GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מתארת לעצמי שאם היינו מדברים לעומק, היית מדבר עוד הרבה יותר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הבעיות עליהן אתה מדבר הן בעיות ערכיות של החברה הישראלית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הכול מתחיל ונגמר בבעיות הערכיות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לצערי, אנחנו לא כל כך שומרים על כבוד האדם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שהדבר הכי חשוב כמדינה יהודית הוא הערבות ההדדית וכבוד האדם, ואת זה קצת איבדנו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו בטוח נעשה עוד דיונים, וניתן לך לדבר יותר בפעם הבאה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יש לך עברית נהדרת.
תמרה גרינבאום: שלום לכולם.
תמרה גרינבאום: שמי תמרה גרינבאום, ואני מקראקס, ונצואלה.
תמרה גרינבאום: גם אני עליתי ב-2006 לארץ.
תמרה גרינבאום: בגלל המצב בוונצואלה הייתי צריכה לצאת משם, שאותו בטח כולם מכירים.
תמרה גרינבאום: גרתי בצרפת, באיטליה, בארצות-הברית.
תמרה גרינבאום: בסוף הגעתי לפה, לבית שלי.
תמרה גרינבאום: גם המשפחה שלי עלתה.
תמרה גרינבאום: אחי היה בצבא, ואנחנו ישראלים עד הסוף.
תמרה גרינבאום: אני לא רוצה לחזור על הדברים של גרג, אבל כשעולה חדש מגיע לארץ וכל חייו הוא בארץ הוא רק מכיר את האנשים שעובדים במשרד הקליטה ובמשרד הפנים.
תמרה גרינבאום: זה הממשל שהוא מכיר.
תמרה גרינבאום: אם הם נחמדים או לא נחמדים – זה מה שיהיה לו כל החיים.
תמרה גרינבאום: אני נמצאת בארץ חמש שנים בארץ, ואף פעם לא היתה לי הזדמנות להכיר מישהו מהממשלה שהיה יכול להסביר לי, וזאת למרות שלמדתי באוניברסיטאות ישראליות תואר ראשון ותואר שני, ולמרות שעבדתי במקומות עבודה ישראלים.
תמרה גרינבאום: אני באה ממדינה שהיא לא דמוקרטית, כמו הרבה מהעולים, אבל אף אחד לא בא על מנת להסביר לנו מהי דמוקרטיה, מה הן הזכויות שלנו, איך בוחרים, למה צריך לבחור, ולא רק כל ארבע שנים אלא גם בפריימריס.
תמרה גרינבאום: זה מאוד חשוב.
תמרה גרינבאום: הרבה עולים לא יודעים בכלל מה זה פריימריס.
תמרה גרינבאום: מבחן הקדטים של משרד החוץ הוא מבחן שרק ישראלים יכולים להיכנס למשרה הזאת.
תמרה גרינבאום: זה מבחן כל כך קשה, הוא רק בעברית.
תמרה גרינבאום: אתם מפסידים.
תמרה גרינבאום: יש דור גדול של עולים חדשים שרוצים לתת למדינה, ושיכולים לעזור ביחסי ציבור, ביחסים בין-לאומיים, ב-Nation Branding, בכלכלה, בחינוך, כי זה הבית שלנו, ולכן באנו עד לפה.
תמרה גרינבאום: תודה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חייבת להגיד לך שאת פשוט מרגשת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן ירבו כמותכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את מעלה נקודה מאוד חשובה גם לגבי הקורס, וגם בכלל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אפרופו, שינוי שיטה – אני חושבת שגם חברי כנסת, ובכלל אדם שמקבל אזרחות, כן צריך לעבור איזשהו קורס של ידיעה מינימאלית של ההיסטוריה, של הממשל, ושל מה שקורה בארץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: האמת – לא לימדנו אתכם את זה כי ידענו שנשנה את השיטה.
דניאל אילון: לא, אנחנו רוצים ללמוד גם מהם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה גם נכון.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הדובר האחרון הוא עידן ינוביץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני בטוחה שיש פה הרבה שרוצים לדבר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תהיה קצר, אתה שם לב שכל שנייה הם פותחים את הדלת.
עידן ינוביץ: בסדר גמור.
עידן ינוביץ: אנחנו גם שמחים לקבל אותם.
עידן ינוביץ: קודם כל, תודה רבה שהזמנתם אותי, כבוד סגן השר, גברת היושבת-ראש, וחברת הכנסת.
עידן ינוביץ: אני עידן, אני עליתי לארץ בשנת 2001 מארצות-הברית.
עידן ינוביץ: אנחנו משפחה, נקרא לזה, של מהגרים, אבל בצורה פחות יפה אנחנו משפחה של יורדים.
דנה גורדון: זה לא נקרא כך, זה נקרא תושבים חוזרים.
עידן ינוביץ: רק כשחוזרים אנחנו תושבים חוזרים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשאתם לא חוזרים אתם יורדים באמת, ועדיף לקרוא לכם ככה.
עידן ינוביץ: היום אני גר ברמת גן.
עידן ינוביץ: ב-2001 עליתי לארץ.
