GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
סאיד תלי: לגבי הנתונים שהמתייחסים ספציפית לעולי אתיופיה, בשנת 2010 מתוך 11,000 שפקדו את המרכזים למניעת אלימות במשפחה שהם 88 מרכזים, יש 716 עולי אתיופיה שהם 7%, וזה ממשיך איזושהי מגמת עלייה כלומר, אם מסתכלים על הנתונים של 2005-6-7 היו פחות אתיופים שהגיעו ועכשיו יש יותר, עלייה של כמעט 30%.
סאיד תלי: זה לגבי המרכזים.
סאיד תלי: כמובן שרוב הגברים שמטופלים הם פנו או שהופנו עקב המון הליכים משפטיים כאלה ואחרים.
סאיד תלי: במקלטים, ישנם 13 מקלטים, מתוך 750 נשים בערך, שהן בסכנה מאד גבוהה, שאם הן הגיעו למקלט זה אומר שיש סיכון גבוה לפגיעה קשה או אפילו רצח, בתוך ה- 750 סודרו 92 נשים אתיופיות, שזה 12%.
דני דנון: אני מאד מתרשם מן הנתונים, אבל כמו שאמרה פה הדר' וייל, הבעיה העיקרית היא שיוצא זוג ממרכז קליטה, מגיע לדירה בראשון לציון או לקרית מלאכי או בכל מקום אחר, פתאום הוא לבדו ואחרי שקורה משהו אז "אף אחד לא ידע", "אף אחד לא שמע", העובדת הסוציאלית לא מגיעה וזו הבעיה, בוא נגע בבעיה.
סאיד תלי: אני לא יודע על מה מתבססת דר' וייל אבל אחוז גבוה, אני לא יודע אם מישהו חקר ובדק את הדברים, אני יכול להגיד נתונים של המרכזים, אני לא יכול להגיד נתונים כלליים אבל, כפי יודעים כולם ואני חושב שזה ידוע, אחוז גבוה מאד של יוצאי אתיופיה ואני לא יודע להגיד אם זה 50%, 60% או 40%, כן מטופלים או איכשהו נמצאים בקשר כלשהו עם הרווחה.
סאיד תלי: מה הרווחה נותנת להם ואיך זה מקדם אותם או עוזר להם - אפשר לשאול ולתהות אבל זו לא שהרווחה לא מעורבת ושהם לא מגיעים וגם לא מתעניינים, יש פה גם ענין, - - -
דני דנון: האם יש נתונים על פריסה ארצית, כמה עובדים סוציאליים יש במדינת ישראל, יחד עם הרשויות, כמה מתוכם יוצאי אתיופיה?
דני דנון: סליחה, סליחה,
דובר: האם יש לך נתונים על עובדים סוציאליים דוברי השפה?
דובר: איפה מפולגים?
דובר: האם בשיתוף עם משרד הרווחה?
שלמה מולה: אנחנו לא שאלנו את זה, הוא לא מייצג את משרד הרווחה.
שלמה מולה: אני שואל את הרווחה, רק רגע, אנחנו רוצים לדעת לגבי משרד הרווחה, כמה עובדים סוציאליים במשרד הרווחה?
סאיד תלי: אני יכול להתייחס לנושא שאני רפרנט שלו שהוא תחום אלימות במשפחה, משרד הרווחה זה הרבה - - -
דני דנון: מה המספר?
סאיד תלי: מתוך 88 מרכזים יש כ-30 מרכזים שהם שותפים לתכנית "קשרים" שהיא תכנית משותפת של הקהילה ושל הרווחה, שהיא שמה דגש על טיפול בעולים, גם מחבר העמים וגם מאתיופיה ומתוך שלשים המרכזים האלה, יש כמובן העדפה והשקעה בכך שכן יהיו דוברי שפה, יש כמעט אם אינני טועה - כעשרים וששה שכרגע עובדים קבועים - - -
שלמה מולה: לא, עשרים ושש זה לא מישרות.
סאיד תלי: רבותי, הרי אמר כאן חבר הכנסת, שמשרד אחד לבד, עמותה אחת לבד או המשטרה בלבד לא יכולות, אנחנו מדברים פה על סימפטומים שמתחילים בתהליך הקליטה, בהשתלבות, בחינוך ובהרבה מרכיבים אז ככה ש - - -
דוד יאסו: יש בעיה עם הנתונים האלה, אם יש לי בירושלים 1,400 משפחות ושלושת רבעי משרה של עובדת סוציאלית לנושא אלימות אז היא לא יכולה לתת מענה.
שלמה מולה: כשאתה מדבר על עשרים ושש, אלו לא עשרים ושש מישרות, אלה חצאים ורבעים של משרות.
