GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קריאה: מה שבעצם הוא אומר, אם צוות המורים היה איכותי, גם החבר'ה האלה שנמצאים לבד היו מצליחים.
קריאה: דרך אגב, יש בתי ספר, שאתה בעצמך מכיר, שהם כמעט על טהרת יוצאי אתיופיה ובתי הספר מצליחים.
קריאה: איך יכול להיות?
קריאה: יש בית ספר עם 90% יוצאי אתיופיה ובבית הספר השני מצליחים ובבית הספר הראשון לא.
דני דנון: לא נפתח את זה כרגע, אפשר גם לא להסכים.
דני דנון: בנושא הזה העמדה שלי, זה לא שהוועדה מחליטה, שלא צריך להיות נפרד.
דני דנון: בארצות הברית אמרו שאי אפשר שיהיה 'נפרד אבל שווה', אני חושב שגם היום, ברגע שיש נפרד זה לא שווה.
דני דנון: גם כחברה אני לא רוצה שהילדים שלי יפגשו את הילדים שלך פעם ראשונה בצבא, אז אני כן חושב שצריך לראות איך עושים את השילוב הזה מגיל הכי צעיר ובכל מקום, אבל את התפיסה שלך אני שומע הרבה, ובקרב העדה היא קיימת והיא חזקה, לגבי הנושא הזה.
דני דנון: לסיכום אני רוצה קודם כל לומר שאנחנו התחלנו את הבוקר במקום שראינו דברים שלא צריכים להיראות, את הנושא של הדרת יוצאי אתיופיה, ויש פה את החבר'ה הצעירים שהרימו את המחאה ושמענו את העדויות הקשות, ואנחנו מסיימים את הסיור דווקא במקום שאנחנו רואים מה כן צריך לעשות, כבוד הרב, באמת שהשקעה וחינוך והעצמה ומתן כלים, אני בטוח שהחבר'ה שאנחנו רואים אותם פה היום, נראה אתכם בצבא וקצינים ומחנכים וזה יהיה דור עתיד של מנהיגות חשובה, לאו דווקא לעדה אלא לעם ישראל כולו.
חיים דרוקמן: יש לנו עכשיו תלמידים בקורס קצינים.
דני דנון: ואני רוצה באמת לברך את הרב דרוקמן שמוצא את הזמן ואת הכוחות גם לעסוק בגיור וגם לעסוק בתרומה לעם ישראל ולארץ ישראל, וגם כמובן לעסוק בפרויקט החשוב הזה, ואנחנו מודים ומברכים אותו ואת כל הצוות שמסייע בפרויקט החשוב הזה.
דני דנון: אנחנו רוצים לאחל לכולם שיהיה לנו עוד הרבה גשם והרבה ברכה.
חיים דרוקמן: זה הוועדה הביאה את זה.
דוד יאסו: לא, המיקום שאנחנו נמצאים בו מושך גשמי ברכה.
חיים דרוקמן: תודה רבה.
עינת וילף: שלום, צהריים טובים ברוכים הבאים לישיבה הראשונה של וועדת המשנה לענייני הקשרים בין ישראל לעם היהודי, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.
עינת וילף: אני שמחה שלראשונה הוועדה מקיימת את הפגישה הזאת תחת השם החדש.
עינת וילף: ביקשתי לשנות את שם הועדה מ"וועדת ישראל תפוצות" או "הוועדה לענייני תפוצות" לשם "וועדה העוסקת בקשר שבין ישראל לעם היהודי", כחלק משינוי קטן אבל סמלי, שם המשקף את מה שהייתי רוצה שהוועדה הזאת תשדר ותהייה, יחס שהוא הרבה יותר שוויוני ושתופי עם היהודים בכל העולם ונעדר ככל האפשר את השיפוטיות שהייתה בעבר.
עינת וילף: את הפגישה הראשונה, ביקשתי להקדיש לנושא של העבודה של מדינת ישראל מול ישראלים שחיים בחוץ לארץ, גם זה חלק מהדרך שבה אנחנו צריכים להתחיל לחשוב אחרת ולשנות את התפיסה שלנו הרחק מתפיסות ישנות המאוד שיפוטיות לגבי יורדים ולעבור למצב שבו אנחנו בונים קשר אחר בין ישראל לבין הישראלים החיים בחוץ לארץ.
עינת וילף: קשר שבסופו של דבר הוא לטובת שני הצדדים ולטובת מדינת ישראל.
עינת וילף: נשים היום דגש מיוחד בישיבה על אותם ישראלים שאנחנו חושבים עליהם, כמובן אותם ישראלים שהיינו רוצים להחזיר, הישראלים שעוסקים במקצועות חופשיים, המדענים, מיטב המוחות שלנו.
עינת וילף: לראות גם כן איך אפשר לקדם תפיסות שונות שבסופו של דבר מחזקות גם את הקשר וגם מחזקות את מדינת ישראל.
עינת וילף: הייתי מבקשת שמי שיתחילו ויציגו, הם גם במובן מסוים הטריגר לקיום הישיבה, עמיר גבעון ונעמי לייט, הם יספרו קצת על הפעילות שלהם בלוס אנג'לס עם הישראלים שחיים שם.
עינת וילף: משם נמשיך את הדיון.
עינת וילף: בבקשה עמיר.