עידן ינוביץ: התגייסתי לצבא, ולאחר השירות הצבאי שלי אני מטפל בתחום החיילים הבודדים.
עידן ינוביץ: היום אני נשוי למיכל שהיא ילידת ירושלים.
עידן ינוביץ: אני קצת מרגיש לא נעים שהוצאתי אותה מירושלים והעברתי אותה לרמת גן, אבל גם בזה אנחנו נטפל.
עידן ינוביץ: היום יש למעלה מ-5,000 חיילים בודדים בצה"ל.
עידן ינוביץ: חלק מהם הם עולים חדשים, וחלק מהם הם ישראלים ותיקים.
עידן ינוביץ: חוץ מצה"ל אין גוף שמטפל בחיילים הבודדים בצורה כזו שיכולה לקבע את קליטתם בצורה מתמשכת לטובת קליטתם בארץ.
עידן ינוביץ: הם מגיעים והם מקבלים את הזכויות שלהם, ומאותו רגע הם ממשיכים הלאה לדרכם.
עידן ינוביץ: החבר'ה האלה באים לכאן על מנת לבנות ולהיבנות.
עידן ינוביץ: הציונות האמיתית של שנות האלפיים, של היום, זה בדיוק החבר'ה האלה.
עידן ינוביץ: הם מגיעים לארץ כשהם בני 18 והם מתגייסים ליחידות הכי קרביות שיש בצבא.
עידן ינוביץ: הם ממשיכים את דרכם, והם רוצים לבנות את בתיהם בישראל.
עידן ינוביץ: על מנת לעשות את זה הם חייבים, חייבים, חייבים, יד מחזקת מהממשלה ומחברי הכנסת ומהבית הזה, על מנת שהם יוכלו להרגיש כחלק מהבית.
עידן ינוביץ: אין ספק שהיום צה"ל הוא שער הכניסה לחברה הישראלית.
עידן ינוביץ: אבל ברגע שנכנסת לחברה, אתה צריך גם להמשיך בתוכה.
עידן ינוביץ: כדי לעשות את זה, אני מפציר בכם לראות מהי הדרך כדי לגרום לכך שתהיה הרגשה של אחריות בין חברי הכנסת ובין שרי הממשלה לטובת אותה אוכלוסייה שבאמת באה עם כל הרצון לבוא ולבנות את מדינת ישראל.
עידן ינוביץ: תודה רבה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שבמילים מאוד קצרות נאמרו פה דברים מאוד מאוד חשובים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: קודם דיברנו על תדמית בישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בחוץ-לארץ מנסים לבנות brand לישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כשהעולים מגיעים לפה הם קצת נתקלים בתחושה שהכול טוב ויפה, אבל איפה מה שהבטיחו לנו?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שגם משרד החוץ וגם הפדרציות צריכים לעשות פה דיון מאוד רציני עד כמה אנחנו אומרים את האמת, ומה אנחנו מצפים מאותם אנשים נפלאים שנמצאים כאן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני חושבת שאחת הבעיות בארץ היא שאין לנו רשות אינטגרציה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אחרי X שנים משרד הקליטה כבר לא קיים, והעולים נופלים בין הכיסאות כשהם כבר לא עולים, אבל גם לא צברים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הבנקים מתייחסים אליהם עוד כעולים, אבל משרד הקליטה כבר לא מתייחס.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בזמנו הצעתי לאולמרט להקים רשות אינטגרציה כדי לתת לעולים שמגיעים לפה את אותה יד שהולכת איתם עד לרגע שהם אומרים: תעזבו אותנו, אנחנו כבר יודעים איך להסתדר במדינה הזאת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מקווה שהרעיונות שלנו יקרו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שוב, אני רוצה לברך אותך, אדוני סגן שר החוץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תם, אך לא נשלם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מקווה מאוד להמשיך לעשות את הדיונים האלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מבקשת לקרוא לציבור ולכנסת להתחיל במהלך של שינוי תוך שיתוף פעולה בינינו לבין העם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: המשבר הגדול במדינת ישראל הוא לא משבר חברתי, ולא משבר כלכלי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה משבר אמון, אמון בעצמנו, אמון בחברה, אמון בממשלה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: חוסר האמון הוא הדדי, ויכול להיות שאחת הדרכים להציל את זה היא באמת לעשות שינוי שיטת המשטר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני מודה לכם שהייתם, ואנחנו נמשיך.
דני דנון: אני מתכבד לפתוח ישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
דני דנון: אני רוצה לומר ששנינו, כחניכי תנועת בית"ר, למדנו וגדלנו על המסר של טביעתה של אוניית המעפילים סטרומה ואני רוצה באמת להודות לך.
דני דנון: אין לנו בכנסת בוסים, אבל מי שבעצם מנהל פה את כל העניינים ביד רמה ובהדר הבית"רי הוא יושב ראש הכנסת, מר ראובן ריבלין, בבקשה.
ראובן ריבלין: תודה רבה, אדוני יושב ראש הוועדה, ועדת העלייה והקליטה וסגן יושב ראש הכנסת, חבר הכנסת דני דנון.
