GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני דנון: צריך להתהדר בזה ולהמשיך ולעשות, ואני חושב שהתפקיד שלנו כוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, זה כן לדרוש מהמשרדים הרלוונטיים להציג וליישם תוכניות רלוונטיות שיאמרו לחברה בישראל: אין הדרה ליוצאי אתיופיה.
דני דנון: אנחנו אזרחים שווים.
דני דנון: ואני חושב שהמסר החשוב הוא לאו דווקא, ואני מתנצל בפני תושבי קריית מלאכי שהגיעו, זה לא רק הסבל שלכם והבושה, אלא על כל הילדות והילדים יוצאי אתיופיה שפותחים את העיתונים היום בבוקר, ורואים בטלוויזיה אתמול שבמדינת ישראל, שנת 2012, יש התארגנות של בעלי בתים שאומרים: אנחנו לא רוצים לראות יוצאי אתיופיה בשכונתנו.
דני דנון: אני רוצה לבקש מאיציק דסה, מנכ"ל עמותת "טבּקה", שהיה אתמול בהפגנה להציג את הדברים.
דני דנון: אני מאוד התרגשתי, איציק, גם מהנוכחות של הצעירים שהגיעו מכל הארץ.
דני דנון: הם ביקשו שלא יגיעו פוליטיקאים, אנחנו לא הגענו, אבל הנוכחות של צעירים שם שהגיעו מכל הארץ בצורה עצמאית – זה היה מרשים מאוד.
דני דנון: אני רוצה לשמוע מה בדיוק היה שם ומה אתה חושב שצריך לעשות.
דני דנון: בבקשה, איציק דסה, מנכ"ל עמותת "טבּקה".
איציק יצחק דסה: תודה כבוד היושב-ראש.
איציק יצחק דסה: אז קודם כל הערה מקדימה: כן ביקשו שגם פוליטיקאים יגיעו, אם כי הם לא היו מוכנים שמי שיהיו בפרונט יהיו דווקא הפוליטיקאים והעמותות, אלא מי שיהיה בפרונט זה אותם צעירים, אותם אנשים, שחשו בעצם את הכאב של התופעה.
איציק יצחק דסה: אכן, ההפגנה, המחאה, היתה שקטה ומאורגנת באופן מופתי שצעירים הובילו אותה, רובם ילדים שנולדו בארץ והם בעצם נמצאים במציאות המסובכת והקשה ביותר.
איציק יצחק דסה: התהלוכה התחילה למעשה מבניינים שמדירים את העולים מאתיופיה.
איציק יצחק דסה: על אף שהיתה התגרות מצד אותם הדיירים, גם במהלך המחאה, המפגינים שמרו על איפוק.
איציק יצחק דסה: ואני חייב לומר שאני הופתעתי לטובה – על אף שאנחנו כן חששנו, גם ב"טבקה" וגם ארגונים אחרים – שההפגנה עלולה להיות אלימה בגלל הנושא הרגיש שהיה כרוך בכך.
איציק יצחק דסה: אם כי בכל זאת, אנחנו כן עבדנו מאחורי הקלעים בשביל להרגיע את הרוחות, אבל גם הצעירים עצמם לקחו את העניינים לידיים והם כן דאגו לכך גם בפייסבוק, שהם כן הזמינו את האנשים לבוא למחאה שקטה, להביע את הכאב.
איציק יצחק דסה: אבל להם היה מסר ברור: נשבר לקהילה מהתופעות השליליות האלה, שהקהילה לא תעבור לסדר היום, ושהקבוצה הזאת והקבוצות הרבות יגיעו לכל נקודה שבה יתקיימו תופעות של אפליה וגזענות.
דני דנון: איפה זה קיים בארץ?
איציק יצחק דסה: אני יכול לומר שכבר בשנת 2002 היתה מודעה של מתווך שאמר בחדרה: בבניין הזה יש אתיופים, ובבניין הזה אין אתיופים.
איציק יצחק דסה: כאשר המסר היה ברור לגמרי – בבנין הזה אתם יכולים לקנות, ובבניין הזה אל תקנו.
איציק יצחק דסה: לכן היתה אז פנייה שלנו ליועץ המשפטי לממשלה דאז, כבוד השופט אליקים רובינשטיין, שנפתחה חקירה פלילית, אם כי התוצאות לא הניבו פרי בסופו של דבר.
איציק יצחק דסה: התופעות האלה קיימות כמעט בכל עיר, זה לא רק קריית מלאכי.
איציק יצחק דסה: במקרה התופעה בקריית מלאכי נחשפה, אבל התופעה הולכת ומעמיקה.
איציק יצחק דסה: התחושה של הציבור שהפגין אתמול היתה שהמערכת, גם הפוליטית וגם מערכת אכיפת החוק, הפקירו את הקהילה.
איציק יצחק דסה: שלמעשה יש כאן יותר מדי סובלנות כלפי תופעות גזעניות והתבטאויות, גם של אנשים יחידים וגם של קבוצות שמתארגנות.
איציק יצחק דסה: הגיע הזמן שגם הכנסת תבוא ותוקיע, ולא רק תוקיע, תחוקק חוקים חד-משמעיים וברורים שאומרים: לא בבית-ספרנו.
