GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני דנון: תודה רבה, טל.
דני דנון: מר דוד בדין, Israel Resource News Agency.
דוד בדין: שלום וברכה.
דוד בדין: 24 שנים אני יושב בבית אגרון, בית עיתונאים, מאז 1 בדצמבר 87', שבוע לפני האינתיפאדה.
דוד בדין: העבודה שלנו מול כתבים זרים, להציג את המציאות הפלסטינית כפי שהיא.
דוד בדין: אנחנו עובדים עם דוברי ערבית, ותמיד נפגשים עם כתבים.
דוד בדין: צריכים להדגיש שמי רוצה ללמוד הסברה ישראלית חייב לעקוב אחרי מרכזי המידע של הרשות הפלסטינית – מה שהיה פעם אש"ף – ולהבין עד כמה שהם עובדים באופן שיטתי כדי לעוות את המציאות שלהם.
דוד בדין: יחד עם זאת, מי שעוזר לנו הכי הרבה זה הם.
דוד בדין: כאשר אנחנו מארגנים סיורים ברשות הפלסטינית, במחנות פליטים, בבתי ספר פלסטינים, ואנחנו מראים את - - את זה אנחנו לקחנו מהקיר של מנהל אונרר"א – מנהל סוכנות הסעד והתעסוקה – באחד ממחנות הפליטים.
דוד בדין: הוא מסביר לנו שההתנחלויות הבלתי חוקיות הן בתוך הקו הירוק.
דוד בדין: אנחנו מנסים להראות תמיד, גם בספרי הלימוד הפלסטינים, הם באופן שיטתי, ולא של ה"חמאס", אלא של הרשות הפלסטינית, במימון של הדמוקרטיות של המערב.
דוד בדין: זה כאילו שנפלנו לפלנטה אחרת, כי אין בהסברה הישראלית הרשמית את הנושא הזה.
דוד בדין: כאשר מראים את ספרי הלימוד את המציאות במחנות הפליטים – ודרך אגב, אונרר"א מסכים איתנו, שמשאירים אותם במצב מביך, מצב של עוני מחפיר ומשתמשים בזה ככלי הסברה שלהם.
דוד בדין: צריכים להבין איך הם עובדים, וזה מה שהיה פעם, הנושא של ההסברה הישראלית לפני 30 שנה.
דוד בדין: עכשיו צריך לחזור, כי המציאות מדברת בעד עצמה.
דוד בדין: כאשר הם רק מדברים על הגשמת זכות השיבה – ולא ליהודה ושומרון, אלא לתוך הקו הירוק – המציאות של הרשות הפלסטינית מדברת בעד עצמה.
דוד בדין: אש"ף, שהקים מערכת הסברה של תשעה מרכזי מידע לתפארת בירושלים, צריכים ללמוד איך הם עובדים, כדי שאנחנו נעבוד בהרבה יותר שיטתיות עם כתבים זרים.
דוד בדין: איך אומרים?
דוד בדין: המציאות עולה על כל דמיון.
דני דנון: תודה רבה, מר דוד בדין.
דני דנון: אני רוצה להתכנס לקראת סיכום.
דני דנון: אני אבקש ראשית מהשר להתייחס לדברים שנאמרו, וגם לשאול את אדוני השר, מה הלאה?
דני דנון: זאת אומרת, שמעו פה קצת ביקורת על צרפת, על בלוגרים, על ליברלים.
דני דנון: מה התוכניות שלכם הלאה להעמיק את הפעילות ההסברתית בנושא.
דני דנון: אחרי כן כמובן נבקש את גם התייחסות מהאורח שלנו.
דני דנון: בבקשה, אדוני השר.
יולי יואל אדלשטיין: קודם כל, אדוני היושב-ראש, אני עכשיו רוצה להודות לך על קיום הדיון הזה, לא רק על הצד הארגוני.
יולי יואל אדלשטיין: כי מה שמתגלה בדיון הזה – גם מצד המחמאות, וגם מצד הביקורת – שכשאנחנו אומרים בעברית את המילה – שגם לא תמיד מוצלחת – "הסברה", אנחנו מתכוונים ל-100 דברים שונים.
יולי יואל אדלשטיין: וזה עלה מאוד בדיון שלנו.
יולי יואל אדלשטיין: אני אתחיל מעיקרון אחד שהועלה כאן על-ידי כמה וכמה דוברים.
יולי יואל אדלשטיין: אני שומע את זה כל הזמן: אתה עושה לעצמך עבודה קלה.
יולי יואל אדלשטיין: אתה הולך לקהילות היהודיות, או לאוונגליסטים, ומדבר איתם.
יולי יואל אדלשטיין: אז קודם כל זה לא 100% נכון, מנסים לדבר גם עם גורמים שונים.
יולי יואל אדלשטיין: אבל חברים, אין שום דבר פסול בלטפח את החברים, לא בדיפלומטיה, ולא בדיפלומטיה ציבורית.