עמיר גבעון: תודה.
עמיר גבעון: לא הכנתי הרבה, כי עינת וילף אמרה לי רק כרגע שאני צריך לדבר.
עמיר גבעון: אספר קצת על עצמי, אני ישראלי, אני ההגדרה המוחלטת של "בריחת המוחות".
עמיר גבעון: עזבתי לארצות הברית לפני כחמש עשרה שנה, תואר ראשון ואחרי זה דוקטורט ואני כרגע עובד בנס"א, עורך מחקר בתחום חלל.
עמיר גבעון: לפני שלוש-ארבע שנים התחיל בי קצת יותר דחף להיות יותר קשור לישראל.
עמיר גבעון: זה התחיל קודם כל בארגונים יהודיים שבסופו של דבר הם לא ממש עונים על הזיקה של ישראלי להיות מחובר לישראל.
עמיר גבעון: הקמנו את ארגון "בינה", יתכן וישנם ארגון אחרים ששמם "בינה", זה ארגון מקומי בלוס אנג'לס ומטרתו באופן מוחלט, זה לקשר בין הקהילה היהודית האמריקאית לקהילה הישראלית, סביב אירועים אינטלקטואליים.
עמיר גבעון: הזיקה שלנו היתה מלכתחילה, חיזוק שתי הקהילות.
עמיר גבעון: חשבנו שבמקום להגיד כל הזמן שהדבר הכי טוב זה לחזור לארץ, לעשות עלייה, או אם אתם לא עושים את זה זו "ירידה" כמו שעינת וילף כרגע אמרה, לשנות את התפיסה הזאת ולומר שאנחנו פה ולראות איך עכשיו אנחנו יכולים לחזק את שתי הקהילות בקשר לישראל.
עמיר גבעון: אני מאוד אשמח אם אנשים ישאלו אחר כך שאלות ואני אוכל לקשר אותם כדי לראות את הארגון הממומן על ידי ILC, זה הארגון שהקמנו שם.
עמיר גבעון: יש תשובה לישראלי שאומר, מנסים עכשיו לעשות ויש את I core, יש תשובה מה לעשות עם ישראלי שאומר "אני רוצה לחזור הביתה עכשיו".
עמיר גבעון: מצוין, עוזרים כמה שאפשר, אני חושב שצריך לעזור להם.
עמיר גבעון: השאלה מה קורה עם הישראלים שיתכן ואנשים קוראים להם "בריחת המוחות", אני אישית לא אוהב את זה.
עמיר גבעון: הסכמנו על "התפשטות המוחות" או "חבירת המוחות".
עמיר גבעון: מה עושים איתם?
עמיר גבעון: – הם נמצאים שם, הם משאב מאוד גדול ואפשר להשתמש בהם גם ברמה המקצועית וגם ברמת ההסברה של ישראל וכל הדברים למשל שהם שיהיו שגרירים שלנו וכל השאר.
עמיר גבעון: באחת השיחות שהיו לנו במהלך אחד הדיונים, אנחנו קצת נכנסנו לזה ויתכן והדעה שלי מאוד קיצונית בדבר הזה, אבל כשמתייחסים לישראלי אני תמיד אומר את זה עם הערת שוליים ונכון שזה נשמע כאילו אני מדבר על עצמי מכאב, אבל באמת שאין לי שום כאב בעניין הזה, אבל כשאומרים לישראלי שהחליט לחיות בארצות הברית שהוא מצליח או מה שלא יהיה, אומרים לו "אתה צריך לחזור לארץ", בעצם שמים אותו במקום שהוא עשה משהו לא בסדר.
עמיר גבעון: כשמדברים אל אנשים יותר מדי ואומרים להם שהם לא בסדר הם רוצים פחות ופחות בקשר איתך.
עמיר גבעון: אנחנו רואים וגם חווים הוא מצב שבו ישראלים שהם מאוד איכותיים, מאוד יכולים לעזור לא עוזרים.
עמיר גבעון: השאלה כעת היא, אילו דברים ניתן לעשות בשביל לקבל את העובדה שיש שם ישראלים ויתכן שחלקם רוצים לחזור, וזה מצוין.
עמיר גבעון: יש ישראלים שנמצאים שם, אנשים איכותיים, מה ניתן לעשות כדי לחזק את הקשר שלהם לישראל, יתכן שבהמשך וזה מצוין אם הם יחליטו לחזור, אבל אם הם החליטו גם לא לחזור איך אפשר בכל זאת להשתמש בהם ולא בצורה הרעה של המילה 'להשתמש'.
עמיר גבעון: הם באמת רוצים לפעמים לעזור, אבל אם אדם בא ושואל "איך אני יכול לעזור" והתשובה המיידית, כמו שעינת וילף אמרה לנו בהרצאה - "תחזור לארץ".
עמיר גבעון: השאלה היא "מה הדבר השני שאני יכול לעשות".
עמיר גבעון: לא תמיד יש תשובה לשאלה זו.
עמיר גבעון: השאלה אם ניתן למצוא עוד תשובות ועוד אפשרויות שאפשר לענות להם ולעשות.
עינת וילף: עמיר גבעון, אני אשמח גם אם תתאר את המפגש שהיה בכל הנושא של הבאת המדענים חזרה לישראל.
