GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוסי קרוטהמר: יש לנו שתי מסגרות חינוך פה בכפר: יש לנו את חטיבת הביניים שמונה 75 תלמידים שלומדים כאן אצלנו בבית הספר והרב נתן גוטמן מנהל בית הספר.
יוסי קרוטהמר: יש לנו עוד 35 תלמידים שגרים פה ומתחנכים פה ולומדים בתו"ם – מרכז חינוכי טכנולוגי - בחרב לאת, במוסד שכן בחטיבה עליונה, ב – י', י"א, י"ב.
יוסי קרוטהמר: כל התלמידים שלנו, כל אוכלוסיית התלמידים שלנו באים ממצוקות, באים מנחשלות, באים מרקעים סוציואקונמיים קשים.
יוסי קרוטהמר: באים ממשפחות מורכבות.
יוסי קרוטהמר: באים עם סיפור חיים מורכב שמהבוקר עד הלילה זו התמודדות אינסופית עם כל אחד מהילדים.
יוסי קרוטהמר: אין לנו ילד אחד בכפר שאנחנו יכולים לפסוק עליו שהוא ילד נורמטיבי, שהוא בא ממשפחה טובה, שהוא בא ממסגרת טובה.
יוסי קרוטהמר: כל הילדים הם ילדים טובים.
יוסי קרוטהמר: אנחנו אוהבים אותם אהבת נפש.
יוסי קרוטהמר: ימים ולילות אנחנו עושים פה כדי להביא את הילדים להישגים נורמטיביים, כדי להביא אותם להשתלב בחברה כאזרחים טובים יותר ומועילים.
יוסי קרוטהמר: תודה לאל, בשורה התחתונה, אנחנו מגיעים לזה כשאנחנו בוחנים את התוצאות שלנו, אז יש לנו אחוזי בגרות גבוהים בקרב התלמידים שלנו.
יוסי קרוטהמר: השנה אנחנו מרגישים נחשלים, אבל עמדנו בממוצע הארצי, סביב 50 אחוז, 40 וכמה אחוזי תלמידים שלנו סיימו בגרות מלאה.
לאה גולן: שחלקם מגיעים ללא קרוא וכתוב לכאן.
יוסי קרוטהמר: כולם מגיעים מרקעים מאד מאד קשים.
יוסי קרוטהמר: בוודאי אשר יגיד, הוא יספר את מי משרד החינוך שולח כדי להתחנך פה בכפר.
יוסי קרוטהמר: אם אנחנו מדברים על גיוס לצה"ל – אז יש לנו 100 אחוז גיוס לצה"ל ומציינים פה היום שאחד התלמידים שלנו מתגייס הבוקר ליחידה קרבית.
יוסי קרוטהמר: אנחנו גאים בכל אחד מהילדים שלנו שמתגייסים ומגיעים לגיוס לצבא.
יוסי קרוטהמר: הדרך לא פשוטה ולא קלה לנו.
יוסי קרוטהמר: אני כרגע לחלוטין לא נוגע לנושא של תקציב.
יוסי קרוטהמר: אני נוגע בהתמודדויות.
יוסי קרוטהמר: בדקנו את זה נכון להבוקר.
יוסי קרוטהמר: 58 אחוז מהילדים שלנו הם ילדים ממשפחות אתיופיות, מבני העדה האתיופית.
יוסי קרוטהמר: כשרק 19 אחוז מהם הם ילידי הארץ.
אברהם מיכאלי: זה מה שאני רוצה לדעת: כמה הם באמת בני העלייה החדשים חדשים במובן של שנים?
אברהם מיכאלי: יש לכם ילדים שהגיעו, נניח, 10 שנים אחרונות.
יוסי קרוטהמר: כן.
הילה אלחיאני: כן.
הילה אלחיאני: הרבה מהקבוצה הצעירה שלנו עכשיו, 12 בני העדה, מתוכם 10 נולדו באתיופיה.
אברהם מיכאלי: שזו הקבוצה שהגיעה מגונדר?
לאה גולן: כן, כן.
יוסי קרוטהמר: ילידי הארץ ושאינם בני העדה האתיופית – מדובר על בסך הכל על 20 אחוז מהילדים שלנו.
אברהם מיכאלי: חבר הכנסת מולה, אני מבין שרובכם מכירים, יש לו גם רקע סוכנותי אז הוא בטח יספר לי נתונים שהוא יודע על המוסד הזה מעברו.
אברהם מיכאלי: ברוך הבא.
שלמה מולה: אתה בידיים טובות.
שלמה מולה: אם לאה פה, אתה מסודר.
אברהם מיכאלי: אני בידיים טובות אחרי שאני אשמע היום שיש תקצוב מלא לבית הספר.
יוסי קרוטהמר: אנחנו סביב הילדים 24 שעות ביממה.
יוסי קרוטהמר: אנחנו מתנהלים ככפר נוער.
יוסי קרוטהמר: אנחנו מתנהלים כמסגרת.
יוסי קרוטהמר: אנחנו לא באים במקום ההורים.
יוסי קרוטהמר: אנחנו באים כדי להשלים.
יוסי קרוטהמר: אנחנו שתי שבתות בחודש עם הילדים פה בכפר.
יוסי קרוטהמר: חלק ממועדי ישראל.
אהרן זאבי פרקש: 77 אחוז הם ילדים מאתיופיה.
אהרן זאבי פרקש: בסך הכל כולל.
אברהם מיכאלי: אבל חלק מהם ילידי הארץ וחלק מהם הם כבר ותיקים, אני קורא לזה, במובן של איך ההורים שלהם לפחות.