יולי יואל אדלשטיין: לבלות את כל חיינו רק בלשכנע מישהו שמלכתחילה שונא אותך, ולהזניח את כל החברים – אני דרך אגב, יגאל, שמעתי את זה מאחד השגרירים פה ממדינה מאוד ידידותית באירופה, שבא אלי, ובסגנון לא דיפלומטי אמר:
יולי יואל אדלשטיין: אולי אתה יכול להסביר לי כשר למה אתם משקיעים את כל המאמץ בביקורים של ראש הממשלה ושר החוץ, וכל השרים, במדינות שיש לכם קשיים איתן, ולא באים אלינו – ואני לא רוצה לנקוב בשם המדינה – שאנחנו תומכים מאוד בכם.
יולי יואל אדלשטיין: אז אני חושב שתסכימו איתי שהממשלה הנוכחית – ואני לא אומר את זה רק על הצד הפוליטי – מאוד מנסה לשנות את הגישה, ואנחנו בדיפלומטיה הציבורית כן מבינים שיש מכפילי כוח, ואם רק נבזבז את כל הזמן בוויכוחים ולא נשתמש במכפילי הכוח, אז לא נגיע לשום דבר.
יולי יואל אדלשטיין: דבר שני, או עיקרון שני.
יולי יואל אדלשטיין: יעקב שאל כמה שאלות נוקבות על העניין הזה, וזה באמת מראה עד כמה שיש פנים שונות או זוויות שונות לנושא ההסברה.
יולי יואל אדלשטיין: שאלה מעניינת, מה שגריר מסביר, יש קשיים אובייקטיביים בכל משטר דמוקרטי.
יולי יואל אדלשטיין: גם אני שומע את זה יום-יום: למה אתם לא מדברים בקול אחד.
יולי יואל אדלשטיין: אני רוצה לומר לך רק מניסיון אישי במאמר מוסגר – בשנתיים וחצי האחרונות קיימתי עשרות, אם לא מאות, פגישות עם נשיאים וראשי ממשלות, ושרים וחברי פרלמנט, ועיתונאים גם.
יולי יואל אדלשטיין: אני לא רוצה לומר שלא נתקלתי בקושי, אבל איכשהו ידעתי לבטא גם את עצמי וגם את מדיניות הממשלה וגם את מדינת ישראל.
יולי יואל אדלשטיין: חברי כנסת שיצאו במשלחות שלפעמים מורכבות מאנשי איחוד לאומי ואנשי מרצ, יודעים שעם קצת אחריות לאומית – אין לי מילה אחרת –אפשר לדבר על מדינת ישראל ולא להתקוטט.
יולי יואל אדלשטיין: לצערי, לא כולם אחראיים.
יולי יואל אדלשטיין: נכון שיש כאלה שחושבים שעד כמה שהם יותר ישמיצו וידברו שטויות, כך זה יעשה להם טוב, אבל זה כבר תחום אחר.
יולי יואל אדלשטיין: יעקב, אני אומר לך בצורה הכי פשוטה, אתה יכול לשאול אחר-כך off the record את האורחים שלנו – אנחנו לא שם.
יולי יואל אדלשטיין: תשאל את השותפה של לרס, מה היא סיפרה לי על ה"פייסבוק" שלה, כשהיא כתבה שהיא נוסעת לישראל.
יולי יואל אדלשטיין: אתה חושב שהגמלים, זאת היתה בדיחה?
יולי יואל אדלשטיין: אתה חושב שאם יש בניינים בירושלים, זאת היתה בדיחה?
יולי יואל אדלשטיין: זאת לא בדיחה.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו מיד מתווכחים על 242 או 338.
יולי יואל אדלשטיין: בואו נראה כמה דברים בסיסיים ביותר, אחר-כך נתחיל להתווכח אם המשא ומתן תקוע או לא תקוע.
יולי יואל אדלשטיין: אנחנו כרגע לא בפגישה מדינית אלא בדיפלומטיה ציבורית.
יולי יואל אדלשטיין: ולכן אני אומר, העניין הזה של בכלל מי עוסק בהסברה הוא אחד החשובים ביותר.
יולי יואל אדלשטיין: סגן אלוף אביטל ליבוביץ, אנוכי, והדובר של ראש הממשלה זכו בכבוד המפוקפק – את זוכרת – להיות באיזה סרטון שעשו "אוהדי ישראל", עד כמה שהדוברים הישראלים כל הזמן עושים פרופגנדה.
יולי יואל אדלשטיין: האזרח שלא עונב עניבה ואין לו תפקיד רשמי, בעולם הווירטואלי וברשתות החברתיות הוא גורם הרבה יותר חזק בהסברה מאשר כל שר – מוכשר ככל שיהיה – אפילו ראש ממשלה – עם כל הכישורים שיעקב הזכיר, ובצדק.
