GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זמנה אחיהון: לכן אני חושב שהסוגיה הזאת, דווקא המערכת הצבאית, שהיא באמת חזקה, ויש לה עוגנים חזקים, צריכה באמת לבדוק את עצמה ולהיות איזה שהוא קשר, או חוליה שמקשרת בין המערכת הצבאית למערכת האזרחית ויש לנו הוכחות לכך.
זמנה אחיהון: סוגיה נוספת – איזה תמריצים יש לחייל יוצא אתיופיה שהולך ליחידות שדה, אם חייל שהוא לא הולך ליחידות שדה זוכה לקורסים של "אמיר" וכדומה?
זמנה אחיהון: לכן פה צריך למצוא ממשקים נוספים.
זמנה אחיהון: יכול להיות בתוך הצבא, או לפני הצבא, צריך למצוא איזה שהם תמריצים מסוימים.
זמנה אחיהון: באשר לנושא של משרד הקליטה, ופה דוד ויעקב יושבים, לפני בערך חמש שנים גם דיברנו על נתונים כאלה, על ההשקעות הכלכליות שמוצעות בצבא, אנחנו כארגון חברתי עם משאבים דלים מאד, פיתחנו תכניות של פיילוט.
זמנה אחיהון: בחמש שנים הצלחנו באמצעים הדלים, שלושה קצינים בתכנית של מנהיגות ... ביישובים שבהם ריכוז יוצאי אתיופיה.
זמנה אחיהון: אם כבר אתם יש לכם, משקיעים שם.
זמנה אחיהון: מוטב היה ליצור איזה שהיא תשתית, באמת לקחת פונקציה שהוא בחור יוצא אתיופיה, שיש לו את כל הנגישות להורים, ליצור איזה נדבך נוסף בתוך השירות הזה אם זה חשוב כל כך להשקיע בנושאים האלה שיעקב, אתה מדבר עליהם.
זמנה אחיהון: אנחנו נפגשים מאות פעמים, אין שום הצדקה להגיד שאנחנו מזרימים משאבים, אנחנו יוצרים פה כרגע, לטווח של 10 שנים ליוצאי אתיופיה.
זמנה אחיהון: אני לא חושב, המשאבים הם לא הפתרון.
זמנה אחיהון: תכניות חינוכיות הם הפתרון ואני חושב שצריך להשקיע בתכניות חינוכיות, ימין אורד הוא דוגמא לכך ואני גם בוגר ימין אורד ואני חושב שמחזק תכניות כאלה.
דני דנון: בקצרה בבקשה, יוסי מנגסטו מהאגודה הישראלית.
יוסי מנגסטו: תודה רבה.
יוסי מנגסטו: אני גם מצטרף לברכות.
יוסי מנגסטו: א' – אני חושב שאדוני היושב ראש, מקודם, לפני שיצאת באמצע אמרת שכל חייל יוצא אתיופיה שמגיע לבקו"ם – בסיס קליטה ומיון - לפני הבקו"ם צריך להתייחס אליו קצת בצורה מיוחדת.
יוסי מנגסטו: אני חושב שצריך להיזהר מהקולקטיביות.
יוסי מנגסטו: אני חושב שיש בסך הכל הרבה חבר'ה צעירים שנולדו בארץ, התחנכו בארץ שהם צריכים באותו שער שכולם נכנסים, אז אני חושב שמהנושא של הקולקטיביות צריך להיזהר.
יוסי מנגסטו: הדבר השני – אני חושב שאנחנו, מה שנקרא, שבעי פרוייקטים ואני חושב שצה"ל, אני כבוגר, גם שירתתי בצבא 3 שנים בשירות סדיר ויש לי הערכה, אם כי בשנים האחרונות יכול להיות שקצת יש פחות אוזן קשבת.
יוסי מנגסטו: אני חושב שצריך לעשות איזה שהיא בדיקה.
יוסי מנגסטו: אני חושב שצה"ל צריך לקחת אחריות ולבדוק איזה פרויקט עובד, איזה פרויקט לא עובד.
יוסי מנגסטו: לא יכול להיות שכל גוף, אני באמת יש לי הערכה גם לימין אורד ובאמת בטח לד"ר חיים פרי, שכל הקהילה באמת מוקירה לעשייה החינוכית שלו במהלך השנים.
יוסי מנגסטו: אני חושב שצריך להימנע מזה שכל גוף גם הוא עושה איזה שהוא פרוייקט ליוצאי אתיופיה.
יוסי מנגסטו: הפכנו להיות איזה מן טרף קל שכל אחד יכול לגייס ולהקים פרוייקט.
יוסי מנגסטו: אני חושב שמזה צריך להיזהר.
קריאה: התברכנו.
יוסי מנגסטו: אני לא יודע מי התברך.
יוסי מנגסטו: הקהילה לא.
יוסי מנגסטו: אני אומר לך שעושים הון תועפות על גבי הקהילה ואני חושב שצריך לעצור את זה, עם כל הכבוד.
יוסי מנגסטו: בינתיים המצב של הקהילה הוא הולך ונהיה יותר גרוע.
יוסי מנגסטו: זה אחד.
יוסי מנגסטו: הדבר השני – בטח דוד פה זוכר, לפני 15 שנה בערך היתה איזה קבוצה, בהתנדבות, רובם מילואימניקים.
קריאה: מ – 91'.