יוסי קרוטהמר: בכל תחומי החיים אנחנו עוסקים עם הילדים: בחינוך, בכלכלה, בביגוד.
לאה גולן: חגיגת בר מצווה שאף אחד לא חוגג להם.
יוסי קרוטהמר: בר מצווה.
יוסי קרוטהמר: טיפולי שיניים.
יוסי קרוטהמר: אפילו טיפולים אורתודנטים.
יוסי קרוטהמר: אין דבר שזוג הורים עושים עם 2, 3 ילדים במשפחה שאנחנו לא עושים עם כלל התלמידים שלנו פה שאנחנו מרעיפים עליהם.
יוסי קרוטהמר: אנחנו עכשיו, בימים האלה, עסוקים, בעקבות בקשה של בית הספר, של מנהל בית הספר, נושא של אבחונים.
יוסי קרוטהמר: אנחנו בשאיפה לאבחן את כל ה – 40 תלמידים שמנהל בית הספר מבקש שנאבחן בימים האלה, שאני מספר לכם פה על השולחן זה הוצאה של כמעט 80 אלף שקל אבחונים של 40 תלמידים.
יוסי קרוטהמר: אני אומר, אין דבר שאנחנו לא עושים עם התלמידים כדי להביא אותם להישגים וכדי להביא אותם שיהיו אזרחים טובים ונאמנים במדינת ישראל.
יוסי קרוטהמר: הילדים מאד אוהבים את המסגרת הזאת.
יוסי קרוטהמר: הילדים משתפים פעולה לרוב.
יוסי קרוטהמר: בדרך התמודדויות אינסופית.
יוסי קרוטהמר: יושב פה מנהל הפנימייה שמתמודד עם הילדים ועם הצוות הצעיר שלו, 18 שעות ביום עם הילדים, כי בית הספר פועל 6 שעות, ובית הספר 18 שעות.
אברהם מיכאלי: תסביר לי רגע ולפרוטוקול שיירשם: ילד מתחיל פה בחטיבת הביניים את הבוקר שלו, אחרי שהוא ישן פה בלילה.
אברהם מיכאלי: אין פה אקסטרנים, הם כולם פה נמצאים?
יוסי קרוטהמר: כל הילדים שלנו הם ילדי המינהל לחינוך התיישבותי ועליית הנוער.
יוסי קרוטהמר: אין לנו ילדים פרטיים, אין לנו ילדים מרווחה, אין לנו ילדים אחרים.
אברהם מיכאלי: אז ילד פה, נניח, קם בבוקר, אני מבין, עושה את הסידורים הראשונים שלו בכפר.
יוסי קרוטהמר: הילדים חיים פה במקום.
יוסי קרוטהמר: הילדים מתנהלים פה במסגרת פנימייתי שהם מגיעים בימי ראשון מהבית בשבתות שהם יוצאים הביתה, ונמצאים, שוהים במשך שבועיים רצופים פה בכפר.
אברהם מיכאלי: בית הספר הוא מחוץ לכפר?
יוסי קרוטהמר: בית הספר נמצא כאן בתוך הכפר.
יוסי קרוטהמר: בית הספר חטיבת ביניים שהרב נתן מנהל אותן.
יוסי קרוטהמר: תו"ם חרב לאת נמצא במרחק של , מפה, שאנחנו מסיעים כל בוקר את הילדים ומחזירים אותם.
יוסי קרוטהמר: גם פה, נושא של הסעות – במשך שנים התמודדנו מול משרד החינוך ורק עכשיו פתרנו את הבעיה שמשרד החינוך מממן לנו את ההסעות של הילדים מכאן לבית הספק בתו"ם וחזרתם.
שלמה מולה: מה זאת אומרת שרק עכשיו?
יוסי קרוטהמר: לקח לנו שנים כדי להגיע להבנה עם המועצה האזורית ועם משרד החינוך שילד זכאי.
שלמה מולה: הם לא תלמידים?
שלמה מולה: הם תלמידים.
אברהם מיכאלי: כן, בחלוקה שאני שומע פה שהם תלמידים, אבל הם לא ממומנים על ידי מדינת ישראל בכל ההוצאות שיש לתלמידים האלה.
אברהם מיכאלי: זה בדיוק אחד הדברים שאני רוצה כרגע פה להעמיד: למה, בוא נגיד כך, לא הולכים עכשיו לבדוק את זה?
אברהם מיכאלי: אם המצב של הסוכנות, מדובר פה במצב של סוכנות, כנראה פעם היו עשירים יותר, היום כבר הם גם - - -
לאה גולן: עשירים פחות.
אברהם מיכאלי: ירדו בתרומות.
אברהם מיכאלי: הילדים האלה הם ילדים של מדינת ישראל.
אברהם מיכאלי: השאלה היא: יש להם צרכים, למה לא להתמודד עם זה כמדינה כבר?
שלמה מולה: רגע, לא הבנתי.
שלמה מולה: המינהל ההתיישבותי הוא לא מקציב כספים?
יוסי קרוטהמר: לא, המינהל בוודאי שמקציב.
לאה גולן: 50 אחוז ממה שמקצים לכל חניך אחר.
אברהם מיכאלי: עוד מעט נשמע מהם כמה.
יוסי קרוטהמר: בנושא של הסעות זה לא המינהל, זה המועצה האזורית.
יוסי קרוטהמר: אבל בדיוק כמו שנאמר פה, זה נכון, בשנים הטובות של הסוכנות היהודית אז זה תוקצב כחלק מהתקציב, והסענו את הילדים והחזרנו את הילדים ולא עוררנו.
