GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ליאת מעוז: תכנית מרכזי המצוינות – I core, היא תכנית שזכתה להד ציבורי מאוד רחב, אבל היא חלק ממשהו יותר רחב.
ליאת מעוז: הזכרתם את זה כחלק מהדוח שדיברת עליו.
ליאת מעוז: כעשור ואולי יותר הייתה בעיה מאוד חמורה בהשכלה גבוהה במחסור של תקציבים.
ליאת מעוז: זה בעיקר נבע בריבוי המכללות והגידול בתקציב לא עמד בקצב גידול במספר הסטודנטים והמוסדות.
ליאת מעוז: כפי שתיארתם חלה תופעה מבחינת חברי סגל של קיטון מספר חברי סגל, של חוסר בגיוס חברי סגל חדשים, הגיל הממוצע של חברי הסגל הלך ועלה, הרבה עזבו לחו"ל לא מצאו משרות ונשארו בחו"ל.
ליאת מעוז: תופעת "בריחת המוחות" הלכה והתעצמה.
ליאת מעוז: היום אם נסתכל על כל חברי הסגל הבכיר הישראלים כ- 25% מהם נמצאים בארצות הברית.
ליאת מעוז: זה השיעור הכי גבוה בעולם המערבי, קנדה נמצאת אחרי עם 13% ומדינות אירופה בסביבות 3%-4%.
ליאת מעוז: התופעה הזאת הייתה בעוצמה מאוד חזקה בישראל ולאור זה לפני כשנתיים גובשה התכנית הרפורמה הרב שנתית – תכנית החומש של המל"ג.
ליאת מעוז: התכנית דיברה על רפורמה כללית בכל המערכת, על תוספת מאוד גדולה של תקציבים.
ליאת מעוז: אחד היעדים החשובים לעניינו היה גיוס של מספר מאוד גדול של אנשי סגל כדי להתחיל להשלים את הפערים שנוצרו בשנים הקודמות.
ליאת מעוז: מדובר על גיוס של כ- 2,000 אנשי סגל חדשים במהלך שש שנות התכנית.
ליאת מעוז: חלקם יחליפו אנשי סגל שיפרשו בשנים הקרובות וחלקם יתווספו לתקנים חדשים.
ליאת מעוז: גיוס של מספר כל כך גדול של אנשי סגל, אנחנו מקווים שיהיו מקרב ישראלים שנמצאים בחו"ל וירצו לחזור.
ליאת מעוז: יש לנו שם פול ענק של אנשים מאוד מוכשרים, חלק גדול מהם רוצים לחזור ועכשיו אנחנו מקווים שהדבר הזה יתאפשר.
ליאת מעוז: תכנית מרכזי מצוינות היא תכנית מאוד ספציפית כחלק מהתכנית הרב שנתית.
ליאת מעוז: תכנית שמדברת יותר על הדובדבן שבקצפת.
ליאת מעוז: מדובר על מספרים יחסית קטנים של חוקרים חדשים שיצאו ממכרזי המצוינות - המצוינים שביניהם בתחומים מאוד ספציפיים.
ליאת מעוז: חשוב לי להדגיש שבמרכזי המצוינות הקונספט הוא לא לבוא ולהגיד לחוקרים מחו"ל "אתם לא בסדר בואו תחזרו", ממש לא.
ליאת מעוז: אני מאוד מעריכה גם את החוקרים הישראלים שנמצאים בחו"ל.
ליאת מעוז: המטרה היא אחרת, לתפיסתי, היא ליצור במדינת ישראל מוקדי מחקר ברמה כל כך טובה עם תנאים טובים, עם תשתיות כל כך טובות שיהיו אטרקטיביים לחוקרים הישראלים הטובים ביותר בין אם הם בארץ בין אם הם בחו"ל.
ליאת מעוז: בעצם ליצור מוקדי משיכה אמיתיים שבאופן טבעי אלה שירצו לחזור יוכלו לעשות את זה מבלי להתפשר על תנאי המחקר שלהם וכן הלאה.
ליאת מעוז: אגב, ארבעת מרכזי המצוינות הראשונים התחילו לפעול כבר לפני חודשיים.
ליאת מעוז: היום אנחנו חונכים בטקס רשמי בנוכחות ראש הממשלה את התכנית.
ליאת מעוז: אנחנו מצפים שעוד כעשרה לפחות יקומו בשנת תשע"ג, באוקטובר הקרוב.
ליאת מעוז: עד כאן לגבי חזרה של חוקרים לארץ.
ליאת מעוז: לגבי שיתוף פעולה עם אותם חוקרים שכרגע לא בארץ ובכלל לא ברור אם יש להם עניין בעתיד הקרוב לחזור, זה משהו שמאוד חשוב לנו.
ליאת מעוז: כחלק מפעולות מרכזי המצוינות יש תקציב ייעודי שנועד לשיתופי פעולה בין חוקרים באותם מרכזים בארץ לחוקרים בחו"ל, לכנסים שיערכו באותם תחומים.
עינת וילף: אבל לא ספציפית חוקרים ישראלים בחו"ל.
ליאת מעוז: לא תקציב ספציפי, אבל מן הסתם באופן טבעי הרבה מאוד חוקרים ישראלים שיחזרו לחו"ל עדיין יהיו בקשר עם העמיתים שלהם הישראלים בחו"ל.
ליאת מעוז: הישראלים שנמצאים בחו"ל הרבה פעמים באים לבקר כאן כל שנה.