יוסי מנגסטו: מ – 91', קבוצה באמת גדולה, קבוצת אנשי מילואים שהתארגנו וסייעו גם לצבא, גם במתן הסברה למלש"בים, וגם כשהתעוררו בעיות כאלה ואחרות בתוך הצבא, יכלו להרים טלפון למפקדים ולדבר ולנסות להחזיר את החייל.
יוסי מנגסטו: עוד נקודה, אדוני היושב ראש.
יוסי מנגסטו: לפני, אני לא יודע אם השבוע או שבוע שעבר, התפרסם בעיתון, זה אולי כבוד אדוני המפקד, התפרסם בעיתון: חונך לכל חייל יוצא אתיופיה.
יוסי מנגסטו: אני אומר עצם האמירה בתקשורת, בעיתונות, אני חושב שזה עושה אופי די לא נכון וחמור.
יוסי מנגסטו: זה יצא מהצבא.
אמיר רוגובסקי: אין לנו מספיק חיילים בשביל שיהיה חונך לכל חייל.
יוסי מנגסטו: אבל זה מה שכתוב: חונכים קצינים למיעוט חיילים יוצאי אתיופיה.
יוסי מנגסטו: אמירה כזאת בתקשורת, בעיתונות, בטוח לא יצא מאיתנו.
יוסי מנגסטו: אני חושב שצריך להיזהר גם מהאמירות האלה.
יוסי מנגסטו: אני אומר: אם כולם הופכים להיות נערי מקא"ם, אז עדיף לשחרר את כולם, שלא יהיו חיילים יוצאי אתיופיה בצבא.
דני דנון: תודה רבה יוסי.
דני דנון: משפט קצר, דוד.
דוד יאסו: אני חייב להגיד את המשפט הזה גם כרב סרן במילואים.
דוד יאסו: האמרות: צה"ל לא עושה, צה"ל נכשל, חברים, צר לי, מאד קשה, זה לא נכון.
דוד יאסו: ההיפך הוא הנכון.
דוד יאסו: שילובם של בני העדה בארץ הוא קודם כל בצה"ל, צה"ל משקיע - - -
אברהם נגוסה: 53 אחוז זה לא נכשל?
דוד יאסו: 53 אחוז הוא אותו חייל שחזר 3, 4 פעמים לכלא.
דוד יאסו: תפסיקו בבקשה.
דוד יאסו: אל תעשו הטפות בבקשה.
דוד יאסו: בואו נסתכל גם את הצד השני לפני שאנחנו שופכים את הכל, כי אנחנו נשחה עם זה שמה.
דני דנון: ברשותכם, סליחה, אתם יכולים להישאר ולהמשיך את הדיון לאחר מכן.
דני דנון: אם תסכימו אני אשמח לקבל את ההסכמות.
דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות רואה חשיבות רבה בשילוב יוצאי אתיופיה בצה"ל.
דני דנון: היא רואה בשירות הצבאי ככור ההיתוך האמיתי.
דני דנון: הועדה מוטרדת מאד מנתוני הכליאה המדאיגים המוכיחים שכל חייל שני יוצא אתיופיה מבקר, במירכאות, במתקן כליאה.
דני דנון: הועדה מברכת על היוזמות החדשות של צבא הגנה לישראל לשילוב ומעקב אחרי יוצאי אתיופיה.
דני דנון: הועדה מבקשת לקבל נתונים לגבי יוצאי אתיופיה בשירות קבע, פילוח לפי דרגות ותפקידים.
דני דנון: תוך כמה זמן אנחנו נקבל את זה?
דני דנון: תוך 30 יום?
דני דנון: תוך 30 יום.
דני דנון: הועדה תקיים ישיבת מעקב בנושא עד עוד שנה.
דני דנון: לפני הנושא החשוב והטעון שהתכנסנו, יש משהו פרוצדוראלי שאני רוצה להודיע, שאנחנו משנים את השם של ועדת המשנה לקשרי ישראל והתפוצות לשם חדש – קשרי ישראל והקהילות היהודיות בעולם.
דני דנון: שינוי השם התקבל
רוברט טיבייב: על מה?
דני דנון: על שינוי שם של ועדת משנה.
דני דנון: ועכשיו אנחנו פותחים את הישיבה בנושא החשוב והטעון של חטיפת עולות חדשות על ידי בני מיעוטים.
דני דנון: הדיון הוא דיון דחוף.
דני דנון: אנחנו נחשפנו כולנו לעדויות קשות, לעלייה מדאיגה במספר המקרים של צעירות שבאות מרקע סוציו אקונומי נמוך, שפשוט נחטפות.
דני דנון: אני בהתחלה שאמרו לי את זה, אמרתי מה זאת אומרת נחטפות?
דני דנון: זה בטח בקשר רומנטי, בהסכמה, אבל התברר לי שיש מקרים במדינת ישראל, שנת 2011, שחוטפים פיזית בנות בצהריי היום בקריית מלאכי, בערד, בבאר שבע, בנהרייה, שפשוט מעלים בכוח בנות לרכב, בני מיעוטים.
דני דנון: זו תופעה מפחידה.
דני דנון: רוב המקרים הם לא מקרים של חטיפות פיזיות, חשוב לציין.
דני דנון: רוב המקרים הם מקרים שבהם מתפתח קשר רומנטי שמבוסס על צורך כלכלי של פיתוי של אותן נערות, ברובן עולות חדשות, עלי ידי ---
מרינה סולודקין: או חוסר מודעות.