יולי יואל אדלשטיין: לזה צריך לשאוף אם אנחנו רוצים לתת תמונה יותר פתוחה ויותר מורכבת של ישראל, ולא רק כמה ראיונות אני נתתי בשנה החולפת, או כמה פעמים הופעת ב-BBC או ב-CNN או אפילו בתוכנית רדיו.
יולי יואל אדלשטיין: לזה נועד הפרויקט.
יולי יואל אדלשטיין: דבר אחרון שאני אגיד, אדוני היושב-ראש, אני לא רוצה להאריך, זאת מגמה כללית מאוד שלנו.
יולי יואל אדלשטיין: בא לי להקיא מאיזושהי קבוצת תמיכה כמו של אלכוהוליסטים, שנשב עם מנחה טוב, ונסביר שהמצב אכן נורא, אבל אולי נוכל להיגמל ממנו.
יולי יואל אדלשטיין: אם לא נפסיק עם זה, לא נגיע לשום דבר.
יולי יואל אדלשטיין: אני עברתי את זה באופן אישי כל פעם כשמנסים לארגן איזה אירוע, ולפעמים זה לא עיתונאי, יש 300 עיתונאים – השתגעת?
יולי יואל אדלשטיין: הם כולם ישמיצו אותנו.
יולי יואל אדלשטיין: ואני עברתי את זה כשאז פניתי ל"פייסבוק" ול"אפל" בדרישה להסיר שם איזושהי אפליקציה אלימה, ואמרו לי מה אתה מבין, משוגע, אתה רק עושה לעצמך יחסי ציבור, ואף אחד לא יסיר את, כי כולם נגדנו ממילא, ואם לא צוקרברג, ודאי השני, זכרו לברכה.
יולי יואל אדלשטיין: מי יענה?
יולי יואל אדלשטיין: מסתבר שהעולם לא כולו נגדנו, ויש מספיק חברים, שכפי שאמרתי, זה לא פסול לטפח אותם.
יולי יואל אדלשטיין: אם נעשה פה עבודה וניתן גם לאזרחים להתבטא ולא רק כל הזמן נתווכח באיזה תאריך בדיוק נגיע ל-comprehensive peace agreements – לחוזה שלום כולל, אז אולי גם באמת נהיה בכיוון הרבה יותר טוב מבחינת שיפור התדמית שלנו.
יולי יואל אדלשטיין: תודה רבה אדוני היושב-ראש, ותודה ודאי ללרס על הסבלנות שלו במהלך כל הדיון המרתק הזה.
דני דנון: תודה אדוני השר.
דני דנון: לרס, אתה קיבלת פה מדגם די מייצג של האנרגיות, אפשר לומר גם של הלבטים, האתגרים שימשיכו ללוות אותנו.
דני דנון: אני אשמח לשמוע מילות סיכום ממך, בבקשה.
לרס לרסון: A few quick thoughts, and I will make it brief.
לרס לרסון: I've heard everything.
לרס לרסון: I want to tell the Colonel: thank you very much for staying up late at night and coming on my show, because it is late at night.
לרס לרסון: You've put a personal face – I'm sorry, Minister – on the IDF for people in the United-States who don’t knew the IDF.
לרס לרסון: They don’t know .
לרס לרסון: To the Minister and to the Members of Knesset for making this possible.
לרס לרסון: You add to my credibility with my audience because it means something when you say: I've been there, I've seen it.
לרס לרסון: That adds some credibility when I make an assertion about what things are really here, or try to deny something that somebody has said that's a slur on your country.
לרס לרסון: About Mr.
לרס לרסון: Friedman, I would perfer you read more Paul Krugman and less Tom Friedman – I'm not a big fan of Tom Friedman.
לרס לרסון: To the beautiful young lady who's name I can't recall - - -
דני דנון: .
לרס לרסון: .
לרס לרסון: , about the economy.
לרס לרסון: Ten years ago, when I cam here in the first time – a friend in had arranged that trip for my broadcast here – one of the first things I heard was average per capita income here.
לרס לרסון: And I think at the time – 18,000 in the countries around you, the countries who are your enemies, a tenth of that.
לרס לרסון: And I said to anybody at home if I can say – when this little country with not much in a way of natural resources can do ten times the per capita income of the countries around you.
לרס לרסון: And this morning we spent close to an hour with one of the prime ministers, economic advisers, talking about all those issues that you may not think you talked about because when you watch CNN or NBC or MSNBC – the whole cable verity except Fox – you don’t see those stories, you will hear a half an hour of that interview on my national show tonight, and so will America hear that.
לרס לרסון: And we talked about where your high-tech sector is, where your unemployment rate is.
לרס לרסון: Congratulations – 5%-6%.
לרס לרסון: I wish God will bless with that kind of unemployment rate.
לרס לרסון: And as to question of bringing – if you want to bring left wing talk show host here – good.
לרס לרסון: Bring them if they'll come.