סאיד תלי: על מה שאתם אומרים, אני יכול לתת תשובות רק שהדברים הם לא מדוייקים.
שלמה מולה: אני מבקש לשאול אותו.
שלמה מולה: אנחנו ביקשנו ממך בוועדה הקודמת, שתגיד לנו כמה עובדים יש לכם בכל משרד הרווחה, בכל המשרדים כולל ברשויות ועכשיו אתה אומר לי שאתה זורק את זה למשרד הקליטה, אחרי הישיבה הקודמת, זה ממש מעליב.
דני דנון: הוא נתן תשובה ואמר: "אני לא יודע".
דני דנון: הוא אמר שהוא לא יכול להגיד לך.
סאיד תלי: אני יכול לענות על תחום של אלימות במשפחה, לא לגבי טיפול בדברים אחרים.
דני דנון: משרד הקליטה, כמה עובדים סוציאליים יוצאי העדה יש במדינת ישראל?
שלמה מולה: במשרות מלאות.
ברהן מלדה: קודם כל אדבר על עובדות ולא כפי שאני שומע פה שחלקם מדברים 'מן הבטן', נכון להיום במשאבים הקיימים יש שבע עשרה משרות מלאות.
ברהן מלדה: מתוכן 26 עובדים כיום בשטח וחסרים עוד שבעה עובדים.
ברהן מלדה: אין הרבה - - -
דני דנון: האם יש תקנים ואין עובדים או שאין תקנים?
ברהן מלדה: בתקנים האלה חסרים עובדים.
איציק דסה: דוברי השפה.
ברהן מלדה: דוברי השפה.
ברהן מלדה: במשרות האלו יש אחד לא דובר אמהרית וכל השאר דוברי אמהרית.
ברהן מלדה: לפעמים אני שומע פה כמו מקאסה, שאין עובדים ולפעמים אני לא יודע מאיפה ממציאים את הנתונים האלה, צריך להיצמד אל הנתונים ואל העובדות.
ברהן מלדה: אני יכול למנות שמית עם מקום.
ברהן מלדה: כשאתם באים לוועדה תנסו להיצמד לעובדות.
דני דנון: העשרים וששה האנשים, לפי דעתך המקצועית, האם זה מספיק?
דני דנון: האם הם נותנים מענה?
ברהן מלדה: אף פעם לא מספיק.
ברהן מלדה: עלו פה הרבה מאד נושאים שאפשר להתייחס אליהם וכל אחד צריך יותר מדי זמן, החל עם המחקר של דר' שווה, המשך באלימות ובתכניות האחרות שנותנות מענה בדיוק לדברים שיוצרים את הסכסוך בין בני הזוג.
ברהן מלדה: השאלה היא אם יתאפשר להתייחס לכולם.
ברהן מלדה: אנחנו ארבעה אנשים מן המשרד.
דני דנון: לא קיבלתי תשובה ממך לגבי התקנים.
ברהן מלדה: אף פעם זה לא מספיק.
דוד יאסו: בנוסף לזה, במשרד הקליטה, במשרות תקינות במחוזות ובמטה יש ארבעה או שלושה עובדים סוציאליים, וזה לגבי ההערה של חבר הכנסת שלמה מולה, שאין במשרדים אחרים, סליחה שאני לוקח את הדיבור, אני לא חושב שמשרד הקליטה הוא זה שצריך לתת את כל המענה לקליטת עולי אתיופיה גם משנת 80'.
דוד יאסו: צריך להבין שהם לא חפץ של אף אחד מיוצאי אתיופיה.
דוד יאסו: הם תושבים.
דוד יאסו: ברגע שיוצאים ממרכז קליטה ועוברים לישובי קבע הם חלק בלתי נפרד מן האוכלוסיה.
שלמה מולה: בגלל שאתם מעסיקים בחצאי משרות, אז משרד הרווחה הולך.
ברהן מלדה: קליטת יוצאי אתיופיה, בניגוד לכל קליטות העלייה, היא שונה לחלוטין ואף אחד לא יכול לשנות את זה, ואף אחד לא יכול להבין את זה אחרת, לכן הם גם נקלטים במרכזי קליטה, ואני גם מאמין שהגברת מירה קידר מן הסוכנות היהודית גם תדבר על מרכזי הקליטה שהם נמצאים שם.
ברהן מלדה: ברגע שהם עוברים לישובי קבע אז המשרד כמשרד, כאשר ראה שהרשויות לא מקבלות ולא קולטות את יוצאי אתיופיה, לא קולטות את יוצאי אתיופיה, אז נאלצנו, על פי החלטות מממשלה נאלצנו להקים מוקדי קליטה שיכולים לתת להם טיפול בהמשך הרצף של הקליטה בישובי קבע.