יוסי קרוטהמר: אבל כשאנחנו נקלעים לקשיים כספיים בשנים האחרונות, ואנחנו מוצאים שזו חובת משרד החינוך הנושא של הסעת התלמידים, כי בעצם זה המגורים שלהם פה והלימודים שלהם שם, אז עמלנו, ואני חייב להגיד: עמלתי קשה פה בעניין הזה והגענו להסכמה עם משרד החינוך שמשרד החינוך מממן לא את כל ההסעה של התלמידים, אם אנחנו נוגעים כבר בהסעה, אבל חלק גדול מההסעה.
יוסי קרוטהמר: אבל זו אחת הנקודות שבסך הכל גם הגענו לפתרונה.
יוסי קרוטהמר: מלכתחילה כפר הנוער בן – יקיר נבנה כמסגרת חד שנתית, כמסגרת מכינה.
יוסי קרוטהמר: פרופ' ראובן פוירשטיין הידוע בנה את המסגרת הזו כטיפול נמרץ חינוכי, ככה הוא קרא לה, שתלמיד מגיע לשנה ל "פוש" חינוכי ולהביא אותו למסגרת נורמטיבית אחרי שנה.
יוסי קרוטהמר: הילדים לא באים מפיגור, הם באים מפיגור סביבתי.
יוסי קרוטהמר: הם באין מהזנחה.
יוסי קרוטהמר: הם באים מחסכים, אבל הם בשום פנים ואופן לא באים עם פיגור.
יוסי קרוטהמר: יש לנו גם חינוך מיוחד, אבל זה לא הפיגור שאנחנו מדברים עליו.
יוסי קרוטהמר: אנחנו מדברים על ילדים שהם ילדים טובים שבקצת עבודה, הרבה מאד עבודה מצטברת אנחנו מוצאים שהם ילדים שאפשר להגיע איתם להישגים, לבגרויות.
יוסי קרוטהמר: אפשר להגיע איתם להישגים אחרים.
יוסי קרוטהמר: אנחנו מאתגרים את הילדים פה בנושא של אתלטיקה ואיזה ילד שבא ממשפחה אתיופית אין בו את הכישורים האתלטיים?
יוסי קרוטהמר: הגענו פה להישגים שהם חוצי גבולות ממש עם הילדים בני העדה שזכו במקום ראשון בריצה של בקנה מידה עולמי ממש במכבייה בשני מקומות מאד גבוהים, עם הישגים אחרים בתחומי האתלטיקה.
יוסי קרוטהמר: אין תחום חיים שאנחנו יכולים לגרות את הילד ולהבין את הילד שאנחנו לא מצליחים להגיע איתו.
יוסי קרוטהמר: אם אנחנו מדברים על נשירה – אז אנחנו יום ולילה עושים את הכל כדי למנוע את הנשירה של הילדים, וכדי להביא אותם להישגים.
יוסי קרוטהמר: הדסה, המפקחת על הפנימייה, עוד הבוקר דנה איתי כאן במקרה שאני מנסה בתוקף לא להנשיר את הילד, כדי להכיל אותו.
אברהם מיכאלי: יש לו איפה ללכת לילד?
יוסי קרוטהמר: לדעתי אין לילד איפה ללכת.
יוסי קרוטהמר: כרגע הוא יושב בדימונה, בבית, אבל לרחוב.
יוסי קרוטהמר: זה ילד שאם הוא לא ימשיך פה את הלימודים, הוא מסתובב בדימונה, ברחובות דימונה והוא מסתובב ברחובות.
יוסי קרוטהמר: אין לי צל של ספק.
יוסי קרוטהמר: האמא מדברת עם הדסה על פנימייה אחרת, אבל אין שום מסגרת שתכיל אותו על מה שליאור עבר איתו בשנה וחצי האחרונות, ומה שאנחנו חווינו מהילד הזה.
יוסי קרוטהמר: אנחנו עושים את הכל כדי להביא את הילד להישגים ולא להנשיר אותו.
יוסי קרוטהמר: לפעמים זה עולה לנו ביוקר רב, בעיקר בהתמודדות שלנו עם הצוות, וההתמודדות האמיתית עם הילד, שהיא לא פשוטה לחלוטין.
יוסי קרוטהמר: אנחנו עושים את הכל כדי לא להנשיר, אלא כדי להביא את הילדים להישגים.
יוסי קרוטהמר: בגדול 3 צוותים עוטפים את הילד מכל כיוון מהבוקר עד הלילה: זה צוות בית הספר, שכבר סיפרתי.
יוסי קרוטהמר: צוות הפנימייה – שבצוות הפנימייה אנשים מאד מאד צעירים.
יוסי קרוטהמר: ליאור הוא הזקן שם בחבורה.
קריאה: המבוגר האחראי.
יוסי קרוטהמר: המבוגר האחראי.
יוסי קרוטהמר: לצידו מדריכים, מדריכות, בנות שירות לאומי וחיילות.
יוסי קרוטהמר: יש לנו 4 חיילות מתרבות תורנית השנה.
יוסי קרוטהמר: צוות האחר זה צוות פסיכו – סוציאלי שהוא, דורית יכולה לייצג אותו פה בשולחן הזה, זה צוות של עובדים סוציאליים, פסיכולוג לפי הצורך, ופסיכיאטר לפי הצורך.
יוסי קרוטהמר: אנחנו ביום חמישי האחרון נאלצנו כל היום להיעזר בפסיכיאטר סביב אירוע ומקרה מאד מאד מורכב וקשה שאנחנו מתמודדים איתו גם בשעות האלה.
