GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני דנון: יש פרויקטים של תכניות ארוכות, של מסע.
דני דנון: אם אני היום סטודנט אמריקאי שרוצה לעשות תכנית ארוכת טווח באילת, מה ההיצע שיש בפניי?
אלכס שטנדל: התכנית היא בשיתוף עם רשת בתי המלון, הם לא מקבלים שכר, כי אין להם אשרת עבודה, אבל הם מקבלים דמי קיום, הם גרים במגורים שלהם, לומדים פעמיים בשבוע יהדות, פעמיים בשבוע תגבור עברית ויש להם עוד פעילות חברתית.
אלכס שטנדל: מפעיל את זה אמנים, אם אני לא טועה, בשיתוף רשת ישרוטל ורשת פטאל.
דני דנון: וכמה משתתפים יש להם בתכנית?
אלכס שטנדל: כרגע יש פה ארבעה מחזורים, יש שתי קבוצות חבר העמים, שזה טבחות, קבוצת צפון אמריקה וקבוצת דרום אמריקה.
אלכס שטנדל: כל קבוצה זה קרוב ל-30 חבר'ה, זה כמעט 120 תלמידים שמשולבים פה באילת.
דני דנון: כי אם ראש העיר רוצה לקבל פה סטודנטים וכולי, הוא צריך להתחיל בשלב ה---
קריאה: הסטודנטים זה לא עולים.
דני דנון: נכון, הם לא עולים, אבל הפוטנציאל של החבר'ה האלה הוא כפוטנציאל עולים, משווקים---
אלכס שטנדל: אנחנו, כסוכנות, מייעדים אותם לתכנית רעננה, למרכז קליטה רעננה, לאולפן יותר משופר, להשתלמות יותר מהירה ומגמות אחרות.
מאיר לופטינסקי: אני חייב להתייחס לנקודה שראש העיר העלה.
מאיר לופטינסקי: אנחנו קיימנו יחד איתו ניסיון אחד של הבאת סטודנטים, הם היו פה שנה אחת, מכינה לקראת כניסה לאוניברסיטה.
מאיר לופטינסקי: באילת יש יתרונות רבים אבל מצד שני גם יש חסרונות רבים, זה מתבטא בעיקר בפיתוי של המשכורות שהמלונות יכולים לתת, ואז סטודנטים שבאו לפה, היו 30, קבוצה מאוד איכותית מבחינת אנשים, מאוד איכותית, אבל מה קרה?
מאיר לופטינסקי: גם הם למדו וגם עבדו וברגע שהם עובדים ומישהו מקבל משכורת, המשכורת עדיפה יותר על הלימודים ואז ההישגים לא היו משובבי---
דני דנון: אבל אפשר לתחום את זה, אתה יכול להגדיר מראש שהמלון לא יוכל להעסיק אותו יותר מאיקס שעות.
מאיר לופטינסקי: עשינו, אתה לא יכול לכפות על העולה עצמו.
מאיר לופטינסקי: שיתוף הפעולה עם המלונות הוא פורה, אין בכלל בעיה, אבל פשוט---
דני דנון: אתה יכול לכפות.
דני דנון: אם אתה נותן לו מענקים או דברים, בהסכם אתה יכול להגיד שהוא מחויב לעבוד במקום עבודה אחד, מקום העבודה הזה, מסגרת העבודה היא שמונה שעות ביום, ואז הוא חותם על נייר מול בית המלון ששם הוא---
מאיר לופטינסקי: בענייני סטודנטים גם במשרד הקליטה ניסו לבדוק בצורה משפטית אם הדבר אפשרי ואז קיבלו תשובה שלילית, שאי אפשר לכפות על מישהו לא לקבל למשל מענק שמגיע לו ממשרד הקליטה או דברים אחרים.
דני דנון: לפי דעתי, אם יהיה רצון, אז אפשר גם בקטע המשפטי להתגבר על זה.
מאיר לופטינסקי: אנחנו נשמח.
מאיר לופטינסקי: הרי אוניברסיטת בן גוריון קמפוס אילת יכול לתת אפשרויות רבות, שהן גם מתבטאות בזה שהוא יכול ללמוד שלושה ימים ושלושה ימים הוא יכול לעבוד, זה משהו שבמקום אחר לא נמצא לו.
אלכס שטנדל: היום המענה בדרום זה בכלל מכללת ספיר, שהם עושים כל יום מרכז קליטה ל...
דני דנון: עוד הערות, או דברים שמישהו רוצה להעלות?
פרידה בן לולו: אני רוצה להוסיף, נוצרים לא מעט פערים גם ברכישה של השפה.
פרידה בן לולו: הילדים רוכשים את השפה הרבה יותר מהר מההורים, ובתוך המשפחות נוצרים פערים ומשברים שמאוד משפיעים על---
דני דנון: באגף שלך כמה עולים מטופלים?
פרידה בן לולו: 1,127, בערך 20% מהמטופלים.
פרידה בן לולו: ..
פרידה בן לולו: זה די דומה לאחוז ביישוב.
דני דנון: ראיתי יוצאי אתיופיה, מה האפיונים שלהם?
פרידה בן לולו: זה לא מה שמאפיין את אילת, יש משפחה עולה אחת---
דני דנון: רשום 217 עולים בדיווחים, איפה הם?
פרידה בן לולו: אנחנו מכירים משפחה אחת.