ליאת מעוז: יש קשרים שנוצרו באופן טבעי ומאחר ויש אנשים ישראלים מאוד טובים בחו"ל.
ליאת מעוז: הקשרים האלה הם הדדיים, כלומר יש רצון הדדי לשני הצדדים להמשיך לקיים ולפתח אותם.
עינת וילף: אבל כרגע אין תקציב או תכניות ייעודיות שמטרתן לשמר קשר רציף עם חוקרים ישראלים בחו"ל.
ליאת מעוז: מסגרת מרכזי המצוינות זה לא מיועד רק לישראלים בחו"ל, זה בכלל לשיתופי פעולה בין-לאומיים שבמסגרתם יכול להיות גם עם ישראלים.
עינת וילף: במסגרת אחרת, יש תכנית או תקציב לנושא הזה?
ליאת מעוז: יש עוד שתי תכניות, האחת היא מרכז הקשר המופעל עלי ידי האקדמיה הישראלית למדעים.
ליאת מעוז: מדובר על מאגר מידע שבו רשומים בצורה וולונטרית מעל 2,000 אקדמאיים ישראלים שנמצאים היום בחו"ל.
עינת וילף: ההערכה היא שכמה יש באמת?
ליאת מעוז: קשה לי מאוד להעריך, אבל מניחה שבטח לפחות פי שתיים-שלוש מזה.
עינת וילף: למישהו יש הערכות אחרות.
עמרי אינגבר: בין עשרת אלפים לחמישה עשר אלף, של מדענים בחו"ל.
ליאת מעוז: זה מאוד תלוי בהגדרה.
ליאת מעוז: אני חושבת שהמספרים שעמרי אינגבר הזכיר מתייחסים לאנשים בעלי תואר אקדמי ואנחנו מסתכלים רק על אנשים עם תואר דוקטורט ומעלה כך שהמספרים טיפה יותר קטנים.
ליאת מעוז: בכל אופן, אין לנו מספרים מדויקים.
ליאת מעוז: במרכז הקשר של האקדמיה רשומים רק בעלי דוקטורט ומעלה ויש כ- 2,000 שרשומים היום, רובם בארה"ב.
ליאת מעוז: הם רשומים שם, לאו דווקא עם כוונה מסוימת לחזור בארץ, המרכז מעדכן אותם על מה שנעשה בארץ, אם יש כנסים מזמין אותם.
ליאת מעוז: לא מזמן היה כנס שנערך בארץ לחוקרים שבדיוק באו בחופשת הכריסטמס לביקור וסיפרו להם מה קורה פה וליצור קשר ישיר.
ליאת מעוז: יש גם הרבה ישראלים בחו"ל שרוצים לבוא לסמסטר או לשנה ולחזור.
ליאת מעוז: המרכז עוזר להם להתחבר עם המוסדות בארץ ועם החוקרים בארץ.
ליאת מעוז: אנחנו הולכים כעת להשיק אותה יחד עם משרד הקליטה, משרד האוצר ומשרד התמ"ת (תעשייה, המסחר והתעסוקה) להקים מרכז קשר נוסף קצת אחר המיועד בכלל לישראלים בחו"ל שרוצים להיקלט לא רק באקדמיה אלא גם בתעשייה בארץ.
ליאת מעוז: אפשרנו להם גם ליצור מאגר שמן הסתם יהיה יותר גדול, ליצור מרכז שייתן להם מענים על כל השאלות שמטרידות אותם הקשורות לחזרה לארץ או לחיים בארץ, לנושאי ביטוח לאומי, גני ילדים, עבודת בני זוג וכן הלאה.
ליאת מעוז: לקשר אותם עם מעסיקים פוטנציאלים בארץ בין אם באקדמיה ובין אם בתעשייה.
ליאת מעוז: אני מניחה שעמרי אינגברג יפרט עוד ולכן אני אעצור כאן.
ליאת מעוז: אנחנו בכל מקרה מאוד רוצים לטפח את הקשרים האקדמאיים בין ישראלים בארץ לבין ישראלים בחו"ל.
ליאת מעוז: הזכרתם גם את נושא הקרנות הדו-לאומיות למחקר, זה גם משהו שאנחנו הגדלנו באופן משמעותי את התקציבים.
ליאת מעוז: לאחרונה עם מדינות שונות.
ליאת מעוז: בוודאי כולכם שמעתם על כך שהטכניון זכה לא מזמן בהקמת שלוחה בניו-יורק יחד עם אוניברסיטת קורנט.
ליאת מעוז: זה עוד משהו שאנחנו מקווים שיהיו נוספים.
ליאת מעוז: מבחינתנו זה משהו מאוד משמעותי בנוגע לחיזוק הקשרים האקדמיים, המוביליות, הגמישות של ישראלים פה ושם והיכולת להתקרב ולעבוד ביחד.
עינת וילף: משרד החינוך, יש לכם התייחסויות או דברים להוסיף בהקשר זה?
ציפי ויינברג: אני מנהלת את אגף הערכת תארים אקדמיים מחו"ל.
ציפי ויינברג: האגף שלנו מעריך תארים אקדמיים לצרכי שכר בלבד, כלומר לצורך השתלבות במגזר הציבורי והשתלבות במכרזים וכמובן קבלת שכר במגזר הציבורי בהתאם לתואר האקדמי.
