GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
איציק מועלם: כן, כן, עושים את זה, אבל אין תופעה כזאת בקריית עקרון.
קריאות: מה?
דני דנון: בוא נעשה סדר.
דני דנון: תופעת אלכוהול של בני נוער קיימת בכל ארץ ישראל, בכל המגזרים, ולצערנו בגילאים הנמוכים אנחנו במקום הראשון בעולם.
חני דיקמן: ב – 11 בלילה תראה את התופעה.
חני דיקמן: מה הבעיה?
דני דנון: אני שאלתי אותו.
אריק חדד: חני, ב – 11 בלילה את לא נמצאת כאן.
אריק חדד: אנחנו נמצאים כאן.
אריק חדד: ב – 11 בלילה יש מעט מאד נערים שמסתובבים בחוץ.
אריק חדד: אנחנו מסיירים.
אריק חדד: אפילו משטרה אומרת שאין בעיה של אלכוהול, אז את רוצה לאלץ אותם להגיד שיש בעיית אלכוהול?
חני דיקמן: אני אביא לך את שני המדריכי רחוב, שלא אני המצאתי.
אריק חדד: הם, בין היתר, צריכים להצדיק את העבודה שלהם, אבל אני אומר לך משהו, אין בעיה מיוחדת אצל עולי אתיופיה בקריית עקרון.
אריק חדד: אין.
אריק חדד: יש בכל הארץ יש תופעה של אלכוהול, אבל אין בעיה מיוחדת ליוצאי אתיופיה.
חני דיקמן: אז לא צריך לפתור את זה?
אריק חדד: אבל אנחנו מדברים עכשיו על עולים, לא על כל הארץ.
חני דיקמן: לא, אני מדברת על החבר'ה שלנו.
חני דיקמן: אתה אומר שאין בעיה של אלכוהול.
איציק מועלם: אין בקריית עקרון בעיה שאני יכול להגדיר אותה כתופעה שאתיופים שותים אלכוהול בקריית עקרון.
יוסי רידי: מה זה תופעה?
יוסי רידי: סליחה שאני מפריע לך.
איציק מועלם: אם אני אלך, אם תיכנס עכשיו לקריית משה ברחובות,
יוסי רידי: כן.
איציק מועלם: ב – 6 בערב, ב – 2 בצהרים, ב – 8 בבוקר אתה תראה אתיופים יושבים עם בקבוקי בירה ושותים אלכוהול במשך כל היום.
יוסי רידי: ומה קורה מהשעה 11, 12 בלילה?
איציק מועלם: אני לא אומר שאין פה אנשים ששותים.
יוסי רידי: שותים, שותים.
יוסי רידי: חבר'ה, אני בשבוע שעבר הייתי בסיור ב – 12 בלילה עם אחראי על נושא הביטחון והבטיחות בקריית עקרון, עם הסייר שלנו, ורבותיי, אני אומר לכם חד משמעית, אריק, אסור להתעלם מהתופעה הזאת.
יוסי רידי: יש בני נוער בקריית עקרון שיושבים ושותים כאן מ – 12 בלילה ואילך בכל מיני מקומות ציבוריים.
יוסי רידי: הם יושבים ושותים.
יוסי רידי: אני לא טוען שיש התפרעויות, או מכות כתוצאה מכך, אבל יש שתייה של אלכוהול החל מ – 12 בלילה.
יוסי רידי: בני נוער - - -
אריק חדד: יוסי, יוסי, השאלה היתה למשטרת ישראל, אם יש תופעה של אלכוהול בקרה העדה האתיופית בבני הנוער.
אריק חדד: אין תופעה כזאת של שתיית אלכוהול בקרב בני הנוער מהעדה האתיופית.
אריק חדד: מה אני?
אריק חדד: אני אשנה את הנתונים?
אריק חדד: אני אאלץ את המשטרה?
טובית קהלני: הדגש הוא שהתופעה היא לכלל בני הנוער, ולא לעולים ספציפיים.
אריק חדד: נכון.
אריק חדד: זה בסדר.
אריק חדד: זה ברור.