עמיר גבעון: כל המפגשים האלה מצוינים, העבודה שעושים היא מצוינת וצריך שהם ייעשו.
עמיר גבעון: אני פשוט מרגיש שבכל הדברים האלה מאוד קשה לי שלא להתלונן, לא רוצה להתלונן על זה, אבל אין את התשובה לישראלים שאומרים ,אוקי, "אני נמצא שם, יש לי קריירה, יש לי משפחה שם, אני פרופסור, אני חוקר או משהו אחר, איך אני יכול לעזור ולא לעלות, מה אני כן יכול לעשות?".
עמיר גבעון: יש את הקשרים האישיים, יש חוקרים שמגיעים לכנסים ודברים כאלה, השאלה אם אפשר לעלות את זה לרמה גבוהה יותר.
עמיר גבעון: כשאני מדבר על רמה גבוהה יותר אלו שינויים של שפה, שינויים של ההתייחסות אליהם.
עמיר גבעון: החלום שלי שיתייחסו לאנשים האלה בגאווה לא רק כשהם זוכים בפרס נובל ואז אומרים שהם ישראלים, אלא גם הרבה לפני כן כשחוקר זוטר שעובד שם ויכול לעזור המון כולל גם בקהילה הלוקאלית מקומית שנמצאת שם.
עינת וילף: אני אתאר מה שסיפרת לי.
עינת וילף: אחד הדברים המעניינים שעמיר גבעון תיאר שהוא היה חלק מהמפגש, יש את התכנית שהיא תכנית מופלאה שמשרד החינוך שם עליה הרבה מאוד כסף.
עינת וילף: תכנית להחזיר מדענים לארץ למרכזי מצוינות, זו תכנית עם תקצוב משמעותי.
עינת וילף: עמיר היה חלק ממפגש בו הציגו למדענים את התכנית וביקשו מהם לחזור לארץ, היו גם הערות לגבי אופן הפנייה שהיא לפעמים בעייתית ולא מעודדת.
עינת וילף: עלה גם הרעיון מרתק להקצות חלק מהתקציב של התכנית הזאת, חלק מינימאלי אחוז או שבריר אחוז, למשל לשימור הקשר, כדוגמה לצורך העניין, כנס מדעי שנתי של חוקרים ישראלים בחו"ל שיביאו אותם לישראל לטובת הצגת המחקרים שלהם.
עינת וילף: המחשבה הזאת שיש תקציב גדול שהוא להחזרת המדענים ושלוקחים חלק ממנו והחלק הקטן משמש לשימור הקשר ולמתן מעמד, הוקרה והכרה לדעתי זו חשיבה שכדאי שגם היא תיכנס, אני חושבת שיש בה משהו שהוא יותר מתאים לעתיד.
עינת וילף: נעמי לייט את רוצה להוסיף משהו?
נעמי לייט: אני רוצה לדבר באנגלית, גרתי פה ולמדתי כאן באולפן וזו העברית שלי.
נעמי לייט: תודה רבה על ההזמנה לישיבה.
נעמי לייט: ההתמחות שלי היא בתחום ההסברה, דיפלומטיה ציבורית.
נעמי לייט: אם תהיינה שאלות, אני אשמח לענות עליהן.
עינת וילף: נמצא כאן יוגב קרסנטי, מהמכון לתכנון מדיניות עם יהודי, הוא עוסק הרבה בנושא של התפוצה הישראלית, כלומר אותם ישראלים שחיים בחו"ל, ורעיונות שונים לקשר ביניהם לבין ישראל, אני מאוד אשמח אם תציג את התפיסות.
יוגב קרסנטי: אני אעביר את זה לשלום סלומון וולד, כי שלום מתעסק בנושא מדע וטכנולוגיה והוא יציג היום בשמנו את התפיסה.
שלום סלומון וולד: שלום לכולם.
שלום סלומון וולד: לצערי הרב העברית שלי עוד לא מספיק טובה לדון בעניין הזה באופן מקצועי.
שלום סלומון וולד: אני עולה חדש מאז שנה ושלושה ימים.
שלום סלומון וולד: זאת אומרת שגם אני מעדיף לדבר אנגלית.
שלום סלומון וולד: המכון שלנו מכין את הדוח השנתי הבא על מצבו של העם היהודי, אנחנו מכינים אותו אחת לשנה ומגישים אותו לממשלה.
שלום סלומון וולד: בדוח הבא יהיה פרק שיעסוק בטכנולוגיה ומדע בהקשר לעם היהודי.
שלום סלומון וולד: זה רעיון שעלה אצלנו במקביל למה שעינת וילף מציעה.
שלום סלומון וולד: כשסיימנו את הפרק ראיתי בהתרגשות ובעניין רב שעינת וילף הציעה הצעה בנושא בכנסת כפי שהיא בדיוק הסבירה.
שלום סלומון וולד: חשבתי שאנחנו עובדים במקביל ומה שאנחנו עושים יוכל לסייע בעניין.
שלום סלומון וולד: הנושא הוא מעבר לעניין המדענים הישראלים השוהים בחו"ל.
שלום סלומון וולד: הנושא מנסה לגעת במספר רב של מדענים, מהנדסים, אנשי פיתוח יהודים בכל העולם שמתעניינים בישראל.