ראובן ריבלין: ברוך טרקטין, האדם שבאמת יזם ופנה אליי בכל אותו עניין, דר' אאורל ויינר, חבר הפרלמנט ברומניה, יושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה, אדוארד יוסיפר, שגריר רומניה בישראל, מיכה חריש, יקירי, השר לשעבר, יושב ראש אמי"ר, הארגון המאוחד של יוצאי רומניה, שר המסחר והתעשייה, חבר הכנסת ואיש רב פעלים ומקדם הקולנוע בישראל בצורה שלא תיאמן, הרב אפרים גוטמן, נשיא יד זיכרון ליהדות רומניה, אריה רייטר, יושב ראש מוזיאון ובית הכנסת 'סטרומה' בבאר שבע, נציג 'יד ושם', דר' אברהם מילגרם, מר אריה קופפרשמידט, סגן יושב ראש האיגוד העולמי לתרבות יוצאי רומניה, הרב מנחם הכהן, אדוני חבר הכנסת המהולל והמפורסם ורב ראשי של יהודי רומניה עד תשע"ב, וגב' קולט אביטל יקירתנו, חברת הכנסת.
ראובן ריבלין: הייתי צריך להתחיל איתך, אני באתי מישיבה אחרת ונתנו לי נייר, אם אני הייתי עושה את הנייר, את היית ראשונה.
ראובן ריבלין: הנושא של 'סטרומה' הוא חשוב מאוד ואני מברך אותך, אדוני היושב ראש, על כך שאתה מעלה את זה כי חשוב שייאמרו הדברים.
ראובן ריבלין: חג פורים של שנת תש"ב, שהייתה שנת 1942, לא נחוג בארץ ישראל, אני חגגתי אז את יום הולדתי, יום הולדת של גיל 3.
ראובן ריבלין: המומים ומזועזעים הכריזו מוסדות היישוב היהודי, הוועד הפועל, התאחדות עולי רומניה, ארגון האצ"ל וגופים נוספים על שבעה ימי אבל ובכללם ביטול של כל חגיגות הפורים.
ראובן ריבלין: המאורע הקשה, מותם של 769 נפשות, בהם למעלה ממאה תינוקות, עם ירידה למצולות של אוניית המעפילים 'סטרומה' הטביע את חותמו על היישוב בארץ.
ראובן ריבלין: מה לא נאמר אז על העלייה הבלתי ליגאלית, פתאום הטיימס הלונדוני טען שהיהודים אינם מעריכים מספיק את העובדה שבריטניה הייתה משרתת את מדיניותו של היטלר אילו הייתה מקבלת לארץ ישראל פליטים יהודיים, 'משרתת את מדיניותו של היטלר', אנשי בית"ר הואשמו אז כחסרי אחריות, כמי שהשיטו ספינה חסרת סיכוי, דחפו אותה אל מותה כדי ליצור כותרות.
ראובן ריבלין: הבריטים, שניסו לסכסך בין ההסתדרות הציונית החדשה, הצ"ח, ובית"ר, לבין מוסדות היישוב, האשימו את אנשי בית"ר בכך שהם בוחרים בקפדנות גברים צעירים בגיל הצבא ונשים צעירות, לא אנשים ונשים, זקנים וילדים שהיו על הספינה אילו היה מדובר בפליטים אמיתיים.
ראובן ריבלין: הם התעלמו מהתינוקות הרבים ששהו אז על ה'סטרומה', הם התעלמו מההוראה המפורשת שנכתבה בכרטיס הנסיעה של האונייה ובה נקבע, ואני מצטט: 'על אונייה זו אין תאי שינה, לא חדרי רחצה ולא תאי אוכל, הנכם', כך נאמר לעולים, 'נדרשים להתארגן בהתאם.
ראובן ריבלין: חלוקת מקומות הלינה צריכה להיעשות', כך נאמר בהודעה, 'תוך התחשבות בחלשים, בנשים, בילדים ובזקנים, להם יש לתת את המיטות למטה, כדי שיוכלו לנוע ביתר קלות'.
ראובן ריבלין: מכובדיי היקרים כאן בכנסת, לפני כשני עשורים, שנת 1992, פתח יושב ראש הכנסת דאז, דב שילנסקי ז"ל, ישיבת כנסת מיוחדת לזכרה של אוניית המעפילים 'סטרומה'.
ראובן ריבלין: בדבריו הוא תיאר בצורה חיה את אשר אירע עם טביעתה של האונייה, מאותו הרגע שבו הכריחו הטורקים את ה'סטרומה' להפליג, וכך אמר מר שילנסקי: 'אוניית גרר של הצי הטורקי גררה את סטרומה עד הכניסה לבוספורוס, שם נותק החבל בין הגוררת לנגררת ו'סטרומה' שמנועה היה מקולקל, נסחפה עם הזרם מזרחה לאורך החוף.
ראובן ריבלין: כאשר הייתה 'סטרומה' במרחק של כ- מן החוף נשמע קול נפץ, נראו אש ועשן, האונייה התרסקה וטבעה.
ראובן ריבלין: עברה שעה ארוכה עד שהספינות שהיו בקרבת מקום שלחו ספינות הצלה.