דני דנון: חוסר מודעות, נכון.
דני דנון: והפיתוי הכספי הזה מוביל לקשר כזה או אחר וחלק מאותן בנות מוצאות את עצמן, לאחר מספר חודשים, במקומות שהן לא יכולות לצאת.
דני דנון: זה יכול להיות ברצועת עזה, זה יכול להיות בשטחי A של הרשות הפלסטינית, יכול להיות בכפרים בדואים ואני באופן אישי דיברתי עם חלק מהנערות שפחדו להגיע לפה היום, למרות שאמרנו להן שהן לא יצולמו אבל הן פחדו, כי עדיין אותם בעלים, אם אפשר לקרוא להם, שניצלו אותן ופגעו בהן, נמצאים בקרבנו והן פוחדות להיחשף או לחשוף את המקום שבו הן נמצאות.
דני דנון: אנחנו רוצים היום בוועדה קודם כל ללמוד על היקף התופעה מנציגי המשרד לביטחון פנים שנמצאים איתנו, מנציגי הארגונים להב"ה, יד לאחים וארגונים נוספים שעושים עבודת קודש בנושא של חילוץ הבנות, וכמובן לגעת בנושא של המודעות.
דני דנון: ופה אני אומר מילה לחברי חברי הכנסת.
דני דנון: קשה לנו לבוא ולדבר על נושא כזה, כי זה לא POLITICLY CORECT לבוא ולומר לבנות – תיזהרו מבני מיעוטים.
דני דנון: זה בעייתי, זה רגיש.
רוברט טיבייב: הבעיה שאנחנו כבר אמרנו את זה.
דני דנון: אבל אני חושב שהחובה שלנו, לאור הנתונים, כן להעלות את הדברים האלה, כן לראות ולשאול את משרד הקליטה איזו פעילות נעשית בקריית גת ובמקומות אחרים, שראשי הרשויות באים ואומרים מה נעשה, איזה פעילות נעשית על מנת לצמצם את היקף הבעיה ולא לתת לבנות להגיע למעגל האימה.
דני דנון: ופה אני אומר לארגונים, אתם עושים עבודה חשובה, אבל אם כבר נמצאת מישהי שנפלה לתוך אותו בור, זה קשה מאד להציל אותה.
דני דנון: אבל המטרה שלנו היום בדיון לראות איך אנחנו מונעים מעד מקרים כאלה שיקרו, ופחות ניסיונות הצלה הרואיים שאתם מבצעים, אבל אנחנו כל יום הדברים האלה קורים במרכזי ערים, ולכן אנחנו ביקשנו לקיים את הדיון הדחוף הזה.
דני דנון: ואני ארצה קודם כל לבקש מהמשרד לביטחון פנים לתת לנו נתונים, אם יש לכם, בנושא הזה, של תלונות על חטיפות או על נשים שנמצאות במצוקה, ואם יש לכם את האבחנה בין עולות חדשות לצעירות אחרות, אנחנו נשמח מאד.
דני דנון: נציגת המשרד לביטחון פנים, פקד רחל גרייבן, קצינת מדור לנפגעי עבירה.
רחל גרייבן: שלום.
רחל גרייבן: במשטרה לא מתוארת תופעה כזאת, לא מוכרת תופעה כמו שאתה תיארת עכשיו.
רחל גרייבן: אני יכולה לומר שבכלל בנות שמגיעות לפתחנו, שהן תלונות שנוגעות לאלימות לסוגיה, כשהרקע הוא קשר זוגי, קשר זוגי בעבר, ניסיון לקשר כזה או ניסיון לפרידה, הן מטופלות ככאלה, עם המאפיינים ---
מרינה סולודקין: חזרת ילדים לישראל.
רחל גרייבן: הן מטופלות ככאלה עם המאפיינים הייחודיים של העבירות האלה, כשהרקע הוא איזה שהוא קשר זוגי, בלי תלות או בלי סיווג לרקע של המעורבים או למוצא שלהם כמובן, תוך שיתוף פעולה עם גורמי הרווחה.
דני דנון: היום אני שמעתי בבוקר, אני לא זוכר את שמו, סגן ניצב ממחוז דרום, שדיבר על עלייה מדאיגה במספרים.
דני דנון: הוא אמר זאת, לא אני.
דני דנון: השאלה על סמך מה הוא אומר זאת, מה הנתונים?
רחל גרייבן: לא, אין לנו.
רחל גרייבן: כלומר, כמו שאמרתי, אין נתונים או תיקים רבים על חטיפות.
רחל גרייבן: יש מקרים בודדים שנחקרו במשהו שיכול להיות מתואר כמו הדברים שאמרת, וכמובן כשנעשית חקירה אז המקרים מורכבים יותר, לא לכל דבר יש מענה בהיבט הפלילי, אבל הבירור שהן עבירות עם רקע של אלימות ורקע זוגי – מטופלות ככאלה.
רחל גרייבן: אין לנו, לא מוכרת לנו תופעה של חטיפות.
דניאל בן-סימון: האם אני שומע נכון?
דניאל בן-סימון: הדיון הדחוף הזה על חטיפות, התופעה הזאת לא מוכרת במשטרה?