ציפי ויינברג: לפי הסכמים קיבוציים צריך להשוות בין התואר האקדמי מחו"ל לתואר ישראלי לצרכי שכר.
ציפי ויינברג: אנחנו עוסקים גם בהערכת תארים ומצד שני אנחנו נותנים מידע לישראלים בחו"ל אם הם מעוניינים הם פונים אלינו על מנת לבדוק אם מוסדות בחו"ל בהם הם מעוניינים אכן מוכרים.
ציפי ויינברג: זאת אומרת שיש לנו איזו אינדיקציה ויכולה להיות גם אינדיקציה לגבי מספר המתעניינים בלימודים בחו"ל.
ציפי ויינברג: אני יכולה להגיד לגבי כאלה שסיימו דוקטורט כי אני מבינה שמדובר כאן בעיקר על אנשי מחקר.
ציפי ויינברג: באופן עקרוני לפי הכללים שלנו אדם שהתחיל את הדוקטורט שלו ולא משנה באיזה מקום בעולם ובאיזו אוניברסיטה, אדם שהתחיל את הדוקטורט שלו אחרי מאי 2005 צריך לעבור לצורך השקילות וועדת מומחים אצלנו כדי לבדוק את שקילות התואר שלו מחו"ל לשקילות תואר דוקטורט ישראלי.
ציפי ויינברג: לפי יוזמה של בני בגין בזמנו שהגיע אלינו ואמר לנו "תשמעו ישנם מכוני מחקר ישראליים ממשלתיים, כמו למשל המכון הגיאולוגי או מכון וולקני שרוצים לקלוט אנשים מחו"ל שהם בעלי דוקטורט מחו"ל, אנשי מחקר, והם צריכים את אישורכם כי אנחנו מכון ממשלתי, אבל אנחנו לא רוצים שהם יעברו פעמיים וועדות כי הם עוברים וועדות גם אצלנו וגם אצלכם".
ציפי ויינברג: ישבנו עם נציבות שירות המדינה ובאישורה של וועדת ההיגוי שמלווה את העבודה שלנו, יצרנו מנגנון מיוחד לחבר'ה כאלה, שיעברו את הוועדה אך ורק בתוך אותו מכון מחקר ממשלתי, וועדה ככל הוועדות שהם עוברים שם, סמינריון והם מראים את עבודת המחקר שלהם.
ציפי ויינברג: מבחינתנו זה שווה לאותו רעיון שאנחנו עושים להם ובזה מסתפקים.
ציפי ויינברג: זאת אומרת שברגע שהם עוברים את הראיון שם והוועדות שם מחליטות שהם בסדר, הם כשירים והם רוצים לקבל אותם – מאיתנו הם יקבלו אישור שקילות והם לא יצטרכו לעבור אצלנו וועדה נוספת.
ציפי ויינברג: זה דבר שאני יכולה לומר שאנחנו מנסים איך שהוא להקל במישור הזה.
עינת וילף: יכול להיות שאולי ננהל דיון נפרד בכל הנושא הזה כי אני מקבלת מכל מיני כיוונים את הדברים.
עינת וילף: גם לי היה קצת מגע עם האגף הזה ולפעמים זה קצת ביזארי, כלומר אתם מביא תארים שאמורים להיות מקובלים ואתם בודקים ובודקים כאילו.
עינת וילף: יכול להיות שננהל דיון נפרד בנושא הזה כי דווקא כשהמטרה היא בסופו של דבר לייצר קשר שהוא הרבה יותר זורם וחופשי בין ישראלים לבין יהודים בחו"ל לבין מדינת ישראל, אז פה ושם אני שומעת על תחושות לא נוחות סביב הנושא של הכרה בתארים.
עינת וילף: יכול להיות שנקדיש דיון לנושא זה.
עינת וילף: בבקשה המשרד לעלייה וקליטה.
עינת וילף: שוב למרות שאתם עוסקים בעלייה ובקליטה אני דווקא אשמח לשמעו עם הדברים שהם לא לגמרי בקליטת העלייה.
עמרי אינגבר: המשרד לקליטת העלייה, אנחנו עוסקים גם בעידוד עלייה ובעידוד החזרה.
עמרי אינגבר: אנחנו לא יכולים להתערב בענייניה של מדינה אחרת, ההקשר הוא גם בנוגע להסכמים דו-לאומיים, זה לא אנחנו אלא משרד המדע או המל"ג שחותמים על הסכמים דו-לאומיים, על קרנות דו-לאומיות הם לא יכולים להכתיב קריטריון שהזכאים לקבל משיתופי הפעולה האלה הם יהיו יהודים – זה בלתי אפשרי.
עמרי אינגבר: אנחנו יכולים להפנות אל אזרחי מדינת ישראל השוהים בחו"ל ובזה אכן עוסק המשרד לקליטת העלייה בצורה די רצינית והרבה שנים.
עמרי אינגבר: יש לנו בתים ישראלים בחו"ל, רובם בארה"ב, לדעתי יש שלושה עשר בתים ישראלים, אלו בתים וירטואליים.
עמרי אינגבר: יושב מישהו בחצי משרה בקונסוליה בלוס אנג'לס או בסן פרנסיסקו אם זה בחוף המערבי, יש גם בניו יורק ובבוסטון ובעיקר באותם מקומות שיש ריכוזים של ישראלים.
עמרי אינגבר: מנסים לשמור קשר עם הישראלים שמתגוררים באותו מרחב.