איציק יצחק דסה: אם אנחנו מדברים על שוויון בדיור, השוויון הדיור ריק מתוכן אם לי כעולה מאתיופיה, וזה לא משנה כרגע אם אני עורך-דין או קצין מהצבא ואם אני תושב רגיל, אם אין לי את הזכות לבחור איפה לגור – הזכות לשוויון בדיור היא ריקה מתוכן.
איציק יצחק דסה: דווקא במהלכים האלה הגיע הזמן שכנסת ישראל תחוקק חוק, שאומר במפורש: המתבטאים באופן גזעני, המדירים את האתיופים-הישראלים מבניינים שלהם גם בהכשרה וגם ברכישה, הם חייבים לבוא על עונשם.
איציק יצחק דסה: וזה חייב להיות חד משמעי.
איציק יצחק דסה: הסיפור בקריית מלאכי הוא מעבר לגזענות, הוא מעבר לזה שמדירים את האתיופים, יש פה והיתה אמירה והסתה לאלימות.
איציק יצחק דסה: כשאדם בא ואמר, עם כל הכבוד, אתיופי טוב זה אתיופי בקבר, סליחה, עם כל הכבוד, זה הסתה לאלימות, זה מעבר לגזענות.
איציק יצחק דסה: שתבינו, הציבור הצעיר היה אתמול רגוע ושליו יחסית, אבל זה חומר נפץ חברתי.
איציק יצחק דסה: ובפעם הבאה זה כבר לא יהיה מחאה שקטה, בפעם הבאה אנחנו עלולים לראות תופעות כמו שאנחנו רואים במדינות אחרות, שיהיו גם אלימויות קשות, הבערת צמיגים והבערת פחי אשפה.
איציק יצחק דסה: אסור לנו להגיע למצב כזה.
איציק יצחק דסה: יש לכם, אתם חברי הכנסת, את האפשרות כרגע להיות מאוחדים ובלי מחלוקת כרגע – אני ליכוד, אני קדימה, אני מפלגה אחרת – הגיע הזמן שאתם תתנהגו כחברי כנסת, ותגיעו ותוקיעו שהגזענות לא בבית-ספרנו, וחייב להיות חוק.
איציק יצחק דסה: אני חייב לומר שגם התחושה שלי וגם התחושה של המפגינים אתמול, שדווקא הקולגות שלי מארגונים חברתיים – אף אחד מהם לא הופיע אתמול.
איציק יצחק דסה: אף אחד מהם לא הופיע, כאילו שגזענות נגד אתיופים זה בסדר, זה רק אתיופים בלבד, כשיש גזענות נגד רוסים זה רק לרוסים בלבד.
איציק יצחק דסה: הגיע הזמן שכולם יתלכדו - -
דני דנון: הם היו בהפגנה בנושא המסתננים, כנראה.
שלמה מולה: מה אתה עכשיו מכניס את זה?
דני דנון: - - -
שלמה מולה: דרך אגב, יש קשר הדוק בין החוק להעביר את הסיפור של המסתננים, באופי שלו - - - לסיפור הזה.
דני דנון: שנייה, כבר אתן לך לדבר, מולה.
איציק יצחק דסה: אני רק אסיים ואומר, לכם יש הזדמנות כרגע גם מבחינת חוק לשון-הרע הגיע הזמן להכניס גם שם תיקון שבו אם יש הוצאת דיבה נגד ציבור מסוים שהיום יש הגבלה של אפשרות לתבוע את האנשים האלה הגיע הזמן גם לתקן את החוק הזה.
איציק יצחק דסה: גם אם יש פה הוצאת דיבה נגד ציבור מסוים.
איציק יצחק דסה: אני כבר למוד ניסיון - -
מרינה סולודקין: אתה מתכוון לירון לונדון?
דני דנון: אבל נא לסיים בבקשה, איציק.
איציק יצחק דסה: ואני כן מבקש שתצא מפה היום קריאה שגם מערכת אכיפת החוק, שלפחות יישמו את החוקים הקיימים.
איציק יצחק דסה: היום יש לא מעט חוקים, וכמעט והם לא מיושמים.
דני דנון: תודה רבה לאיציק דסה, מנכ"ל עמותת "טבקה".
דני דנון: אנחנו נצא מפה עם קריאה לחקיקה.
דני דנון: אתה אומר שהגזענות הנפשעת של אותם גזענים מקומם בכלא, ולא נשאיר את זה ככה כמו שאתה חושב.
דני דנון: אנחנו כבר לא נשאיר את זה במילים, אנחנו נעשה תוכנית וזו המטרה של הישיבה הזאת.
דני דנון: הצטרף אלינו - -
רוני בר-און: חקיקה יש מספיק, אדוני היושב-ראש.
דני דנון: לא, בנושא הזה, חבר הכנסת רוני בר-און, אין בחוק היום כלים מול מתווכים, מול אנשים שמפרסמים.
דני דנון: החוק היום לא מאפשר - -
שלמה מולה: אבל שבוע שעבר הפלתם את הצעת החוק שלי שבדיוק על זה היא דיברה.
שלמה מולה: מה אתה פתאום עכשיו - -
דני דנון: הצטרף אלינו ראש העיר קריית מלאכי.
דני דנון: אני מבקש מהדוברים לדבר בקצרה כי יש פה הרבה מאוד דוברים, וארגונים וחברי כנסת.
דני דנון: מוטי מלכה, אני למדתי על המקרה המזעזע הזה מהתקשורת.