ראובן ריבלין: מאונייה טרופה, נאבקים אנשים בגלים, מושיטים ידיים וזועקים לעזרה, אך העזרה מתמהמהת לבוא.
ראובן ריבלין: למי זה אכפת?
ראובן ריבלין: אמנם אלה יצורי אנוש, אך יהודים, וחיי יהודים בזמן ההוא לא היה שווים ולא כלום, חיי היהודים אז היו הפקר', כך אמר זיכרונו לברכה יושב ראש הכנסת דב שילנסקי.
ראובן ריבלין: כיום, מורותיי, גבירותיי, מוריי ורבותיי, ממרחק זמן ועם היוודע עומק הזוועה של שואת יהודי אירופה, בה איבד העם היהודי קרוב ל-2,500 נפש כל יום, כל יום היו 2,500 איש נכחדים, אירוע טביעתה של האונייה 'סטרומה' לא זכה להדים, אך בזמן ההוא, כאשר היישוב היהודי עוד לא העלה בדעתו את הזוועות הנעשות באירופה הנאורה, טביעתה של 'סטרומה' הייתה אירוע מכונן.
ראובן ריבלין: אירוע מכונן בתולדות האדישות, בתולדות חוסר האכפתיות, בהאשמה הקולקטיבית של מעצמות אירופה שהכשילו באטימות לב ניסיונות הימלטות של פליטים חסרי ישע.
ראובן ריבלין: אירוע מכונן בתולדות ההעפלה, בתולדות היישוב ואדוני, נציב בית"ר לשעבר, בתולדותיה של בית"ר.
ראובן ריבלין: הטיבוע של האונייה, לאחר חודשים רבים שבהם שהו אנשים על הסיפון חסרי תנאים בסיסיים, הבהיר ליישוב היהודי בארץ ישראל כי בשונה מעמים אחרים הוא חסר נמל בית.
ראובן ריבלין: אוניית רבות טבעו אז בים, אך להם היה בסיס, להם אם רצו היה לאן לחזור, לאן לצאת ומהיכן לצאת, העם היהודי היה חסר בסיס, נמלים היו סגורים בפניו, למפליגים היהודים לא היה לאן להפליג, הם היו חסרי תקווה.
ראובן ריבלין: גם אם זכו מעטים להימלט מאימת הטורף הנאצי, הים התיכון סגר בעדם ואילו הים השחור הקפיא אותם למוות, או שמא הם קפאו למוות עוד קודם לכן, אל מול חוסר האכפתיות של עולם אדיש ואכזר, נרדפים ללא מוצא, יהי זכרם של כל הנספים ברוך.
דני דנון: תודה רבה ליושב ראש הכנסת הבית"רי ראובן ריבלין.
דני דנון: אני רוצה לבקש מהאורח, חבר הפרלמנט ויינר, שהוא גם יושב ראש פדרציית הקהילות היהודיות ברומניה, שוב אני מודה לך שהגעת במיוחד לישיבה, לומר מספר מלים.
דני דנון: בבקשה, מר ויינר.
אאורל ויינר: (תרגום מאנגלית).
אאורל ויינר: אדוני יושב ראש כנסת ישראל, מר ראובן ריבלין, אני יודע שאתה אדם מאוד נחמד, נפגשתי איתך פעמים רבות ויצרת בי רושם טוב ביותר.
אאורל ויינר: יו"ר ועדת הקליטה, דני דנון, חבריי ואחיי היקרים, בייחוד כבוד הרב מנחם הכהן.
אאורל ויינר: מאוד התרגשתי כאשר הוזמנתי לשאת דברים מעל במה זאת, אמנם נאום קצר, אבל זה בכנסת וזה נפלא.
אאורל ויינר: הנושא הוא מאוד חשוב ומלא בזכרונות, על מה שאירע ברומניה באותו זמן.
אאורל ויינר: כעת, אני מודה לך מאוד על ההזמנה, יושב ראש הוועדה דני דנון, זה כבוד גדול עבורי.
אאורל ויינר: אני מנסה להתקרב ככל שאפשר לכבוד הזה, אולם, זה לא קל להיות אורח מיוחד של כנסת ישראל.
אאורל ויינר: אני מאוד מודה לכל האנשים שארגנו את הכנס הזה, אני מכיר את כל יושבי ראש הארגונים היהודיים מרומניה החיים בישראל, במיוחד חברי מר ברוך טרקטין, אני יודע בדיוק מה חלקו בהבאה שלי לכאן, תודה לך מר ברוך טרקטין, "ברוך אתה ה', ברוך...".
אאורל ויינר: הרב מנחם הכהן אמר, שכאשר הרב מתכונן לשאת דברים, הוא לא נעזר בשעון אלא בלוח שנה.
אאורל ויינר: אני הכנתי נאום, אמנם שבעה עמודים, אולם אני מודע לכך שעליי לדבר בקצרה.
אאורל ויינר: יש לי זווית ראייה מיוחדת, לגבי הקישור הקיים בין היהודים לבין ההיסטוריה.
אאורל ויינר: אני חושב שיש לנו את העם היחיד מתוך עמים רבים, שחי וקיים כבר המון שנים לכל אורך ההיסטוריה של העולם.