עמרי אינגבר: מה המשמעות לשמור קשר?
עמרי אינגבר: – ראשית יש אתר אינטרנט ויש רשימות של ישראלים שמעוניינים לשמור קשר, מפיצים ניוזלטרס לאותן תפוצות.
עמרי אינגבר: באתר יש עדכונים על משרות ועל הנעשה בישראל וכן הלאה, וכן מארגנים גם אירועים חברתיים כמו מסיבת חנוכה, מסיבת יום העצמאות, ראש השנה, זמר מגיע או סופר וכן הלאה.
עמרי אינגבר: אכן יש פעילויות של הבית הישראלי.
עמרי אינגבר: מסוף שנת 2006, התחלנו באגף שלי האגף לקליטה במדע, לרכז מידע בנושא של השבת המוחות.
עמרי אינגבר: מבחינת המינוח לגבי ישראלים שמתגוררים בחו"ל, המינוח שלנו כבר שנים הוא לא 'יורדים' אלא 'ישראלים השוהים בחו"ל'.
עמרי אינגבר: זה מופיע כך בכל המכתבים הרשמיים שלנו, זה מופיע כך באתר המשרד ומופיע בכל ההצהרות שלנו.
עמרי אינגבר: אנחנו פונים לישראלים השוהים בחו"ל, במטרה לעודד אותם לחזור לישראל, לא במטרה להישאר שם.
עמרי אינגבר: אני לא רואה את משרד קליטת העלייה עוסק בחיזוק האוכלוסייה שנמצאת שם למרות שאנחנו עושים פעילות ענפה - - -
עינת וילף: הטענה שלי שאנחנו צריכים לעבור ממצב של אחד או אפס שאומר או שהם עולים או שהם נשארים, למצב של ספקטרום.
עמרי אינגבר: לכן אנחנו בהחלט עושים פעילות חשיפה הן על ישראל אצל הישראלים השוהים בחו"ל והן של היהודים השוהים בחו"ל.
עמרי אינגבר: כשאר פעילות החשיפה הזאת אינה מוגדרת בכך שמי ששותף בה מתחייב לחזור בתוך שנה לישראל או בתוך פרק זמן מסוים.
עמרי אינגבר: אין אמירה כזאת, אין דרישה כזאת.
עמרי אינגבר: יש לנו מטרות שהגדרנו לעצמנו, אבל הן לא מתנות את הפעילות.
עמרי אינגבר: הפעילות המשותפת היא מעבר לאתר ולכך שאנחנו עונים באינטרנט אנחנו מפעילים עמותה שמרכזה בבוסטון, אנחנו קשורים איתה בהסכם.
עמרי אינגבר: היום חברים בעמותה הזאת 1,000 מדענים ישראלים מתחומי החיים והרפואה ואולי קצת מתמטיקאים, פיסיקאים שעובדים באוניברסיטאות.
עמרי אינגבר: הם יותר חזקים בבוסטון, ניו יורק ובחוף המזרחי ופחות בחוף מערבי למרות שיש גם שם רכז, בלוס אנג'לס פחות.
עמרי אינגבר: הם לא מתעסקים עם אוכלוסיית ההייטק.
עמרי אינגבר: אוכלוסיית הייטק בניגוד לאוכלוסיית מדעי החיים איתה אין בעיה של שוק העבודה הישראלי מבחינה זו שהוא אטרקטיבי והוא לא יכול למשוך אנשים חזרה ללא מעורבות הממשלה, זו עמדתי לפחות כבעל ניסיון בנושא.
עמרי אינגבר: אנשים ששוהים בפאלו אלטו או בלוס אנג'לס והם מתחום ההייטק, לא רוצים לבוא כי לא רוצים לבוא בניגוד לאנשי המדעים ש-90% מהם רוצים להגיע לישראל ואין להם לאן להגיע לישראל.
עמרי אינגבר: כשאתה נדרש במה לשים אתה תשים על זה.
עמרי אינגבר: למה הם לא יכולים.
עמרי אינגבר: - כאן צריך לחזור קצת לפרופורציות של מה שנקרא "בריחת המוחות".
עמרי אינגבר: תנועת המוחות, מעבר מוחות זה חלק מהגלובליזציה, חלק מהעצמת המדע בכלל והוא דבר חיובי לכאורה.
עמרי אינגבר: תנועת המוחות היא חיובית, זה שאדם למד כאן, הולך למקום אחר, מרחיב את השכלתו רואה דיסציפלינות אחרות, רואה מדע אחר ומעשיר את עצמו ואם הוא חוזר או לא?
עמרי אינגבר: זה דבר עולמי והשאלה היא הפרופורציה, כמה יוצאים וכמה חוזרים?
אברהם מיכאלי: 25% מארה"ב.
עמרי אינגבר: מחקר שאותו מצטטים כולם, מדבר על כך פרופסור בן דוד מאוניברסיטת תל אביב, הוא מדד ובדק את 40 האוניברסיטאות הראשונות בארה"ב.
עמרי אינגבר: אין אף אוניברסיטה ישראלית שנכללת ב-40 העולמיות, אנחנו מגרדים איפה שהוא את המקום ה- 100 בעולם.
עמרי אינגבר: ב-40 הראשונות בארה"ב אני מניח שהאחרונה שבהן היא ב- 45 או 46 ברשימה העולמית.
עמרי אינגבר: מספר חברי הסגל הישראלים שווה ל- 27% מחברי הסגל הישראלים בישראל.