שלום סלומון וולד: בעבר הייתי מומחה ניהול מדעי ב- OECD הארגון הרב לאומי.
שלום סלומון וולד: בזמן הקריירה הארוכה שלי פגשתי אלפי מדענים והרבה מהם יהודים.
שלום סלומון וולד: הרגשתי אצל רבים מהם גם אם הם ניתקו את כל זיקתם ליהדות כדת או לקהילה היהודית, ציונות וישראל, אבל כשזה הגיע לעניין המדע הם גילו עניין לקשר עם ישראל.
שלום סלומון וולד: הם מאוד מתעניינים בישראל בהקשר המדעי.
שלום סלומון וולד: אני הרגשתי שזו דרך ליצור זיקה חדשה בינם לבין ישראל שיכול לחזק את הכוחות המדעיים.
שלום סלומון וולד: לא צריך לשכוח שמאז 1948 ישראל זכתה בשישה פרסי נובל בתחומי מדע וכלכלה.
שלום סלומון וולד: ספרתי את מספר היהודים האמריקאים, הצרפתיים, הרוסים והבריטים שזכו בפרסי נובל באותה תקופה ומספרם עמד על 120 איש.
שלום סלומון וולד: הפוטנציאל עצום, ישראל עדיין יחסית קטנה בהשוואה.
שלום סלומון וולד: "לקחתי טרמפ" על ההצעה שיצאה ממשרד ראש הממשלה, ליצור קשר שכבר קיים.
שלום סלומון וולד: משרד ראש הממשלה בא עם יוזמה חדשה, להפוך את ישראל למכרז גלובלי למדע וטכנולוגיה במקום דלק ותחבורה.
שלום סלומון וולד: אולי קראתם על כך.
שלום סלומון וולד: זו תכנית שהוצגה על ידי פרופסור קנדל יועץ כלכלי לראש הממשלה, תכנית שאומצה על ידי הצוות הצעיר שלו.
שלום סלומון וולד: זה יחסית מתקדם מדובר כאן על השלכות המעשיות.
שלום סלומון וולד: אני מאמין שיש יתרון בהתמקדות בנוהל המדעי לעם היהודי בנושאים ספציפיים ולא להרחיב את הנושאים - כדאי מאוד להתחיל עם משהו ספציפי.
שלום סלומון וולד: הרעיון בעולם הוא להפחית את התלות בדלק, אתם יודעים מאיפה מגיע הדלק.
שלום סלומון וולד: הנושא אטרקטיבי להרבה מאוד אנשים מבלי שום קשר למה שהם חושבים בנוגע לקונפליקט במזרח התיכון.
שלום סלומון וולד: כל אחד, אני לא רוצה להזכיר שמות, בעולם היה מעוניין להפחית את התלות בספקים העיקריים של הדלק והגז מהסיבות הידועות שאנחנו לא צריכים להרחיב עליהן.
שלום סלומון וולד: בנוסף יש בעיות של איכות הסביבה, אפקט החממה וכדומה וכדומה.
שלום סלומון וולד: לכן זה רעיון שיתאם מאוד להרבה אנשים - אטרקטיבי מאוד - להפוך את ישראל למרכז מדעי גלובלי טכנולוגי.
שלום סלומון וולד: כרגע זה נראה קצת מטורף, אבל לא כל כך מטורף כמו להקים את מדינת היהודים או להקים כאן חקלאות או ליצור תעשייה אווירית כמו שבזמנו כשבן גוריון אמר את זה, זה נשמע מטורף אך הוא צדק, כולם צחקו עליו בזמנו.
שלום סלומון וולד: אני מאמין שללכת בכיוון זה, זה בהתהוות תהליכית.
שלום סלומון וולד: יש להיזהר, שלא להציג את זה כפרויקט מדעי של העם היהודי, חייבים להציג את זה כמשהו ניטראלי.
שלום סלומון וולד: המונח שאני מציע שכדאי להשתמש בו מעבר של נוהל הניהול המדעי של ישראל שהוא לא רק נוהל טריטוריאלי ישראלי בלבד אלא לנוהל המבוסס על Network וזה צריך על מבוסס על רשת טכנולוגית, בלי הקשרים האתניים והגזעיים ושיהיה פתוח גם ללא יהודים.
שלום סלומון וולד: יש רק עניין אחד קטן והוא למצוא את המימון.
שלום סלומון וולד: יש רעיונות רבים בנושא זה.
עינת וילף: תודה רבה לך.
עינת וילף: אני רוצה להדגיש את החיבור בין ישראל לבין מדע וטכנולוגיה לקשר עם הישראלים והיהודים הגרים מחוץ לישראל.
עינת וילף: לפני שנמשיך עם המוזמנים אני רוצה לבקש מראש המרכז המחקר והמידע של הכנסת, דוקטור שירלי אברהמי.
עינת וילף: בשנת 2006 המרכז ביצע מחקר בנושא שהוגדר כתופעת "בריחת המוחות" וגיוס המוחות בעולם ובישראל.
עינת וילף: זה לא מחקר שנעשה לדיון היום.