יוסי קרוטהמר: זה לא דבר, התערבות פסיכיאטרית, כדי לסבר את האוזן, אנחנו נתקלים פעם או פעמיים בשנה כאן בכפר בממוצע.
יוסי קרוטהמר: לא יותר מזה.
יוסי קרוטהמר: אבל עבודה של עובדים סוציאליים - הם נופלים מהרגליים.
יוסי קרוטהמר: שלושה עובדים סוציאליים פשוט נופלים מהרגליים מהעומס ומהמטלות, של התמודדות סביב התמודדויות עם תלמידים.
אברהם מיכאלי: יש לך היום צוות של עובדות סוציאליות, איך זה משרד הרווחה לא קשור במובן התקצובי לזה, לעניין הזה?
יוסי קרוטהמר: שוב פעם על מה שלאה אמרה.
יוסי קרוטהמר: או שזה משרד החינוך.
אברהם מיכאלי: משרד החינוך לא מעסיק עובדות סוציאליות.
יוסי קרוטהמר: משרד החינוך מממן לנו עובדת סוציאלית.
אברהם מיכאלי: אה! הם מממנים?
יוסי קרוטהמר: בוודאי.
יוסי קרוטהמר: הם מממנים לנו עובדת סוציאלית אחת.
אברהם מיכאלי: מתוך 3?
אברהם מיכאלי: ושתיים אחרות?
יוסי קרוטהמר: שתי האחרות – הסוכנות היהודית מתוך תקציב הליבה של הסוכנות.
אברהם מיכאלי: אנחנו עוד נדון בזה.
אברהם מיכאלי: אני רוצה להבין באמת איפה כל - - -
שלמה מולה: כל טיפול הרווחה שהסוכנות מממנת חייב לעבור למדינה.
שלמה מולה: למרות שאתה מחייך, אני אומר לך זה בסוף יקרה.
דוד יאסו: קודם כל מותר לי לחייך.
דוד יאסו: תראה, עוד מעט כניסת אדר, מרבים בשמחה.
יוסי קרוטהמר: אין תכנית בקישורי חיים, במניעת סמים, במניעת אלכוהול, אין תכנית הכנה לצה"ל שאנחנו עובדים עם התכנית הכי טובה של הכנה לצה"ל, עם "אחרי", שהיא גם כן ממומנת על ידי משפחה, אנשים טובים במדינת ישראל, משפחת קרסו.
יוסי קרוטהמר: אין תכנית שאנחנו יכולים להביא ולקדם את הילדים, שאנחנו לא פועלים פה בכפר.
יוסי קרוטהמר: היום בלילה אנחנו יוצאים עם קבוצה גדולה של תלמידים לפולין, ליאור ואני, מחר לפנות בוקר, הטיסה שלנו, אנחנו טסים ל – 8 ימים במשלחת גם כן שמממומנת על ידי נשות הדסה, קבוצת נשים מדהימה.
אברהם מיכאלי: כמה ילדים יוצאים?
יוסי קרוטהמר: יוצאים בסך הכל 14 ילדים.
אברהם מיכאלי: איך אתם בוחרים אותם?
יוסי קרוטהמר: אנחנו בוחרים אותם, אז אנחנו עושים סדרה של לימודים, התחלנו בספטמבר, מיד בתחילת ספטמבר התחלנו בתכנית, ואנחנו משלימים אותה בימים האלה וגיבשנו קבוצה מתוך ילדים שרצו ומתוך ילדים שגילו עניין, מתוך ילדים, שוב פעם, אתגרנו אותם, רצנו אחריהם, ... אותם לתוך הנושא, ויוצאת קבוצה לתפארת.
אברהם מיכאלי: איך אתה מצליח להתגבר על קנאה בתוך החברים, נניח, מי שיוצא נניח - - -
לאה גולן: זה תגמול על מצוינות, על מוטיבציה.
יוסי קרוטהמר: זה תגמול על מצוינות, אבל זה בדרך כלל גם בא מהם.
יוסי קרוטהמר: כי אם ילד היה מאד מאד רוצה לצאת, ליאור שהכין את הקבוצה של בן – יקיר, אני עומד בראש המשלחת מטעם נשות הדסה, אבל ליאור, שהכין את הקבוצה של בן – יקיר, אילו היו עוד 4 או 5 שהיו מבקשים לצאת – היו יוצאים, כי המלגה היא בידיים שלנו ואנחנו יכולנו לצרף עוד 3 או 4.
יוסי קרוטהמר: הילדים לא משלמים אפילו עבור הוצאת הדרכון.
יוסי קרוטהמר: ליאור קנה להם גטקס תרמיים וביגוד חם.
יוסי קרוטהמר: הכל, הכל הכל אנחנו מממנים, אנחנו קונים.
יוסי קרוטהמר: מזוודה עם אוכל שהוא לוקח בנוסף לאוכל שיינתן שמה.
יוסי קרוטהמר: אנחנו מציידים את הילדים מ – א' עד ת'.
לאה גולן: ההתנהגות של החניכים היא למופת.
לאה גולן: יצא לי להיות עם "אשל הנשיא" פעם בפולין, ויצא לי להיות עם משלחת שלך, זה הבדל של יום ולילה, הרצינות, המשמעת באמת לא תתואר.
אברהם מיכאלי: אני נותן את הדעת לצד החברתי של תחרות בין הילדים, שכאילו מי שלא יוצא – למה הוא לא יצא?