עמרי אינגבר: זה העניין.
עמרי אינגבר: המקום השני קנדה עם 16% או משהו כזה.
עמרי אינגבר: המרחק בין קנדה לארה"ב, טורונטו, ניו יורק זה כלום.
עמרי אינגבר: אנחנו לא בליגה של אף אחד, אנחנו ליגה בפני עצמנו.
עמרי אינגבר: כלומר המצב הוא כזה חמור שאי אפשר להשוות אותנו להודו או לתכניות אחרות של מדינות אחרות.
עמרי אינגבר: אנחנו במצב כזה חמור שאין אח ורע, אי אפשר לכנות את זה אלא "בריחת מוחות".
עמרי אינגבר: למה זה קורה?
עמרי אינגבר: גם אם ישראל מייצרת בשנה 1,500 PHD בשבע אוניברסיטאות כל שנה בסוף שנת הלימודים עם המגבעות השחורות והחליפות עומדים 1,500 איש ומקבלים תואר שלישי במדינת ישראל.
עמרי אינגבר: מה הם הצרכים של מדינת ישראל באקדמיה?
עמרי אינגבר: - יש בסך הכל 4,300 חברי סגל בשבע אוניברסיטאות.
עמרי אינגבר: זה אומר שאם אורך חיים של חבר סגל הוא 35 שנה, זה אומר שבהתפלגות ממוצעת על פני השנים הצרכים של מדינת ישראל הם 123 איש.
עמרי אינגבר: אתה מייצר 1,500 בשנה לאן הם ילכו?
עמרי אינגבר: מדובר על סגל בכיר.
עמרי אינגבר: נכון שהיה עשור אבוד ויש הזדקנות של הסגל ובעשור הקרוב מחצית מהסגל יתחלף – כ- 2,000 משרות.
עמרי אינגבר: זה לא 125 לשנה אלא יגיעו ל-200-250 לשנה בצרכים.
עמרי אינגבר: עדיין זה עומד מול 1,500 בוגרים שאנחנו מייצרים.
עינת וילף: סליחה, אני לשנייה עוצרת אותך.
עינת וילף: דוקטור שירלי אברמי צריכה לצאת והיא רצתה להוסיף עוד כמה דברים לפני שהיא יוצאת.
עינת וילף: מיד נחזור אליך.
שירלי אברמי: אני מתנצלת.
שירלי אברמי: אני חושבת שמאוד מעניין לשמוע שיש שינוי בתפיסה שמיורדים הופכים להיות משהו אחר, איזו תפיסה אחרת והסמנטיקה משמעותית כאן.
שירלי אברמי: השאלה איך קוראים לתופעה ואילו שמות מכנים אותה כי זה משמעותי לשאלה איך מתמודדים איתה ובאילו כלים פועלים.
שירלי אברמי: את ביקשת קודם וחיפשתי כעת במסמך ואכן מצאתי התייחסות במסמך שלנו משנת 2006 לנושא של מה שנקרא אז "ניידות מוחות", זאת אומרת לא בריחה, לא עלייה, לא ירידה אלא איזה משהו שרואים את הדבר יותר כשוויוני.
שירלי אברמי: כי הניידות ממדינות למדינות, מופיע בנייר שהוגש למשרד העבודה הבין-לאומי, סוכם שהגירה בין-לאומית משרתת את האינטרסים בעיקר של המדינות המתפתחות.
שירלי אברמי: אומנם מדינות מפותחות צריכות להקל את תנועת העובדים במדינות ההגירה, אבל חשוב לעודד מנגנונים שיעודדו צמיחה כלכלית ולא יפגעו בה.
שירלי אברמי: לכן הם הציבו כמה עקרונות, אחד עידוד ניידות מוחות, עידוד להגירה זמנית ומחזורית במקום הגירה ארוכת טווח.
שירלי אברמי: למשל התניית ויזת עבודה וחזרה למדינת המוצא כעבור תקופה מסוימת.
שירלי אברמי: דבר נוסף שהוא מעניין, בהקשר למה שאתה הזכרת והוא ניצול התפוצות לצרכי העברות כספים, טכנולוגיות והשקעות למולדת.
שירלי אברמי: על פי העיקרון הזה, יש לתפוצות חשיבות הולכת וגדלה לכלכלת המולדת ולפיכך יש להקים במדינות היעד, זה בדיוק מה שאת הזכרת, ארגונים ומנגנונים להעברת טכנולוגיות – מה שהם קראו קבוצות מדעיות ורשתות של יזמים.
שירלי אברמי: המטרה היא לעודד השקעות במדינת המוצא.
שירלי אברמי: דברים נוספים שהם הזכירו, שוב נייר של משרד העבודה הבין-הלאומי, זה עידוד ובניית הון אנושי, מערכות סיוע כלכלי ומדיניות שכר צריכות לעודד צמיחה ופיתוח.
שירלי אברמי: המליצו לעודד ולפתח כלי מדיניות ייחודיים בעיקר במדינות הסיכון.
שירלי אברמי: כל הרעיון של הכלים האלה אומר שאנחנו צריכים לא להגיד אוקיי יש כאן תופעה שלילית ואנחנו רק צריכים למשוך חזרה אלינו, המדינות החזקות, את העובדים שלנו, אלא איך אנחנו גורמים וקודם כל מתייחסים לסיטואציה הזאת כאל עובדה, יש הגירת עובדה ואנשים עוברים ממדינות למדינות.