אאורל ויינר: יש מאחרינו, חמשת אלפים שבע מאות ושבעים ושניים שנים,על פי לוח השנה שלנו, שזה כמעט שש פעמים "מילניום" וזה הרבה מאוד עבור עם.
אאורל ויינר: העם היהודי הוא יחיד במינו, לא רק בגלל חייו הארוכים אלא גם בגלל תפקידו המיוחד במהלך ההיסטוריה.
אאורל ויינר: הוא עשה היסטוריה, הוא סבל במהלך ההיסטוריה, והוא יוצא הצד המנצח בכל פעם, שזה מאוד חשוב, כי זה מוכיח את מה שאנו אומרים בכל פעם "עם ישראל חי".
אאורל ויינר: יש לנו את הנוכחות הארוכה ביותר בהיסטוריה וסבל שנמשך הרבה מאוד שנים.
אאורל ויינר: העם היהודי, עבר שנים רבות וארוכות של סבל מאוד גדול, אחד האירועים בסבל הזה, הוא מקרה האניה "סטרומה", יש לנו את העובדות על המקרה, ואני אנסה להסביר במספר משפטים על העובדות האלה.
אאורל ויינר: בדצמבר 1941, הספינה "סטרומה" הפליגה מנמל "קונסטנזה" שברומניה, שעליה בערך 850 יהודים, בגילאים שונים, שניסו להגיע לארץ ישראל, המדינה שלנו, המולדת הישנה שלנו.
אאורל ויינר: לצערנו הרב, הספינה לא הצליחה להגיע לארץ ישראל, היא טבעה וכל נוסעיה ניספו בים השחור.
אאורל ויינר: מדוע זה קרה?
אאורל ויינר: מפני שהרומנים לא היו מוכנים להפלגה, באותם ימים המנדט הבריטי לא רצה שיבואו יהודים לפלשתינה, השלטון הטורקי לא רצה שיגיעו יהודים לאיסטנבול, הם הגיעו רק לבוספורוס, אחרון אך לא חביב, לברית המועצות היתה עמדה, להרוג את כולם, ברגעי הספינה האחרונים.
אאורל ויינר: זה הסיפור שסופר, אני חוזר, כ- 850 יהודים שלא נותרו בחיים לאחר אותה "הרפתקה" שמטרתה היתה להגיע לארץ פלשתינה.
אאורל ויינר: מה באמת קרה?
אאורל ויינר: מה הניע אותם לצאת ולעלות באותה תקופה לארץ ישראל?
אאורל ויינר: כידוע, רומניה היתה אז תחת משטרו של "אנטונסקו", שלא היה ידידותי כלפי היהודים.
אאורל ויינר: הוא נקט באמצעים רבים ומאוד נוקשים כלפי היהודים ונגד היהדות.
אאורל ויינר: במקרה הזה, אנשים ניסו להגיע לקצה אחר של העולם,לפלשתינה, לארץ ישראל, להתרחק מהאפשרות של מוות בתקופת משטר אנטונסקו.
אאורל ויינר: אל לנו לשכוח שלרומניה היתה היסטוריה ארוכה של התנועה הציונית, כך שכציונים, הם רצו להגיע באותה תקופה לפלשתינה.
אאורל ויינר: הם שילמו הרבה מאוד, באותה תקופה עלות הכרטיס היתה 1000 דולר, שזה לא דבר פשוט.
אאורל ויינר: אז זה היה הרבה מאוד כסף, אבל הם קיוו שלהיות על סיפון ה"סטרומה" יתן להם את הסיכוי להישאר בחיים במקום אחר.
אאורל ויינר: הכוחות שפעלו בקונפליקט הזה היו: המשטר הרומני, המשטר הבריטי, המשטר הטורקי וכמובן ברית המועצות, אשר לצערנו הרב היא זו שנתנה את המהלומה האחרונה והמכרעת.
אאורל ויינר: עבורנו, יהודי רומניה, זה היה פרק קשה מאוד בהיסטוריה שלנו.
אאורל ויינר: אני חוזר ואומר, עבורנו העם היהודי, ההיסטוריה היא בעצם "עם ישראל חי", וההוכחה הטובה ביותר היא כעת בכנסת ישראל בירושלים, אתם מנציחים את זכר "סטרומה".
אאורל ויינר: אני מעדיף שלא להוסיף דבר, מאחר ואני יודע מה המשמעות של זמן בחיינו.
אאורל ויינר: הרשו לי רק להודות שוב, לכם לקהל ובמיוחד למארגנים.
אאורל ויינר: תודה מיוחדת למר דני דנון, שהזמין אותי לכאן.
אאורל ויינר: תודה רבה.
דני דנון: Thank you very much, Mr.
דני דנון: Vyner, for coming.
דני דנון: תודה רבה ליושב ראש הכנסת, שכיבד אותנו בנוכחותו.
ראובן ריבלין: תודה רבה לכם.
ראובן ריבלין: חבר הכנסת כץ, חבר הכנסת גילאון, חבר הכנסת לשעבר דני קורן.
דני דנון: אנחנו נמשיך בדיון.