אברהם מיכאלי: הבעיה הכספית לא היתה - - -
יוסי קרוטהמר: לא היתה בעיה כספית.
יוסי קרוטהמר: כל מי שהיה רוצה לצאת, כל מי שהיה רק מביע נכונות היה יוצא.
יוסי קרוטהמר: במשלחת הזאת, אם אנחנו כבר מדברים על המשלחת, אז יוצאים תלמידים מ"הדסה נעורים" שזה גם, לאה דיברה על המוסד הזה, מרמת הדסה, מקרית יערים, זה המוסדות של הסוכנות היהודית.
יוסי קרוטהמר: יוצא גם כפר הנוער מאיר שפיה, ויוצא עוד מרכז טכנולוגי בתל אביב, רוז מצקין, שזה כל הבתי ספר האלה הם בעצם זה אותה אוכלוסייה של כפר הנוער בן – יקיר.
יוסי קרוטהמר: חגית, לשאלתך, מכלל הכפרים, גם הדסה נעורים, גם בקריית יערים וגם מרמת הדסה, יש ייצוג גבוה מאד לבני העדה האתיופית, שאני עמדתי על זה וזה מתקיים, כי זו האוכלוסייה שמתחנכת בכפרים.
אברהם מיכאלי: יוסי, מכיוון שהזמן עובר לנו, בוא תמקד לי מספר נקודות שאתה רואה בהם כנקודות קריטיות וחשובות לניהול מוסד כזה, לניהול כפר כזה.
אברהם מיכאלי: איפה אתה נתקל?
אברהם מיכאלי: מה הקושי שלך?
אברהם מיכאלי: גם בטיפול בשוטף שאתה תיארת לי אותו פה, שיש פה ילדים עם רקע כזה או אחר, שלא נדע, אני מבין שחלק זה בעיות משפחתיות, חלק בעיות שאני לא יודע, הילדים האלה, לצערנו, אולי פיתחו אותם לפני שהגיעו לכפר.
אברהם מיכאלי: אתה הרי מתמודד פה, יש לי פה נציג, לא סתם הבאנו נציג של ביטחון פנים.
אברהם מיכאלי: אני מתאר לעצמי, אני מקווה שהילדים האלה לא מעורבים היום בבעיות כאלה, אבל הם בוודאי כל הזמן עומדים מהצד ומסתכלים מה ניתן להציע למנוע, כי אני תמיד חושב על מניעה ולא על טיפול, כי אם נגיע לטיפול אוי ואבוי, זה כבר לא טוב.
יוסי קרוטהמר: נכון.
יוסי קרוטהמר: אני אקדים לשאלתך שאנחנו מצהירים בפה מלא, לפחות ליאור ואני, מצהירים בפה מלא שאין לנו סמים בכפר.
יוסי קרוטהמר: נגע הסמים לא נמצא בתוך כפר הנוער בן – יקיר.
קריאה: אפס סובלנות.
יוסי קרוטהמר: אפס סובלנות, זה וודאי.
יוסי קרוטהמר: אנחנו נתקלים במקרים כאלה ואחרים שהם זניחים, שאנחנו לא יכולים להגדיר אותם אפילו כסמים.
יוסי קרוטהמר: הרב נתן נתקל בשבועיים האחרונים באיזה שהוא אירוע, אבל שוב פעם, אנחנו לא יכולים להגדיר אותו כסמים.
יוסי קרוטהמר: גם בנושא של אלכוהול אנחנו לא יכולים להגיד שיש לנו תופעה של אלכוהול.
יוסי קרוטהמר: אני ישבתי עם חבורה נכבדה של אנשים ושמעתי שיש אלכוהול.
יוסי קרוטהמר: אצלנו בכפר, אנחנו יודעים שברקעים ובשכונות בוודאי שיש, אבל אצלנו אין.
יוסי קרוטהמר: לגבי שאלתך באמת, כשדיברנו על אפשרות של ביקור שכזה של הועדה ואני חשבתי לעצמי שיש לנו למעלה מ – 70 אחוז ילדים שהם בני העדה האתיופית, שאני אומר שוב פעם, אנחנו אוהבים אותם אהבת נפש ואנחנו נעשה את הכל כדי להביא אותם להישגים, אנחנו תמיד זקוקים ליותר.
יוסי קרוטהמר: לאה ציינה את גורמי הסוכנות היהודית שמשקיעים פה הון עתק.
יוסי קרוטהמר: משרד החינוך משקיע כאן.
יוסי קרוטהמר: יש כאן, הילה ואני עסוקים כמעט יום ולילה בגיוס משאבים לכפר.
יוסי קרוטהמר: שיש לנו חבורות מצוינות מתוך החברה הישראלית שמסייעות.
יוסי קרוטהמר: יש לנו קבוצות גדולות של פדרציות ואנשי העולם הגדול שמסייעים לנו פה ועוזרים.
יוסי קרוטהמר: אבל אם נגענו בעובדים סוציאליים – תמיד נצטרך, אנחנו זקוקים ליותר.
יוסי קרוטהמר: אם אנחנו מדברים על צוות הדרכה בפנימייה – תמיד אנחנו זקוקים ליותר.
יוסי קרוטהמר: כמעט בכל תחום אנחנו זקוקים ליותר.
יוסי קרוטהמר: אם אני אגיע לבית הספר - אנחנו זקוקים ליותר שעות ויותר לגורמי טיפול.
לאה גולן: עצם העסקתו של מנהל בית ספר ...