ברהן מלדה: אנחנו שנמצאים במוקדי קליטה אנשים כמו מספן, שרגע יושב פה והוא מנהל מוקד בירושלים, יש רק עשרים ושניים מוקדי קליטה שבהם כמאה עובדים.
שלמה מולה: רק רגע, דוד, מה התקציב של מוקד הקליטה, מהי המהימנות של האנשים שעובדים במרכזי הקליטה - - -
דני דנון: סליחה, אל תענה לשאלה הזו עכשיו.
שלמה מולה: אלו בעיות שאנחנו עוסקים בהן.
ברהן מלדה: אני אמשיך במספר משפטים.
ברהן מלדה: ראו, אי אפשר, גם כל פעילות שנעשה, אף אחד לא יודע מיהו בעל הפוטנציאל לרצוח או להתאבד.
ברהן מלדה: יש פה בעיה.
ברהן מלדה: תן לי שניה, רגע, גם גברתי שלווה, אני לא הפרעתי, בבקשה, תקשיבי לי, רגע, אני רוצה להתמקד, שניה, המשפחה האחרונה שנרצחה בראשון לציון היתה נורמטיבית, שניהם עובדים, רגע, הוא שאל, צוות המוקד ומנהל המוקד מכיר אותם אבל מי ידע שדווקא המשפחה הזו צריכה לעבור טיפול מניעה?
ברהן מלדה: יחד עם זה, אנחנו כן עושים הסברה, כן מתכללים עם מספר משרדים ואישרנו השנה, על פי החלטת ממשלה, בתכנית חומש בששה ישובים, שתוקם שם תכנית להתמודדות עם זוגיות בחברה, אנחנו נאמץ את ההחלטה פועלים על פי מה שנכתב בסוכנות על מרכזי הקליטה, אנחנו רוצים להשלים את זה גם בישובי קבע.
ברהן מלדה: יחד עם זה אני מבקש מיושב הראש, צריך לראות, לא משרד הקליטה הוא בעל בלעדיות או כתובת בלעדית לקליטה של יהודי אתיופיה אלא מדינת ישראל, החברה הישראלית.
ברהן מלדה: - - -
דני דנון: אבל משרד הקליטה הוא חלק - - -
ברהן מלדה: אני רוצה לראות שמשרדי ממשלה יתנו חלק קטן ממה שמשרד הקליטה נותן אז פה צריך לראות את הנושא של התכלול.
דני דנון: מירה קידר, כל אחד אומר "זו לא אחריות שלי, אני סיימתי, קלטתי אותם, היו במרכז אצלי שנה".
דני דנון: התחושה שלי היא, שהסוכנות היהודית עושה עבודה מצויינת במרכזי הקליטה, שולחים את המשפחה אל העיר ושם הנפילה.
מירה קידר: אני רוצה להתייחס בראשית דבריי, לנקודת ההתחלה ולנתונים.
מירה קידר: בדצמבר העובדים הסוציאליים שלנו מיפו את כל האוכלוסיה של העולים במרכזי הקליטה ויש נתון שאפשר לומר שחוזר על עצמו.
מירה קידר: 28% מן המשפחות במרכזי הקליטה מזוהות ומטופלות סביב סכסוך במשפחה.
מירה קידר: זה נתון דרמטי יחסית.
מירה קידר: ויותר מזה, ב-6% מן המשפחות בוצעו הרחקות כשלעתים הזוגות מעוניינים בהן כולל עם פעילות של המשטרה, של בתי המשפט והרחקות שמבצעים העובדים הסוציאליים שלנו.
מירה קידר: לפני שאתייחס לעשייה במרכזי הקליטה, חשוב לי לומר שהנתון הזה מחזיר אותנו לאתיופיה והיום אנחנו מעבירים באתיופיה מערכי שיעור בנושאי זוגיות ועלייה לאנשים שנמצאים בהמתנה ומחכים להגיע לארץ.
מירה קידר: לגבי התכנית, לא אחזור לנסיבות שכולם יודעים אותן, הפער הבינ-תרבותי וההשלכות שלו על התא המשפחתי אבל, בהקשר הזה יצרנו כבר לפני שש שנים תכנית שנקראת "זוגיות בעלייה" שהיא נותנת מענה לכל המשפחות ולא רק לאוכלוסיית קצה.
מירה קידר: אנחנו מדברים על תכנית מניעה שנותנת כלים, בעיקר לגברים אבל גם לנשים, לעשות את השינוי בין זוגיות באתיופיה לזוגיות בישראל תוך שמירה על כבוד הדדי ושמירה על התא המשפחתי.