פרידה בן לולו: בפילוח יש לא מעט, מתוך המטופלים במרכז 72% הם עולים, בעיקר מחבר העמים, יש בעיות של אלכוהול והתמכרויות נוספות, ויש את הנושא של משפחות חד הוריות, שפחות מוצאות את עצמן בעולם המלונאות.
פרידה בן לולו: מה שקורה זה גם שהעבודה בבתי מלון מצריכה שעות רבות שלא מתאימות תמיד להורים עם ילדים קטנים ואז יש קושי בשהות של הילדים בזמן שההורים בעבודה.
פרידה בן לולו: אם אפשר היה לצמצם את הפערים, כי הופכת להיות תלות של ההורה בילד, מה שבמצב רגיל צריך להיות אחרת.
דני דנון: סך הכול, אמרת, 20% מהתושבים הם מטופלים על ידכם?
פרידה בן לולו: 20% מהמטופלים במרכז הם עולים חדשים.
דני דנון: וסך הכול מטופלים מכלל התושבים, מה האחוז?
פרידה בן לולו: אנחנו עומדים 16 בערך מכלל התושבים.
פרידה בן לולו: הפילוח שונה, אבל זה מאוד מאפיין, גם זה שאין דיור ציבורי.
פרידה בן לולו: אם עובדים בבתי המלון, אז איכשהו לפרק זמן הבעיה יכולה להיפתר, אבל מעבר לזה מכירת דירות באילת יקרה מאוד, זה מאוד דומה לתל אביב מבחינת שכירות, ואין דיור מסובסד.
פרידה בן לולו: לזקנים יש קצת את הפתרון של הדיור המוגן, אבל המשפחות נמצאות בסטרס רציני, המשפחות שאני פוגשת, ביכולת שלהם להיקלט גם מבחינת הבטחת הקיום הבסיסי וגם מבחינת היחסים בתוך המשפחה.
פרידה בן לולו: האיזון מאוד מופר.
סבטלנה קופרשמיט: מה שרציתי להגיד לגבי דיור ציבורי, שבאילת כמעט ואין פתרון לדיור ציבורי לעולים חדשים, לאף אחד, לא לקשישים, לא לחד הוריות ולא לפונים אחרים.
סבטלנה קופרשמיט: ההוסטל פה מלא, דירות עמידר כמעט ואין.
סבטלנה קופרשמיט: אני יכולה להגיד שנכון להיום יש לי 67 קשישים בודדים בתור, זוגות קשישים 45, 23 בבריאות ו-9 נכים וחולים.
סבטלנה קופרשמיט: לגבי חד הוריות, לפעמים יש דירות עמידר בקומה שלישית או רביעית, לזוגות קשישים כמעט ואין פתרון, כי בהוסטל מעט מאוד מהדירות הן בנות 2 חדרים ודירות עמידר, מותר לתת להם לא יותר גבוה מקומה שנייה.
סבטלנה קופרשמיט: אלה שבכיסא גלגלים, זה, סליחה, הם הולכים למות לפני שהם מקבלים פתרון, כי הם צריכים קומת קרקע.
סבטלנה קופרשמיט: קשישים בודדים, פעם בשנה אני יכולה לקבל דירה בהוסטל.
דני דנון: צריך לומר לפרוטוקול, ואני אעביר את זה לראש העיר, יש החלטת ממשלה שמאפשרת לרשויות המקומיות להוציא היום בנייה על שטחים אפורים, שטחים ציבוריים, לבנות הוסטלים ומתחתם שטחים מסחריים.
דני דנון: זאת אומרת להוציא ליזמים.
דני דנון: זו החלטת ממשלה, כי הבעיה היא לא רק באילת, היא בעיה ארצית של הדיור.
דני דנון: אז פה יכול להיות שכן יימצאו היזמים שירצו להיכנס לעניין הזה בעיר אילת.
אולג צ'רנוביץ: ---שטחים ואף יזם לא גילה עניין.
אולג צ'רנוביץ: זה כבר שנתיים קיים באתר של מינהל התרבות.
דני דנון: אבל החלטת הממשלה עכשיו שנותנת גם את הקטע המסחרי.
אולג צ'רנוביץ: מסחרי, זה ברור.
אולג צ'רנוביץ: יש פרופורציה מסחרית, אולי זה---
דני דנון: יקל.
דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימה את ישיבתה בעיר אילת.
דני דנון: הוועדה התרשמה שקיים שיתוף פעולה הדוק ופורה בין משרדי הממשלה לרשות המקומית.
דני דנון: הוועדה מברכת את ראש העיר, סגניו, ראשי המחלקות על הפעילות המבורכת בנושא קליטת עלייה.
דני דנון: הוועדה קוראת לסוכנות היהודים להטמיע בחומר הפרסומי את נושא הטבת המס שעבר בכנסת בימים האחרונים.
דני דנון: הוועדה מברכת את שיתוף הפעולה עם המלונאים בעיר אילת.
דני דנון: הוועדה פונה לארגון נפש בנפש לשקול בניית מודל ייחודי לסטודנטים וצעירים בעיר אילת.
דני דנון: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע, במיוחד מהמרכז, לאילת, ואנחנו נמשיך לסייע בידכם לקלוט הרבה עולים, שיהיה לכולם בהצלחה.