לרס לרסון: I'm going to tell you something – conservative talk shows like me will come because we're friends of .
לרס לרסון: I've found that left wing people in generally are pro-Palestinians, without even knowing why.
לרס לרסון: They just perceive that you are the bully, the Palestinians are the underdog, and that’s all they need to know.
לרס לרסון: All they need to know is everything you do is generally wrong, and everything the Palestinians do – even if it's blowing people up, or settlers who are murdered in their homes – I saw the results of the trial today, and what did the two with the 11 pipe bombs want to do at the trial – thus are stories that need to be heard back in the United States.
לרס לרסון: They need to knew that the daily reality that you deal with.
לרס לרסון: So – I will do my part to try to make that happen.
לרס לרסון: If you want to bring – bring the - - - post.
לרס לרסון: Bring Drudge over.
לרס לרסון: Bring some of my colleague.
לרס לרסון: The young lady that I pace off in Fox news with once a week, Leslie Marshall – I said I'm going to .
לרס לרסון: She said I don’t practically care for the country, and I’m half Jewish.
לרס לרסון: That’s what she said to me.
לרס לרסון: I said I love the country, I said I can understand why you don’t.
לרס לרסון: You're a lefty talk show host; it's a hard-working, patriotic, capitalistic, freedom-loving country.
לרס לרסון: I can understand why the left in doesn't particularly care for .
לרס לרסון: I like the place – and I do like the place, and I'm an unabashed friend of country, and I thank you for opportunity to sit here and say these things to you.
דני דנון: תודה רבה לרס.
דני דנון: אני רוצה לסכם ולומר לכולנו, וגם ללרס, עצם הדיאלוג הוא חשוב.
דני דנון: עצם השיחה על ישראל היא חשובה.
דני דנון: אני רוצה לעודד את משרד החוץ ואת משרד ההסברה וכל המשרדים השונים שעוסקים, ליצור דיאלוג, ליצור מגע.
דני דנון: אנחנו צריכים לדעת שאין לאף אחד בעלות על התקשורת, לאף אחד אין בעלות על המסר, לאף אחד אין בעלות על דעת הקהל.
דני דנון: הכי חשוב לזכור – זה קרב אגרוף קשה שמוכרע בנקודות, לא בנוק-אאוט.
דני דנון: אנחנו צריכים לעמוד על המגרש כל יום, כל שעה, בכל אולפן, גם לחטוף וגם להחטיף, ובסופו של יום לנצח בנקודות.
דני דנון: אני רוצה להודות לשר, להודות ללרס, להודות לכל מי שהגיע.
דני דנון: Thank you very much, Lars, תודה רבה.
עינת וילף: צהריים טובים.
עינת וילף: אנחנו נפתח את הישיבה השנייה של ועדת המשנה לקשרי ישראל והעולם היהודי.
עינת וילף: אני רוצה לברך את כולכם שהגעתם.
עינת וילף: הפגישה הקודמת והראשונה עסקה ביחס שבין ישראל לישראלים השוהים בחוץ-לארץ, ושלל המנגנונים והאפשרויות לקיים יחס אחר ושונה שאינו שיפוטי, ושמביא לידי ביטוי את ההזדמנויות לשיתוף פעולה בין ישראל לישראלים ששוהים בחוץ-לארץ.
עינת וילף: המפגש היום – שבמובן מסוים הוא המפגש הראשון של הנושא העיקרי של הוועדה, ושגם מניח את היסודות לדיונים שיבואו בהמשך – מבקש לעסוק בנושא שמכונה "הפרדיגמה החדשה".
עינת וילף: אני אישית אוהבת את הביטוי "החוזה החדש".
עינת וילף: המטרה היא בעצם לעסוק ברעיונות שמכווינים את הקשר בין ישראל ליהודים בעולם.
עינת וילף: עצם השינוי – ביקשתי כצעד ראשון, עם תחילת הפעולה של ועדת המשנה, לשנות את שמה מ"וועדת ישראל תפוצות" לוועדה שעוסקת ביחסי ישראל והעם היהודי – כחלק ממהלך קטן, אבל סמלי של שינוי הקשר והשיפוטיות, שבמשך הרבה מאוד שנים היתה נטועה בו.
עינת וילף: והמטרה היא בעצם, קודם כל לדבר על הרעיונות האלה – ונעשתה עבודה משמעותית, והרעיונות כבר מזמן לא חדשים, וכבר גם מיושמים – ולראות איפה הרעיונות עומדים.
עינת וילף: לתת ביטוי בוועדה פה לרעיונות האלה, להשתמש כאן בבמה של הכנסת כדי לדבר על הרעיונות האלה, הם הועלו בבמות אחרות שונות, להעלות אותם כאן בכנסת ולבחון את האופן שבו גופים שונים בעולם היהודי ובמשרדי הממשלה – בסופו של דבר האחריות שלנו בכנסת היא פיקוח על הממשלה ולא על ארגונים יהודיים שאינם ממשלתיים, אבל לראות כיצד הדברים האלה מיושמים או יכולים להיות מיושמים בעתיד.