מירה קידר: במקביל לתכנית הזו, אנחנו הרצנו במשך מספר שנים עם בהלצ'ין – שחבר הכנסת שלמה מולה הזכיר - עם שלמה אקלה, הפעלנו כמה וכמה קורסים, לא מעט, על מנהיגות בקרב העולים, כשבעצם הכשרנו אותם באמצעות בהלצ'ין כדי להתמודד עם הסוגיה של זוגיות, של גישור ופישור בתוך מרכזי הקליטה, ואנשים קיבלו כלים שיכלו לפעול למען העולים גם ביציאה ממרכזי הקליטה.
מירה קידר: התכנית הזו לצערי יקרה, אני מדברת - וסליחה שבסוף מגיעים לכסף אבל, בסופו של דבר, קשה לנו לבצע את התכנית של "זוגיות בעלייה", זו תכנית של עשרים מפגשים לעולים, עשרים, לא מדברים על 'זבנג' וגמרנו.
דני דנון: האם היא מבוצעת במרכזי קליטה?
מירה קידר: כרגע יש לנו קבוצות במרכזי קליטה, אנחנו מבצעים כרגע את התכנית בקרית ים ובצפת.
מירה קידר: בעקרון, להערכתי המקצועית - - - ,
דני דנון: רק שם?
מירה קידר: כרגע אנחנו פועלים רק שם.
שלמה מולה: למה אתם לא מפעילים בכל שבעה עשר - - -
מירה קידר: זה בדיוק הענין.
מירה קידר: העליתי את זה פה בוועדה, לדעתי, לפחות שלש פעמים, אין לנו תקציב שמיועד לנושא הזה, אנחנו עובדים מול גיוס משאבים וגיוס תרומות.
מירה קידר: אני הייתי שמחה אם מדינת ישראל היתה מתקצבת אותנו ולהערכתי, אני אומרת את זה באחריות מלאה: אם העולים מאתיופיה, בתוך מרכזי הקליטה, היו מקבלים תהליך מסודר ומובנה של עשרים מפגשים, על כל התוצאות שלו אני מעריכה שהיינו מונעים חלק מן התופעות הקשות שאנחנו רואים אחרי כן בדיור הקבע.
דני דנון: לאיזה משרד את פונה עם הבקשה הזו?
מירה קידר: פנינו למשרד הקליטה, פנינו למשרד הרווחה, רק מ-2006 אנחנו בפניות, פה גם פניתי, פה היתה החלטה, גם בראשותך, כבוד יושב הראש, נדמה לי לפני שנה שהתכנית תאומץ וכו'.
מירה קידר: כרגע, כשמשרד הקליטה מדבר על אימוץ התכנית ואנחנו מאד שמחים, מדובר על משהו מאד נקודתי, על ישובי החומש.
שלמה מולה: ששה ישובים בלבד.
מירה קידר: כל פעולה היא מבורכת, אבל אם אנחנו מסתכלים על המיפוי של העולים שיוצאים ממרכזי קליטה לדיור קבע, רוב העולים לא מגיעים אל ישובי החומש.
דני דנון: האם התכנית של ישובי החומש היא בתוך מרכזי הקליטה או אחריהם?
מירה קידר: אחריהם.
מירה קידר: יש גם ישובים שיכולנו להגיד: זה ישוב חומש אז בואו נעשה פעילות בתוך מרכז הקליטה אבל משרד הקליטה עומד באופן מאד חד - - -
מיכל לבנטל: זו החלטת ממשלה.
מירה קידר: לא משנה, אני מציינת את העובדות.
דני דנון: תגובה קצרה של המחלקה המשפטית של משרד הקליטה לגבי פרסום הנתונים.
מיכל לבנטל: אני רוצה להתייחס.
מיכל לבנטל: עלו פה הרבה נקודות שמצריכות התייחסות משרד הקליטה, קצרה היריעה מלהשיב לכולן.
מיכל לבנטל: אני רוצה להתייחס לעצם הענין של המחקר שנגנז, המחקר של החוקרת שלווה וייל, הדבר אינו נכון, בשום שלב המחקר לא נגנז, זו לא אמת.
מיכל לבנטל: נערכו ימי עיון, נערכו דיונים סביב המחקר, מה שכן הוחלט לא לפרסם אותו ברבים מפאת כבוד לאנשים שרשומים שם.
מיכל לבנטל: רגע, רגע,
דני דנון: האם היה יום עיון של המשרד?
יוסי מנגסטו: זו חלק מן הבקשה של האנשים.
יוסי מנגסטו: לא היה שום דיון, אי אפשר לבוא ולהגיד שהיה דיון, עם כל הכבוד.
דני דנון: האם יום העיון היה בתוך המשרד?
מיכל לבנטל: היה בתוך המשרד.