דני דנון: לפני שנבקש מהשגריר, מר אדוארד יוסיפר, שגריר רומניה בישראל, לומר מספר מלים, אני אבקש מהדוברים לקצר בדבריהם כי יש לנו רשימה ארוכה ואני רוצה לתת לכולם להספיק לדבר על הנושא החשוב וגם אני רוצה למקד את הדיון יותר לגבי פני העתיד והחינוך וההנצחה, פחות בנושא ההיסטורי, כי אני חושב שאנשים נמצאים פה היום בחדר, המשפחות וראשי הארגונים, מכירים את הסיפור ומכירים את הפרטים, ואני רוצה שנצא מפה עם מסרים והחלטות לגבי איך אנחנו מצליחים לחנך את הדור הבא.
דני דנון: אני לא יודע מי מביניכם יצא לו לראות את הסרט בערוץ הראשון, של יאיר שטרן, ששודר השבוע, הוא סרט מדהים ואני ממליץ לכולכם לצפות בו.
דני דנון: אני דיברתי אתמול עם ראש הממשלה, הוא לא ראה אותו ואני אוודא שהוא יראה את הסרט הזה, אני רק רוצה לומר מלה לאותם אנשים ותיקים שנמצאים פה איתנו, אני מזהה חלק מהאנשים, את אהרן וראובן ואחרים, שיצא להם ללחום במחתרות ולהיות פה בתקופה של הקמת המדינה ומבחינתנו, הדור הצעיר, שלא זכה לזה, אתם בעצם גיבורים שנגעתם ברגעים הכי חשובים של התקומה של העם היהודי, וגם הסיפור של האונייה 'סטרומה' זה חלק מאותו סיפור, של רגעים קריטיים שעיצבו את עתיד העם היהודי.
דני דנון: אני רוצה לבקש מהשגריר אדוארד יוסיפר לברך אותנו.
אדוארד יוסיפר: (תרגום מאנגלית).
אדוארד יוסיפר: תודה אדוני היושב ראש, כבוד גדול הוא לי להיות כאן.
אדוארד יוסיפר: ברצוני להודות לך ולוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות של הכנסת, על ההחלטה לקיים ישיבה מיוחדת, לציון 70 שנה להטבעתה של ספינת המעפילים "סטרומה".
אדוארד יוסיפר: מאוד מרשים אותי לראות, כל כך הרבה חברי כנסת גם כאלה המכהנים כיום וגם חברי כנסת לשעבר, שמכבדים אותנו היום בנוכחותם, מה שמראה לנו עד כמה הנושא הזה חשוב.
אדוארד יוסיפר: אני מאמין, טביעתה של ה"סטרומה", הוא אכן אירוע מאוד חשוב בהיסטוריית מלחמת העולם השנייה.
אדוארד יוסיפר: כפי שאנו יודעים, זה היה האסון הימי השני בגודלו בהיסטוריית המלחמה וגם אחד האסונות הגדולים בהיסטוריית יהודי רומניה.
אדוארד יוסיפר: הטרגדיה הנוראה הזו, גבתה חייהם של 768 גברים נשים וטף והותירה אחריה רק ניצול אחד ויחיד.
אדוארד יוסיפר: סיפורה של הסטרומה, מייצג גם את המצב של חוסר התקווה, שבו יהודי אירופה מצאו את עצמם במהלך השואה.
אדוארד יוסיפר: האנשים שעלו על סיפונה של הסטרומה, היו בעיקר יהודים אמידים מרומניה, שהיתה להם היכולת לשלם את המחיר הגבוהה של הכרטיס והם הסכימו לעלות על ספינה שהיתה במצב גרועה, היא בקושי יכלה להפליג, דבר שמראה לנו את רמת היאוש של הקהילה, שעד אז כבר עברה התקפות של גזענות, והתחלה של העברה למחנות ריכוז.
אדוארד יוסיפר: זה גם מאוד משעותי, כי אף אחת מהמדינות המעורבות בסיפור הסטרומה, לא הראתה שום תמיכה לאנשים שהיו על סיפונה של סטרומה.
אדוארד יוסיפר: בין אם זו רומניה, שבאותה תקופה היתה בת ברית של גרמניה הנאצית, או טורקיה שהיתה מדינה ניטרלית אשר לא הרשתה להם לעגון ולא אפשרה לאנשים שעל הספינה לרדת לחוף ולהמשיך דרך היבשה לפלשתינה, או אויביי גרמניה הנאצית שהם בריטניה וברית המועצות.
אדוארד יוסיפר: בריטניה סרבה לאפשר לאנשים שעל הסיפון להגיע לפלשתינה, לגבי ברית המועצות כפי שכולם יודעים, לבסוף הספינה הוטבעה ע"י פצצות טורפדו שנורו מצוללת סובייטית.
אדוארד יוסיפר: כל זה מראה לנו, עד כמה המצב של יהודי אירופה היה נואש, ואיך האנשים האלה היו נתפסו בין המדיניות של בנות בריתה של גרמניה הנאצית וחילוקי הדעות של מדינות אחרות.