דני דנון: סליחה, סליחה, חבר הכנסת בן סימון ---
דניאל בן-סימון: אני רוצה לדעת מי ביקש את הדיון הדחוף הזה.
דני דנון: אני ביקשתי את הדיון.
דניאל בן-סימון: וכמה מקרי חטיפות יש בשבוע.
דני דנון: אני ביקשתי את הדיון ואני אשמח מאד ---
דניאל בן-סימון: ובחודש, ובשנה.
דניאל בן-סימון: על סמך מה הדיון הדחוף הזה?
דני דנון: חבר הכנסת בן סימון, אני מודה לך ---
דניאל בן-סימון: אני מבקש לדעת על סמך מה ומי כינס ועל שם מה ואני רוצה לשמוע את היקף התופעה.
ליה שמטוב: דרך אגב, הדיון הזה לא בפעם הראשונה.
ליה שמטוב: במעמד האישה זה היה הדיון הזה.
דני דנון: אני מודה לך, תודה.
דניאל בן-סימון: דני, אני אומר לך, תן לי להגיד משפט אחד, לפני שהוועדה הזו גולשת---
דני דנון: לא, לא, חבר הכנסת בן סימון, סליחה.
דני דנון: אתה מוזמן להישאר עד סוף הדיון ----
דניאל בן-סימון: לא, לא, אני רוצה לדעת על סמך מה הדיון הזה החל, מה היקף התופעה, כמה בנות, האם הכהנאניסטים ----
קריאה: שנותנים לילדה בת 14 500 שקלים והיא הולכת, זה לא לפתות?
קריאה: זה לא לחטוף?
דניאל בן-סימון: דני, אני מבקש, תן לי משפט אחד.
דני דנון: לא, אני לא אתן לך.
דני דנון: אתה תרצה להתעמת עם חברים – בחוץ.
דניאל בן-סימון: יש פה חברים כהנאיסטים שהם פורחים על העניין הזה ואתה נותן במה לתופעה שלא קיימת ואתה עושה עוול נוראי והכהנאיסטים האלה ---
אנסטסיה מיכאלי: התופעה הזאת קיימת.
אנסטסיה מיכאלי: אתה סוגר עיניים חבר הכנסת בן סימון.
אנסטסיה מיכאלי: אתה לא מכיר, אתה לא בשטח, אתה לא יודע על מה מדובר ---
דניאל בן-סימון: אבל אני לא שומע – מה היקף התופעה?
דניאל בן-סימון: כמה בנות נחטפות בשבוע?
דניאל בן-סימון: אני מבקש לדעת.
אנסטסיה מיכאלי: זה לא נכון, התופעה קיימת.
דני דנון: חבר הכנסת בן סימון אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.
דני דנון: אם מישהו חושב שהדיון מיותר הוא מוזמן לצאת.
דני דנון: אני מציע לכל חברי הכנסת להישאר עד תום הדיון, ולאחר שישמעו את כלל הנציגים שנמצאים פה, אם ישתכנעו שאין בעיה והכל בסדר – אז יכול להיות שבזבזנו שעה מזמננו.
דני דנון: אני חושב אחרת.
דני דנון: אני שמעתי הבוקר את הנציג, ותיכף אני אגיד לכם את שמו, שעלה לשידור ודיבר על עלייה מדאיגה.
דני דנון: מפקד מחוז דרום, לא מישהו מהרחוב, בהיקף התופעה של החטיפה.
דני דנון: נשמעה הקלטה, חבר הכנסת בן סימון, היום בבוקר ---
דניאל בן-סימון: אבל יש פה את נציגת המשטרה.
דני דנון: סליחה, אז נשמע אותה, ניתן לה לדבר.
אנסטסיה מיכאלי: היא לא מייצגת אולי את כל הנתונים.
דניאל בן-סימון: מה זה היא לא מייצגת?
דניאל בן-סימון: הדיון נקבע על סמך מה?
אנסטסיה מיכאלי: ואני מתביישת בזה שהמשטרה לא יכולה להביא נתונים ראויים.
אנסטסיה מיכאלי: זה מוזר מאד, למה זה ככה?
דניאל בן-סימון: אל תגיד לי חטיפות פה, אני רוצה לשמוע כמה חטיפות יש.
אנסטסיה מיכאלי: זה מוזר מאד.
אנסטסיה מיכאלי: התופעה מזמן כבר, היא קיימת כבר כמה שנים ולמה המשטרה לא דואגת לעניין.
דני דנון: רחל, אני יודע על הגשת כתבי אישום, את לא יודעת על הגשת כתבי אישום בנושא חטיפה במחוז דרום?
רחל גרייבן: כמו שדיברתי, אמרתי היא לא מוכרת.
דניאל בן-סימון: דברי בעברית ברורה כדי שיבינו, כי הם לא מבינים מה שאת אומרת.
דניאל בן-סימון: תדברי לאט.
אנסטסיה מיכאלי: לא, אולי אתה כנראה.
דניאל בן-סימון: לאט.
דניאל בן-סימון: יש פה כמה עולים חדשים.
רחל גרייבן: תופעה של חטיפה, כמו שאמרתי, עבירות שהן עבירות אלימות על רקע זוגי, שאלה גם דברים שתיארת, אז הן כמובן מטופלות ככל העבירות האלה, עם נקיטת כל האמצעים, עם המאפיינים המיוחדים, שמתארים גם כמובן את כל המעורבים בזה, בלי קשר בהכרח למוצא או וודאי לא בהקשר של חטיפה.