מיכל לבנטל: סליחה, המחקר הזה הוזמן על ידי - - -
יוסי מנגסטו: זה כסף ציבורי, את לא יכולה להגיד שהוא של המשרד, עם כל הכבוד, זה אחד הדברים שמרגיזים.
יוסי מנגסטו: לצערי, גם העולים הם ענין של המשרד, גם המחקר הוא ענין של המשרד.
מיכל לבנטל: העולים הם באמת ענין של המשרד.
יוסי מנגסטו: לא, זו הטעות שלכם.
מיכל לבנטל: המחקר הוזמן - - -
יוסי מנגסטו: האם העולים בכיס שלכם, באמת?
דני דנון: נא לא להפריע.
מירה קידר: המחקר הוזמן על ידי גורמי הרווחה והמחקר במשרד על מנת ללמוד את הנושא כשנתגלה שיש תופעה של רצח בקרב העדה, לכן הוחלט להזמין את המחקר.
מירה קידר: המחקר נלמד.
מירה קידר: הפרטים שהושמטו והושחרו הושחרו בגלל חוק הגננת הפרטיות, הפרטים שהושחרו עלולים לסכן חיי אדם, יש שם פרטים שאיתם יכולים לזהות, הקהילה היא קטנה, אם אנחנו נפרסם את הנתונים האלה אפשר יהיה לזהות את המשפחות והאנשים ובעינינו ויש בזה כדי לסכן חיי אדם.
מירה קידר: במצב כזה חוק הגנת הפרטיות לא מאפשר פרסום הנתונים האלה.
מירה קידר: אנחנו נעמוד מאחורי זה ולא ניתן - - -
דני דנון: האם הדוח הזה זמין?
דני דנון: אנחנו יכולים לקבל אותו?
מיכל לבנטל: אתם יכולים לקבל אותו, כפי שהוא הועבר למבקשיו לפי חוק חופש המידע.
מיכל לבנטל: אני רוצה להתייחס - -
שלמה מולה: איך אתם קובעים שהציטוט הזה, האמירה הזו, היא בעצם פגיעה בפרטיות?
שלמה מולה: מי המוסמך?
שלמה מולה: את כיועצת המשפטית?
שלמה מולה: דוד יאסו כמנהל אגף?
שלמה מולה: מי מחליט על זה?
שלמה מולה: מי החליט שהפרט הזה עלול לסכן חיי אדם?
מיכל לבנטל: ברגע שישנם - - -
שלמה מולה: אני שאלתי מי מחליט.
מיכל לבנטל: שאלת שאלה ואני עולה, ברגע שישנם פרטים במחקר, המחקר הזה הוא מחקר איכותי, פרטני, שיושב וחוקר אנשים אישיים, אלה סיפורים של אנשים שעלולים לסכן אותם ואת בני משפחתם.
מיכל לבנטל: ברגע שקיימים נתונים כאלה, לפי החוק, חוק הגנת הפרטיות, אסור לנו לפרסם אותם.
מיכל לבנטל: גם אם מדובר בכספי ציבור ואני חושב שגם לכל אחד יש - - -
שלמה מולה: השאלה שלי היא אחרת.
שלמה מולה: השאלה שאני שואל אותך, יש ועדה במשרד שלכם - - -
מיכל לבנטל: יש פנייה על פי חוק חופש המידע, זה מגיע לאחראית על חוק חופש המידע, המחלקה המשפטית יחד עם האחראית על חוק חופש המידע, שמכירה ובקיאה היטב בנושא, היא לא משפטנית, יחד אתה ועם הלשכה המשפטית.
מיכל לבנטל: במקרה הזה גם עם אגף הרווחה, ישבנו ועברנו על המחקר היטב וראינו מה - - -
מיכל לבנטל: אני רוצה להתייחס לעוד דבר אחד.
מיכל לבנטל: למשרד לקליטת עלייה יש מגוון רחב מאד של תכניות וגם למשרדי הממשלה לקליטת עולי אתיופיה.
מיכל לבנטל: לא אפרוס את כולן כאן וזה גם לא הדיון אבל לומר שאין התייחסות במשרד או שאין אחריות או שאנחנו לא מקבלים את האוכלוסיה - - -
שלמה מולה: אתם מקור הבעיה.
מיכל לבנטל: בנוסף, יש לנו תכנית בימים האלה, של הכשרה אקדמאית לעובדים סוציאליים מבני העדה במסגרת תכנית החומש וזה עונה ישירות על הסוגיה של - - -
מיכל לבנטל: אני לא רוצה להגיד כאן, דומני שכחמשה עשר, אני לא רוצה להגיד כאן - - -
יוסי מנגסטו: עוד פעם אנחנו מדברים על תכניות אינטגרטיביות בתוך הישובים, עוד פעם אנחנו חוזרים לאותם הישובים של תכנית החומש אבל, במחקר נאמר שזה בקרב העולים ואילו במקומות שבהם פועלת תכנית חומש אין עולים.