לאה גולן: אנחנו מעסיקים מנהל בית ספר על אף שיש מעט ילדים, ואת ההשלמה בין מה שמשרד החינוך נותן אנחנו משלימים, כי אנחנו מבינים שחשוב לקיים מסגרת חינוכית בתוך הכפר ולא להוציא את הילדים.
יוסי קרוטהמר: לכל נקודה שאני אעלה פה לשולחן בתחום ההתמודדות והטיפול אנחנו זקוקים ליותר.
אהרן זאבי פרקש: אני רוצה להוסיף כמה נקודות: קודם כל, אנחנו בנינו תכנית אסטרטגית לכפר לפני 4 שנים.
אהרן זאבי פרקש: יש לנו וועדות ביקורת ומעקב תקציבית.
אברהם מיכאלי: כמה שנים אתה כבר קשור לכפר?
אהרן זאבי פרקש: אני מ – 2007 פה.
אהרן זאבי פרקש: ממש מיד צמוד לשחרור.
אברהם מיכאלי: אתה השתחררת והתגייסת מחדש לכפר?
אהרן זאבי פרקש: זה הכרת הטוב.
אברהם מיכאלי: אני אומר לך, אני בוגר עליית הנוער באיזה שהוא שלב.
אברהם מיכאלי: אני מבין שגם אתה עברת באיזה שהוא שלב - - -
אהרן זאבי פרקש: פה הייתי.
אהרן זאבי פרקש: אני בוגר המקום.
לאה גולן: אבל אז הפרופיל היה אחר.
אהרן זאבי פרקש: לא, אז זה היה ישיבה תיכונית חקלאית של "בני עקיבא".
אהרן זאבי פרקש: אני רוצה בכמה מילים להדגיש כמה נקודות.
אהרן זאבי פרקש: ו – 3 נקודות מה אני מצפה מועדה מכובדת כזאת לעשות.
אהרן זאבי פרקש: קודם כל זה כפר הנוער היחיד הדתי.
אהרן זאבי פרקש: מארבעת הכפרים שאנחנו מדברים עליהם הוא היחיד הדתי.
אהרן זאבי פרקש: כפר כזה לא יכול שלא ימשיך להתקיים כאן.
אהרן זאבי פרקש: הוא פנימייתי, 6 שנים.
אהרן זאבי פרקש: לא היה פה רצף פנימייתי ולא היה פה רצף לימודי ואנחנו סגרנו, אחרי הרבה מאד דיונים, תפיסה שאומרת: אנחנו לוקחים ילד מגיל הבר מצווה ועד הצבר ואחריו, אנחנו נותנים לילד הזה את כל התמיכה.
אהרן זאבי פרקש: יש פה בוגרים שגרים בכפר, שחוזרים לפה.
אהרן זאבי פרקש: אין להם מקום אחר לגור.
אהרן זאבי פרקש: כתוצאה מזה הרצף הזה הוא קריטי.
אהרן זאבי פרקש: בעבר בא ילד לשנתיים, היה חוזר לפשע, לברזלים.
אהרן זאבי פרקש: אנחנו רואים חשיבות עליונה שהפנימייה תהיה 6 שנים ושהלימודים יהיו 6 שנים.
אהרן זאבי פרקש: ילדים כאן הם ילדים ונוער בסיכון הבאים ממשפחות מצוקה ויקבלו חינוך איכותי המושתת על צביון ומורשת יהודית.
אהרן זאבי פרקש: הדגש הוא על יהודית.
אהרן זאבי פרקש: הם לא מקבלים את זה בקהילה.
אהרן זאבי פרקש: נקודה.
אהרן זאבי פרקש: אם רוצים לזרוק אותם לברזלים, בסוף אתה דיברת מניעתית, אנחנו עובדים מניעתית.
אהרן זאבי פרקש: אנחנו רוצים שהילדים האלה יהיו ילדים עצמאיים, תורמים, משפיעים על מדינת ישראל.
אהרן זאבי פרקש: כמובן לעצמם, לא יהיו תלויים על הגב שלנו.
אהרן זאבי פרקש: אנחנו רוצים לתת להם את הכלים לפרנסה לכל בוגר ולמשפחתו בעתיד.
אהרן זאבי פרקש: אנחנו רוצים רצף חינוכי, כפי שאמרתי, ושיהיה אזרח משפיע, מעורה, וכך הלאה.
אהרן זאבי פרקש: אנחנו לא מצליחים לסגור שנה.
אהרן זאבי פרקש: בתכנית אסטרטגית שבנינו אנחנו, האידיאלי מבחינת הכפר שיהיו כאן 200 ילדים.
אהרן זאבי פרקש: זה אידיאלי.
שלמה מולה: יש לכם מקום ל – 200?
אהרן זאבי פרקש: אנחנו יכולים להתארגן ל – 200 אם יתנו לנו תקציב קבוע.
אהרן זאבי פרקש: אני אומר, היום אנחנו משיגים אותו בדרך אחרת.
אהרן זאבי פרקש: יש שותף אסטרטגי, בני לוין, שהוא בא לפה ואני מקווה שהעניין הזה ייסגר.
לאה גולן: איש עסקים, תורם.
אהרן זאבי פרקש: אבל זה 300,000 דולר כל שנה הוא מתכוון לתת ל – 3 שנים.
אהרן זאבי פרקש: מה יקרה אחרי זה?
אהרן זאבי פרקש: אני לא יודע.
אהרן זאבי פרקש: עכשיו, זה חורה לי כאזרח במדינת ישראל שאנחנו צריכים לפנות לפילנתרופיה בשביל שזה יקרה.
