
דניאל בן-סימון: אנחנו שחקנים הכי קטנים בסיפור הזה כי אנחנו עוסקים בעלייה.
דניאל בן-סימון: עד כמה שידוע לי אין בעיה בין העולים לזה, יש בעיה בין התושבים לבין הפליטים או אלה שנמצאים כאן.
תושב: מסתנני עבודה.
דניאל בן-סימון: או פליטים או מסתנני עבודה, כל אחד והקטגוריה שלו, לא הייתי רוצה להכליל את כולם.
נעמי טל: מהגרי עבודה.
דניאל בן-סימון: או מהגרי עבודה.
דניאל בן-סימון: אבל אני אומר לכם, הבעיה היא לא רק פה.
דניאל בן-סימון: אירופה כמעט טובעת---
נעמי טל: אנחנו לא אירופה.
דניאל בן-סימון: אני מנסה להסביר לך.
דניאל בן-סימון: למה הם לא באים לירושלים?
דניאל בן-סימון: כי יש פה כלכלה חזקה, הם רוצים גם לחיות ולכן הם לא יבואו לירושלים וגם לא יילכו לקרית גת, הם יבואו לתל אביב, כמו שהם באים לפריז, ללונדון, הם מתיישבים ומקיפים את הערים הגדולות וזו בעיה שהעולם לא הצליח לפתור אותה.
דניאל בן-סימון: יש יותר עניים מאשר אנשים שיש להם מה לאכול, ועני, כשאין לו מה לאכול הוא יעשה הכול כדי להגיע אלייך.
דניאל בן-סימון: הוא יעשה אלפי קילומטרים ולכן זו בעיה שהמדינה צריכה למצוא לה פתרון, ועד כמה שאני מבין, יהודה, יש איזה שהיא תכנית.
דניאל בן-סימון: אבל מה שאני אומר, צריך למצוא, אולי בשיתוף עם ועדת הפנים וועדות אחרות, איך לפתור את העניין של תושבי דרום תל אביב, שהם המשלמים הישירים, ברמת החינוך, אפילו ברמה של ללכת בביטחון.
תושבת: ברחוב.
דניאל בן-סימון: לי לא ידוע, מפקד המשטרה, אם האלימות עלתה בכמה רמות, או שבעצם מה שיש הוא מה שהיה.
דניאל בן-סימון: ולכן אני אומר, יכול להיות, דני, שצריך לשלב עם עיריית תל אביב ועם גורמים אחרים את האפשרות למצוא דרך, כל עוד הם לא עלו על המטוס, לנהל חיים אמיתיים פה, חיים טובים, חיים בלי איום וחיים שלא פוגעים בחינוך.
דניאל בן-סימון: אמרת שזה פוגע בכל רקמת החיים.
דניאל בן-סימון: אני אומר לכם, אנחנו ועדת העלייה והקליטה, קטונתי מלבוא לפתרון, אנחנו מתעסקים בעולים.
דניאל בן-סימון: עד כמה שידוע לי, זאת לא הבעיה, למרות מה שציינת.
דני דנון: הבעיה שלא מגיעים.
דניאל בן-סימון: העולים לא מגיעים, אבל הם לא הבעיה, הבעיה היא שנבנית מדינה בתוך מדינה, עם כללים משלה.
דניאל בן-סימון: אני חייב להגיד שהתרשמתי ממה שראיתי, בביקור ראשון שלי, התרשמתי, לא כחבר כנסת, אלא כאדם, איך בתל אביב קמה קהילה חדשה שבעצם לא ברור אם היא חוקית או לא חוקית ועד שיימצא פתרון, אני אומר, דני, צריך למצוא דרך כדי לשלב את הכוחות שיש בכנסת, כדי להביא ברמה של החלטה איך אנחנו יכולים לשלב כוחות כדי למצוא פתרון לתושבים של דרום תל אביב.
דניאל בן-סימון: לכן לא הייתי מגביל את זה רק איך זה משפיע על העולים, אלא איך זה משפיע על כל תושבי דרום תל אביב.
דניאל בן-סימון: במובן הזה זה יכול להיות יותר טוב.
תושבת: אני חייבת לציין משהו.
תושבת: העבודה שהם לוקחים, הם לא גוזלים את ההיי טק ולא המשרדים, הם גוזלים את המעמד הנמוך, של העולים מאתיופיה, של ערביי ישראל, של המעמד הנמוך, העשירון התחתון.
תושבת: הם גוזלים משק בית, לוקחים ב-15-20 שקל, במקום שמקבלים 30-40.