רחל גרייבן: אבל כעבירות אלימות, עם מאפיינים של רקע ---
דני דנון: את אומרת פה שאת לא מכירה היום בעיות בנושא של בני מיעוטים ביישובי הדרום, כלפי בנות שנמצאות בישראל, בקריית גת, ערד, באר שבע, נתיבות, אשקלון, אופקים.
דני דנון: משטרת ישראל לא מכירה בעייתיות בנושא הזה?
דניאל בן-סימון: חטיפות.
רחל גרייבן: אני לא ---
רוברט טיבייב: אדוני יושב הראש, תשאל אותי, למה אתה לא שואל אותי, אני גר באזור.
רוברט טיבייב: אני מכיר את הבעיה.
דני דנון: שנייה, אני אשאל אותך.
רחל גרייבן: סליחה, אני מבקשת לדייק את הדברים שלי.
רחל גרייבן: דיברנו כאן על חטיפות, דיברנו על היבט של הגדרה של עבירות פליליות ולא ---
דני דנון: מה אתם כן מכירים בנושא הזה?
דני דנון: יש בעייתיות או שהכל מצוין, הכל בסדר?
רחל גרייבן: בעייתיות בנושא של קשרים זוגיים, בהקשר של אלימות בין בני זוג, בנושא של ניסיונות לפרידה, בכל ההקשרים האלה וודאי שיש בעיות רבות שאנחנו מטפלים בהן בהיקף מאד רחב ---
דניאל בן-סימון: יש גם אצל יהודים, אגב.
דניאל בן-סימון: גם אצל יהודים יש בעיות זוגיות.
רחל גרייבן: עם שיתופי פעולה עם גורמי הרווחה ועם נתינת מענים ועם ---
דניאל בן-סימון: גם אצלכם יש בעיות זוגיות, יותר חמורות אגב.
אנסטסיה מיכאלי: דניאל בן סימון, אתה סוגר עיניים ואוזניים.
דניאל בן-סימון: אני לא סוגר אוזניים, אני שומע.
דניאל בן-סימון: באתי לדיון על חטיפות.
אנסטסיה מיכאלי: אתה לא גר במציאות הזאת, אתה גר בצוללת של הכנסת.
דני דנון: חבר הכנסת בן סימון, אני קורא לך לסדר פעם שנייה.
אנסטסיה מיכאלי: תתבייש לך.
אנסטסיה מיכאלי: אתה לא מייצג את העם.
דני דנון: בדרך כלל ועדת עלייה וקליטה לא סוערת, אבל הנושא הזה כנראה בצדק מעורר הרבה מאד אמוציות.
דני דנון: אני מבקש מחברי הכנסת לדבר ברשות דיבור, כולם ידברו.
דני דנון: מי שרוצה להירשם – מנהלת הוועדה המסורה דנה נמצאת פה – וכולם ידברו.
דני דנון: לפני חבר הכנסת טיבייב, אני רוצה לבקש מאחד הארגונים שיציג לפנינו.
דני דנון: ארגון להב"ה, בנצי, תציג בפנינו נתונים ---
בן ציון גופשטיין: הייתי רוצה, יש סרטי שהבאתי לוועדה.
דני דנון: כמה זמן הסרט?
בן ציון גופשטיין: 5 דקות.
בן ציון גופשטיין: סרט של עובדה, התכנית עובדה על המצב בדרום.
דני דנון: אם זה 5 דקות אני אאפשר, יותר מזה אני לא מאשר.
דניאל בן-סימון: טוב, אז אני מבין שאין חטיפות, אני פטור.
בן ציון גופשטיין: בוא תראה את הסרט.
אנסטסיה מיכאלי: אתה לא מייצג את אותן נשים.
קריאה: אל תברח מהמציאות.
קריאה: העובדות מפחידות.
דני דנון: חבר הכנסת בן סימון, כמי שבא מהפריפריה קשה מאד לראות אותך עוצם עיניים ומתעלם מהבעיה.
קריאה: בוא תראה 5 דקות.
קריאה: אילנה דיין היא לא כהנא.
דניאל בן-סימון: בעיות זוגיות גם לי יש.
דני דנון: אני מוכן שנדבר גם על בעיות הזוגיות שלך אם אתה רוצה.
רחל גרייבן: רק נדייק, לא בעיות זוגיות, אני דיברתי על אלימות בזוגיות.
דניאל בן-סימון: חבל שהכהנאיסטים יצאו, כי מאד נועז.
רוברט טיבייב: דניאל, פה לשנייה, פה לפה.
דני דנון: הוא עשה את שלו.
בן ציון גופשטיין: אם אני אדבר רגע לפני הסרט, מה שאנחנו רואים באמת לא מדובר רק על חטיפות פיזיות שלוקחים את הבחורה ומכניסים אותה לאוטו בכוח.
בן ציון גופשטיין: מדובר פה על חטיפות, על פיתוי.
בן ציון גופשטיין: כמו שיש חוק בכנסת על פיתוי קטינות וגם בעילה בהסכמה אצל קטינה זה אסור, אותו דבר כאן.
בן ציון גופשטיין: ברגע שהם קונים את הבחורה על ידי קולה, על ידי פיצה, על ידי 500 שקלים, על ידי אייפון או פלאפון והיא קטינה – זו חטיפה.