עינת וילף: אני גם חייבת לספר, בזמנו כשהתחלתי להתמודד ולעסוק בשאלה הזאת של איך ראוי לקיים את היחס של בין ישראל לישראלים וליהודים שחיים בחו"ל נתקלתי במודל ההודי, בו ההודים אמרו שהם כמדיניות הודו מפסיקה להשתמש במונח "בריחת מוחות" והם יעברו לביטוי "חניית מוחות" - הם אמרו שהם כמדיניות יתחילו לחשוב על ההודים שחיים מחוץ להודו כמי שחונים שם לתקופה מסוימת וזה לא אובדן.
עינת וילף: יש כל מיני רעיונות ומחשבות שונות.
עינת וילף: הרעיון הבסיסי שעל אדם מוכשר שעוזב את מדינתו לא צריך לחשוב עליו אך ורק במונחים של אובדן, של בריחה או כמי שירד, אלא כאדם שאם בונים את הקשר נכון הוא ממשיך להיות משאב עבור מדינת המוצא שלו.
עינת וילף: אני חושבת שזה רעיון מרכזי שחשוב לנו לאמץ.
עינת וילף: את זה אני אבקש ממך דוקטור שירלי אברמי להדגיש, פחות את הדברים שהם חד כיווניים, איך מונעים את היציאה, או איך דואגים שהם יחזירו, אלא דווקא את הדברים שנמצאים בספקטרום של איך מקיימים קשר שעדיין מאפשר גם למדענים וישראלים בעלי יכולת שנמצאים בחו"ל ולמדינת ישראל להרוויח אחד מהקשר עם השני מבלי שעדיין יתבקשו לקבל הכרעות לגבי חייהם לכאן ולכאן.
שירלי אברמי: צהריים טובים.
שירלי אברמי: תודה רבה ליושבת ראש וועדת המשנה הדוקטור חברת הכנסת עינת וילף.
שירלי אברמי: שמי שירלי אברהמי, אני מנהלת את מרכז מחקר והמידע של הכנסת.
שירלי אברמי: כמו שאמרה יושבת ראש הוועדה, אני אציג מחקר שנעשה במרכז המחקר והמידע בשנת 2006, הוא נכון ליום כתיבתו ככל מסמך שנכתב אצלנו, ולכן דברים שנעשו מאז - ונעשו הרבה דברים, אני לא אתייחס עליהם למעט מה שאני יודעת ככל אזרח קורא עיתונים, נעשו דברים.
שירלי אברמי: המסמך הזה ככל המסמכים שלנו נמצא באתר הכנסת, אפשר לקרוא אותו, להוריד אותו.
שירלי אברמי: שמו "תופעת בריחת המוחות וגיוס המוחות בעולם ובישראל".
שירלי אברמי: לפני שאתייחס בקצרה, אני מתנצלת כי בשעה 15:00 אני צריכה להיות בפגישה.
שירלי אברמי: אני אתייחס לכלי המדיניות שאנחנו מצאנו במסמך.
שירלי אברמי: אני רוצה להציג כמה נתונים מתוך המסמך שלנו לגבי תופעת "בריחת מוחות".
שירלי אברמי: צריך לזכור שכל הנושא של "בריחת מוחות" או כמו שאת אומרת "חניית מוחות" או לא משנה באיזו טרמינולוגיה נשתמש, הוא חלק מהסוגיה הרבה יותר רחבה של הגירת עבודה, האם זה טוב או האם זה רע?
שירלי אברמי: כאשר מדברים על הגירת עבודה מדברים בדרך כלל על החלק היותר נמוך של הגירת עבודה, על החלק של העובדים הזרים, החלק הנמוך מבחינת רמת השכלה.
שירלי אברמי: בחלק של עובדים הזרים בדרך כלל החלקים שאותה מדינה לא רוצה לעודד את כניסתם אליה, לפחות לא מדינת ישראל שיש לה מדיניות מוצהרת בעניין הזה.
שירלי אברמי: אנחנו מדברים על צד אחד של אותו דבר, של הגלובליזציה שיש לה שווקים פתוחים.
שירלי אברמי: היום אנשים באופן הרבה יותר פשוט יכולים לעבור ממדינה למדינה, אנחנו כבר לא "בנפולת של נמושות", אנחנו בעולם אחר לגמרי מבחינת עולם המושגים ואיך שמתייחסים לנושא זה.
שירלי אברמי: כמה נתונים מעניינים, אני מדגישה, זה היה בשנת 2006.
שירלי אברמי: מצאנו ששיעור הסטודנטים הישראלים הרשומים במוסדות להשכלה גבוהה בחו"ל הוא מהגבוהים בעולם.
שירלי אברמי: שיעור השהייה של סטודנטים בחו"ל עומד על חמש שנים אחרי סיום הדוקטורט, בארה"ב הוא עמד על למעלה מ- 50%.
שירלי אברמי: זאת אומרת שלמעלה מ- 50% מהסטודנטים שגמרו דוקטורט בארה"ב חמש שנים אחרי הדוקטורט עדיין היו שם.
שירלי אברמי: לזה מתחבר צד אחר של העניין הזה והוא החינוך למדעים שהוא חלק מאותה סוגיה, גם חלק מהסוגיה עליה רוצים לדבר לכן צריך לדבר על חינוך למדעים.