דני דנון: אתה כראש עיר ידעת על הדבר הזה?
דני דנון: זה דבר חדש בקריית מלאכי?
מוטי מלכה: קודם כל, שלום לכולם.
מוטי מלכה: צריך לזכור שקריית מלאכי קלטה וקולטת עלייה עד עצם היום הזה.
מוטי מלכה: בקריית מלאכי 20% מתושבי העיר הם עולי אתיופיה.
מוטי מלכה: אני חושב שהציונות האמיתית היא של תושבי קריית מלאכי – אוכלוסייה חלשה שלקחה על הגב שלה כמות כזאת גדולה של עולים והצליחה במשך 20 שנה לעשות אינטגרציה מלאה: הן בחינוך, הן בחברה, הן בכל מה שאפשר וניתן לעשות.
מוטי מלכה: והדבר הגרוע מכל הוא שאנחנו לא מצליחים לטפל בבעיות, אלא תמיד מתעסקים עם הסימפטומים.
מוטי מלכה: אני חושב שהבעיה המרכזית של העולים מאתיופיה, בראש ובראשונה, היא נופלת או עומדת בפתחן של ממשלות ישראל לדורותיהן.
מוטי מלכה: כי לא יכול להיות כזה מצב, שייקחו עדה שלמה או קהילה שלמה ויפריטו אותה.
מוטי מלכה: היום הטיפול בעולים מהקהילה האתיופית – כולו במסגרת המגזר השלישי.
מוטי מלכה: ממשלת ישראל ומשרדי הממשלה כמעט ולא עושים דבר על-מנת לקלוט אותם בצורה נכונה וטובה.
מוטי מלכה: לא למדה מדינת ישראל שום דבר, לא מהקליטה של שנות ה-50 ולא היום.
מוטי מלכה: ואני אומר לכם שבקריית מלאכי אנחנו עושים לילות כימים על-מנת לעשות את האינטגרציה המהירה, את הפעילות המסיבית, טיפול הוליסטי בכל הקהילה, ואנחנו מגיעים להרבה-הרבה הצלחות בתחום הזה.
דני דנון: אבל מוטי, זה חדש או לא חדש, הסיפור הזה?
מוטי מלכה: הסיפור הוא חדש לגמרי.
מוטי מלכה: אני נחשפתי אליו פעם ראשונה ב"ערוץ 2", ומייד כשראיתי את זה הוריתי, ביקשתי ממפקד תחנת המשטרה לפתוח בחקירה פלילית ולבקש אישור מהיועץ המשפטי לממשלה, על-מנת לטפל ולמגר את העניין הזה מכל וכול.
מוטי מלכה: וכבר הסיפור הזה נחקר ומתבצעת פעילות, גם סמויה וגם גלויה, על-מנת לנסות ולראות אם יש כאלה דברים בעיר, ואנחנו מתכוונים לטפל בזה בכל מה שהחוק מקנה לנו ועל-מנת לטפל בזה בצורה טובה מאוד.
דני דנון: אני רוצה השלמה קצרה של נציג המשרד לביטחון פנים, סגן ניצב עופר מסינג, ראש ענף חקירות דרום.
דני דנון: אתה יכול להרחיב על מה שאמר ראש העיר לגבי החקירה?
עופר מסינג: קודם כל בוקר טוב, ובמילה טובה על המפגינים מאתמול, היתה הפגנה מכובדת מאוד, הם הביעו את המחאה שלהם בצורה מרשימה.
עופר מסינג: היה לי את הכבוד להיות שם אתמול כחלק מכוח אחר.
עופר מסינג: אני יכול להעיד על עצמי, באופן אישי, אני לא מרבה להסתכל בטלוויזיה - -
משה גפני: אתה לא מפסיד שום דבר.
רוני בר-און: איך אתה יודע את זה?
משה גפני: נדמה לי שגם אתה אמרת את זה - -
עופר מסינג: אז על האירוע נודע לנו בעצם מפניות אלינו גם משוטרים וגם מקצינים בתחנות ובמשטרה בכלל.
עופר מסינג: למעשה פתחנו בחקירה עוד לפני שהוגשה לנו תלונה באופן פורמלי.
עופר מסינג: פנינו ליועץ המשפטי לממשלה וקיבלנו את אישורו לפתוח בחקירה בהסתה לגזענות.
עופר מסינג: ביצענו כבר פעולות, מטבע הדברים אני לא לא אפרט כמובן את מה שמתרחש בתיק החקירה.
עופר מסינג: ביצענו פעולות, בחלק מהמקרים גם חקירה באזהרה ולדעתנו יש לנו את התמונה המלאה.
דני דנון: אבל רק בקריית מלאכי?
עופר מסינג: בקריית מלאכי.
עופר מסינג: זה המקום שבו אנחנו נתקלנו.
שלמה מולה: תודה רבה, אדוני.
שלמה מולה: קודם כל אני רוצה לשבח את ראש העיר, מוטי מלכה, ואת גדעון מהארי, חבר מועצת העיר יוצא אתיופיה, שנמצא גם הוא, ועל ההתנהלות הציבורית שלהם מאז שהאירוע נחשף לפחות, וגם על הרגעת הרוחות.
שלמה מולה: אם אנחנו רוצים לראות איש ציבור לדוגמה אישית, כשתופעה כזאת פתאום פורצת לנו – על הצעדים שנקטת, מוטי, אני מודה לך וזה דבר ראוי לשבח.