בן ציון גופשטיין: אמנם לא מכניסים אותה בכוח, ותשאל אותה, היא נמצאת, הכל בסדר.
בן ציון גופשטיין: הוא נותן לי, למה שאני לא אנצל אותו.
בן ציון גופשטיין: ועד שהמשפחה פונה למשטרה המשטרה מתקשרת לילדה, הילדה אומרת למה לא?
בן ציון גופשטיין: אני אוהבת אותו.
בן ציון גופשטיין: היא לא מגישה תלונה על בעילה, המשטרה אומרת מצטערים, אנחנו אין לנו מה לעשות בנושא הזה.
בן ציון גופשטיין: כלומר, אותו חוק --- מוצג סרטון
בן ציון גופשטיין: אותו החוק שמפעילים כלפי בעילת קטינה, חייב להיות מופעל.
בן ציון גופשטיין: אני אתן לך דוגמא שבוע שעבר, ברוך השם החוק עמד לצדנו, הייתה ילדה בת 17 שאמורה הייתה להתחתן בכפר יאסיף.
בן ציון גופשטיין: כדאי לראות את זה, כדאי לחכות ולראות.
בן ציון גופשטיין: מוצג סרטון
דני דנון: בואו נמשיך ונראה את זה בהמשך.
דני דנון: קודם כל תציין את הסעיף בחוק מבחינת הגיל, שחברי הוועדה ---
בן ציון גופשטיין: מבחינת החוק אני אומר, יש בעילת קטינה שמתחת לגיל 16, אפילו בהסכמה, זה לא חוקי.
בן ציון גופשטיין: אני אומר צריך לצרף לזה שזה לא רק בעילה, אלא גם פיתוי.
בן ציון גופשטיין: גם אם אני קונה לבחורה, כמו שנראה בסרט, בקבוק קולה ובשביל זה היא אומרת – למה לא, נמשיך להיות חברה שלו, היא לא מתלוננת על בעילה ואז הכל בסדר.
בן ציון גופשטיין: המשטרה אומרת אין מה לעשות.
בן ציון גופשטיין: ברוך השם ילדה בת 17 שבוע שעבר הייתה אמורה להתחתן, הייתה אמורה להתאסלם ולהתחתן ---
דני דנון: איפה המקרה הזה היה?
בן ציון גופשטיין: המקרה הזה היה בצפון.
קריאה: בכפר יאסיף.
בן ציון גופשטיין: היא מנהרייה, ובית המשפט בקריות קיבל שהייתה שם בעילת קטינה, נתן חצי שנה הרחקה לילדה, וזה דברים שפה בכנסת ראינו את בן סימון, זה לא הפוליטי, אסור לדבר על דברים כאלה, זה גזענות.
בן ציון גופשטיין: כלומר אם יש לנו תכנית בטלוויזיה – המרוץ למיליון – ששם רצים שירה ופיארס, כולם אומרים וואלה, איזה יופי, למה לא?
בן ציון גופשטיין: אפשר לחיות ככה.
ליה שמטוב: הם מנצרת עילית.
אנסטסיה מיכאלי: ויש בכל מקום.
בן ציון גופשטיין: יש לנו לגיטימציה שנותנים להתבוללות, ואז זה לא חוקי ואז המשפחה פונה למשטרה.
דני דנון: בנצי, הטענות על עלייה בהיקפים, אתם עוסקים בזה שנים.
בן ציון גופשטיין: אנחנו, מגיעים אלינו, אנחנו יותר עוסקים בנושא של המניעה.
בן ציון גופשטיין: בנושא לדבר על ההתבוללות, בנושא להעלות את זה לסדר היום, להגיע לבתי הספר.
בן ציון גופשטיין: משרד החינוך לא מוכן לתת לנו להיכנס לבתי ספר.
בן ציון גופשטיין: אומרים זה גזענות.
בן ציון גופשטיין: התבוללות זה גזענות.
בן ציון גופשטיין: חייבים להכניס בכל בית ספר ---
דני דנון: לא, לא, תרחיב בנושא הזה.
דני דנון: משרד החינוך מה לידיעתך עושה?
בן ציון גופשטיין: משרד החינוך לא נותן ---
דני דנון: יש פה נציגות של משרד החינוך?
דני דנון: תיכף נשמע אתכם.
בן ציון גופשטיין: משרד החינוך לא נותן לנציגי ארגון להב"ה למלחמה בהתבוללות להיכנס לבתי ספר, מכיוון שמדובר בגזענות.
בן ציון גופשטיין: כן, אסור לדבר.
בן ציון גופשטיין: כלומר, בחוץ לארץ מותר להשקיע מיליונים בנושא הזה של ההתבוללות, בארץ לא.
בן ציון גופשטיין: ואז הנערות אומרות – מה איכפת לי, הוא לא נראה ערבי, קוראים לו יוסי, קוראים לו זה, הוא נותן להן, נותן להן עוד קולה, עוד פיצות, הן באות אליו, הן נגררות אחריו והמשפחות בוכות אצלנו אחר כך, כי למקום אחר אין להן איפה לפנות.
דני דנון: מבחינת המדינה, מה אתה היית מצפה שאנחנו צריכים לעשות?