שירלי אברמי: מצאנו אז בנושא זה שהישגי התלמידים במדעים במדינת ישראל היו המקום 27 מתוך 28 מדינות ה- OECD ושגיל החוקרים בתחום המדעים המדויקים בממוצע היה למעלה מ- 51%, כמו כן גילתה וועדת רחובות לטכנולוגיה שנערכה בשנת 2005, שבשנת 2025 יהיה צורך ב- 17 אלף מדעים ובשנה מסיימים תשעת אלפים, זאת אומרת עוד שמונת אלפים שצריך לגייס.
שירלי אברמי: את כלי המדיניות שמצאנו שמשתמשים בהם בעצם אפשר לחלק בגדול לשלושה סוגים.
שירלי אברמי: סוג אחד הוא כלי מדיניות מגבילים, כלומר כלי מדינות מגבילים הם או שמקשים על היציאה של המוח הבורח או שאומרים בבקשה אתה במדינה אחרת תשלם מיסים למדינת המוצא שלך וכל מיני שיטות מיסוי כדי לנסות להקשות על האנשים להגר.
שירלי אברמי: כלי שני, זה מה שדיברת והוא כל הנושא כלים מפצים, כלומר כל הנושא של שיתוף פעולה בין מדינות, כאשר אם יש בריחת מוחות ואזרחים של מדינה אחת נמצאים במדינה אחרת איך מרווחים מזה, איך הופכים את זה ל- WINWIN SITUATION ובאמת איך לעשות שיתופי פעולה.
שירלי אברמי: הכלי השלישי שהוא לענייננו הכי מעניין הם הכלים המשקמים - עידוד החזרה.
שירלי אברמי: עידוד חזרה למולדת שאינו קיים רק בישראל.
שירלי אברמי: בנושא הזה יש בעצם גיוס מוחות שאפשר לחלק אותו לפסיבי ואקטיבי.
שירלי אברמי: צריך לזכור כשאנחנו דיברנו אז בשנת 2005 זה היה עוד בצילן של השפעות קליטת גל העלייה הגדול מברית המועצות.
שירלי אברמי: לצורך זה, אפשר לומר שנעשה גיוס פסיבי, גם צריך לזכור שמדינת ישראל לא ממשש השכילה להשתמש בכל עשרות אלפי שנות ההשכלה שהיא קיבלה בחינם.
שירלי אברמי: מצאנו שיעורים, זה גם נמצא במסמך, שיעורים די גדולים של חוקרים ששובצו בתחום השכלתם או בתחומים קרובים לתחום השכלתם.
שירלי אברמי: הדבר השני, לדעתי זה קרה באופן משמעותי אחרי שנת 2005 ובעיקר הצהיר על זה המל"ג (המועצה להשכלה גבוהה) השנה על הנושא של הגיוס אקטיבי של מוחות שבורחים מהמדינה וכל הנושא של עידוד באמצעות בונוס ואמצעים אחרים לחוקרים שנמצאים בחו"ל ובמיוחד של חוקרים מצטיינים לחזור.
שירלי אברמי: אין בררה זה צריך להיות באמצעות הטבות, זה צריך להיות באמצעות תנאים טובים ולא רק ציונות שכמובן גם היא חשובה בעניין, אבל בהחלט גם הצבת תנאים טובים, הצבת מעבדות מחקר, תנאים למחקר שיהוו סיבה לחוקרים שנמצאים בחו"ל וכבר השתלבו שם - כמו שראינו 50% נשארים חמש שנים אחרי הדוקטורט ושתהייה להם סיבה אכן לחזור.
עינת וילף: תוכלי להרחיב דווקא על הכלים באמצע, על הכלים של שיתוף הפעולה?
שירלי אברמי: הכלים של שיתוף הפעולה הם בעיקר הרעיון שהמדינות תחתומנה ביניהן על הסכמים איך שתי המדינות יוצאות נשכרות מתוצרי המחקר.
שירלי אברמי: זאת אומרת, כל הנושא של השאלה באיזה מדינה תשלם על הסכמים בילטראליים בין מדינות, כמה תשלם כל מדינה.
שירלי אברמי: הזכירו את השיעורים שתשלם כל מדינה, מי יוצא נשכר מהתוצרים, מי יכול להשתמש בתוצרים כאשר כל מדינה משקיעה ובסופו של דבר גם כל מדינה תצא נשכרת מכך.
עינת וילף: הכלים שראיתם הם רק ברמת מדינות, אין כלים קהילתיים או כלים אחרים של אוניברסיטאות שמייצרות מעגל חוקרים הקשורים לאוניברסיטה?
שירלי אברמי: אני באמת צריכה להגיד בעוונותיי שלא ממש הספקתי את הכל לפני המסמך.
שירלי אברמי: ככל שאני זוכרת וגם מה שקראתי כשהתכוננתי לא מצאנו דברים כאלה, מצאנו דברים ברמות של הסכמים בילטראליים, אבל בטוח ובהחלט אפשר לחשוב על עידוד כלים של הסכמים בין אוניברסיטאיים ובין קהילות.
שירלי אברמי: היום בוודאי אפשר ליצור פורום באינטרנט ליצירת קשרי מדע – הדברים האלה מאוד מאוד קלים ואני מניחה שטכנית אפשר לייצר שיתופי פעולה כאלה ולעשות אותם בלי צורך להגיע לרמת המדינות.
עינת וילף: תודה.