שלמה מולה: וגם על ההשתתפות שלך אתמול בהפגנה, ולכן המפגינים לא ראו את מוטי מלכה ככתובת על הסיטואציה הזאת, בניגוד לראש עיריית פתח-תקווה שהוא "סופר" גזען, שהוא נותן מחסה לגזענות.
שלמה מולה: לעצם העניין עצמו, אדוני היושב-ראש – אנחנו מתכנסים בוועדת העלייה והקליטה כמו במין מפגש מחזור על כל מיני תופעות, ובסופו של דבר אנחנו אומרים מה שיש לנו לומר, השיירה עוברת, שום דבר לא קורה.
שלמה מולה: אני מציע לכולנו, גם לחברי הכנסת ולאישי ציבור, אני מבקש, בואו תהיו קשובים, נהיה קשובים, ולא שכל אחד יתבצר בעמדתו, במה היא הבעיה.
שלמה מולה: קודם כל נישלו, לקחו, את סמכותם של המנהיגים הרוחניים מאתיופיה, שלא משתתפים בשום דבר שקשור בחוויה דתית במדינת ישראל.
שלמה מולה: אנחנו חוזרים על זה פעם אחר פעם, זו בעיה שהיא כבר 30 שנה.
שלמה מולה: הדבר השני, צעירי יוצאי אתיופיה שרוצים להתחתן, בוגרי צה"ל, משרתי צבא, שרוצים להתחתן, הם לא יכולים לעשות זאת בכתובתם במקום מגוריהם.
שלמה מולה: שולחים אותם למקום אחר, אומרים להם: בואו, תחפשו אולי איזה רב שיעשה טובה שיחתן אתכם.
שלמה מולה: אני מדבר כרגע על תחושות, ולא נכנס בכלל לכל הנסיבות.
שלמה מולה: הדבר השלישי, אדוני היושב-ראש, אנחנו חוזרים ואומרים: יש בתי-ספר בריכוז גבוה של יוצאי אתיופיה, ואני רוצה לקחת כדוגמה את מה שקרה בנתניה; היה בית-ספר שבו לא היו הרבה יוצאי אתיופיה, ומה שקרה באותו בית-ספר כשילד יוצא אתיופיה בא ונרשם, ההורים הוותיקים, האזרחים הוותיקים, החליפו את כתובתו לכתובת פיקטיבית כדי שהילדים לא יהיו יחד עם הילדים של יוצאי אתיופיה.
שלמה מולה: אנחנו אמרנו: רבותי, זה דבר מסוכן.
שלמה מולה: ולכן נוצרו כאן יותר מ-24 בתי-ספר, שיותר מ-80%–90% בהם יוצאי אתיופיה בלבד.
שלמה מולה: דרך אגב, לא פרטיים, חבר הכנסת גפני, בתי-ספר חילוניים אפילו.
שלמה מולה: התוצאה הסופית היתה גטאות של עולי אתיופיה, ואמרנו, זה לא טוב.
שלמה מולה: ראשי ערים, חברי מועצות ערים מסוימות, ואנשי מקצוע של החינוך נתנו לזה יד.
שלמה מולה: צעקנו ואמרנו, איך שר החינוך הצליח לפתור את הבעיה של פתח-תקווה – בית-ספר אחד.
שלמה מולה: אבל היה גן ילדים ליוצאי אתיופיה בבאר-שבע, היתה הפגנה.
שלמה מולה: היה לפני שלושה שבועות, יש שני גני ילדים על טהרת יוצאי אתיופיה בבית-שמש, אמרנו, למה זה קורה.
שלמה מולה: ותראו מה שקורה, יוצאי אתיופיה אומרים: אנחנו רוצים אינטגרציה, ואנשים אומרים: לא, אתם תהיו בגטאות שלכם.
שלמה מולה: זה הפוך על הפוך.
שלמה מולה: סליחה, אני מבקש ממך, אני יודע שיש לך מה להגיד אבל לפחות תקשיב גם לי.
דני דנון: אני מקשיב לך.
שלמה מולה: יפה מאוד.
שלמה מולה: תקשיב, וזה טוב וזה כדאי.
שלמה מולה: אנחנו אמרנו, נעביר חוק מורשת יהדות אתיופיה, וחלק מההתמודדות שלנו עם הבעיה של עולי אתיופיה, היא שהחברה הישראלית, הממסד הישראלי, לא מכירים את עולי אתיופיה.
שלמה מולה: הממשלה הקודמת העבירה בקריאה טרומית, בקריאה ראשונה, ואתה פה, בוועדה הזאת, קברת את החוק.
שלמה מולה: מה, אתה לא מבין שהחוק הזה הוא היה צריך לפתור הרבה מאוד בעיות – כולל הכרה את יהדותם שלעולי אתיופיה - - - וכולל הסיפור המפואר שנקרא: המסורת של יהודי אתיופיה?
שלמה מולה: דרך זה, כדי שאפשר יהיה להכיר את עולי אתיופיה, אתם קברתם אותו.
שלמה מולה: אז לא צריך להתהדר.
שלמה מולה: עכשיו לעניין החוק נגד גזענות.
שלמה מולה: אנחנו הבאנו את הצעת החוק וביקשנו לחדד יותר, שלי נמצאת כאן, ולמשל בסיפור של הסלקציה במועדונים, היתה התאחדות.