אהרן זאבי פרקש: אני טוען שאפשר פה, במיוחד לקהילה האתיופית, אני אומר, אני מרגיש מה הילדים האלה מרגישים.
אהרן זאבי פרקש: אני הרגשתי את זה על עורי, ומצבם עוד יותר קשה, סליחה שאני אומר, בגלל הצבע.
אהרן זאבי פרקש: עוד יותר קשה.
אהרן זאבי פרקש: אני לא מבין איך אנחנו לא מטפלים בהם כמו שצריך?
אהרן זאבי פרקש: אני הסתובבתי במשפחות בבית.
אהרן זאבי פרקש: זה נורא לראות.
אהרן זאבי פרקש: 50 אחוז בבר מצווה הראשונה שארגנו פה ל – 30 ילדים, 50 אחוז מההורים לא היו בבר מצווה.
אהרן זאבי פרקש: לא באו לבר מצווה.
אהרן זאבי פרקש: אני חושב שיש פה חובה חינוכית, ומה שאני מצפה זה מינימום, שיתנו לכל ילד מה שנותנים במקום אחר.
אהרן זאבי פרקש: זה פשוט.
אהרן זאבי פרקש: זה הבקשה הראשונה.
אהרן זאבי פרקש: נקבל את הכסף הזה בצורה מסודרת, עם הכרה שלאה דיברה עליה, אנחנו נספק את הסחורה.
אהרן זאבי פרקש: הילדים האלה, אתה יודע שהיינו פה כבר לפני שנתיים קרוב ל – 80 אחוז בגרות.
אהרן זאבי פרקש: עכשיו, אף ילד פה לא הולך לאיבוד.
אהרן זאבי פרקש: או שהוא הולך למסלול מקצועי, או שהולך למסלול של בגרות והוא מתגייס לצבא והוא תורם אחרי זה למדינה והוא מוצא עבודה בעצמו.
אהרן זאבי פרקש: אז דבר ראשון שהייתי רוצה לראות – תקצוב כמו לכל ילד במדינה.
אהרן זאבי פרקש: לא מגיע להם פחות.
אהרן זאבי פרקש: אם אנחנו נצליח לגייס יותר, ולהביא יותר נדבנים – מעולה.
אהרן זאבי פרקש: אז נשפר את מה שקורה.
אהרן זאבי פרקש: 2 – אני רוצה שנגיע ל – 200 ילדים.
אהרן זאבי פרקש: יש לנו כל מיני רעיונות כאלה שמסתובבים, גם עם אבי מאור וגם עם בני לוין, לבנות פה מכינה לילדים האתיופיים לצבא.
אהרן זאבי פרקש: אני חושב שהמקום הזה הוא מקום מטרף מבחינת הילדים, מבחינת מה שמספקים להם.
אהרן זאבי פרקש: בשבילם עושים את כל ההבדל.
אהרן זאבי פרקש: יש פה כמה תכנונים אסטרטגיים שאנחנו רוצים לעשות במינימום של תוספת.
אהרן זאבי פרקש: נקודה אחרונה – אני רוצה שנהפוך למוקד לטיפול באוכלוסייה אתיופית, וכתוצאה מזה אנחנו צריכים לדאוג לתמהיל נכון בין האוכלוסייה האתיופית לאחרים.
אהרן זאבי פרקש: המספר 77 אחוז, שאני יכול להיות גאה בו, הוא גם מטריד אותי, כי אני רוצה שיהיו ילדים שלאט לאט מושכים אותם למעלה.
אהרן זאבי פרקש: צריך לראות איך עושים את הדברים האלה.
אהרן זאבי פרקש: שורה תחתונה – אם אפשר היה להגיע למצב שבו, עם כל הגורמים המעורבים בכפר הזה, אנחנו נקבל את מה שמקבל כל ילד במדינת ישראל, את כל שאר העבודה נעשה יחד עם הסוכנות, עם כל מי שמעורב ממשרד החינוך.
אהרן זאבי פרקש: נעשה אותה בצורה מיטבית.
אהרן זאבי פרקש: זו בקשה פשוטה ואני אומר לך, הייתי אצל יצחק הרצוג כשהוא היה שר הרווחה והוא היה כל כך נלהב לעזור לנו עד שבא המנגנון הממשלתי, מנגנון המשרדים, והורידו אותו מהר מאד מהעניין הזה.
אהרן זאבי פרקש: מה אתה צריך את העניין הזה?
אהרן זאבי פרקש: עכשיו, זה אומר שאם אתה מכיר במה שנדרש אתה צריך לתת גם כסף ולאף אחד אין כסף.
אהרן זאבי פרקש: אני חושב שפה בכפר שמים את הילד במוקד, את העתיד שלו.
אהרן זאבי פרקש: אני רוצה את המינימום סיוע הזה שנוכל להמשיך לעסוק בעבודת הקודש הזאת שעושים.
אהרן זאבי פרקש: אתה יודע שמתחלפים פה, בגלל המשכורות שאנחנו נותנים פה לילדים בפנימייה, המדריכים מתחלפים פה כמעט כל שנה.
אהרן זאבי פרקש: עכשיו, זה לא מדריך כמו ... אתה מכיר את זה, הוא צריך לקום בבוקר ולהביא את הילד לתפילה.
אהרן זאבי פרקש: הוא עוזב את הילד בערב, והוא צריך ללוות אותו שישי שבת, אי אפשר לקחת ילדה משירות לאומי ולשלוח אותה להעיר בנים בבוקר ב – 6 בבוקר לתפילה.
אהרן זאבי פרקש: יש פה איזה עומס שמוטל על המדריך שהוא בלתי נסבל.