אדוארד יוסיפר: אדוני היושב ראש, כפי שאמרת, מאוד חשוב להדגיש את חשיבות החינוך.
אדוארד יוסיפר: אכן, מאוד חשוב לזכור ולהזכיר, זה מתפקידנו להעביר את הסיפור הזה לדורות הבאים ולחנכם ברוח הסובלנות וההבנה.
אדוארד יוסיפר: זה מתפקידנו לוודא שדברים מסוג זה לא יקרו שוב.
אדוארד יוסיפר: אני שמח להודיע לכם, שבתשע השנים האחרונות, רומניה עשתה מאמצים רבים בשיקום ההיסטוריה שלנו והשלמה עם מורשת העבר.
אדוארד יוסיפר: עשינו צעדים מאוד חשובים וגדולים בכיוון הזה, הקמנו נציבות אשר הציגה דוח על ההיסטוריה של השואה ברומניה, בראש הנציבות עומד חתן פרס נובל לשלום אלי ויזל, הקמנו מכון לחקר השואה ברומניה, הצטרפנו כחברים במרכז הבינלאומי לחקר ולימוד השואה.
אדוארד יוסיפר: יש לנו יום שאנו מקדישים לזכר ואזכור השואה, בכל בית ספר ברומניה ב- 9 בנובמבר, תאריך שבו החלה ההעברה למחנות הריכוז.
אדוארד יוסיפר: לכל בתי הספר ברומניה יש תוכניות לימוד, לזכר ואזכור קורבנות השואה ברומניה.
אדוארד יוסיפר: ההיסטוריה של הספינה "סטרומה" היא חלק מתכנית הלימוד בבתי הספר ברומניה ויש גם סרטים דוקומנטריים שמשדרים בטלוויזיה הממלכתית.
אדוארד יוסיפר: יש לנו גם אתר זיכרון לשואה, הממוקם במרכז העיר, ששם מבקרים כל האנשים רמי המעלה הישראלים, שלא מזמן ערכו שם ביקור, נשיא המדינה שמעון פרס, ראש הממשלה בניימין נתניהו ושר החוץ אביגדור ליברמן.
אדוארד יוסיפר: אנחנו אסירי תודה על העזרה הרבה שקיבלנו מישראל, במיוחד ממוזיאון יד ושם, עבור כל התכניות האלה והכשרת המורים.
אדוארד יוסיפר: בכל שנה יש לנו תוכניות שבגינן מורים ללימוד השואה מגיעים ליד ושם כדי לקבל הכשרה כיצד ללמד את נושא השואה.
אדוארד יוסיפר: קיבלנו תמיכה רבה עבור תכנית הלימודים שלנו ועבור המכון לחקר ולימוד השואה.
אדוארד יוסיפר: כך שאנו מאוד אסירי תודה על התמיכה הזאת ואני בטוח שזה ימשיך כך במשך שנים רבות לעתיד.
אדוארד יוסיפר: אני בטוח, שעם מדיניות חזקה ומחייבת ותמיכת החברה האזרחית, הדור החדש של רומניה יגדל וחייב לגדול עם ערכים לצדק יושר וכבוד.
אדוארד יוסיפר: זה החלק המכריע של המאמצים שלנו.
אדוארד יוסיפר: אדוני היושב ראש, ברצוני לברך אותך שוב על נושא הדיון, לציון ואזכור את אלה שנספו באסון נוראי זה.
אדוארד יוסיפר: אנחנו גם צריכים לחגוג את החיים, מפני שאלה ששרדו את השואה, זכו לעלות לארץ ישראל ולהגשים את החלום של אלה שנספו על סיפון הסטרומה ולא זכו לעלות ולראות את ארץ ישראל.
אדוארד יוסיפר: התרומה של יהודי רומניה להקמתה ופיתוחה של מדינת ישראל היא מעל ומעבר, ואני שמח לראות כאן כל כך הרבה נציגים מהקהילה הזאת.
אדוארד יוסיפר: חשוב גם שבזמן שמזכירים את אלה שנספו באסונות כאלה, שגם נדגיש שאלה ששרדו, מגישים את חלומם ונמצאים היום איתנו.
אדוארד יוסיפר: תודה לך אדוני היושב ראש ושוב ברכות על קיום הדיון הזה.
דני דנון: (תרגום מאנגלית) תודה אדוני השגריר, אנו מעריכים את כל מה שאתם עושים בנושא חשוב זה.
דני דנון: אני רוצה להמשיך בסדר היום.
דני דנון: נמצא איתנו השר לשעבר, שר המסחר והתעשייה, מיכה חריש, יושב ראש הארגון המאוחד של יוצאי רומניה.
דני דנון: בבקשה, מר חריש.
מיכה חריש: תודה רבה, אדוני היושב ראש, חברי הכנסת המכהנים, כל אלה שבאו לזכר ההטבעה של 'סטרומה'.
מיכה חריש: אדוני היושב ראש, אני אקבל את העצה שלך ואדבר בעיקר על העתיד ועל המסקנות מהנושא של 'סטרומה', כי הנושא של 'סטרומה', למרות שבמספרים והשפעה על השואה אלה לא מספרים גדולים, 769 איש שנהרגו מול ה-6 מיליון זה כאילו מספר קטן, אבל ההטבעה של 'סטרומה' הייתה מאוד סמלית למה שבא אחר כך במלחמת העולם השנייה ומה שקרה ליהדות אירופה.