שלמה מולה: דרך אגב, יענקל'ה, שר המשפטים, דווקא היה נדיב בסיפור הזה, הוא שיתף אתנו פעולה.
משה גפני: מי זה יענקל'ה?
שלמה מולה: יענקל'ה זה יעקב נאמן.
שלמה מולה: אני קורא לו: יענקל'ה.
משה גפני: הוא לא היה במועדון?
שלמה מולה: הוא לא היה במועדון, אבל הוא שמע שיש תופעה כזאת.
רוני בר-און: הוא לא עבר את הסלקציה.
שלמה מולה: ואז הוא סייע לנו, העברנו את החוק, וגם פה כשרצינו להעביר את החוק הזה, כמה משוכות עברנו.
שלמה מולה: ואז לפני שבועיים אמרנו: רבותי, ראינו הרבה מאוד תופעות גזעניות – לאו דווקא של עולי אתיופיה אבל גם של אחרים – וביקשנו לחדד את החוק הזה.
שלמה מולה: הממשלה הזאת, ועדת השרים הזאת, היא קברה את החוק ואמרו שאין צורך.
שלי יחימוביץ': על איזה חוק אתה מדבר עכשיו?
שלמה מולה: אני מדבר על לחדד את חוק לשון הרע ואת האפליה בגזענות, כולל מתווכים, כולל ארגונים, וקבוצות אחרות שמפלות, ביקשנו לחדד אבל אמרו שאין צורך, אין גזענות בישראל.
שלמה מולה: אין, אז לכן לא צריך שום שינוי חקיקה.
משה גפני: לא, זה לא בגללכם דחו את זה.
משה גפני: דחו את זה בגללנו.
שלמה מולה: גם נכון.
משה גפני: אם אנחנו לא היינו, היו מעבירים לכם את זה.
שלמה מולה: זה מראה אפילו כמה אנחנו ציניים.
שלמה מולה: ברשות השידור היתה גברת, קוראים לה צגה מלקו, שהיתה מנהלת "רשת א".
דני דנון: היא פה.
שלמה מולה: היא פה, היא נמצאת כאן.
שלמה מולה: ואצל רוני בר-און התקיים פעמיים דיון.
שלמה מולה: אתה יודע?
שלמה מולה: זרקו אותה.
שלמה מולה: לא שמעתי אף איש ציבור, חוץ מהדיון שהתקיים אצל רוני.
שלמה מולה: רק שנייה, סליחה.
שלמה מולה: את יודעת מה, אני חוזר בי, לא איש ציבור.
שלמה מולה: זה מסר ציני, מכוער, שאומר, יש אישה, מנהלת "רשת א", שיכלה להיות, היא היתה מצוינת שלוש שנים, פתאום עכשיו היא לא טובה?
שלמה מולה: הסיפור הוא הרבה יותר עמוק, ביחס של הממסד וכלפי עולי אתיופיה.
שלמה מולה: אני אסכם, החבר'ה שהפגינו אתמול אין להם סבלנות יותר.
שלמה מולה: אנחנו, דור הביניים, חשבנו שנהיה מגשרים, מפשרים, 30 שנה, 27, נגמר, אין יותר.
שלמה מולה: הצעירים האלה הם חדורי מוטיבציה.
שלמה מולה: הם ילמדו את החברה הישראלית על דרישתם לאזרחות שווה.
שלמה מולה: זה יבוא, אבל הם עשו את זה אתמול גם בדרך יפה.
שלמה מולה: אני מקווה שזה ימשיך להיות ככה.
דני דנון: קסה בייסין מ"נאקוץ'", את היית אתמול בהפגנה?
קסה בייסין: אני הייתי אתמול בהפגנה, תודה רבה על רשות הדיבור.
קסה בייסין: קודם כל, השם הוא קסה בייסין.
קסה בייסין: זה ביינסאי ושינו את זה לבייסין, וכדי לשנות את זה דרוש תהליך משפטי, אז אמרתי: טוב, נו, זה רק השם.
קסה בייסין: יש המון דברים שאני צריכה לעבור.
קסה בייסין: אבל בעניין הדרת אתיופים: בזמן האחרון אנחנו ערים מאוד לתופעה של הדרת נשים והמלחמה, במקרה שלי אני גם אישה וגם שחורה, ההדרה היא כפולה.
דני דנון: איפה את מרגישה את זה?
קסה בייסין: אני מרגישה את זה בעיקר בתעסוקה, כי בדיור עדיין לא, אני רק שוכרת.
סופה לנדבר: מה את עושה בחיים?
קסה בייסין: אני אחראית על קשרי חוץ של ארגון "נאקוץ'", זה ארגון חינוכי שעובד עם עולי אתיופיה שקיים כמעט 30 שנה.
שלמה מולה: דרך אגב, היא היתה שליחה בארצות-הברית.
קסה בייסין: אני רוצה לתת לכם דוגמה מהסיפור שלי.
נחמן שי: תסבירי על הפעילות של "נאקוץ'" במשך השנים.
קסה בייסין: הארגון "נאקוץ'" קיים מ-1982, הוא ארגון חינוכי שעובד עם יהודי אתיופיה מגיל יסודי ועד סיום האקדמיה.
רוני בר-און: כמה מהכסף שהוא לוקח תרומות הוא באמת מעביר ליהודי אתיופיה, וכמה כדי לפרנס את עצמו?