דני דנון: ועדת העלייה והקליטה הגיעה היום לקרית מלאכי, לבתים שזכו לכינוי של 'בתי המריבה'.
דני דנון: אנחנו קיימנו דיון בכנסת בנוכחות ראש העיר, רבים מחברי הכנסת הגיעו לדיון ואנחנו היום באנו על מנת שנדבר עם נציגים של התושבים, לסייר וגם לראות את שיתוף הפעולה הקיים בקרית מלאכי בין יוצאי אתיופיה לאנשים שהם לא יוצאי אתיופיה.
דני דנון: אני רק רוצה לומר שאני מצטער שאנחנו צריכים להגיע בנושאים כאלה ולא לראות את הדברים החיוביים.
דני דנון: הגזענות היא תופעה קשה בחברה הישראלית, תופעה מגעילה, אנחנו צריכים לפעול יחדיו על מנת להוריד את הראש לאלה שמתחילים בתופעות גזעניות, ואם צריך לשנות את החוקים במדינת ישראל, אנחנו נשנה את החוקים, כמו שלפני 20 שנה יצרו חוקים מיוחדים על מנת למנוע אפליית נשים, כנראה שאנחנו צריכים היום ליצור חוקים מסוימים שימנעו אפליה של יוצאי אתיופיה, בגני ילדים, בבתי ספר, במכירת דירות ובמקומות תעסוקה.
דני דנון: ראינו דוחות מזעזעים על גובה ההשתכרות של יוצאי אתיופיה באותם תפקידים של אנשים שאינם יוצאי אתיופיה, וראינו שגם במגזר הציבורי, למרות חוק שעבר בכנסת, עדיין אין ייצוג הולם ליוצאי אתיופיה, לכן אנחנו פה בקרית מלאכי, במקום שיש לו אחוז גבוה מאוד של יוצאי אתיופיה ויש שילוב יפה מאוד, אדוני ראש העיר, בקרב העיר והתושבים, אבל בגלל התופעה שהרימה את ראשה, של הגזענות, של הרצון שלא למכור דירות ליוצאי אתיופיה, אנחנו באים לפה ומעבירים מסר שלא ניתן לדגל האדום הזה להמשיך ולהתנוסס.
דני דנון: אני אבקש מראש העיר לומר מספר מלים ומחברי הכנסת וגם אני אבקש נציג של התושבים, לשמוע את דבריו.
מוטי מלכה: בוקר טוב לכולם.
מוטי מלכה: אנחנו מקבלים בברכה את ועדת הכנסת.
מוטי מלכה: אנחנו מגנים מכל וכל כל אמירה גזענית מכל סוג שהוא וקרית מלאכי לא כזו.
מוטי מלכה: צר לי שיצא לה כזה שם בימים האחרונים על לא עוול בכפה, כי קרית מלאכי עושה את המרב והמיטב מבחינתה לקלוט את העלייה בצורה הטובה ביותר, יש פה חיים, חיי שגרה, חיים נורמטיביים לחלוטין מכל הבחינות, אין לנו גנים לאתיופים ואין לנו בתי ספר לאתיופים, כולנו חיים ביחד, באווירה טובה, וחבל שאמירה של מספר אנשים בלתי אחראים הביאו אותנו למצב כזה שאנחנו היום צריכים לעמוד כאן, עם כל הפעילות שעשינו.
מוטי מלכה: פה תושבי קרית מלאכי הם מקיימי הציונות האמיתית לשמה, של קליטת עלייה אמיתית בצורה יוצאת דופן, של 20% מעולי אתיופיה שנמצאים איתנו ואנחנו גאים, גאים על כך שהם איתנו.
מוטי מלכה: קהילה מצוינת, מעורה מכל הבחינות איתנו כאן בעיר ואנחנו חיים בהרמוניה ובצורה שבאמת מעוררת כבוד ואני מאחל לכל הערים האחרות בישראל שככה יפעלו.
מוטי מלכה: אני רוצה לומר שאנחנו, כמו שאמרתי בהתחלה, מגנים כל אמירה כזאת, אנחנו עושים את הכול על מנת לגדוע, או לעקור מהשורש, את כל העשבים השוטים שצמחו לנו בגינה, ואני בטוח שהקהילה, יחד עם התושבים הוותיקים, ימשיכו לחיות כאן בצורה טובה ביותר וזאת הדרך שאני מתווה אליה ולזה אני מכוון ואני שמח שגם חבריי, חברי מועצת העיר, מהעדה האתיופית, שגם נמצאים איתנו היום פה, שותפים לתחושה הזאת וגם חבר הכנסת שלמה מולה שמלווה את הקהילה הזאת כמעט מהיום שנבחרתי, הוא מגיע אחת לשבועיים לכאן לראות איך שהדברים האלה פועלים.
מוטי מלכה: אני יודע שגם כל משרדי הממשלה, ללא יוצא מהכלל, משבחים את הקליטה כאן ואומרים שקרית מלאכי היא מודל וחיקוי לקליטת עלייה.
מוטי מלכה: אני רוצה שנמשיך להיות כאלה ואנחנו נעשה הכול על מנת שנמשיך להיות כאלה.
שלמה מולה: מה צריך לעשות כדי לשנות את המצב?
דניאל בן-סימון: צריך את העיר הזאת לעשות עיר מבחן לקליטת העלייה בישראל.