יוסי מנגסטו: במקום להפעיל במקומות שיש בהם עולים, בעשור האחרון, אתם הולכים איפה שיש - - -
מיכל לבנטל: לא, תכנית החומש פועלת ברמה ארצית, רק בחמשת הישובים על פי החלטת הממשלה.
דני דנון: אנחנו נמשיך את הדיון הזה, אנחנו לא נסכם אותו היום.
דני דנון: התחלנו אותו, אני כרגע בכסיכום ביניים, אני רוצה לומר שהתופעה חמורה והנתונים, לא חשוב אם זה 21 או 28 אחוזים, הם מזעזעים, אנחנו בשלב הזה מבקשים שתי החלטות.
דני דנון: האחת, ממשרד הקליטה, להכין לדיון הבא, תכנית מקיפה שלא תהיה מחייבת רק את המשרד שלכם, תגידו מה אתם מבקשים ממשרד הרווחה, מה אתם מבקשים ממשרד האוצר, מה אתם מבקשים מן השלטון המקומי אבל תהיו אתם הגורם שאומר מה אתם מציעים לעשות בנושא הזה.
מיכל לבנטל: חבר הכנסת דנון, זה נעשה באופן שוטף כל הזמן.
דני דנון: אנחנו מבקשים שתציגו את זה בוועדה, בדיון שיתקיים עוד שלושים יום.
דני דנון: אנחנו מבקשים מן המשרד לבטחון פנים להעביר אלינו נתונים מפולחים לגבי התופעה גם בתוך שלושים יום ולאחר קבלת שני הדברים אנחנו נמשיך את הדיון.
קסה בייסין: אני מבקשת שתהיה נוכחות של נשים, שהן הקרבן של כל הסיפור הזה.
קסה בייסין: אני לא מבינה, יושבים כאן הרבה גברים ודנים, זה לא לענין, תשאלו את הקרבנות.
דני דנון: נבקש מן המנכ"לים להצטרף לישיבה הבאה.
דני דנון: תודה רבה, אני מתנצל בפני שאר האנשים שלא דיברו, אנחנו נמשיך את הדיון.
דני דנון: אנחנו מתנצלים על העיכוב, אנחנו מתכבדים לכנס את הישיבה במעמד השר יולי אדלשטיין, שר ההסברה והתפוצות.
דני דנון: נושא הישיבה הוא הוקרה לפעילות ארגון NCSJ, עורכי דין למען יהדות רוסיה, אוקראינה, המדינות הבלטיות ואירו-אסיה.
דני דנון: אני אעבור לאנגלית: We are here today to say thank you for all of you who did a lot for bringing good people to .
דני דנון: I know that you are still very active in promoting good causes.
דני דנון: And this event today is especially to thank you for what you are doing for the State of Israel, for the Jewish people, to hear about your activities.
דני דנון: I want to thank Minister Edelstein, who I have to tell you I knew about your organization before, but after we spoke, we know more about it.
דני דנון: And we wish that we had more organizations in some other areas, not only where you work today.
דני דנון: אני אבקש קודם כל משר ההסברה והתפוצות, השר יולי אדלשטיין, לפתוח את הישיבה ולאחר מכן כמובן אנחנו נשמח לשמוע אתכם.
דני דנון: בבקשה, כבוד השר.
יולי יואל אדלשטיין: תודה, אדוני היושב ראש.
יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה קודם כל להודות לך ולמנהלת הוועדה, במיוחד על כך שעל פי בקשתנו נערכתם תוך זמן קצר לביצוע הישיבה הזאת.
יולי יואל אדלשטיין: התודה שלי, היא מגיעה לכם, אבל יחד עם זאת אני חושב שזה מחובתנו, כפי שאתה כאן ציינת, להודות לאנשים שנמצאים איתנו כאן, רק חלק מאותם עשרות ומאות אלפים שנאבקו במשך עשרות שנים למען שחרור יהודי ברית המועצות.
אילן שטיינברג: Thank you very much, Mr.
אילן שטיינברג: Chairman.
אילן שטיינברג: I'd like to thank also the director of the committee.
אילן שטיינברג: Surely, it was a great achievement to convene such a meeting within such short notice.
אילן שטיינברג: So this gratitude is something that you really deserve.
אילן שטיינברג: And I believe that it's our duty, it's incumbent upon us to thank all of those wonderful people, part of whom are here, and they're just a small proportion of the dozens or even hundreds of people who for years and years have been struggling for the benefit of Soviet Jewry
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב, אדוני היושב ראש, שקיום הישיבה הזאת וקיום כל האירועים האלה, שהם 40 שנה לארגון מסוים, ארגון חשוב, בין הארגונים המובילים, National Conference of Soviet Jury , הם אולי גם הזדמנות להזכיר לכולנו כמה דברים.