שירלי אברמי: איך אנחנו מהדבר הזה הופכים ל-WINWIN SITUATION ששני הצדדים יצאו נשכרים.
שירלי אברמי: בעצם זה בעיקר בעידוד רשתות טכנולוגיות בין המדינות השונות והתחלקות בפירות של הידע המדעי הזה.
שירלי אברמי: אני שוב מתנצלת שאני צריכה לצאת.
עמרי אינגבר: 35% מאותם מקבלי PHD בשנה הI מתחומי מדעי החיים, החקלאות והרפואה התחום המורחב, לעומת מדעי המחשב שיש מקום לקליטה בתעשייה.
עמרי אינגבר: במדעי החיים החברות עדיין הן חברות התחלתיות שהן מאוד מצומצמות ויכולת קליטת אנשים היא מאוד נמוכה.
עמרי אינגבר: מדינת ישראל עושה צעדים בכיוון הזה.
עמרי אינגבר: הוקמה קרן הון סיכון משותפת לממשלה שצריכה לגייס לחברות מדעי החיים.
עמרי אינגבר: המדען הראשי שינה את האיזון במענקים שהוא נותן למענקי הפיתוח לחברות והיום קרוב ל- 45% מהמענקים הולכים לחברות מדעי החיים כולל מכשור רפואי, אבל זה ייקח זמן.
עמרי אינגבר: זה ייקח 7-8-10 שנים עד שזה יבשיל למשהו שמתקרב להייטק וליכולת לקלוט את אותם בוגרי האוניברסיטאות בהיקף שמדינת ישראל מייצרת.
עמרי אינגבר: לכן ריכזנו מאמץ בתחום מדעי החיים.
עמרי אינגבר: הפרויקט המשותף שלנו הוא לא רק להגיד מה יש בישראל אלא גם לפתח רשתות.
עמרי אינגבר: לדוגמה יש להם קבוצה של קשרים בינם לבין עצמם של אותם המדענים.
עמרי אינגבר: יש קבוצה שעוסקת בנושא של יזמות טכנולוגית.
עמרי אינגבר: גם עשינו יריד יזמות טכנולוגית.
עמרי אינגבר: באנו עם מיטב המומחים שלנו והם גייסו גם מומחים משם.
עמרי אינגבר: לדוגמה, במקום להטיס מומחה לנושא קניין של חברות הם הביאו שני משרדי עורכי דין של ישראלים, אחד בבוסטון ואחד בסן פרנסיסקו שהם יהיו המומחים שידברו על הבעיות של קניין רוחני ובעיות של חברה והעתקת חברה ודברים כאלה.
עמרי אינגבר: הבאנו גם מומחים מהארץ.
עמרי אינגבר: בהחלט יש מקום של קהילה תומכת בעצמה.
עמרי אינגבר: כשגייסו חלק מהמומחים, אנשים שבאו מתחומי התמחות' לדוגמה מנהל של פרויקט המקביל לחממות של ישראל, שהוא יושב בבולטימור.
עמרי אינגבר: הוא נתן מהניסיון שלו ומהדברים שלו.
עמרי אינגבר: בין השאר המפגשים האלה הם Networking פנימי של האוכלוסייה.
עינת וילף: מבחינת המשרד, הרי המשרד נבנה על ד.נ.א מאוד מאוד ברור של עלייה וקליטת עלייה ועידוד עלייה.
עינת וילף: מה היכולת בכלל של המשרד להוביל או להיות חלק משינוי תפסתי שאומר 'אנחנו עושים תכניות כי הקשר עצמו חשוב והקשר הוא בעל ערך למדינת ישראל ואנחנו כבר לא מתייחסים רק למצב של או אחד או אפס, או שהם בארץ או שהם לא בארץ ושהם לא בארץ צריך להחזיר אותם' שאנחנו לומדים לעבוד איתם באופן שלמדינת ישראל יש רווח וערך מהקשר איתם שם מבלי שעוסקים באופן פעיל בהבאתם'.
עינת וילף: השאלה אם זה בכלל יכול לבוא.
דב חנין: הממשלה החליטה על יעד של מספר תושבים חוזרים.
אברהם מיכאלי: חוק שחוקקנו לפני שנתיים.
עמרי אינגבר: זאת אומרת, שזה היעד שלנו.
עמרי אינגבר: אנחנו משתדלים ללכת בכיוון היעד.
עמרי אינגבר: בתפיסה שלנו אנחנו אומרים, כמו שבזמנו גם הסוכנות עשתה איזה שינוי לגבי הקהילות היהודיות, שבסופו של דבר צריך לשמר את המאגר שיהווה פוטנציאל לחזרה.
עמרי אינגבר: בהחלט יש לנו פעילויות הן לשמירה ולחיזוק קשר והן לאו דווקא אומרות מחר בבוקר תעלה ומי שמשתתף בהן הוא רק מי שמצהיר שבכוונתו לחזור לישראל.
עמרי אינגבר: הפעילויות מכוונות למטרה לעודד בסופו של דבר חזרה לישראל.
עמרי אינגבר: נכון זה ה- ד.נ.א שלנו.
עמרי אינגבר: אנחנו פועלים בהתאם להגדרה של ממשלת ישראל.
עמרי אינגבר: זאת החלטת ממשלה שמדברת על מספרים.
עמרי אינגבר: מה צריך יותר.