דניאל בן-סימון: זו לא גבורה גדולה לקלוט ברעננה או בהרצליה או בתל אביב, אלא דווקא פה, עיר שקלטה עלייה במשך 50 שנה ועל הכתפיים הצרות של העיר הקשה הזאת, המדינה צריכה לקחת את קרית מלאכי ולהתמקד בה בישיבות ממשלה, לשאול כל הזמן מה צריך לעשות ולשפוך פה.
דניאל בן-סימון: .. אני שומע שמטוסים חגים פה, יכול להיות שמטוס אחד פחות יכול לשנות את המצב פה.
דניאל בן-סימון: זאת אומרת להשקיע בכל תלמיד שנכנס לכיתה, בא מאתיופיה או ממרוקו או מהקווקז ולתת לו תחושה שהוא שייך.
דניאל בן-סימון: המבחן שלנו הוא שייכות לחברה הישראלית.
דניאל בן-סימון: מפה, זה הפתח, ואם ניכשל פה, אני אומר לך, ניכשל בכל הארץ.
עיתונאי: אני רוצה לשאול שאלה, ראש העיר דיבר על עשבים שוטים, על אווירה שהיא לא בקרית מלאכי, אם כך 50% מהמדינה הם עשבים שוטים כי בכל מקום זה נמצא, השאלה מה עושים עם דבר כזה?
עיתונאי: באמת להגיד קרית מלאכי, זה לא פתר שום דבר, כי זה קיים בכל מקום.
דני דנון: גזענות היא לא נחלה רק של קרית מלאכי, ראינו את התופעה הזאת בפתח תקוה, שמענו על גנים במבשרת ציון, גם לשם אנחנו מתכוונים להגיע ולפרק את המחדלים האלה, בבית שמש ובכל רחבי הארץ, אבל אנחנו צריכים פה לצאת עם מסר שאומר שאנחנו לא מוכנים שיהיה נפרד אבל שווה.
דני דנון: אם רוצים שוויון אמיתי, יוצאי אתיופיה צריכים להיות עם ילדי ישראל, שהילדים שלי ילמדו עם הילדים של שלמה בבתי ספר ולא ייפגשו בפעם הראשונה בצבא.
דני דנון: כדי שזה יקרה, צריך להתחיל בגני הילדים, בבתי הספר ולכן אנחנו אומרים שזה לא בקרית מלאכי, התופעה של הפרדת הגנים, זה קיים בכל הארץ.
שלמה מולה: אני חושב שהבעיה הזאת היא לא בעיה של קרית מלאכי.
שלמה מולה: כמו שראש העיר אמר, דווקא קרית מלאכי קלטה את עולי אתיופיה על הצד הטוב ביותר, במגבלות התקציבים הקיימים.
שלמה מולה: אני רוצה לומר לכם, התחושה שלי בשבוע האחרון, מה שאנחנו ראינו זה דבר מזעזע, שכל מי שהוא יוצא אתיופיה הרגיש פעם ראשונה שמדינת ישראל מפנה לו גב.
שלמה מולה: דני דיבר, שני הדנים דיברו, אני הגשתי הצעת חוק לפני שלושה שבועות, הממשלה הזאת דחתה את הצעת החוק כנגד גזענות ואפליה, זה צריך להיות שאמות הסיפים צריכים לרעוד כדי שבמדינת ישראל אנשים יוכלו ללכת בלי שישפטו אותם על פי צבע עורם או המבטא שלהם או התלבושת שלהם.
שלמה מולה: יש גזענות ממוסדת, שזה עובר דרך הרבנות הראשית, הממסד הדתי, עבור במערכת החינוך, כלה בקבלת יוצאי אתיופיה במקומות עבודה ותעסוקה ויש כאן משהו שצריך לשנות מהיסוד.
שלמה מולה: אין לי ספק שהעלייה מאתיופיה, הקבוצה הזאת של הצעירים, עשתה שירות אדיר למען החברה הישראלית, מה שהיה בשבוע שעבר זה התחלה בלבד, זה יימשך בעוד שבוע, בעוד שבועיים ובעוד שלושה שבועות.
שלמה מולה: בעוד יומיים אני מגיש הצעת חוק להקמת רשות למלחמה בגזענות ואפליה, אני רוצה לראות אם הממשלה הזאת וחברי הכנסת ירימו את ידם בעד.
שלמה מולה: אם אנחנו לא נודה שבמדינת ישראל יש גזענות, לא נוכל לטפל בזה.
שלמה מולה: גזענות זה סוג של אלימות, גזענות ואפליה זה סוג של הדרת בני אדם בגלל צבע עורם ומוצאם, הדבר הזה חייב להיפסק, כי בסופו של דבר המאבק של יוצאי אתיופיה הוא על דמותה של מדינת ישראל, על החברה הישראלית, איך היא תיראה, איך היא צריכה להיראות.
שלמה מולה: לפיכך זה לא מספיק לבוא רק לגנות את הדיירים שכאן שהם יתאחדו ויתעגנו כדי להפלות את עולי אתיופיה, אנחנו צריכים לפתור את הבעיה מן היסוד.
שלמה מולה: 63 שנים מדינת ישראל הכחישה שיש גזענות, שאין גזענות, אין אפליות.