קסה בייסין: אני, כסטודנטית באוניברסיטה העברית, קיבלתי תמיכה כלכלית מהארגון הזה.
קסה בייסין: וכילדה בבית-ספר יסודי ברמלה, הארגון מקים לימודיות שבשעות אחר בית-הספר עוזר בשיעורי-בית ומנסה לגשר על הפערים בין הילדים האתיופים לבין כיתת האם.
קסה בייסין: זה מה שהארגון עושה, והארגון הזה עושה את זה מצוין.
קסה בייסין: כשהייתי עולה בבית-ספר יסודי, הארגון הזה עזר לי גם להתמודד עם השפה, ומתמטיקה, ואנגלית, וכל זה, עד שהיום אני יכולה להיות בעלת תואר גאה.
קסה בייסין: הייתי שליחה בארצות-הברית באוניברסיטת אוהיו סיטי, וכשחזרתי משליחות בת שנתיים כמחנכת ציונית – כמחזקת הקשר בין העם היהודי שנמצא בגולה, בין הצעירים של התפוצות בארצות-הברית לבין ישראל – כשחזרתי לישראל לחפש עבודה, אז היה לי מאוד-מאוד קשה למצוא עבודה, גם אם האנגלית שלי מצוינת ברמת שפת אם.
קסה בייסין: האנגלית שלי היא שפה שלישית.
קסה בייסין: הנה מקרה אחד: חיפשו דוברי אנגלית בחברה מסוימת, ואני הגשתי מועמדות, שלחתי את קורות החיים שלי באנגלית.
קסה בייסין: וכשבאתי לריאיון הם אמרו לי: אבל המבטא שלך הוא לא אמריקאי.
קסה בייסין: איזה מין דבר זה?
רוני בר-און: זה שאמר לך את זה, יודע אנגלית בכלל?
קסה בייסין: זו דוגמה אחת, ואפילו למשרה סטודנטיאלית בשירות לקוחות בחברת אשראי מסוימת לא קיבלו אותי.
קסה בייסין: דברים כאלה זה לא בגלל הכשרונות שלנו, יש לנו כשרונות מעל ומעבר, זה פשוט, רואים בן-אדם שחור, אתיופי וישר כל הדעות הקדומות: הוא בטח לא יודע.
קסה בייסין: אף אחד לא שאל אותי מה רמת האנגלית שלי, מה הידע שלי והקשרים שלי.
קסה בייסין: שום דבר, קודם כל רואים את צבע העור.
קסה בייסין: ואני כאישה, גם הדרה כפולה.
משה גפני: הם לא קיבלו אותך גם בגלל שאת אישה?
משה גפני: באמת אני שואל.
קסה בייסין: אולי גם בגלל שאני שחורה.
משה גפני: שחורה, הבנתי.
משה גפני: אבל גם בגלל שאת אישה?
קסה בייסין: אבל זה לא ה-issue.
שלי יחימוביץ': זה שילוב כזה, גפני.
שלי יחימוביץ': שילוב מנצח – גם אישה וגם שחורה.
קריאה: שילוב קטלני כזה.
קסה בייסין: בארצות-הברית הייתי גם אישה, גם שחורה, גם יהודייה.
קסה בייסין: אז זה היה issue אחר.
קסה בייסין: בעניין הדרת העדה שלי, זה מתחיל לא רק מבתי-הספר, זה מתחיל במערכת החינוך בגני ילדים, לדוגמה: בראשון-לציון יש גני ילדים נפרדים לילדים אתיופים, קטנים, "זאטוטונים" שרק נולדו, והם נולדו בישראל.
קסה בייסין: למה להפריד אותם?
קסה בייסין: גם בבית-שמש, ראש העיר לקח על עצמו, כעסק פרטי-משפחתי שלו, את גן הילדים ואמר, הילדים האתיופים הם עוללים מסכנים, שצריכים הגנה, הם צריכים גן נפרד.
קסה בייסין: למה?
קסה בייסין: למה לא לשלב, ולמה תינוק לא יכול לגדול ולראות גם ילדים שחורים?
קסה בייסין: הרי מכאן מתחילה ההפרדה ומכאן מתחיל החינוך.
קסה בייסין: אם אתם רוצים לחנך לאינטגרציה ול-coexistence, אז חייבים גם בגני ילדים.
קסה בייסין: אני ראיתי בבית-שמש עסק משפחתי של ראש עיריית בית-שמש, אשתו מפעילה את הגן הזה, שמארגנים הסעות מרחבי העיר – גן לאתיופים בלבד.
קסה בייסין: בנושא של הדיור אני חייבת לציין, מעבר לזה שבאו עכשיו בצורה בוטה שאני לא יכולה להבין איך אנשים חשבו, ישבו, ניסחו וחתמו: לא מכניסים אתיופים.
קסה בייסין: מה הם חשבו לעצמם בכל התהליך הזה?
קסה בייסין: אבל מעבר לזה, ההדרה היא גם כלכלית.
קסה בייסין: ההדרה של המגורים היא כלכלית.
קסה בייסין: אז ההדרה של יהודי אתיופיה אינה מסתכמת בדיור בלבד, זה גם בתעסוקה, וזה גם בחינוך.