עינת וילף: ביקשתי את אנשי המכון לתכנון מדיניות שעשו את העבודה שהניחה את היסודות של החשיבה במובן הזה, להציג את העבודה שלהם.
עינת וילף: מי שיציג את העבודה זה דב מימון - - -
דב מימון: ויוגב.
עינת וילף: ויוגב, תציגו את זה ביחד, בסדר.
עינת וילף: ביקשתי מאבינועם בר יוסף, שהוא ראש המכון להציג את הפתיח.
עינת וילף: רק לפני כן אני אגיד, הרי אנחנו טוענים כאן שהטכנולוגיה היא אחת הסיבות שעל הקשר הזה גם להשתנות, אז אנחנו משתדלים לעשות את זה גם פה.
עינת וילף: הוועדה כאן נמצאת על webinar, שזה אומר שהזמנו יהודים מכל העולם שמעוניינים להשתתף בדיון.
עינת וילף: נרשמו אנשים, גם מניו-יורק, ששם אומנם עוד קצת מוקדם, אבל מלונדון ומפריס ומבודפשט וממינכן ווינה.
עינת וילף: ובכוונתנו לעשות את זה בכל פעם, כחלק מהדרך שבה אנחנו מנהלים כאן את הדיונים, גם לאפשר ליהודים בכל העולם להאזין, לעקוב וגם לכתוב לנו תוך כדי הדיון.
עינת וילף: בבקשה אבינועם.
אבינועם בר יוסף: תודה רבה עינת.
אבינועם בר יוסף: קודם כל, צריך לברך אותך שהצלחת להביא את כולם ביחד, ואני חושב שאנחנו הרי באמת לא גוף ביצוע, אנחנו גוף תכנון, מחקר וחשיבה אסטרטגית.
אבינועם בר יוסף: אנחנו רק יכולים לקוות שחלק מההמלצות ייושמו על ידכם ואם אפשר על-ידי כולם ביחד, בוודאי שהעם היהודי ירוויח מזה.
אבינועם בר יוסף: אז, אל"ף, באמת אני חושב שזה הישג משמעותי וזה חשוב.
אבינועם בר יוסף: הפרויקט שאנחנו מדברים עליו, זה פרויקט שהוזמן לפני שנתיים וחצי על-ידי הממשלה והסוכנות היהודית ביחד, לביצוע של המכון.
אבינועם בר יוסף: אנחנו השלמנו אותו לפי תוכנית מסוימת, ואנחנו רוצים להציג אותה עכשיו.
אבינועם בר יוסף: דב מימון ויוגב שהיו משמעותיים מאוד בהכנת הפרויקט, יציגו אותה.
אבינועם בר יוסף: אני רק רוצה לומר בשתי מלים מה זה פרדיגמה חדשה או חוזה חדש.
אבינועם בר יוסף: הפרויקט הזה בא בעצם להעמיד על השולחן את השאלה: האם העם היהודי בתפוצות הוא נכס למדינת ישראל או נטל למדינת ישראל?
אבינועם בר יוסף: ואם הוא נכס למדינת ישראל, מדינת ישראל צריכה להתייחס אליו כנכס, להשקיע בו, על מנת שבדורות העתידיים ההשקעה הזאת תיתן פרי, ונצליח לשמור על אותה תמיכה שיש לנו בעולם היהודי.
אבינועם בר יוסף: במדינה שכל כך מרגישה מבודדת, התמיכה הזאת חשובה ובמידה רבה זה הפתח לעולם.
אבינועם בר יוסף: אני חושב שזה השינוי הפרדיגמטי.
אבינועם בר יוסף: כל היתר נגזר מההחלטה הזאת.
אבינועם בר יוסף: ואני קורא פה לעינת, באמת להוביל מהלך כזה שבסופו של המהלך, הממשלה תקבל החלטה שהעם היהודי הוא באמת נכס שצריך לטפח אותו.
אבינועם בר יוסף: וזה מחייב גם השקעה של המדינה בעם היהודי.
אבינועם בר יוסף: וזה אומר שיכול להיות שכרגע המצב הוא מסובך – ואנחנו יודעים מה כרוך בהקצבת תקציבים לגילאי שלוש-ארבע בארץ – אבל במדינת ישראל יש גם אור, שהוא לא כל כך רחוק בקצה המנהרה, ויש משאבים חדשים ויש משאבי טבע, שאני חושב שזה יהיה רק טבעי אם הממשלה תקבל החלטה, בעידוד הכנסת, שחלק מהמשאבים האלה יופנו למשאב הזה, המשאב האנושי שהוא משאב קריטי.