טובית קהלני: וזה, ההתייחסות היא לכל בני הנוער, זה לא משהו ייחודי לעולים.
דני דנון: עוד משהו המשרד לביטחון פנים, התייחסות שלכם?
דני דנון: נציגי העדה.
דני דנון: מישהו פה תושב המקום?
אריק חדד: כולם תושבי המקום.
דני דנון: כולם תושבי המקום.
דני קסהון: אני רוצה לשמוע מאחרים, אחרי זה אני אתייחס.
דני דנון: לא, לא, לא, עכשיו הזכות דיבור.
דני דנון: אתם רוצים להתייחס?
דני דנון: זה עכשיו.
דני קסהון: אז אני אתייחס.
דני דנון: רק תגיד את שמך לפרוטוקול שיהיה לנו.
דני קסהון: דני קסהון.
דני קסהון: אני תושב כאן, ובמקרה הגעתי לועדה בתוקף תפקידי במקום אחר.
דני קסהון: אני מנכ"ל ... של קהילת יוצאי אתיופיה.
דני קסהון: אני חושב שאם אנחנו לוקחים את קריית עקרון, אני כתושב מדבר, ולא בתוקף תפקידי שבאתי אליו.
דני קסהון: אם אני לוקח את קריית עקרון מיישובים אחרים, יש הבדל עצום.
דני קסהון: יש הבדל עצום בכמה מישורים.
דני קסהון: אם אני לוקח את המישור החברתי והקהילתי בהשקעה שיש בו, הוא מעט מאד.
דני קסהון: הוא מעט מאד שאין שום משאבים שנותנים מענה בכל התחומים.
דני קסהון: אם אני לוקח את היישובים האחרים, כמו גדרה, שהוא יישוב יחסית קטן, יש שמה המון, המון משאבים שמושקע גם כלפי הנוער, גם כלפי הילדים, וגם בסיוע לימודים, וגם במרכזי ... שנותנים מענה במישור פרטני, קבוצתי, וכו', וכו'.
דני קסהון: הנושא של הנוער פה יחסית למה שהוא מתואר, הוא בעיה מאד קשה שאין בו תקציבים.
דני קסהון: אני מבין שהרשות יש לה בעיה תקציבית, אבל אין כמו תכניות של, תכנית חומש שהוחלט עליו, התכנית לא פועלת פה.
דני קסהון: כמו שתכניות של פרוייקט ...
דני קסהון: ביישובים גדולים יש להם מענה מאד גדול.
דני קסהון: כמו תכניות של מוקדי קליטה, שנותנים שירותים אדירים במקומות שונים.
דני קסהון: כאן לא קיים.
דני קסהון: מכיוון שכל החסרונות התקציביים שקיימים, אז הקהילה בעצם מוצאת את עצמה, בגלל היישוב הקטן, אני לא יודע, צריך לחשוב איך להתחבר עם יישובים שונים שנמצאים פה בסביבה.
דני קסהון: אילו היו מגייסים עוד, נוסף תקציב מהפרויקטים שמסתובבים ברחבי הארץ, אז כאן הקהילה יכלה לקבל מענה לכל הבעיות הקשות שלה.
דני קסהון: הבעיות הקשות אני מתכוון, אם עכשיו נצא לרחוב, כל הילדים נמצאים ברחוב.
דני דנון: אתה יכול להביא נתונים על עכשיו, הקיץ בקייטנות כמה ילדים היו בקייטנה?
דני דנון: כמה היו בקייטנות?
דני קסהון: אם, אם אנחנו רואים שרק 7 ילדים נרשמו לקייטנה זה אומר הכל.
דני קסהון: אם קיימים, אם קיימים ביישוב 1,300 נפשות, אז ראשי אב זה מסתכם בסביבות 400.
דני קסהון: אז כל היתר זה ילדים קטנים ונוער.
דני קסהון: אני לא בא בטענה לרשות.
דני קסהון: אבל אין משאבים חלופיים שמגיעים ומתגברים.
דני קסהון: כי הרשות לא צריכה.
אריק חדד: תן לי, אני רק רוצה לעדכן אותך, סך הכל הקייטנה היא ל – 80 ילדים.