בן ציון גופשטיין: אני הייתי מצפה מהמדינה, כשם שהיא אמורה להילחם, אמנם ביטלו את הסרטים נגד ההתבוללות, אמורה להילחם בהתבוללות בחוץ לארץ, להשקיע את אותם מאבקים פה, ולמנוע פיתוי של קטינות על ידי בני מיעוטים ללא הסכמה.
בן ציון גופשטיין: שיהיה איסור על פיתוי קטינה, כמו שיש איסור על בעילת קטינה.
דני דנון: משפט לסיכום.
דני דנון: אני שמעתי עדויות על נערות שנמצאות במצב כמו עולם שלישי, של עבדות, של השפלות, של שפחות.
בן ציון גופשטיין: הבעיה שהן נמצאות שם מבחירה.
בן ציון גופשטיין: הן לא מבינות, הן חושבות שהן אוהבות אותו.
בן ציון גופשטיין: ברגע שהן ---
דני דנון: כשהן מגיעות לרשות הפלסטינית או לעזה.
בן ציון גופשטיין: יש בעיה אחת בעזה עם אישה עם שלושה ילדים ששם אי אפשר להוציא אותם.
בן ציון גופשטיין: לשבחה של המשטרה אני אגיד, בכל בעיה שיש אישה שרוצה לצאת, המשטרה מוציאה אותה.
דני דנון: גם משטחי הרשות.
בן ציון גופשטיין: גם.
בן ציון גופשטיין: המשטרה הפלסטינאית מוציאה אותם, את זה אני אגיד.
בן ציון גופשטיין: אבל היא צריכה לצאת.
בן ציון גופשטיין: הבעיה שהן לא יודעות שהן רוצות לצאת.
בן ציון גופשטיין: הן חושבות, הן חיות בסם של אהבה.
בן ציון גופשטיין: הן חושבות שהן אוהבות אותו, הן חושבות שטוב להן, הוא נותן להן, הוא מצ'פר אותן וזה מה שחסר להן בחוץ, חום ואהבה.
דני דנון: מהבנות שאתם מטפלים, מה אחוז העולות או משפחות של עולים חדשים?
בן ציון גופשטיין: אצל עולים חדשים זה קורה הרבה יותר, מכיוון שאין להם כסף ממילא.
בן ציון גופשטיין: יש בבאר שבע, אריה יספר לנו עוד מעט בבאר שבע, על בית ספר מלא אתיופיות שהיו שם בקשרים עם ערבים.
בן ציון גופשטיין: יש לנו רוסיות.
בן ציון גופשטיין: מכיוון שהם נמצאים כבר במצב לא טוב בחברה הישראלית, אז הן מחפשות יותר שיתנו להן והן גם לא יודעות את ההבדלים מי זה ערבים, מי זה יהודים.
בן ציון גופשטיין: לא יודעים את הבעיה הזאת, כלומר הם נראים אותו דבר והכל אותו דבר, הם לא מבינים את הבעיה שנמצאת.
בן ציון גופשטיין: אז מי שנותן יותר, אמרה לי בחורה, היהודי לא יודע לפנק כמו שערבי מפנק.
בן ציון גופשטיין: ערבים מפנקים יפה מאד.
דני דנון: אני מודה לבנצי גופשטיין מנכ"ל ארגון להב"ה.
דני דנון: חבר הכנסת טיבייב, היה פה חבר כנסת שעזב כבר שאמר שאין בעיה.
דני דנון: אתה גר באופקים.
בן ציון גופשטיין: אז כדאי לראות את ה סרט.
רוברט טיבייב: לא אמרתי שאין בעיה, אמרתי שאני מכיר את הבעיה היטב.
דני דנון: בבקשה, חבר הכנסת טיבייב.
רוברט טיבייב: אני חושב יותר מכל חברי הכנסת שנמצאים פה.
אנסטסיה מיכאלי: מה אתה אומר?
קריאה: זה בכל הארץ כמובן.
רוברט טיבייב: שנייה, רבותי.
רוברט טיבייב: אני גר באופקים והיה רצח באופקים על בסיס הדבר הזה.
רוברט טיבייב: ואם דניאל בן סימון אמר שאין חטיפות, יש חטיפות.
רוברט טיבייב: אני אומר יש.
רוברט טיבייב: אבל למה אין תלונות במשטרה?
רוברט טיבייב: זה סיפור אחר לחלוטין, ואני אגיד לך למה אדוני יושב הראש.
רוברט טיבייב: כי הם לא מאמינים למשטרה.
רוברט טיבייב: הכי פשוט שבעולם, קודם כל צריך לטפל בנושא הזה והבעיה קיימת ולמה אנחנו דנים, עצם העובדה שאנחנו דנים פה, בוועדת הקליטה, עצם העובדה שאמר פה האדון המכובד שרובם עולים.
רוברט טיבייב: למה רובם עולים?
רוברט טיבייב: ואני מצטט אותו – מצב לא טוב בחברה הישראלית לעולים.
רוברט טיבייב: זה המצב שצריך לטפל קודם כל ולא לחפש מי אשם ומי חוטף.
רוברט טיבייב: אני אגיד לך יותר מזה איפה הבעיה.
רוברט טיבייב: לכל ילד באופקים ההקצאה לחינוך היא 500 שקלים.
רוברט טיבייב: לכל ילד ברעננה – 14,000 שקלים.
רוברט טיבייב: את הפערים האלה צריך לצמצם ולא לחפש בדואי או מישהו אחר שחוטף אותם.
בן ציון גופשטיין: אבל הם מנצלים את הבעיה.