אבינועם בר יוסף: אני מסתכל – אני מסיים – בתוך המחקרים שלנו למשל, עולה שגילאי תיכון הם גילאים מאוד משמעותיים, פוסט בת-מצווה, בר-מצווה, להגברת הזהות והעמקת הזהות היהודית.
אבינועם בר יוסף: הדברים האלה לא מטופלים דיים.
אבינועם בר יוסף: כל המאמץ הזה צריך לקבל ביטוי, נתתי את זה כדוגמה, בניסיון לגבש, הייתי אומר במקום זכות הלידה, פנקס קופונים לזכות לידה, שהמשפחות והילדים באופן אינדיבידואלי יוכלו לפזר את ההשקעה בזהות היהודית לפי צרכים שלהם.
עינת וילף: בבקשה, דב ויוגב.
יוגב קרסנטי: אז כאמור, כמו שאמר אבינועם, הפרדיגמה החדשה הוזמנה על-ידי ממשלת ישראל ועל-ידי הסוכנות היהודית מהמכון למדיניות העם היהודי.
יוגב קרסנטי: הפרדיגמה החדשה לא נכתבה מחוץ לקונטקסט, היא נכתבה על רקע של התרחקות מאירועים היסטוריים מכוננים, שמשפיעים על הקשר בין ישראל לתפוצות, התרחקות מאירועים כמו השואה, כמו הקמת מדינת ישראל, כמו מלחמת ששת-הימים ואירועים אחרים.
יוגב קרסנטי: היא נכתבה בזמן שבו חוק השבות קיים במדינת ישראל ואפשר לעלות לישראל, ופחות מפרומיל, אפילו פחות מחצי פרומיל מיהדות ארצות-הברית בוחר לעלות לישראל.
יוגב קרסנטי: אז על רקע המציאות הזאת נכתבה הפרדיגמה החדשה, כשיש צורך בעצם להגדיר מחדש את היחסים בין מדינת ישראל לבין הקהילות, באופן שיתאם גם את רוח הזמן.
יוגב קרסנטי: כאמור, הנחת היסוד היא שהבטחת עתיד העם היהודי מחייב את קיומה של מדינת ישראל משגשגת, ואת קיומה של זהות יהודית חזקה וחיונית בתפוצות, ושהידוק הקשרים יתרום הן לחוסנו של העם היהודי והן לחוסנה של מדינת ישראל כמדינת הליבה של העם היהודי.
יוגב קרסנטי: המטרה היא בעצם לפעול לחיזוק הקשר בין ישראל לבין יהודי העולם, בדגש על הדור הצעיר, וזאת באמצעות פעולה משותפת והשקעה משותפת של מדינת ישראל ושל יהדות התפוצות.
יוגב קרסנטי: האתגרים המרכזיים אותם זיהינו בעבודה הם, קודם כל, האתגרים בתפוצות של שימור זהות יהודית ייחודית בתוך סביבה אוניברסלית.
יוגב קרסנטי: סביבה שבה זהות שבטית לא מתקבלת תמיד בהבנה, זהות לאומית לא מתקבלת תמיד בהבנה, יש אפילו לחץ להשתלב בתרבות הרוב, לוותר על זהויות שמפרידות אותך מתרבות הרוב.
יוגב קרסנטי: וכמובן, שימור וחיזוק הקשר בין הדור הצעיר בתפוצות לדור הצעיר בישראל.
יוגב קרסנטי: אני לא יודע כמה אתם יודעים, אבל 70% מהאוכלוסייה בישראל היום הם צברים, אנשים שנולדו בישראל, אלה אנשים שאין להם בעצם שורשים בתפוצות, ובשביל שיהיה להם קשר לתפוצות, צריך לעבוד על הקשר הזה וצריך לטפח אותו.
יוגב קרסנטי: כמובן שבישראל, הצד השני של המטבע הזה, זה פיתוח תודעה כלל יהודית בקרב הדור הצעיר בישראל, שיראה את עצמו כחלק מעם יהודי, ולא רק כחלק מהיושבים בציון.
יוגב קרסנטי: אני אעביר עכשיו את ההצגה לדב.
דב מימון: בבקשה.
דב מימון: תראו, אם אנחנו מסתכלים, המחקר וההצעות וההמלצות והתוכנית האינטגרטיבית שאנחנו בנינו מבוססת על הנחות היסוד ששמעתם, ומבחינת ניתוח מסוים של הזהות היהודית.
דב מימון: מה שאנחנו מצאנו – על -ידי התייעצות מאוד רחבה ומאוד מקיפה, על-ידי קבוצות מיקוד ועל-ידי לא מעט עבודה, 350 אנשים רואיינו, וחלק מהאנשים שנמצאים כאן רואיינו, חלק מחקר מקיף שנעשה – מצאנו כמה דברים שקרו בזהות היהודית.
דב מימון: במיוחד מצאנו שהזהות היהודית, בעצם מה שמחבר את היהודים בארץ ובחוץ-לארץ הוא בעצם היהדות שלהם כמובן.