תושבת: את זה רק תיקחו בחשבון לפני שאתם משליכים את זה לטווח הרחוק, לתת להם ולעזור להם.
תושבת: הם הורידו את התושבים כמה רמות למטה.
תושבת: אני, כתושבת מדינת ישראל, אין לי גז היום.
תושבת: את הצינור שמעביר את הגז למטבח הורידו ממני והעבירו להם, מעליי.
תושבת: ותאר לך שדשא צומח לי מהגג כי הם שופכים מים ולא מוכנים לפתוח דלת שאני אגיד להם את זה.
תושבת: אני צריכה להזמין משטרה, או את העירייה.
דניאל בן-סימון: או גנן.
דניאל בן-סימון: דשא שצומח מהגג זה דווקא דבר ייחודי.
תושבת: הקיר נופל לי ויכולתי להזמין את כולם לבית שלי, הוא לא הבין למה התעלמתי להזמין אותו אליי, כי התביישתי, במקום האנשים שצריכים לטפל בנושא.
תושבת: פרט לזה, חברה עומדת עם אייפון, מדברת, בא מישהו, סוחב לה את זה וממשיך ללכת.
תושבת: למה אנחנו לא מתלוננים במשטרה?
תושבת: כולם דומים, הם לא יכולים לתפוס אותם גם, אז אין טעם להרים טלפון ולהתלונן.
תושבת: על ידי סחבו תיק ועלו לקומה העליונה, גרים מעליי, כל הבניין מוקף, בא שוטר, לא פתחו לו דלת, עד היום כמובן.
תושבת: הייתה סינית למטה, אנסו אותה שניים, אמרתי לה 'למה את לא מתלוננת?
תושבת: ' היא אומרת, 'אין לי רישיון להישאר, אז אני לא מתלוננת'.
תושבת: אלי ישי אמר 'תחזרו לסבא ולסבתא', הסבא והסבתא, כולם כבר ארץ.
דניאל בן-סימון: נכון, איחוד משפחות.
דני דנון: אני רוצה לסכם ולומר שהדברים שראינו הם דברים קשים, אנחנו ראינו שיש פה הרבה יותר מסתננים מאשר עולים, יש הגירה שלילית של אותם עולים שגרו פה בשכונות הדרום, הם פשוט יוצאים מפה ואני גם לא מתאר לעצמי שיבואו לפה עולים בטווח הקרוב לאור המצב שראינו, המצב הקשה, האיום הלאומי למדינת ישראל.
דני דנון: הוועדה תפנה לראש הממשלה על מנת לפעול ולתגבר את הפעילות של יחידת עוז וגורמי האכיפה ולחזק את הפעילות של חינוך, רווחה, תשתיות, בדרום תל אביב.
דני דנון: הוועדה גם תפנה לאחראים על מוסדות החינוך של יוצאי אתיופיה, לצמצם את שהותם של נערים יוצאי אתיופיה באזור התחנה המרכזית.
דני דנון: אנחנו נפנה לראשי המוסדות, דיברנו על זה בעבר, לצערי זה לא קורה, שלא יעצרו פה אלא יחליפו אוטובוסים במקומות אחרים.
דני דנון: אנ רוצה להודות למר שלמה מסלאוי ולתושבים שאירחו אותנו.
דני דנון: אתם נמצאים היום בחזית המאבק, כמו חיילי צה"ל שבגבול, אתם נמצאים פה בחזית ואני לא יודע למי יש יותר חיים קשים ביום יום.
תושבת: פרט לשלמה אין לנו שום דבר.
דני דנון: על סדר יומנו – תכניות לצעירים יהודיים מהתפוצות בישראל.
דני דנון: אני רואה פה חברים רבים שאני מכיר מתפקידי הקודמים בהסתדרות הציונית העולמית, בסוכנות היהודית ומתנועת הנוער בית"ר, מועצת תנועות הנוער העולמיות, ואני שמח מאד לראות חברים טובים.
דני דנון: אני רציתי לפני שנפתח לבקש ממרכז המחקר והמידע של הכנסת, שהכין דו"ח מסכם לקראת הישיבה, עם הנתונים לגבי כלל התכניות, לקבל סקירה קצרה מהגברת פלורה קוך דוידוביץ.
דני דנון: ופלורה, אני מניח שאנחנו נעביר לכל הגורמים את הדו"ח שהוכן, אבל נתמקד במספרים ובנושא התקצוב, כי הנושא שניגע בו היום, הבשר או המהות, זה נושא תקצוב הממשלה ואני בפתח דברי אומר שאני מברך על תקצוב של מדינת ישראל לתכניות ארוכות.