מיכה חריש: ההטבעה של 'סטרומה' הייתה הסימן הראשון שיש שני כוחות מול העם היהודי באירופה, הכוח הנאצי הגרמני והשותפים שלהם ברחבי אירופה וכנגד זה הלוחמים, בנות הברית וגרמניה, אדישים לגורל העם היהודי.
מיכה חריש: ב'סטרומה' זה התחיל.
מיכה חריש: הם ברחו מההתחלה של הפוגרומים ברומניה, מצאו את עצמם על אונייה שעמדה להתפרק, בריטניה סוגרת את ארץ ישראל בפניהם, הטורקים הניטראליים שולחים אותם לים, בעצם לגורלם.
מיכה חריש: מה שקרה אחר כך בקנה מידה גדול היה מאוד דומה, עד היום השאלה מדוע לא הפציצו את קווי הרכבת לאושוויץ או למקומות אחרים היא שאלה שלא נענתה על ידי המערב.
מיכה חריש: אדוני היושב ראש, כבר כמה שנים אני לא פה, בבית הזה, הייתי פה 22 שנה ולכן אני לא יודע בפרטי פרטים כל ועדה במה היא עוסקת, אני רק ראיתי שהוועדה לעלייה וקליטה קיבלה גם את התפקיד של התפוצות, ואני אבקש סליחה אם אני לא אדבר---
דני דנון: יושבת לידך גב' קולט אביטל שהייתה בתפקיד של יושב ראש הוועדה ואין סמכויות ברורות, כשיש רצון של יושב ראש ועדה לעסוק בנושא מסוים, כמו שקולט הובילה נושאים מסוימים---
מיכה חריש: בדיוק לזה אני חותר כרגע, כי אני חושב שמה שהעלית כשאלה לגבי העתיד, הדיון על 'סטרומה' הוא מבחינה זאת באמת סמלי וחשוב בעניין הזה.
מיכה חריש: אני מניח שבנושא של קליטת העלייה הנושא האתיופי כרגע הוא התפקיד הראשון במעלה של הוועדה הזאת במדינת ישראל, העיסוק בעידוד עלייה לא קל היום בעולם היהודי שאנחנו נמצאים בו, אבל הוא תפקיד חשוב.
מיכה חריש: הקשר עם התפוצות הוא בוודאי משמעותי ביותר, אבל יש עוד דבר אחד שנדמה לי שמתקשר לכל העניין הזה וזה הנושא של המורשת של הקהילות היהודיות, המורשת של אלפי שנים ברחבי העולם, אם זה בברית המועצות לשעבר ובאירופה ובצפון אפריקה ובמערב אירופה ובארצות הברית, המורשת הזאת היא החלק המהותי של ההיסטוריה של העם היהודי.
מיכה חריש: כשאנחנו מסתכלים על עצמנו, על מדינת ישראל של היום ובעתיד, על התרבות שמתהווה פה, התרבות הישראלית והתרבות העתידית, היא נשענת על המסורת הזאת של אלפי שנים של קהילות שונות שהביאו איתן את כל המסורת הגדולה הזאת.
מיכה חריש: אני נולדתי ברומניה ויצאתי מקונסטנציה, מאותו נמל שיצאה 'סטרומה' וכך הגעתי לארץ ישראל, למדינת ישראל כבר.
מיכה חריש: אני עוסק כיושב ראש ארגון אמי"ר בהנצחה של יהדות רומניה, מצד אחד השואה, ואבדו מעל 400,000 יהודים במה שהיה רומניה בגבולות השונים שלה מתוך כ-700,000, רובם נרצחו על ידי הצבא הרומני ומשתפיהם, מיעוטם בהונגריה, כמויות של קרוב ל-200,000 איש, בטרנסילבניה הצפונית, שמשם גורשו לאושוויץ, כולל המשפחה שלי, אבל אני שם דגש גדול מאוד בפעולת ההנצחה הזאת לשמר את המסורת ואת ההיסטוריה של יהדות רומניה משום שזאת הייתה יהדות שהתרומה שלה לדת ולתרבות ולאמנות ולמדע, כמו הרבה קהילות אחרות בעולם, הייתה תרומה אדירה, ואחר כך להתיישבות בארץ ישראל ולמדינת ישראל.
מיכה חריש: אנחנו מקימים מוזיאון בראש פינה, להנצחת יהדות רומניה, ב-1882, לפני הקונגרס הציוני הראשון בבאזל.
מיכה חריש: הגיעה קבוצה של כמה מאות יהודים מעיירה בשם מואינש במולדובה לחופי ביירות, ירדו דרומה ברגל, הקימו את ראש פינה, חלק המשיך הלאה והקימו את זיכרון יעקב.
מיכה חריש: אני מנסה לראות בצד התפקיד שלי איך להנציח לא רק את הטרגדיה של השואה, שאי אפשר לברוח ממנה, אלא גם את החיים העשירים.