דב מימון: ככל שבמדינת ישראל היהודים יהיו יותר יהודים והזהות היהודית היא ממש תהיה איזה אתוס מכונן, אז יש סיכוי יותר שיהיו מחוברים ויש שותפות מבחינת התחושה בין היהודים בארץ, ולכן צריך לחזק גם בארץ וגם בחוץ-לארץ.
דב מימון: אם אנחנו מסתכלים על הדברים המשתנים בזהות היהודית, אנחנו רואים שבעצם הזהות היהודית מהווה מענה למשהו מעניין מאוד שקורה בזהות הפוסט מודרנית.
דב מימון: וחלק מהדברים, מה שנקרא שייכות, שאנשים פשוט די מבודדים בעולם החדש, ואנשים צריכים איזשהו חיבור עם קשרים.
דב מימון: מעבר לפייסבוק הם צריכים גם איזשהו קשר עם אנשים מסוימים, והחיבור הזה עושה את הזהות.
דב מימון: והדבר השני שעושה את הזהות, זה המשמעות, חיפוש משמעות.
דב מימון: אז בין שני הדברים האלה אנחנו פשוט חיפשנו וניסינו לזהות איזה ביטויים יש לזהות היהודית בתפוצות וזהות בכלל.
דב מימון: ומצאנו שהחלק הגדול שקודם כל נותן את הגישה ליהדות וגישה לישראל הוא כמובן הנסיעות לישראל.
דב מימון: ברור שבן-אדם שיבוא לפה, מכל סיבה שהיא, אם זה יהיה קבוצה של עשרה ימים, או שיהיה פה מפגש של שישה חודשים שיבוא ללמוד על איך מקימים "סטארטאפים" בישראל, תהיה לו זיקה וגישה מאוד חזקה לזהות היהודית שלו.
דב מימון: מפגש בין יהודים מישראל ויהודים מחוץ-לארץ תמיד כשנפגשים קורה איזושהי "ירידת אסימון" משני הצדדים, זה קורה מפני שהזהות היהודית בחוץ-לארץ, זהות על בסיס דתי ואתני, כאשר בארץ היא בעיקר זהות לאומית.
דב מימון: במפגש הזה קורית איזושהי תופעה מאוד מיטיבה בשני הצדדים, גם קורים תהליכים מאוד מעניינים, ככה שברור שככל שנחבר, שנצליח לגוון את העצות ונרחיב את האפשרויות של אנשים להתחבר, לבוא לישראל, זה דבר חשוב.
דב מימון: הדבר השני שמחבר את הזהות היהודית זה הקהילה.
דב מימון: אנחנו רואים שקהילות שהם חזקות, קהילות שיש אכפתיות הדדית, שמסוגלות לעשות פרויקטים משותפים הם קהילות שעובדות ומספקות את השייכות הזאת שאנשים כל כך צריכים.
דב מימון: הדבר השלישי הוא כמובן הדת, אבל כידוע הדת לא מספק בדיוק את כולם, אבל יש פה אנשים שדרך דת מתחברים ליהדות.
דב מימון: ידוע שאם לפני דור היה ברור לאנשים ששולחים צ'ק לישראל וזה היה הזהות היהודית שלהם או איזושהי שייכות פנימית, זה לא כל כך עובד היום, צריך גם איזושהי פעילות אחרת.
דב מימון: הדבר הרביעי הוא נגד הדת, הוא בעד הדת, הוא ליד הדת, זה תרבות, מה שאפשר לקרוא "הציוויליזציה היהודית".
דב מימון: זה פעילות שהרבה מאוד אנשים עושים את זה באופן נפרד, אינדיבידואלי, צרכני, צורכים יהדות, קוראים יהדות, אבל זה לא תמיד מביא לידי – לבד זה לא מספיק מביא את תחושת היהדות ותחושת השייכות לעמיות היהודית, לעם היהודי.
דב מימון: דבר נוסף שיש זה לימוד.
דב מימון: לימוד זה אומר מבחינתנו יצירת משמעות.
דב מימון: קורה יותר ויותר חוגים של לימוד, כל מיני תופעות ופסטיבלים של לימוד בכל מקום בעולם, זה אומר שאנשים רוצים לפגוש את המקורות הישנים שלהם.
דב מימון: כשאני אומר מקורות, זה יכול להיות פה חלק מכמובן המקורות העדתיים, וגם מעבר לזה גם פרנץ קפקא או פיליפ רוט.
דב מימון: כל מקום שאנשים פוגשים את המקורות, מפגישים עם הבעיות הקיומיות שלהם היום, זה יוצר להם משמעות בשביל המחר, וזה הופך את הזהות היהודית שלהם ממשהו פריפריאלי למשהו מרכזי לחיות.
דב מימון: הדבר האחרון שאנחנו מצאנו – ואתם רואים יש שישה צדדים כמו במגן-דוד – זה הזיכרון.