עמרי אינגבר: מהו היעד המספרי של חזרת ישראלים.
עמרי אינגבר: בשביל שנגיע ליעד הזה אנחנו צריכים קודם כל קשר עם אנשים ולחשוף אותם.
עמרי אינגבר: כאן אני נכנס להרחיב את הנושא של הפעילות של העברת המוחות.
עמרי אינגבר: באותה החלטת ממשלה שדיברה על הקמת מרכזי מצוינת יש גם פיסקה שעוסקת ביצירת מאגר של ישראלים בכלל ששוהים בחו"ל ועל ניסיון לנתבם לתעשייה.
עמרי אינגבר: הוקם מאגר כזה על ידי משרד המדע בו רשומים היום 15,000 איש, המאגר הוא בניגוד למאגר שהוקם על ידי האקדמיה הלאומית שהוא מאגר וולונטרי, זאת אומרת שאנשים שרשומים שם הם אנשים שאמרו "רוצה אני".
עמרי אינגבר: אני זה וזה, הנה קורות החיים שלי, תשתפו אותי במידע שלכם, בניוזלטר שלכם וכן הלאה.
עמרי אינגבר: כאן מדובר על מאגר שנבנה על ידי מידענים בעיקר באמצעות כניסה לרשתות מקצועיות והאנשים לא יודעים שהם שם.
עמרי אינגבר: אנחנו מתכוונים במסגרת הפרויקט, ראשית להרחיב את המאגר הזה לפחות ל- 10,000 איש, הוא מדבר על אקדמאים בכלל.
עמרי אינגבר: אנחנו מתכוונים ללכת ולראות מהם המקצועות בהם יש דרישה.
עמרי אינגבר: בישראל לא מוצאים תמיד אנשים לתפקידים, אנחנו יודעים את המקצועות האלה, ליצור קשר עם אותם חברות שלא הצליחו לאייש את התפקידים ולנסות להציע להם מתוך המאגר הזה אנשים.
עמרי אינגבר: זה בהחלט לא קשרים ליצירת קהילה, אלא דבר ממוקד לקידום תעסוקה בישראל.
עמרי אינגבר: זה הפרויקט של הבאת המוחות שהוא משותף למשרד התמ"ת, האוצר, מל"ג ואנחנו.
עמרי אינגבר: יוביל אותו המדען הראשי של משרד התמ"ת מכיוון שהדגש הוא על הצרכים של התעשייה הישראלית.
עמרי אינגבר: אני מניח שהוא באמת יענה לאנשי ההייטק יותר מאשר לדברים אחרים כי אלו הצרכים של מדינת ישראל.
עמרי אינגבר: אני רשמתי לעצמי, כמו שיש לנו עמותות אנחנו בהחלט נהייה נכונים לשתף פעולה עם ארגונים ישראלים בחו"ל שיש להם חברים, קהל שהוא לא שניים-שלושה אלא יש להם קהל יעד די גדול ומוכח, לבצע איתם פעולות משותפות של כנסים חברתיים, חברים וגם כנסים מקצועיים.
אברהם מיכאלי: הבעיה היא, גברתי היושבת ראש, שאין לאף משרד ממשלתי היום מוקדים כדי להקים קשר עם הישראלים השוהים שם.
אברהם מיכאלי: אני לא רואה כאן נציג של "נפש בנפש" או "הסוכנות היהודית" שהמוקד שלהם עובד היום בשיטה אחרת, זה לא כמו פעם שהקשר היה על ידי שליחי עלייה.
אברהם מיכאלי: המוקד הזה הוא מוקד חשוב מאוד כי הרי האנשים מתעניינים מה קורה בארץ.
אברהם מיכאלי: המוקד שלהם הוא מוקד מאוד מאוד רחב במידע שנמצא אצלם.
אברהם מיכאלי: כל מי שנרשם במוקד שלהם כמתעניין הם מציינים גם את השכלתו ואת העדפתו למקום עבודה.
אברהם מיכאלי: לאף משרדי הממשלה אין מחויבות להיות איתם בקשר, אולי המשרד לקליטת עלייה כן כי אנחנו עובדים בשיתוף עם "בנפש בנפש" ועושים מבצעים משותפים.
אברהם מיכאלי: השגרירויות לא מסוגלות לקלוט את כל הפניות של האזרחים שלנו שם.
אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים לחשוב איך לייעל את מי שכבר יש לו תשתיות.
אברהם מיכאלי: אני לא יודע אם הספקת לבקר, יש להם מוקד נפלא שמפעילים מירושלים לכל העולם.
עמרי אינגבר: במסגרת הפרויקט של הבאת המוחות שעליו דיברנו וגם הזכירה אותו דוקטור ליאת מעוז, יש לנו מוקד מידע כזה.
עמרי אינגבר: אנחנו מכירים את המודל הזה.
עינת וילף: מבחינת הדיון היום, מאוד חשוב לי וזה אומנם בעיניי, אנחנו מתחילים כאן תהליך, אני חושבת שהוא תהליך חשוב לפחות כאן בוועדה, הוא התחיל בהרבה מאוד מקומות אחרים, גם של שינוי תפיסתי.
עינת וילף: ברור שה- ד.נ.א ההיסטורי של הממשלה הוא הד.נ.א שאומר מחזירים, מביאים, זה היעד, היעד הוא מספרי, שמים לכם יעדים מספריים תעמדו ביעדים האלה.