עינת וילף: אני אבקש את רשות הנציגים הרשמיים, מכון רעות.
עינת וילף: בבקשה.
עינת וילף: יש לנו את נטלי אופיר פלינט ואליסה ליקמן ששתיהן עוסקות במכון רעות מכון מחקר בנושא של מדינות של ישראל, אל מול ישראלים בחו"ל.
עינת וילף: נשמח אם תצגנה בקצרה כמה מהרעיונות שלכם וכלי מדיניות וגם כלים תפיסתיים בנושא זה.
נטלי אופיר פלינט: בשמחה, חשוב לציין שהעבודה שלנו למעשה עדיין לא הושלמה.
נטלי אופיר פלינט: נשמח להציג את הכיוונים המחקריים שכרגע עומדים בפנינו.
נטלי אופיר פלינט: הדיון הזה התמקד ספציפית ברעיון של המדענים, אנחנו קצת מרחיבים את היריעה מבחינת ההתייחסות של הישראלים החיים מחוץ לישראל.
נטלי אופיר פלינט: אחד מהדברים שאנחנו גילנו זה שבתוך הפרדיגמה המשתנה, הפרדיגמה הישנה ביחסים בין ישראל והעולם היהודי לא התייחסו בכלל לקבוצה זו, הם היו כפי שנאמר "נפלות של נמושות".
נטלי אופיר פלינט: הפרדיגמה הזאת הולכת ומשתנה ואנחנו רואים יותר ויותר גופים שמתחילים לפנות ולהתייחס לישראלים שחיים מחוץ לישראל.
נטלי אופיר פלינט: היום רוב המיקוד שאנחנו מוצאים הוא היחס של הישראלי שחי מחוץ לישראל למדינת ישראל.
נטלי אופיר פלינט: בעבודה שלנו אנחנו קצת מרחיבים את העניין הזה ומבינים שלישראלי שחי מחוץ לישראל יש תפקיד מנהיגותי לשחק לא רק כלפי ישראל אלא כלפי העם היהודי בכללותו תחת הרעיון של המיעוט.
נטלי אופיר פלינט: התפקיד המנהיגותי הוא משהו שלעיתים אותו אדם לא בהכרח תופס את עצמו ככזה, מדינת ישראל לא בהכרח תופסת אותו ככזה והקהילה היהודית המקומית לא בהכרח תופסת אותו ככזה.
נטלי אופיר פלינט: מעצם העובדה שהוא חי בשתי עולמות יש לו כל מיני מאפיינים שהם מאוד ייחודיים שיכולים להיות ממונפים לטובת מדינת ישראל והעם היהודי בכללותו.
נטלי אופיר פלינט: קצת על הזהות של אנשים שנמצאים מחוץ לישראל.
נטלי אופיר פלינט: כפי שאנחנו יודעים יש כמובן את הישראלי שנמצא, כרגע מדובר בעיקר בצפון אמריקה מבחינת המחקר שלנו, יש את הישראלי שאנחנו קוראים לו 'הישראלי הטיפוסי' שמגיע ברוב המקרים, בהתחלה הוא מאוד סגור בתוך הקהילה הישראלית שלו ומנסה לשמר את המאפיינים הישראלים שלו.
נטלי אופיר פלינט: מטבע הדברים ככל שהוא נמצא יותר בחו"ל וגם דור שני ודור שלישי, לרוב וכמובן אני מקצינה, יש שתי אופציות של דברים שקורים.
נטלי אופיר פלינט: האופציה הראשונה ששולחים את הילד להתמזג בתוך הקהילה היהודית המקומית, בית ספר יהודי או לכל מיני מסגרות שקיימות.
נטלי אופיר פלינט: כשמדברים על הדור השני או השלישי הם נהיים יהודים אמריקאים לכל דבר, כלומר כמעט ואין הבדל בזהות של הילד בדור השני או השלישי מהיהודי האמריקאי שנמצא שם.
נטלי אופיר פלינט: אופציה אחרת שלעתים מתחרשת, אנחנו קוראים לה 'סכנת הדילוג', כלומר ישראלים שבגלל שהמטען היהודי, המטען שאיתו הם הגיעו מישראל לא מספיק חזק כדי לשמר את הפן היהודי שלהם, בהרבה פעמים פשוט נהפכים אזרחים של העולם.
נטלי אופיר פלינט: בקטבים אלו שתי אופציות שקיימות.
נטלי אופיר פלינט: אחד הדברים שאנחנו ראינו, זה שיש גם חלל שנמצא באמצע.
נטלי אופיר פלינט: תופעה שבשנים האחרונות אנחנו רואים שהיא מתפתחת יותר ויותר והיא היוצרות של זהות של טיפוס חדש, טיפוס שהוא איזו סינתזה בין הזהויות השונות.
נטלי אופיר פלינט: כלומר, יש לו מרכיב ישראלי מאוד חזק, יש מרכיב אמריקאי, לצורך העניין, מאוד חזק וכמובן מרכיב יהודי.
נטלי אופיר פלינט: לסינתזה הזאת, לטיפוס המיוחד הזה היום כמעט ואין מסגרות בארץ או בחו"ל שיודעות להתמודד או לתת שירותים לאותו סוג של אדם.