שלמה מולה: הנה לכם, יוצאי אתיופיה הביאו את הדבר היפה ואת הפנים היפות שלהם, את הצבע היפה, שמו על הפרצוף של החברה הישראלית, אמרו 'תתמודדו', לכן הכול יוצא.
שלמה מולה: אני לא מסכים, אני לא מטאטא, לא מתכוון לטאטא ולכן אנחנו נצטרך לשנות מן היסוד וזה המבחן של הכנסת הזאת, המבחן של הממשלה הזאת וכל אחד מאיתנו כנבחרי הציבור לבוא ולהגיד שנגמרו לנו המלים, עכשיו הגיע הזמן של המעשים.
שלמה מולה: דרך אגב, אני רוצה להודיע לכם שבמדינת ישראל כמעט אף אדם לא נידון בבית משפט על מעשה גזענות ואפליה, כמעט לא נידון.
שלמה מולה: איך זה יכול להיות?
שלמה מולה: לכן נהג שבא ומשפיל בנות וילדות שעולות ונוסעות עם ילקוט על הגב, היום בבוקר הוא היה צריך להיות מאחורי סורג ובריח, היום.
דני דנון: אני רוצה לבקש מאילן, זה הבניין שלך?
אילן פינטו: כן.
דני דנון: קודם כל, הבניין יפה, אני חייב לומר.
דני דנון: אני ראיתי את זה בטלוויזיה, הבניינים יפים מאוד.
דני דנון: כמה שנים אתה גר פה?
שלמה מולה: אתה גם בין אלה שחתמו לא לקבל אתיופים?
אילן פינטו: אני גר בבניין כשמונה שנים, אני יושב ראש ועד הבניין הזה בלבד.
שלמה מולה: מה עם שני הבניינים הנוספים?
אילן פינטו: בארבעת הבניינים האלה אין ועד מרכזי, אין ועד שכונתי, כל אחד מתנהל בפני עצמו.
אילן פינטו: שמונה שנים אני פה, לא היה, לא קם וגם לא יהיה דבר כזה שמישהו אפילו המציא את המלה הזאת 'אתיופי לא יקנה פה', או 'לא יגור פה'.
עיתונאי: אז איך זה התחיל?
אילן פינטו: אני אגיד לך איך זה התחיל; בתקשורת אמרו שהוועדים החתימו אנשים וגם זה שהתראיין פה אמר שהוועדים.
אילן פינטו: ..
אילן פינטו: קודם כל אין ועד מרכזי, זה אחת.
אילן פינטו: שתיים, בבניין מספר 4 גר אתיופי, בבניין מספר 2 יגור בעוד חודשיים אתיופי.
שלמה מולה: רק רגע, האתיופי שגר, את הבעלים שמכרו את הדירה קנסו ב-3,000 שקל.
שלמה מולה: אתה יודע את זה?
אילן פינטו: זה גם לא נכון.
אילן פינטו: בבניין מספר 2 יגור בעוד חודשיים אתיופי.
עיתונאי: אז איך בחורה טוענת שהיא באה לקנות פה דירה ולא מכרו לה כי אמרו שהוועד יקנוס.
אילן פינטו: אז למה לא שמעו עליה, למה שמעו על אדם שבכלל לא קשור?
אילן פינטו: היו שואלים את ההיא.
אילן פינטו: מביאים את המצלמה הנסתרת למי שרצה למכור והיא אמרה שהיא לא מוכרת לאתיופים, אותה הביאו לתקשורת.
דני דנון: אילן, זה עלה בדיונים של הוועד?
דני דנון: הנושא הזה עלה?
דני דנון: דיברתם בישיבות ועד ואמרתם---
אילן פינטו: אף פעם לא וגם התקשורת לא שאלה אותנו, אף אחד לא פנה אלינו.
שלמה מולה: עזוב כרגע את התקשורת, אני שואל אותך כאדם.
אילן פינטו: אז למה לא פנו אלינו, כאדם, קודם כל---
שלמה מולה: אני שואל אותך כאדם, מישהו בכלל מעלה על דעתו, תעזוב כרגע אם המצלמה מצלמת או לא, גם האדם שמתחלף ברחוב, כששואלים אותו האם אתה מקבל אתיופי, גם בלי מצלמה, גם אם המצלמה פתוחה או לא פתוחה, הוא בא ואומר 'אתיופי טוב אתיופי בקבר'.
שלמה מולה: זה לא מישהו, הוא בא ואומר, 'גם אם יהיה רמטכ"ל, לא אתן לו להיכנס לכאן'.
שלמה מולה: זאת אומרת אלה דברים כנראה עמוקים מאוד שכל אחד גדל איתם, זו הבעיה שלנו.
אילן פינטו: נכון, מה שאמרו זה חמור מאוד, אני מסכים איתך, זה לא יפה, ואני חושב שאני הראשון בארץ שדיברתי עם הבן אדם הזה שנייה אחרי השידור, ואני ירדתי עליו, חבל על הזמן.
אילן פינטו: ואני רוצה להגיד לך עוד משהו, אני גר פה שמונה שנים, שבע שנים לפני כן גרתי בבניין שהוא מאחורי הבניינים האלה, בכניסה היו שישה דיירים, מתוכם שלושה אתיופים, ביניהם חברת העירייה שלנו בלאניש.
אילן פינטו: שבע שנים גרתי עם שלוש משפחות אתיופיות שאני באתי אחריהם, לא הם באו אחריי.