דני דנון: אני רוצה לומר מילה בשבחו של ראש הממשלה לשעבר אריאל שרון, שהבין את החשיבות של הנושא, ראש הממשלה אהוד אולמרט שהמשיך בכך, וכמובן גם ראש הממשלה נתניהו, שגם היום מקדיש זמן רב, כסף רב וחשיבות רבה לנושא של שיתוף פעולה וקידום הקשר בנושא הזה.
דני דנון: ואני אומר את זה בצורה ברורה, כמשלם מיסים.
דני דנון: אפשר להתווכח אם זה הרבה או מעט מיסים, תלוש המשכורת שלי נמצא גלוי לעין כל.
דני דנון: אבל כמשלם מיסים במדינת ישראל אני חושב שזה חשוב מאד שכספי מיסים הולכים לחיזוק הקשר עם העם היהודי, ולהבאת בני נוער לישראל ולתכניות השונות שאנחנו מדברים עליהן היום.
דני דנון: אז בבקשה, גברת דוידוביץ.
פלורה קוך-דוידוביץ: תודה.
פלורה קוך-דוידוביץ: אז במסגרת המסמך שהכנו לבקשת הוועדה, סקרנו את הפעילות של שלושה גופים – תגלית, לפיד ומסע, שעורכות תכניות סיור חינוכיות בארץ לצעירים מן התפוצות, שמטרתן בין היתר לחזק את הזיקה לישראל.
פלורה קוך-דוידוביץ: לפי הנתונים שהעבירו אלינו הגופים עצמם, אנחנו מעריכים שב-2010 הגיעו לארץ כ-50,000 בני נוער וצעירים במסגרת שלושת הגופים.
נחמן שי: מה החלוקה בדיוק?
פלורה קוך-דוידוביץ: כ-12,000 הגיעו דרך "לפיד", דרך התכניות שמפעיל "לפיד" לבני נוער בתיכונים.
פלורה קוך-דוידוביץ: כ-10,000 דרך מסע.
דני דנון: רגע, "לפיד" זה גילאים –
פלורה קוך-דוידוביץ: 15 עד 18, תיכונים.
פלורה קוך-דוידוביץ: כ-10,000 ממסע, שזאת בעצם תכנית שמיועדת לבני 18 עד 13 ומאפשרת תכנית המשך.
דני דנון: לא עד 13, 18 עד 23.
פלורה קוך-דוידוביץ: 18 עד 30, סליחה.
מיכאל בן-ארי: "לפיד" זה תיכונים, כן?
פלורה קוך-דוידוביץ: והשאר הגיעו דרך תגלית, כשתגלית היא עבור צעירים בני 18 עד 26.
פלורה קוך-דוידוביץ: שלושת הגופים בעצם נבדלים בקהל היעד שהם פונים אליו.
פלורה קוך-דוידוביץ: תגלית פונה כאמור לגילאים 18 עד 26, שמגיעים לכ-10 ימי ביקור בארץ, שמטרתם איזו שהיא היכרות ראשונית עם ישראל.
פלורה קוך-דוידוביץ: "לפיד" כאמור מכוונת לבני נוער צעירים, שמגיעים לכשלושה עד שישה שבועות של חוויה ולימודים בישראל, ומסע מיועדת בעצם גם כחלק לבוגרי תגלית בני 18 עד 30, שמגיעים כסמסטר עד שנת לימודים אקדמאית אחת בארץ.
פלורה קוך-דוידוביץ: לגבי תקצוב, נושא שהעלית, צריך לציין שמסע ותגלית מתוקצבות שתיהן גם על ידי הסוכנות היהודית וגם על ידי ממשלת ישראל.
פלורה קוך-דוידוביץ: ככה – תקציבו של מסע עומד על כ-48 מיליון דולר, לפחות לפי הנתון האחרון שקיבלנו, כשהסוכנות והממשלה מתקצבות אותו בחצי חצי, 50-50.
דני דנון: רק שנייה, זאת אומרת רבע הממשלה, רבע הסוכנות?
פלורה קוך-דוידוביץ: לא, חצי חצי בין הממשלה לבין הסוכנות.
פלורה קוך-דוידוביץ: כל התקציב מתחלק ל-50-50.
דני דנון: אוקי, אבל יש תקציב שמגיע מהשתתפות של ---
איילת שילה-תמיר: אני אשמח להבהיר אם צריך.
איילת שילה-תמיר: איילת שליה-תמיר, מנכ"לית מסע.