נטלי אופיר פלינט: כמובן שיש את הארגונים המאוד ישראלים ששומרים: הצופים הישראלים או ארגונים אחרים שמצליחים לשמר את העניין של הזהות היהודית.
נטלי אופיר פלינט: כמובן שיש את המסגרות היהודיות, אבל כמעט ואין מסגרות שיודעות לתת שירות לטיפוס ההיברידי הזה.
נטלי אופיר פלינט: כאן אנחנו מרגישים שיש פוטנציאל מאוד גדול, כי לאנשים האלה יש תפקיד מאוד חזק והם יכולים לשחק כלפי מדינת ישראל.
נטלי אופיר פלינט: הם יכולים מאוד לתרום לקהילה היהודית המקומית במקום שהם נמצאים וכמובן הם יכולים לחזק את עצמם ואת הזהות שלהם.
נטלי אופיר פלינט: כרגע מבחינת העבודה שלנו במכון אנחנו מנסים לבחון את המאפיינים של אותה קבוצה ולעבוד עם ה- ILC בלוס אנג'לס ועם ארגונים כמו "דור חדש" עם פדרציות וארגונים אחרים כדי לנסות לראות איך אפשר לתמוך בישראלים שחיים בחו"ל במונחים שמדברים אליהם.
נטלי אופיר פלינט: כלומר לא בכלים - - -
עינת וילף: יש בינתיים מחשבות, כיווני המלצות ראשוניים שאת יכולה לחלוק איתנו?
נטלי אופיר פלינט: אחד מהדברים שאנחנו מבינים, זה שיש כאן שלושה שחקנים, בכלליות, שלושה שחקנים גדולים שצריך לקחת בחשבון.
נטלי אופיר פלינט: יש את הצד הישראלי – ממשלת ישראל דברים שהממשלה יכולה לעשות, יש את הצד של המוסדות היהודיים המקומיים ויש את המוסדות שכרגע מתחילים לצוץ שהם כבר זיהו ונותנים שירותים לקבוצה הזאת.
נטלי אופיר פלינט: מבחינת ממשלת ישראל, שוב מאוד ראשוני, אחד מהבעיות שאנחנו יודעים שצפות הרבה, פשוט שמענו משיחות, זה כל העניין של הגיוס לצה"ל, כל מיני חוקים לגיוס לצה"ל מאוד מרתיעים ישראלים שנמצאים שם מבחינת היכולת שלהם והתזוזה שלהם בין ישראל וצפון אמריקה למשל.
נטלי אופיר פלינט: אפשר לבחון את אותו כדי להקל עליהם.
נטלי אופיר פלינט: זה במכלול של ממשלת ישראל.
נטלי אופיר פלינט: הקהילה היהודית המקומית, פדרציות למשל, עד כמה הפדרציה עד היום, אם צריך לתאר איזה רצף היסטורי, במשך הרבה מאוד שנים הפדרציות לא ראו את הקבוצה הזאת, כלומר הם לא היו קיימים.
נטלי אופיר פלינט: גם היום כשאנחנו רואים שיש יותר ויותר פדרציות שמתחילות לפנות לישראלים שחיים בחו"ל, הרבה פעמים הם פונים אליהם במונחים של הפדרציה – של הקהילה היהודית המקומית, דרך בתי כנסת דרך כל מיני דברים שבמקרים רבים מרתיעים מאוד את הישראלים.
נטלי אופיר פלינט: יש כאן תפקיד של הקהילה היהודית מקומית מבחינת היכולת שלהן לפנות ולתמוך בקבוצה הזאת בכלים שמדברים לקבוצה מבלי להפוך אותם.
נטלי אופיר פלינט: לדעתנו התפקיד המשמעותי הוא של הארגונים שהיום קיימים ואם לא שיקומו כדי לייצג את הישראלים עצמם, ארגונים כמו ILC או "דור חדש" או ארגונים מהסוג הזה.
נטלי אופיר פלינט: להם קודם כל יש תפקיד ברמה הבסיסית של בניית קהילה, לפני שמדברים על הקשר צריך לחזק את הקהילה כקהילה.
נטלי אופיר פלינט: יש להם תפקיד של בניית קהילה ואחרי זה של חיבור בין המוקדים השונים ואז כמובן הקשר לישראל, לקהילה המקומית ודברים מסוג זה.
עינת וילף: בהקשר הזה מה שמעניין זה שלושת ההזדמנויות הכי גדולות לצמיחה בקרב הקהילות היהודיות בחו"ל והם: הישראלים בחו"ל, יוצאי ברית המועצות לשעבר בחו"ל ואלה שנשואים ללא יהודים בחו"ל.
עינת וילף: אלו שלוש הקהילות שהקהילה היהודית הכי לא יודעת לעשות איתן, אבל רק שם יש להם את ההזדמנות בכלל לצמוח ולהתחזק.
עינת וילף: אני אשמח עכשיו לעבור למשרדי הממשלה.
עינת וילף: נתחיל עם משרד החינוך ואחריו המועצה להשכלה גבוהה, בבקשה.
קריאה: סליחה,I core זה המועצה להשכלה גבוהה.
עינת וילף: נתחיל עם המל"ג, תתארו קצת את הפרויקט, אבל במיוחד תתייחסו לרעיונות שנוגעים בשיתוף פעולה שלא מיד בהחזרתם של מדענים לארץ.