אילן פינטו: אז אין לי בעיה בכלל, לא עם אתיופים, אין לי בעיה, לא עם ריח, לא עם צעירים ולא עם מבוגרים.
עיתונאי: אתה בסדר, אבל יש בעיה בעיר הזאת?
אילן פינטו: שמעת, יש פה אחד, יש פה שניים שמדברים, זה נכון, אף אחד לא יכול לברוח מזה.
עיתונאי: אחד או שניים, לא תופעה?
אילן פינטו: אבל אני רוצה להגיד לך עוד משהו, יש לי ילד בגן חובה, בגיל חמש, הוא נמצא בגן שיש בו 50% אתיופים, כל פעם שאני הולך להוציא אותו אני רואה אותו מחובק עם ילד אתיופי ואין לי בעיה עם זה.
עיתונאי: לך אין בעיה, האם יש בעיר הזאת תופעה?
אילן פינטו: אני לא חושב שבבניין הזה.
עיתונאי: האם קיבלתם החלטה בבניין?
אילן פינטו: אין לנו החלטה כזאת, אין החתמה כזאת של ועדים, לא היה.
אילן פינטו: לא היה נייר.
רוברט טיבייב: הבעיה היא כללית, אין בעיה בקרית מלאכי.
מוטי מלכה: חברים, הוא יושב ראש ועד של הבלוק הזה, הוא לא של העיר.
מוטי מלכה: אל תשאלו אותו על העיר, הוא גם לא מבין בזה.
דני דנון: אני מבקש מחבר המועצה גדעון לומר מספר מלים.
דני דנון: גדעון גם היה איתנו בכנסת ומלווה את העניין.
גדעון: קודם כל הגזענות הסמויה מתפשטת בעיר, זה לא סוד.
גדעון: ראיתם אנשים שבראש חוצות ובאופן גלוי דיברו.
גדעון: לא סתם זה בא, אלא מעשה של שנים שהייתה גזענות סמויה מתפשטת בעיר.
גדעון: קודם כל קבלן שבנה את ארבעת הבניינים האלה, הוא גם בנה מסביב לעיר, אף אתיופי לא קנה שם.
גדעון: אותו קבלן שבונה, כדי שהערך, לפי המשנה שלו, לפי התורה, הערך של הדירה---
דני דנון: אבל אם יוצא אתיופיה רצה לקנות, הוא לא יכול היה לקנות מהקבלן?
גדעון: הוא לא יכול לקנות, יש לו שלוש-ארבע סיבות, אחת, מחר תבוא, מחרתיים תבוא.
גדעון: שנייה, אתה לא יכול---
דני דנון: מי זה הקבלן הזה?
גדעון: המחיר לא בשבילך, שלישית, יכול להכפיל את המחיר ב-200,000-300,000 שקל ביחס למה שהוא מוכר לישראלים.
גדעון: כל מיני דרכים הוא ממציא כדי לא לקבל אותם.
גדעון: זה דבר אחד.
גדעון: הקבלן זה משפחת וקנין, שהוא בונה מסביב לעיר, שהוא לא מוכר באופן שיטתי, וזה מה שקורה, הילדים והחברים שאחרי צבא שבאו והתלוננו, 'אנחנו לא יכולים לקנות'---
דני דנון: אתה הלכת בעצמך או ששמעת על זה?
גדעון: חברים הלכו.
גדעון: אני לא יכול לקנות, כי התנאים לא עונים לדרישה שלו, אבל חברים אחרי צבא שהלכו, לא קיבלו אותם מסיבות שונות ומשונות.
גדעון: זה מה שקורה וזה ידוע.
גדעון: גם הדייר שסיפר להם, אחד קנה, קודם כל הדייר שהיה פה בגד בהסכם הפנימי של הוועד והוא מכר וזה מה שקרה להם.
גדעון: עדיין לא מדברים איתו, כי האתיופי גר פה.
גדעון: אז צריך לשים את הדברים על השולחן ולומר את האמת.
עיתונאי: לא עירבתם את ראש העירייה בנושא הזה, שהקבלן---
גדעון: לפני ארבעה-חמישה חודשים הייתה לנו שיחה, ב-7 באוקטובר, חברים שהתאספו וביקשו עזרה מראש העיר, וגם סיפרו לו שיש גזענות ו'לא נותנים לנו לקנות, מה עושים, אדוני ראש העיר?', הוא נתן להם את התשובות שנתן, השותפים שהשתתפו בישיבה היו---
דני דנון: ההסכמים האלה קיימים בעוד בתים?
גדעון: המשנה המסוכנת הזאת התפשטה בעיר, בכל העיר, כשאנחנו הולכים, ממציאים לנו סיבה אחרת לא למכור, והסיבה יכולה להיות שונה ולא יכולים לקנות.
גדעון: אחד הדברים המעליבים 'לא בשבילכם, אתם לא יכולים לקנות פה', 'לא בשבילכם', יודעים שאנחנו משתכרים בשכר נמוך והשכר שלנו לא משהו, יודעים, אבל הצעיר שרוצה לקנות, יאפשרו לו, ידברו איתו... לא יכול להיות שמראש 'לא בשבילך', מה זה לא בשבילך?
עיתונאי: מוטי, אתה מכיר שהקבלנים לא מאפשרים?