עינת וילף: הטענה שלי היא שזה מתאים לקבוצה מסוימת וזה טוב וזה בסדר, אבל כמו שהיו צריכים לעשות שינויים תפיסתיים כדי לקדם תכניות כמו "תגלית" ו"מסע" – שבמובן מסוים הלכו נגד הד.נ.א ההיסטורי שמי שמגיע נתפוס אותו ושיעלה.
עינת וילף: גם בדברים האלה צריך להתחיל לחשוב איך אנחנו עובדים עם ישראלים בחו"ל לא כמאגר עתידי שאולי נחזיר אותם, אלא כאנשים אנחנו רוצים לראות כבר היום איך הם יכולים להיות משאב להצלחתה של מדינת ישראל מבלי שקיבלו את ההחלטה להפוך את ישראל למרכז חייהם.
עינת וילף: ההנחה שהאנשים הישראלים או היהודים בחו"ל הם רק מאגר פוטנציאלי אי פעם לעלייה ורק ככאלה אנחנו מוכנים להשקיע בהם, כלומר צריך ללכת עוד צעד הלאה ולומר נשקיע בהם בתנאים שהיום עם הגלובליזציה והתקשורת הזולה והטיסות הזולות, אפשר שהם יתרמו למדינת ישראל מבלי שהחליטו לעלות.
עינת וילף: כלומר לא רק עצם שמירת הקשר אלא זה ממש מסגרות שכבר יודעות לנצל את היכולות שלהם מבלי לקבל החלטה דרמטית.
עינת וילף: השאלה איך אנחנו בונים יותר ויותר מנגנונים שמאפשרים להביא - - -
עמרי אינגבר: עובדה שעושים את זה, זה עניין פוליטי.
עמרי אינגבר: זה דבר ערכי וזה לא דבר מקצועי.
עמרי אינגבר: יש הבדל בין הערכה מקצועית לבין החלטה ערכית שהיא הכרעה פוליטית שאומרת האם אנחנו אומרים הציונות היא לא רק לחזור לישראל אלא הציונות היא גם לטפח ישראלים בחו"ל.
עמרי אינגבר: זאת החלטה ערכית.
עמרי אינגבר: בן גוריון אמר להביא את הגולה במאה אחוז, לא שזה יצא לו את זה, אבל הוא אמר את זה.
עינת וילף: נכון, אנחנו עוסקים כאן בנושאים ערכיים.
דב חנין: אני רוצה להוסיף לכך, שאם אנחנו נתייחס לכל האוכלוסייה המורחבת הישראלית שנמצאת בחו"ל לפי הגישות המינימליסטיות היא של 560 אלף איש ולפי הגישות המכסימליסטיות כ- 700 אלף איש שזה כולל בני זוג וילדי הישראלים שנכנסים כמובן ל"חוק השבות" או של "חוק הכניסה".
דב חנין: אם אנחנו ננסה לפתח את המדיניות הכוללת אז לא נגיע רחוק.
דב חנין: קודם כל אנחנו צריכים להבין מהן הקבוצות ותתי קבוצות ולפתח את המדיניות כלפי כל קבוצה.
דב חנין: אגב, זה מאוד קשור למחקר, אנחנו כמובן מכירים את המחקר של מרכז מידע ומחקר של הכנסת משנת 2006.
דב חנין: ניתן להוסיף שבכל שנה אנחנו עושים מחקר כלשהו על ישראלים השוהים בחו"ל, מחקר בכוחות עצמיים או כמיזם משותף עם מוסדות אקדמיים בארץ ובחו"ל.
דב חנין: אני יכול להציע לפחות חמש או שש תת קבוצות שיש תפקיד חשוב של הכנסת ושל המגזר השלישי ומשרדי ממשלה, לשלושת קודקודים אלה צריכים לפתח את מדינות הפרקטיקה כלפי כל אחד.
דב חנין: הקבוצה האחת היא קבוצת הישראלים ילידי הארץ, עליה דובר פה הרבה, ובוודאי יש להתייחס לכל הנושאים שעמיתי דיבר עליהם.
דב חנין: כאן יש להוסיף את מה שמופיע באחד מהמחקרים האחרונים שקיבלנו, יש בעיה מאוד קשה עם דור שני של ישראלים.
דב חנין: דור ראשון בוודאי שומרים על קשר עם הארץ ורואים את עצמם כבעלי זהות ישראל וכדומה.
דב חנין: מה קורה עם ילדי הישראלים?
דב חנין: האם הם נשארים ישראלים או סתם יהודים במקרה הטוב או בכלל לא יהודים במקרה הרע?
דב חנין: הקבוצה השנייה אלו אותם ישראלים שנולדו בחוץ לארץ.
דב חנין: כרגע יש לנו קבוצה חדשה מאוד גדולה של כ- 100 אלף ישראלים דוברי רוסית שמחציתם חזרו לקהילות שלהם ומחציתם עברו הלאה בעיקר לצפון אמריקה ומערב אירופה, זו קבוצה מיוחדת שכלפיה צריך לפתח את המדיניות, לפחות כך זה נובע ממחקר האחרון שעשינו לגבי קבוצה זו.
דב חנין: קבוצה שלישית היא הישראלים באירופה.
דב חנין: רוב המחקרים הם על ישראלים בצפון אמריקה, נכון ששם יש יותר או קרוב ל- 60% נמצאים בארצות הברית וקנדה.