אהרן זאבי פרקש: אתה יודע איזה משכורות אנחנו נותנים להם?
אהרן זאבי פרקש: פשוט אני מתבייש.
אהרן זאבי פרקש: למה שיבואו לפה?
אהרן זאבי פרקש: אז הם מוכנים לנסות שנה, והם הולכים אחרי זה.
אהרן זאבי פרקש: אין לנו את הכלי הזה לבוא ולומר: אני נותן לו עוד 1,000 שקל בחודש.
אהרן זאבי פרקש: זה כל ההבדל.
אהרן זאבי פרקש: אז אני מאד, אני יודע שיש גם סמכויות ביצועיות למחוקק והיינו רוצים לראות איך מובילים תהליך שהדבר היחיד שאני מבקש: תשוו אותנו לילדים במדינה.
שלמה מולה: אני רוצה להגיד לך משהו: שמע, אני יש לי יתרון פה על כל אחד אחר, אני בא מהמערכת של הסוכנות.
שלמה מולה: כל עוד שבמסגרת שיתוף הפעולה בין הממשלה לסוכנות היעדים והתפקידים לא יוגדרו מה הסוכנות לוקחת ומה היא לא יכולה לקחת, מה שקורה היום עם ירידת התרומות הדבר הזה לא יוגדר, יש הרבה מאד אנשים, במיוחד במשרד האוצר, חושבים, אתה יודע, התפיסה הזאת שאומרת: התורם האמריקאי, הדוד, הוא ישלח כסף, הכל יהיה בסדר, התפיסה הזאת היא לא מחלחלת.
שלמה מולה: עכשיו, תראה, אני לא חושב שאנחנו הכתובת לעניין הזה.
שלמה מולה: אנחנו יכולים להיות המסייעים, אבל חובת ההידברות היא חייבת, חייבת להיות עם הממשלה ורק לפני שבוע היה דיון באיזה שהוא מקום, שם באנו ואמרנו:
שלמה מולה: או שנעביר תיקוני חקיקה במסגרת שיתוף פעולה סוכנות וההסתדרות הציונית העולמית, אני מדבר כרגע על הסוכנות, ואם התפקידים האלה יוגדרו מחדש – אין שום בעיה.
שלמה מולה: לכן כל עוד שהכפר הזה יסומן ככפר של הסוכנות היהודית יש אנשים במשרד האוצר לא מוכנים לשמוע.
שלמה מולה: אני בתפקידי בסוכנות כשאנחנו היינו, אני יכול להגיד לך, דוד נמצא כאן, אני ואלי אלקלעי אנסנו את הסוכנות שכל הקליטה הראשונית של עולי אתיופיה יעבור לממשלה והסוכנות תהיה הגוף המפעיל, אבל המימון יהיה מימון ממשלתי.
שלמה מולה: הצלחנו.
לאה גולן: חלקית.
לאה גולן: עדיין יש שני מרכזי קליטה בעלות של 3 מיליון דולר שאנחנו - - -
שלמה מולה: שניה רגע, מה שרציתי להגיד, אני חושב שאתה צודק.
שלמה מולה: המדינה לא יכולה לברוח, וכששאלתי על נושא של רווחה – אנחנו התחלנו בתהליך, גם אז, כל נושא הרווחה יעבור למדינה.
שלמה מולה: משרד הרווחה, כשמדובר במרכז קליטה לא שומעים כאילו.
שלמה מולה: זה, אתה יודע, שלושת הקופים: לא שמעתי, לא ראיתי, ואני לא שומע.
שלמה מולה: התפיסה הזאת היא לא נכונה.
שלמה מולה: היא לא נכונה, כי הסוכנות לא נמצאת במצב שבו היתה לפני 50 שנה, בוודאי לא לפני 10 שנים, לא 15 שנים.
שלמה מולה: לכן אני חושב חייבים להגדיר מה הסוכנות אחראית, מה המדינה אחראית.
שלמה מולה: אם יורדים למצב של הגדרת אחריות אז הכסף הוא לא הבעיה.
שלמה מולה: אני אומר לך, הבעיה זה לא הכסף.
אהרן זאבי פרקש: תסביר לי רק איך לעשות?
אהרן זאבי פרקש: מה אני עושה מחר בבוקר בשביל שזה יושג?
שלמה מולה: אני מניח שלאה תוכל - - -
אברהם מיכאלי: ... משא ומתן שאתם מנהלים היום.
לאה גולן: יש משא ומתן ארוך.
אברהם מיכאלי: בדיוק בכיוון הזה, אני מבין - - -
לאה גולן: ארוך מאד.
אברהם מיכאלי: לא השאלה אם יתישו אותם עוד 20 שנה לא יהיה להם כלום.
לאה גולן: נכון.
אברהם מיכאלי: אני רוצה כועדה, אנחנו כן ניזום.
אהרן זאבי פרקש: אמרתי זה סגולה לאריכות ימים, אז אם זה מה שאתם רוצים.
אברהם מיכאלי: שלמה, אני מרגיש שהסוגיה הזאת כבר עלתה.
אברהם מיכאלי: אם רוצים או לא רוצים זה כבר הסוגיה הזאת עלתה.
אברהם מיכאלי: הסוגיה הזאת כרגע נידונה מול האוצר.
לאה גולן: הנה, יש מכתב - - -
אברהם מיכאלי: או עם משרד החינוך, אני מבין, עוד מעט אני אשמע - - -
לאה גולן: שמשון שושני בנובמבר 2010.
אהרן זאבי פרקש: ארבעת הכפרים.