אריק חדד: סך הכל היישוב זה 10 אלפים איש.
אריק חדד: הקייטנה היא קטנה.
אריק חדד: 80 ילדים.
דני קסהון: אבל אני אומר לך שישנם ילדים שלא נמצאים בקייטנה.
דני קסהון: מהתחלה אתה ציינת בגלל, בגלל סוציואקונומי נמוך, אם הורה יש לו 5 ילדים, או 6 ילדים, וכאשר הוא נדרש לשלם 1,000 שקל, וכאשר הוא מסובסד ב – 200 שקל ו – 800 הוא צריך להשלים, אז מאיפה את הפער הזה הוא ישלים?
דני קסהון: אז לכן, אם משרד הקליטה היה מתקצב את זה בצורה, אני יכול לקחת אותך לרשויות גדולות שכל התקציב, כל הפעילויות הם מסובסדות שהם לא משלמים.
דני קסהון: ככה זה ברחובות.
דני קסהון: ברחובות למשל יש קייטנה שההורים לא משלמים.
דני קסהון: כי הגודל של הילדים.
עוקבי: מי המסבסד שאתה אומר?
דני קסהון: שמה פועלים, לא, לא רק הרשות.
דני קסהון: שמה פועלים כמה פרוייקטים.
דני קסהון: יש את הפרוייקט של הג'וינט, שהוא סבסוד חלקי הוא נותן.
דני קסהון: יש את הפרוייקט של תכנית חומש, שהוא נותן ...
דני קסהון: אז לכן כל מיני תכניות שנכנסו לתוך היישוב עצמו הם בעצם נותנים מענה שההורים לא יכולים להתמודד איתו.
דני קסהון: לא שהם לא רוצים.
דני קסהון: כי אין להם מאיפה להביא.
דני קסהון: היום דמי הקיום שלהם הוא בקושי, אז מאיפה הם יביאו בין 800 שקל ל – 5 ילדים, הון תועפות של כסף, מאיפה יביאו?
דני קסהון: אז לכן אני בא וטוען פה צריך לעשות חשיבה אחרת.
דני קסהון: חשיבה אחרת שהיא כל המשרדים צריכים לקחת חלק, לדעתי, זה לא רק קריית עקרון.
דני קסהון: זה גם מזכרת בתיה סובלת מזה.
דני קסהון: צריך לחשוב אחרת איך אפשר לתקצב את אותם יישובים ...
דני קסהון: לפחות, בתקציבים הרבה יותר גבוהים, ולא ב – 200 שקל, או 400, 500 שקל.
דני דנון: דני, איזה עוד בעיות אתה מזהה היום בקרב העדה במקום?
דני קסהון: זה דבר, זה הנושא.
דני דנון: אני הבנתי קייטנות כרגע.
דני קסהון: לנושא של הקייטנות.
דני דנון: מה עוד אתה רואה?
דני קסהון: מבחינת הביטחון אין אלכוהול.
דני קסהון: לא רק אלכוהול, יש סמים ואלכוהול.
דני קסהון: לא רוצים לציין את זה.
דני קסהון: אני לא רואה שמישהו מפקח, משגיח, מטפל בנוער שקיים פה.
דני קסהון: יש בעיות אדירות.
דני קסהון: צריך להסתובב ולבדוק.
דני קסהון: אני לא יודע כמה, אבל אני תושב פה, אני ער לבעיות האלה, ואני רואה אותם יום יום.
דני קסהון: צריך לפתוח את העניינים, צריך להסתכל, ולאתר את המקומות האלה, כדי לצמצם את הפער.
דני קסהון: אי אפשר לצמצם את הפער כל עוד שיש לך בעיות נוספות, ובעיות נוספות.
דני קסהון: דבר נוסף, קח את השכונות.
דני קסהון: אני אומר לך, משרד השיכון משקיע הון תועפות של כסף בשיקום שכונות.
דני קסהון: פה לא קיים שיקום שכונות.
אריק חדד: אני עוד פעם מעדכן אותך, שיקום שכונות היה כאן בין שנת 79' ל – 83'.
דני קסהון: אני יודע.