קסה בייסין: יש לנו חבר'ה צעירים מבריקים, אתמול הייתי בהפגנה ויצאתי בכזאת גאווה של "ברוך שעשני אתיופית", איזה אנשים צעירים, מבריקים, משכילים, אסרטיביים, אמביציוזיים, הם מנהיגי המחר של מדינת ישראל.
קסה בייסין: כשאובמה היה בתהליך של הבחירות, פגשתי אותו כשארגנתי את אגוד הסטודנטים האתיופים באוניברסיטה העברית, שנקרא "גוזו".
קסה בייסין: פגשתי אותו כשהוא עוד היה סנאטור והתחלתי לספר לו על סטודנטים אתיופים, שחורים.
קסה בייסין: כשהוא היה בתהליכי הבחירות לנשיאות, אני הייתי שליחה באוניברסיטת אוהיו סיטי באוהיו, ולא אמרתי לסטודנטים שלי שפגשתי אותו כי לא רציתי להביע דעה, אבל אני אומרת שהצעירים היהודים, באש ובנלהבות, עזרו לו להיבחר.
קסה בייסין: ואם בארצות-הברית הצליחו לבחור נשיא שחור כנשיא מדינה, אז לאן מדינת ישראל הולכת?
קסה בייסין: האם היא הולכת ההיפך, להדיר אתיופים?
דני דנון: תודה רבה, אני חושב שכולנו מסכימים אתך ואת גם מציגה את הדברים בצורה מרשימה מאוד.
דני דנון: אני לא יודע מי ראיין אותך אבל כנראה שהוא צריך לעשות איזשהו אבחון.
דני דנון: אני רוצה לבקש מהדוברים להתמקד בנושא שלשמו התכנסנו.
דני דנון: הוועדה נוגעת רבות בנושא של יוצאי אתיופיה ונושאים רבים, יש הרבה מאוד דיונים, אבל הנושא שהתכנסנו אליו הוא התופעה הגזענית שראינו בקריית מלאכי.
דני דנון: חבר הכנסת רוני בר-און, בבקשה.
רוני בר-און: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, תודה רבה על כינוס הדיון.
רוני בר-און: דרך אגב, אני חושב שהסיפור של הצעירה ששכחתי את שמה - -
קסה בייסין: קסה.
קסה בייסין: קסה זה כמו "בית" בספרדית.
קסה בייסין: אז אתה יכול להגיד - - -
רוני בר-און: זה דבר סיפור של הצלחה ואל תתעסקי בזוטות שמציקות לך, למרות שהן חשובות.
קסה בייסין: אבל איך אפשר להצליח אם מדירים אותי?
קסה בייסין: אני מצטערת שאני מתפרצת, אבל האנגלית שלי מצוינת, אני רוצה להתקדם לתפקידים.
רוני בר-און: את תתקדמי.
קסה בייסין: איך אפשר?
קסה בייסין: כשכול פעם אומרים לי: לא, גברת זה לא רלוונטי.
רוני בר-און: כך או כך צריך לשבח את ראש העיר, את מוטי מלכה.
רוני בר-און: אני כשר פנים, כשהייתי מגיע לערים שהיו להן בעיות, וקריית מלאכי נתברכה בלא מעט בעיות – להבדיל מראשי עיר אחרים שהסעיף הראשון שהיו מעלים על סדר היום של הדיון עם שר הפנים היה: למה דוחפים לנו את העלייה האתיופית, למה דוחפים לנו אתיופים, למה דוחפים לנו רוסים, איך נפרנס אותם, איך נכלכל אותם – ומוטי דווקא בירך על העניין הזה.
רוני בר-און: ו-per capita היתה לו הרבה יותר התיישבות של עולים חדשים מאשר בחלק כמעט ניכר מכל הערים.
רוני בר-און: הוא טיפל בהם, וגם הטיפול שלו בפרשייה הזאת הוא טיפול עוצמתי וראוי על הברכה.
רוני בר-און: ובמיוחד, אדוני היושב-ראש, חברי חברי הכנסת, כשמשווים את זה לטיפול הבזוי של ראש עיריית פתח-תקווה בבעיה הזאת מלפני שנה-שנתיים.
רוני בר-און: וכאן אני בא לשאלה המרכזית: השאלה המרכזית היא מה מידת האחריות של השלטון המרכזי לבעיות שמתחילות ברמת הטיפול של השלטון המוניציפאלי.
רוני בר-און: ובואו לא נעשה לעצמנו הנחות, העניין הזה, שעכשיו אומרים, לא מכניסים אתיופים הביתה – חוויתי אותו גם כחבר כנסת, גם כעורך-דין, גם בהתייחסות כלפי חרדים.
רוני בר-און: כשבא חרדי או שניים לשכונה שהיא חילונית או מעורבת, תיכף מתחילה בהלה, מה יהיה לנו פה, תיכף בית-ספר חרדי, ויסגרו לנו את הרחוב בשבת.
אברהם מיכאלי: גיבורים על קריית מיכאלי.
רוני בר-און: הבעיה בקריית מלאכי, שמי שדיבר את הדיבורים המטורפים האלה, הגזענים האלה, שמזכירים באמת ימים אפלים מלפני 60 ו-70 שנה שאז היו שלטים ואמירות: בלי יהודים ובלי כלבים, הם קרובים או רחוקים, עולים קרובים, שמקרוב או מרחוק באו.
רוני בר-און: לא ילידי הארץ אמרו להם את זה.
רוני בר-און: זאת החוצפה.