איילת שילה-תמיר: תקציב מסע מבוסס 50% ממשלת ישראל, משרד ראש הממשלה, 50% הסוכנות היהודית, כאשר בממוצע התקציב הזה מממן את פעילות מסע, שהוא מהווה כ-25% מכלל התקצוב של הפרויקט.
איילת שילה-תמיר: היתר, 75% מגיעים מהמשתתפים ומבני המשפחות שלהם.
איילת שילה-תמיר: קצת אולי מקרנות, מתורמים וכן הלאה.
דני דנון: כמה זה בכסף איילת, מבחינת ממשלה ומהסוכנות?
איילת שילה-תמיר: התקצוב הוא לפי הגעת המשתתפים.
איילת שילה-תמיר: אנחנו באמת מדברים על סדר גודל של 45-48 מיליון דולר בשנה.
איילת שילה-תמיר: זה סדר גודל של 22, 24 מיליון דולר מכל אחד מהשותפים.
דני דנון: זאת אומרת ממשלת ישראל כ-24 מיליון דולר והסוכנות היהודית כ-24 מיליון דולר.
איילת שילה-תמיר: כ-24 מיליון דולר.
איילת שילה-תמיר: ודולר ממשלתי מביא איתו דולר סוכנותי, ועוד כ-4 מיליון דולר מהעולם היהודי, דווקא הפעם במודל ייחודי שהוא מודל של המשפחות והמשתתפים עצמם, ולא קרנות ותורמים.
דני דנון: זה היה סדרי הגודל גם בשנים האחרונות של אותם סדרי גודל?
איילת שילה-תמיר: לא.
איילת שילה-תמיר: אנחנו גדלים משנה לשנה והתקציב הוא מוטה תוצאה, הוא תוצאה של ההגעה.
איילת שילה-תמיר: הוא לחלוטין תלוי במספר ההגעות.
איילת שילה-תמיר: אנחנו בתקציב הגבוה ביותר, כי השנה אנחנו באמת מגיעים ל-10,000 איש, זה המספר הגבוה ביותר.
דני דנון: ולגבי תגלית?
פלורה קוך-דוידוביץ: אנחנו יודעים שבמהלך שנת קיומה של תגלית, כ-23% מומנו על ידי ממשלת ישראל.
פלורה קוך-דוידוביץ: אין לנו נתון של חלוקה לשנה אחרונה.
דני דנון: יש כאן מישהו מתגלית?
דנה גורדון: כן, כן, יוני.
דני דנון: יוני, אתה יכול בקטע המספרי לומר לנו איפה התקציב הממשלתי והסוכנותי?
יוני היילמן: כן.
יוני היילמן: בשנה הקרובה, זאת אומרת 2012, ממשלת ישראל זה יהיה עד 34 מיליון דולר ---
נחמן שי: ממי?
יוני היילמן: ממשרד ראש הממשלה.
יוני היילמן: והסוכנות – 6 מיליון דולר.
דני דנון: ובהשוואה לשנים קודמות מה המגמות?
יוני היילמן: בשנים קודמות ממשלת ישראל מגדילה את התקציב שלה בשנים האחרונות.
יוני היילמן: שנה שעברה נראה לי זה היה 24 מיליון דולר.
יוני היילמן: הסוכנות בשנים האחרונות, בשנה האחרונה היה גם 6 מיליון דולר, והשנה 5 מיליון דולר, אני חושב.
נחמן שי: למסע כמה אתם נותנים?
יוני היילמן: אנחנו לא נותנים.
דני דנון: לא, הוא תגלית.
נחמן שי: לא, אבל כמה הממשלה משתתפת במסע?
דני דנון: ב-24 מיליון דולר ממשלה.
נחמן שי: ובמסע?
נחמן שי: לא, בתגלית.
דני דנון: אתה שואל על תגלית או על מסע?
נחמן שי: על שתיהן.
דני דנון: מסע – 24 מיליון דולר ממשלה ו-Matching מלא, 24 מיליון דולר של הסוכנות; ותגלית – עד 34 מיליון דולר ממשלה, ועד 6 מיליון דולר סוכנות.
פלורה קוך-דוידוביץ: לגבי תגלית בהקשר הזה צריך להזכיר את החלטת הממשלה מ-2010, מספר 2050, שקובעת שיש להגדיל את מספר המשתתפים בתגלית לכ-50,000 בשנה, עד לשנת 2013 ואילך, כאשר בהתאם לזה ההשתתפות של הממשלה הוגדלה ל-88 מיליון שקלים ב-2011, ל-120 מיליון ב-2012, והיא תוגדל ל-142 מיליון ב-2013.
קריאה: דולר?
פלורה קוך-דוידוביץ: שקל.