יולי יואל אדלשטיין: אחד, זה אחד הפרקים, לדעתי, היפים בהיסטוריה המודרנית של עם ישראל, באיחוד הכוחות של היהודים היושבים בציון לבין היהודים בקהילות השונות ברחבי העולם למען מטרה משותפת.
יולי יואל אדלשטיין: זאת דוגמה לכך שכשאנחנו מאוחדים ופועלים ביחד למען מטרה טובה, אז רבים וטובים נסחפים אחרינו ועובדים איתנו וגם בסופו של דבר כולנו ביחד משיגים תוצאות.
יולי יואל אדלשטיין: אני חושב שכשאני אומר 'להזכיר לכולנו', הכוונה שלי היא בכך שלצערי אנחנו בארץ והדור הצעיר בארץ והדור הצעיר בתפוצות לא לומדים ולא זוכרים מספיק מה שקרה רק לפני דור אחד ולדעתי חבל.
יולי יואל אדלשטיין: אני אגיד ודאי בחיוך, אבל אני זוכר שכשעליתי לארץ, ב-1987, והוזמנתי לדבר בין היתר בכמה ישיבות הסדר, אז כשהייתי נכנס לישיבת הסדר באופן ספונטני היו פוצחים בשירה והחבר'ה היו מרימים אותי על הכתפיים וצועקים 'עם ישראל חי' או 'ושבו בנים לגבולם', כשבימים אלה לפעמים מזמינים אותי, למשל לכבוד חנוכה או פסח, לישיבת הסדר ויושבים אותם חבר'ה, רק דור צעיר יותר, אני צריך להתחיל את ההרצאה מכך וזה נשמע, אדוני היושב ראש, כמו באיזה שיעור משעמם, 'היה הייתה פעם מדינה, קראו לה ברית המועצות, אנשים רעים שלטו בה והם לא אהבו יהודים', ורק אחרי 20 דקות אני יכול להגיע לפרק של אסירי ציון ומסורבי עלייה וכל מה שהאנשים היושבים כאן בחדר מכירים היטב.
יולי יואל אדלשטיין: אדוני היושב ראש, אני אנסה לקצר כי אנחנו נאלצים לדבר כאן עם תרגום, ואני לא אתחיל עם שמות, כל האנשים שיושבים סביב השולחן הזה מאוד יקרים ללבי, אבל שם אחד אני כן אציין בקונטקסט הזה וזה האדם הצעיר הזה שיושב מולנו, קוראים לו רבי דיויד היל.
יולי יואל אדלשטיין: אני אסגיר שהוא עבר את גיל ה-90 כך שבכמה עשרות השנים הבאות, חוץ מן הפעילות הרגילה שלו, הוא גם מבטיח שיכתוב זיכרונות, בין היתר על התקופה הזאת של 40 שנה בחייו שהוא היה חלק פעיל מכל המאבק למען יהודי ברית המועצות.
יולי יואל אדלשטיין: למה אני מציין את זה?
יולי יואל אדלשטיין: כי אני חושב שכמו שבתחומים רבים, גם בשבילי וגם בשביל ידידינו מארצות הברית, אנשים כמו דיויד היל היו דוגמה, אז אני מציע שגם אנחנו ניקח דוגמה ממנו בתחום הזה ולא נתבייש בצורה זו או אחרת להשאיר, לכתוב, להקליט, לא יודע באיזה עוד צורה, לאסוף ארכיון, אבל להשאיר זיכרונות מהתקופה הזאת, שהיא, חס ושלום, לא תלך בעוד דור לאיבוד.
אילן שטיינברג: With your permission, Mr.
אילן שטיינברג: Chairman, I'll switch into English just to say, on a personal note, with all our American friends here, and I promise not to start with name-dropping, I think that, on behalf of many of my friends, I want to tell you that all of your efforts are greatly appreciated, not forgotten.
אילן שטיינברג: We know about the things you continue to do.
אילן שטיינברג: And with all the turmoil in several parts of the world, shall I say in a diplomatic manner, we understand these days that these activities are still very important.
אילן שטיינברג: I do want to say that even the issues that you brought up in your meeting with the Prime Minister are being taken care of even right now when we speak.
אילן שטיינברג: I sincerely hope that when we celebrate, Mr.
אילן שטיינברג: Chairman, our next occasion, our next date of whatever, national conference, the fight for the Soviet Jewry, the fall of the Iron Curtain, or however we define it next time, we will have even more positive news about the refuseniks who are here in Israel, about your activities, and about, most important, the ability of the Jewish people to stand together for a good cause the way we knew how to stand together on behalf of the Soviet Jewry.