בן ציון גופשטיין: אתה צודק במאה אחוז.
רוברט טיבייב: זה סיפור אחר, אבל אל תחפש אותו, קודם תפתור את הבעיה.
רוברט טיבייב: ואם יש אפליה בחברה הישראלית ---
בן ציון גופשטיין: אבל הם מנסים, אתה צריך לטפל בשתי הבעיות.
רוברט טיבייב: עוד הפעם, אחר כך תחפש מישהו אחר.
רוברט טיבייב: אני מכיר, אני יודע שיש בעיה, אני מכיר את הבעיה.
רוברט טיבייב: אבל רבותי, אתם מחפשים במקום הלא נכון.
רוברט טיבייב: פשוט כל מה שקורה פה זה עוד פעם תפסתם את המצלמות ועושים על זה הקצנה, מעליים את הרייטינג למפלגות, זה כל מה שאתם עושים.
רוברט טיבייב: זו עובדה בסופו של דבר הדרך שבחרתם היא דרך מאד מאד מסוכנת.
רוברט טיבייב: וקודם כל עוד הפעם צריך לפתור את הבעיות בפריפריה ואצל העולים, ואחר כך לדבר על הבעיות.
דני דנון: אני רוצה לפנות לנציגת משרד החינוך יעל בריל, רכזת הדרכה ארצית בקישורי חיים.
דני דנון: יעל, הנושא הוא רגיש.
דני דנון: השאלה שלי היא אם במערכת החינוך במדינת ישראל, באזורים האלה, באים ומדברים עם הבנות ומדברים על הנושא הזה.
דני דנון: כאילו, זה רגיש.
דני דנון: אם אתם בכלל מדברים ואם כן – מה אתם אומרים להם?
יעל בריל: אני רוצה לעשות הפרדה באמת עם מי אנחנו מדברים.
יעל בריל: כי עד לרגע זה, אם אנחנו מדברים על תופעה כללית של פיתוי, של התופעה החברתית מול הנשים, אז על זה אנחנו עובדים.
יעל בריל: עד היום לא היה לנו מיקוד לעשות הפרדה ולדבר על זה מול זרם מסוים.
יעל בריל: העבודה שלנו היא עבודה חוצה מגזרים.
יעל בריל: חרדים, ממ"ד, חילונים, ערבים מכל הסוגים, בדואים.
יעל בריל: אחת המסגרות המרכזיות שיש לנו ל---
מרינה סולודקין: מה עם עולים?
יעל בריל: אנחנו עובדים איתם בתוך כיתה הטרוגנית שיש בה גם עולים.
יעל בריל: אנחנו לא, היו לנו תכניות נפרדות לעולים, נוספות, אבל בהיבט הספציפי הזה של התמודדות עם פיתוי, של לזהות סכנות, של לדעת מה טוב לי, אנחנו עובדים על זה מכיתה א' עד כיתה י"ב, בתהליך ספיראלי התפתחותי, כשכל שנה אנחנו נותנים רובד נוסף של למידה אישית-פנימית של כל אחת מהבנות, בקונטקסט של גם בנים בכיתה.
יעל בריל: זאת אומרת זה לא שאנחנו עובדים על זה בנפרד עם בנות, אלא כיתה שלמה דנה ומנסה לזהות סכנות, פיתויים, איך מתמודדים עם הפיתויים, לאורך כל השנים.
יעל בריל: כל שנה זה מול הפיתויים האפשריים הרלבנטיים לגיל ---
רוברט טיבייב: איפה בסיס הפיתויים?
רוברט טיבייב: מאיפה?
רוברט טיבייב: עוד הפעם, מאיפה הבסיס?
יעל בריל: מה זאת אומרת?
יעל בריל: אני לא הבנתי את השאלה.
רוברט טיבייב: מאיפה הבסיס?
רוברט טיבייב: למה אפשר לקנות אותה על ג'ינס, על קוקה קולה, על פיצה?
יעל בריל: נכון, אנחנו מתחילים משוקולד.
יעל בריל: הפיתוי הראשון שבכיתה א' מדברים עליו זה שיהיה ---
דני דנון: יעל, אני רוצה אבל להקשות עליך.
דני דנון: אני לא רוצה שניפה את המציאות.
דני דנון: אתם מדברים על הנושא של בני מיעוטים בקישורי חיים, או לא נוגעים בזה?
בן ציון גופשטיין: התבוללות.
יעל בריל: רגע, אנחנו מדברים, רק שנייה.
יעל בריל: יש לנו היבטים אחרים שבהם אנחנו מדברים על שוויון ועל שונות וקבלת השונה ועל שוויון מגדרי ושוויון בין לאומי ---
בן ציון גופשטיין: זו הבעיה.
דני דנון: ולגבי התבוללות?
יעל בריל: אנחנו לא התייחסנו להיבטים של התבוללות.
יעל בריל: אם זו תופעה – נלמד אותה ונכין את החומרים.
יעל בריל: אנחנו כל הזמן מתעדכנים ומשנים את התכניות שלנו בהתאם לצרכי החברה.
יעל בריל: עד היום, כפי שגם בתחילת הוועדה הזו ---
דני דנון: אז זאת אומרת שאם הילדים שלי במערכת החינוך, של כל מי שנמצא פה, לא ידברו איתם על התבוללות – עד שיגיעו לגיל ---