רוני בר-און: זה אנשים שהתמודדו עם בעיות עלייה וקליטה בעצמם, מגלויות כאלה ואחרות, פתאום מתנפלים על הבאים מהגלות של יהודי אתיופיה.
רוני בר-און: למה אני אומר שזה שייך לשלטון המרכזי?
רוני בר-און: כי תראה עד איפה הגיע, נגע או פשה הנגע.
רוני בר-און: הזכיר שלמה את העניינים, רשות השידור, המקרה של צגה מלקו הוא עניין אחד, אני לא ארחיב עליו.
רוני בר-און: אתמול עלה בדרכי עקלתון עניין של אחד בשם: איינאו – אני מצטער אם אני לא אומר נכון את השם – עיתונאי, בעל תואר שני, 17 שנה עיתונאי ברשות השידור.
רוני בר-און: כל מה שהוא ביקש זה לעבור מהטלוויזיה לרדיו.
רוני בר-און: שומו שמיים, אתה יודע מה עשו אותו, חבר הכנסת גפני?
רוני בר-און: מוקדן, עונה לטלפונים: סליחה, הוא איננו; סליחה, הוא יבוא מחר.
רוני בר-און: אבל יותר חמור מזה: לפני שבוע ימים, בכנסת, עמד חבר כנסת והתבלבל, אמר מילה, את המילה 'קטסטרופה', התבלבלה לו המילה.
רוני בר-און: אם אני הייתי מתבלבל במילה קטסטרופה, התבלבלתי במילים יותר קלות.
רוני בר-און: ואני נולדתי לשפה הזו.
רוני בר-און: ראש הממשלה היה מעיר לי?
שלי יחימוביץ': אתה גבר אשכנזי לבן.
רוני בר-און: אם חברת הכנסת יחימוביץ היתה מתבלבלת במילה קטסטרופה, או דוקטור עינת וילף היתה מתבלבלת, ראש הממשלה היה אומר לה: אם לא היו כותבים לך את הנאומים שלך לא היית מתבלבלת?
רוני בר-און: אבל לשלמה מולה הוא הרגיש חופשי להעיר את ההערה הנקלית, הנבזית, הירודה הזו.
רוני בר-און: מפה זה בא, אדוני היושב-ראש.
דני דנון: טוב, תודה רבה.
רוני בר-און: תודה רבה לכם.
דני דנון: אני אשתדל שזה לא יהיה פוליטי, למרות שאנחנו אנשים פוליטיים.
שלי יחימוביץ': זה פוליטי.
רוני בר-און: זה לא פוליטי.
שלי יחימוביץ': גזענות היא גזענות.
קריאה: גזענות היא פוליטיקה.
דני דנון: אני רוצה לבקש מאליאס אינברם ממארגני ההפגנה אתמול, אליאס, בוא תצטרף לשולחן.
רוני בר-און: טוב, אבל דני, אל תיתן commentating לדברי חברי הכנסת.
רוני בר-און: זה לא ראוי - - -
דני דנון: סליחה, כשאתה בוועדה לביקורת המדינה, חבר הכנסת בר-און - -
רוני בר-און: אני לא מפרשן את חברי הכנסת.
דני דנון: אני ראיתי אותך מנהל את ישיבות הוועדה, ופה בוועדה אנחנו - - - זכות דיבור גם ליושב-ראש.
דני דנון: אליאס, בוא תצטרף בבקשה ותאמר את דבריך.
דני דנון: בוא בבקשה.
אינברם אליאס: אולי אני אעמוד.
קריאות: לא, לא , לא.
קריאות: שב, שב.
משה גפני: יושבים פה, כולם שווים.
אינברם אליאס: לא, אתם מעלי קצת.
קריאות: לא, אה, אליאס, אנחנו יושבים פה.
משה גפני: אנחנו פה באופן זמני, אתה קבוע.
רוני בר-און: איפה דני איילון, שירים לך את הכיסא?
אינברם אליאס: תראו, אני לא חבר כנסת ולא מנכ"ל של משרד ממשלתי, ולא איזה חברה ענקית.
אינברם אליאס: אני אזרח מן השורה שעלה מאתיופיה ב-1983 - -
סופה לנדבר: בן כמה אתה?
אינברם אליאס: אני זקן מדי מכדי לציין את זה.
סופה לנדבר: אה, זקן מדי.
סופה לנדבר: בן כמה?
סופה לנדבר: באיזה גיל אתה עלית?
אינברם אליאס: עוד מעט 40.
סופה לנדבר: באיזה גיל היית כאשר עלית?
אינברם אליאס: תשע, משהו כזה.
אינברם אליאס: אני הקשבתי, מאז שנכנסתי, הקשבתי לכולכם.
אינברם אליאס: אני חושב שהיו דברי טעם אבל עם הזמן היה לי עומס מנטלי, זרם פה המון-המון מידע.
אינברם אליאס: אני לא דברן גדול, אני אתמצת לכם מה אנחנו חושבים כמארגני המחאה.
אינברם אליאס: מה שאנחנו זקוקים לו היום זה לפזר את השכונות, את ריכוזי האתיופים הקיימים בישראל.
אינברם אליאס: לפזר אותם.
אינברם אליאס: ולזה יהיו אפקטים, אפקטים חינוכיים ואפקטים חברתיים.
אינברם אליאס: יש מספיק תקציב ליוצאי אתיופיה.