דב מימון: הזיכרון יכול להיות הסבתא היהודייה או יכול להיות זיכרון השואה או זיכרון היסטורי.
דב מימון: וכל הדברים האלה ביחד בונים איזושהי זהות.
דב מימון: הדברים האלה חופפים, זה אומר שאפשר שיהיה פה דברים – יש אוכלוסיות מסוימות שיכול להיות שלא יתעניינו ממש בישראל, ויש אנשים בעם היהודי שאוכלוסייה אחרת לגמרי, שלא כל כך מתחברת לחייל הישראלי ומתחברת יותר למה שנקרא "תיקון עולם", שזה משמעות, שזה משהו אינדבידואליסטי יותר, משהו שמדבר על משהו הרבה פחות אתני והרבה יותר הומניסטי, אבל זו הנקודה היהודית שבתוכו או שבתוכה שפועל.
דב מימון: ולכן, אם אנחנו רוצים להגיע למצב שאנחנו לא משאירים אף יהודי מאחור, אם אנחנו רוצים שכל היהודים יוכלו להתחבר לזהות היהודית שלהם, ויש לנו בשביל זה – חשוב להבין שיש לנו חלון הזדמנויות של בערך 20-15 שנה – אם העם היהודי מחליט לעשות איזשהו "פרויקט על" – פרויקט לאומי של העם היהודי ולהתחבר גם מישראל וגם מהתפוצות ולהחליט על דבר כזה, אנחנו מסוגלים להוביל אותו.
דב מימון: וזה מוביל אותנו להבין מה בעצם החידוש שבתוכנית.
דב מימון: הדבר הראשון, כמו שאמרתי, יש לנו יכולת להפוך את המגמות, זה לא בשמים, אחרי המחקר המקיף שעשינו, מצאנו שיש אכן אפשרות ועל-ידי פרויקט אינטגרטיבי שיגיע לכל מיני המקומות ושיתחבר לכל דבר ודבר – לא מספיק להיות סתם בביקור בישראל, צריך שאחר כך יהיו גם איזשהן תופעות שאנחנו נחזק את הקשרים במשך הזמן, שיהיה איזשהו חיבור.
דב מימון: וככל שיהיו יותר מהביטויים, מהרכיבים שהזכרתי מקודם, הזהות היהודית בעצם הופכת ליותר מרכזית ויותר חזקה אצל כל אחד.
דב מימון: יש לנו יכולת, וכמובן, הגוף המאורגן ביותר המסוגל להוביל מהלך כזה– למרות שיש הרבה קהילות חזקות, הרבה כסף והרבה משאבים בעם היהודי – זה מדינת ישראל.
דב מימון: זה כמובן יחזק את המרכזיות של מדינת ישראל אם אנחנו נעשה דבר כזה.
דב מימון: הדבר הבא, הוא שינוי הפרדיגמה הגדול ביותר שמדינת ישראל לוקחת אחריות וגם משקיעה כסף.
דב מימון: מדובר על כסף גדול, כמו שאמר אבינועם, צריך להחליט אם אנחנו מעדיפים לתת את הכסף הזה לילדים הטובים שגרים במרילנד ולא חסר להם כלום, או לתת לילדים בנתיבות או ירוחם.
דב מימון: זה החלטה גדולה, אבל אנחנו חושבים שצריך להיות פה דיון ציבורי לדבר הזה וצריך לעשות אותו, ולא עלינו, המכון לתכנון מדינות לעשות אותו, אבל אתם ואנשים שנמצאים פה חלק מהדיון, ולכן טוב שכולנו נפגשים פה.
דב מימון: הדבר השלישי הוא פרויקט אינטגרטיבי.
דב מימון: כמו שאמרתי, צריך להגיע להרבה מאוד אוכלוסיות שונות.
דב מימון: אנשים ממש לא מתחברים לאותו דבר, יש כאלה שמתעניינים בדת, יש כאלה בכלל לא רוצים לשמוע על דת, יש כאלה שרוצים "תיקון עולם" ורוצים פרויקטים ממש, ללכת בסומליה.
דב מימון: לא אכפת לנו, שיהיו ישראלים, יהודים מחוץ-לארץ, ייפגשו לשלושה שבועות בארץ ב"משב" במשרד החוץ ויעשו איזשהו פרויקט ואחר כך ייסעו ביחד לסומליה.
דב מימון: ברור כמובן שזה לא בדיוק הפרויקט העדיף, אבל האוכלוסייה הזאת לא תדבר אליהם אם נדבר אתם לא על דת, ואפילו לא מדובר על מדינת ישראל, ויש להם קושי עם המדינה האתנו-דתית – איך שאנשים תופסים אותנו בעולם.
דב מימון: הדבר הבא שהוא כמובן שאנחנו קבענו תוכנית מבוססת על מטרות מוגדרות ומדידות.