מוטי מלכה: זה הובא לידיעתי ומיד כשזה הובא לידיעתי, אני הולך להעביר החלטה במועצה.
מוטי מלכה: הזמנתי דיון במועצה בעניין הזה שאני הולך לומר באופן חד משמעי, בגיבוי של כל חברי מועצת העיר, שכל קבלן, אני לא מדבר על אנשים פרטיים להשכיר בית או לא להשכיר בית, כי על זה אין לי שליטה, אבל כל קבלן שמקבל היתרי בנייה בקרית מלאכי לבנות והוא מדיר את האתיופים, או כל סוג אחר של בני אדם, אנחנו נפסיק לו לאלתר את היתר הבנייה ונגיע איתו לבית משפט על העניין הזה, כי אין לי שום כוונה לעבור על הדברים האלה בשקט.
מוטי מלכה: אני חשבתי שהדברים האלה לא קיימים, אבל משזה הובא לידיעתי ניסיתי לברר, אז אף אחד לא בא ואומר לי 'אני', אלא ההוא אמר לו, זה סיפר לו, היה לי קשה לטפל בעניין הזה, אבל היום אני אומר שאנחנו הולכים להוציא החלטה במועצת העיר וביום ראשון הקרוב, בעוד שבוע, יש לנו את הישיבה במועצת העיר ואנחנו נקבל החלטה כזאת, חד משמעית.
דני דנון: מי שמדיר יוצא אתיופיה, מקומו בבית הסוהר.
דני דנון: לא חשוב אם הוא בעל דירה אחת או שהוא קבלן שבונה אלפי דירות בקרית מלאכי.
דני דנון: אני רוצה לבקש מאחד ממארגני המחאה הצעירים, יעקב קסאי, בבקשה.
דני דנון: אתה גר בקרית מלאכי?
יעקב אדרי: אני בן 26, גר פה כבר כמעט 16 שנה ולדעתי כל הסיפור הזה, אני חושב שהגזענים, אנחנו נתמודד איתם, הם לא מעניינים באמת, הבעיה הגדולה היא הלגיטימציה שנותנת המערכת לכל הסיפור הזה.
יעקב אדרי: זו הבעיה הכי גדולה שלנו ועל זה נילחם, עד שהדברים האלה ייפתרו, כי לא יכול להיות שבמדינה שאנחנו אזרחים שווים בני שווים ומשרתים בצה"ל, משלמים מסים ותורמים למדינה הזאת, לא יכול להיות שהמערכת, כולל העירייה, כולל---
דני דנון: איפה אתה הרגשת את זה בעצמך?
יעקב אדרי: אני מרגיש את זה בכל מיני צורות, גם בבית כשאמא שלי חוזרת הביתה ואני שומע סיפורים על משכורת שהיא מקבלת נמוך, או שלא מגיע לה מספיק, או הגינויים שהיא מקבלת מכל מיני אנשים ואלה סיפורים שאני שומע כמעט כל יום.
יעקב אדרי: לפעמים זה חוסר אונים, של 'וואלה, הדברים האלה עוברים לסדר היום ואף אחד לא מטפל בזה'.
יעקב אדרי: גם אחרי המקרה הזה לא שמענו גינוי מספיק חזק מצד המערכת וזו בעיה גדולה.
יעקב אדרי: כשכולם שותקים, שהמערכת שותקת, זה נותן לגיטימציה לאותם אנשים קטנים גזעניים לעשות מה שהם רוצים ולהיות גאים בבגדים הקרועים האלה.
יעקב אדרי: זו הבעיה הכי גדולה שלנו.
דני דנון: אנחנו ממשיכים מפה לראות מקומות שבהם יש שילוב של יוצאי אתיופיה בצורה חיובית, גם בגרעין התורני וגם בישיבה של הרב דרוקמן.
דני דנון: אדוני ראש העיר, הסיפור של הקבלן הטריד אותי מאוד ואני אשמח אם תעלה את זה בישיבת מועצת העיר ביום ראשון, כמובן בכלים ובכוח שלך להעביר מסר חד לכל קבלן שרוצה לבנות פה, זה דבר חשוב מאוד.
דני דנון: אני מזמין את כולם להצטרף אלינו.
דני דנון: סיור בישיבת אור מאופיר
דני דנון: אנחנו הגענו לפה מוועדת עלייה וקליטה של הכנסת לבקר את הכולל ולראות את הגרעין התורני בקרית מלאכי והייתי רוצה לשמוע מהחברים מה בדיוק קורה פה.
יעקב תנא: אני לומד בכולל 'מרכז נריה', מנהל גרעין אדווה בנוסף, עובד ביחד עם מרכז מוריה.
דני דנון: אתה גדלת בקרית מלאכי?
יעקב תנא: ארבע שנים בתוך קרית מלאכי, אבל עשר שנים בערך הייתי באור עציון, בישיבת הסדר.
דני דנון: בצבא מה עשית?
יעקב תנא: בצבא הייתי ביחידה קרבית, ביחידת שמשון.
דני דנון: מה אתה עושה פה בכולל?
יעקב תנא: בכולל אנחנו משלבים לימודי קודש עם עזרה לחבר'ה צעירים מאיתנו, כמו נוער, מבוגרים.
יעקב תנא: כבוד ראש העיר גם ראה את כל העשייה של החבר'ה.