אילן שטיינברג: So, thank you, really.
אילן שטיינברג: A personal thank you to all of you, not in my capacity, or not only in my capacity as Minister of Diaspora Affairs, but mostly in my capacity as a former refusenik and prisoner of who speaks on behalf of many of our mutual friends at this occasion.
יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה, אדוני היושב ראש, ועוד פעם תודה רבה על ההתארגנות לפגישה הזאת.
דני דנון: לפני שנבקש מריצ'רד סטון, יושב ראש הארגון, לומר מספר מלים, אני רוצה לשתף אתכם בסיפור אישי.
דני דנון: ב-92' הייתי שליח של תנועת בית"ר בארצות הברית, אדוני השר, והגיע ראש הממשלה שמיר אחרי שהוא הפסיד את הבחירות והיה אירוע גדול מאוד, וקם יהודי ושאל אותו 'מה תעשו עם האיום הדמוגרפי?
דני דנון: עם כל הערבים?' ושמיר אמר, כמו שהוא ידע לומר, 'אנחנו נביא מיליון יהודים', ובקהל אנשים צחקו, אמרו, טוב, הוא כבר כנראה סנילי, הוא לא מבין מה קורה.
דני דנון: הוא האמין בזה וזה היה ב-92' והיום אנחנו נמצאים פה 20 שנה לאחר מכן כמעט ואנחנו רואים שזה מציאות.
יולי יואל אדלשטיין: ואפילו הוא היה צנוע מדי.
דני דנון: ולכל האנשים פה בחדר יש חלק נכבד בהישג האדיר הזה שמחזק את מדינת ישראל.
אילן שטיינברג: Well, just let me tell you something; it's a personal note: In '92 I was an emissary for the Beitar Movement in the .
אילן שטיינברג: Then Prime Minister, former Prime Minister already because he had just lost elections, Shamir came to visit the .
אילן שטיינברג: And in a gathering, one Jew rose and asked him 'Sir, what can you say, what can you tell us about the demographic threat because of the Arabs surrounding ?' And he said 'No problem.
אילן שטיינברג: We're going to bring one million Jews from the .' Everybody was actually laughing.
אילן שטיינברג: People were sort of asking each other 'Has he gone gaga or something?
אילן שטיינברג: Doesn't sound right.' Well, anyway, it was 1992.
אילן שטיינברג: Here we are 20 years later.
אילן שטיינברג: Those million Jews came.
אילן שטיינברג: And as says Minister Edelstein, apparently Shamir was very humble, because it's way over 1 million; it's basically 1.5 million by now, and this is thanks to all the wonderful people around here and all the supporters worldwide.
דני דנון: ריצ'רד סטון, בבקשה, ריצ'רד.
ריצ'ארד סטון: Thank you.
ריצ'ארד סטון: Mr.
ריצ'ארד סטון: Chairman, members of the committee, we're very, very pleased and privileged to be able to appear before you today.
ריצ'ארד סטון: I am, as stated, the chairman of NCSJ.
ריצ'ארד סטון: I am also the chairman of the Conference of Presidents of Major American Jewish Organizations, which is in large part, in my opinion, a tribute to NCSJ and the importance with which the American Jewish community views our work.
ריצ'ארד סטון: We are celebrating this week, as you know, our 40th anniversary.
ריצ'ארד סטון: It is really more or less the 40th anniversary of the movement, at least in its strengthened stage.
ריצ'ארד סטון: I want to emphasize what Minister Edelstein said at the beginning of his remarks, that we are really a very, this is a fragment of the movement.
ריצ'ארד סטון: It was a large important movement in which our organization played a very leading role, but this was really one of the most interesting and important movements that ever existed in American Jewry.
ריצ'ארד סטון: We like to think that we accomplished a great deal for the Jews in the Soviet Union with our pressures, with our constant visits, beginning with people who had never seen foreigners before but, as the years went on, we were visiting people who'd become quite sophisticated about dealing with the outside world.
ריצ'ארד סטון: I myself made, most of us on this delegation made trips, during the height of the Cold War, to the Former Soviet Union.
ריצ'ארד סטון: I made a trip in 1973; I was living in temporarily at the time, and the Yom Kippur War broke out while I was here.
ריצ'ארד סטון: And I was a part of a pair of people who were the first to visit the Jews seeking visa applications, visa permits in the towns of .
ריצ'ארד סטון: And we ended up in with the incredible experience of meeting that group in of amazing heroes, democrats, visa applicants and great Jews.
ריצ'ארד סטון: We were hosted by Vladimir Slepak and Masha for a week and brought to Andrei Sakharov.