דני דנון: אם בן סימון רוצה לבוא לכולל, כמה שעות הוא לומד בבוקר, כמה הוא מתנדב?
דני דנון: מה סדר היום שלכם?
דניאל בן-סימון: תלוי איזה מסכת אתם עכשיו.
יעקב תנא: סדר היום מתחיל אחרי התפילה, קמים מוקדם בבוקר, בשעות המוקדמות, פייטרים ממש.
דני דנון: מה זה מוקדם?
יעקב תנא: מוקדם, יש כאלה קמים בשבע, חמש, שמונה, ובתשע צריך להתייצב פה בזמן ומתשע עד אחת וחצי לומדים פה, אחת וחצי יש תפילה ואחר כך חוזרים לפה בשלוש וחצי, ממשיכים עד רבע לשבע לימודי קודש ואחרי זה כל אחד בתוך הגרעין פה, יש אנשים שתורמים, כמו שאמרתי, לנוער בקהילה, בשעות הפנויות שלהם, בזמנם---
דני דנון: לנוער, לכל הנוער, או ליוצאי אתיופיה לחוד?
יעקב תנא: יש כאלה ליוצאי אתיופיה בייחוד ויש כאלה בשילוב של שניהם.
יעקב תנא: זה המון דברים ביחד.
משה סלומון: אני לא תושב קרית מלאכי, תושב קרית גת, אבל מנהל את עמותת 'הנני' שלמעשה מפעילה גרעינים קהילתיים בקרב יוצאי אתיופיה ויש כאן גרעין גדול שנקרא 'גרעין נריה' שהוא גרעין תורני ויש כאן גרעין נוסף שנקרא 'גרעין אדווה' שהוא מוכוון לקהילה האתיופית שלמעשה פועל בשכונה שיש בה ריכוז גבוה של הקהילה, יש פה 29 משפחות בתוך הגרעין הזה והגרעין הזה רואה את העוצמות והחוזקות שיש בקהילה האתיופית ואת זה מנסה לשדר החוצה כלפי החברה הישראלית, ולא רק את ה---
דני דנון: כמה יוצאי אתיופיה נמצאים בעצמם בכולל?
קריאה: בין שישה לשמונה אברכים.
קריאה: אני מנהל את הכולל, הרעיון פה הוא לא השילוב של בני העדה עם החבר'ה הישראליים, שגם הם ישראלים, זה קיים בכל העיר שלנו ברוך ה', בכל בתי הספר שלנו, ראש העיר פה, אנחנו יודעים על העשייה הברוכה שלו, וגם לבני העדה בפרט וגם לעיר בכלל, על כל העשייה שלו בעיר, ואין פה משהו מוזר.
קריאה: הדבר המדהים שיש בכולל שלנו, שבעצם האברכים בני העדה עושים פרויקטים חינוכיים בעיר.
קריאה: בלי חינוך לא יהיה שום דבר, זה ברור לכולם.
קריאה: רק עם חינוך אפשר להביא את האנשים לעשייה חיובית בעיר, להחדיר בהם ערכים והדברים שהחבר'ה האלה באו איתם גם מישיבת אור עציון, גם מה שהם לומדים בכולל.
קריאה: זה פשוט ללמוד וללמד, זו העשייה שלנו פה וזה מה שחשוב.
קריאה: זה שיש פה אינטגרציה בין כולם, יש את זה בכל בתי הספר שלנו ובכל הפרויקטים ובמועדוני נוער, מה שחשוב פה זו העשייה של החבר'ה האלה, שהם ממש עושים פה פרויקטים חינוכיים, גם עם בני העדה, וגם לא עם העדה.
קריאה: יש פה מועדון נוער שעובד אחר הצהריים, שלוש פעמים בשבוע, שיעקב תנא מרכז אותו, יש פה מדריכת כלות שהיא בת העדה, שכל כלה שמגיעה למועצה הדתית עוברת דרך המדריכה הזאת כדי להכשיר אותה לקראת החתונה שלה.
קריאה: יש פה הרבה מאוד עשייה של בני העדה.
שלמה מולה: דרך אגב הם נרשמים פה למועצה הדתית לרישום נישואים?
קריאה: בוודאי שכן.
שלמה מולה: אתה בטוח?
קריאה: יש את הרב שלמה סהלו.
שלמה מולה: רגע, הרב שלמה סהלו הוא אתיופי.
שלמה מולה: רב אחר רושם נישואין, מוכן לרשום נישואין?
שלמה מולה: עזבו אותי, תוציאו אותי מהאתיופים, כן או לא?
קריאה: אני חושב שכן.
שלמה מולה: אני שואל אותו שאלה אמיתית, חבר'ה, לא מטאטאים פה, אני רוצה שתגידו לנו את האמת.
קריאה: אני חושב שכן, חבר הכנסת מולה, אני לא דובר המועצה, עד כמה שאני יודע, אין בעיה.
קריאה: עד כמה שאני יודע, לא צריך לחפש בעיות.
שלמה מולה: אני מודיע לכם שלא.
קריאה: אני לא בטוח, אבל בסדר, אפשר לבדוק את זה.
קריאה: הוא הולך גם לאישור של הרב עדני יוסף.
שלמה מולה: אחר כך הוא הולך לאישור של הרב עדני יוסף.
קריאה: חבר הכנסת מולה, אנחנו רוצים להראות את החיוב.