אריק חדד: היה כמעט 13 שנה.
אריק חדד: מה לעשות?
אריק חדד: שיקום שכונות זה לא יוצא וחוזר.
דני קסהון: שיקום שכונות יצא מפה.
דני קסהון: אבל צריך להחזיר אותו, לצערי.
דני קסהון: יש פה דירות, בניינים שהולכים להתפורר.
דני קסהון: אנחנו במאוחר או מוקדם מידי.
דני קסהון: אבל אני לפחות הייתי מעורב לפני 3, 4 שנים שהזמנו מהנדס שיבדוק את חוזקם של הבניין.
דני קסהון: הפער בין התוספות אפילו הוא גדול.
דני קסהון: הוא נמצא, אפשר לסייר את זה ולראות.
דני קסהון: וזה עצוב.
דני קסהון: אם משרד השיכון לא ייקח ויטפל בבניינים האלה, התוצאות הם יהיו תוצאות חמורות שנצטער עליהם.
דני קסהון: נכון שאני מדבר בלשון בוטה, אני מתנצל, לא רוצה לתקוף את אף אחד.
דני קסהון: אבל בואו, אני אומר, בואו נחשוב אחרת, כדי שאסון לא יקרה.
דני קסהון: כדי שאסון אפשר למנוע אותו, עם התקציבים שקיימים ליישובים אחרים, ואם נחשוב לשיטה אחרת, נמצא את התקציבים הקיימים, נממן אותם, אז אותם ילדים שנמצאים פה, הם גם חכמים שיכולים להגיע לרמות הכי גבוהות, אבל כרגע, בגלל חוסר משאבים שקיימים הם לא יכולים להגיע לשום מקום, אלא למקומות הכי נמוכים, ואנחנו רואים את התוצאות כיום.
קריאה: אני רוצה להעיר.
דני דנון: את נציגת מחלקת?
קריאה: משרד השיכון מחלקת האכלוס.
קריאה: שיקום שכונות אנחנו תקצבנו בזמנו, זה באמת היהב – 83', תקצבנו למשפחות.
קריאה: כמובן שלקחנו את הבניין כבניין, וכל משפחה קיבלה לפי הצורך, לפי הבקשה.
קריאה: הרבה משפחות העדיפו להשאיר את השלד, את המעטפת, ולא לשפץ את הפנים.
קריאה: טיפלנו פר משפחות, לא טיפלנו פר בניין.
קריאה: זאת אומרת, המעטפת, חידוש המעטפת ייראה חיצוני, שכל הבניין ייראה מושלם.
קריאה: מה קרה בתוך הבתים, לא היה לנו על זה שום אחריות, ושום ביקורת.
קריאה: כל משפחה לעצמה.
דני דנון: לעצמה.
דני דנון: אשר עוקבי, ממלא מקום ראש העיר.
עוקבי: דני, אני רוצה באמת לברך אותך כיושב ראש הועדה שהשכלת לעשות סיורים בכל היישובים.
עוקבי: הלוואי שכל יושבי ראש הועדות יעשו כמוך.
עוקבי: באמת יישר כוח.
עוקבי: אני רוצה להגיד כמה דברים בנושא של קליטה.
עוקבי: אני חושב, מה שטעו בקליטה בשנות ה – 50' עשו את הטעות לאחר מכן בשנות ה – 70', בשנות ה – 80'.
עוקבי: חזרנו על אותן בעיות, ולכל אחד מאיתנו יש לו את התירוצים שלו.
עוקבי: העובדה שבקריית עקרון קלטנו, כאשר יישובים אחרים לא רצו לקלוט, בשנות ה – 70', 80' לא רצו לקלוט, אנחנו כן קלטנו.
עוקבי: מה שרחובות לא רצתה, נס ציונה לא רצתה, ובכל זאת קריית עקרון קלטה.
עוקבי: איפה הבעיה?
עוקבי: אחת הבעיות הקשות שלא היתה אינטגרציה.
עוקבי: זאת אומרת, ששוקנו כל אותם העולים, קנו באותם מקומות ריכוז.
עוקבי: זאת אומרת, הבאת עולים מאותם ארצות, במקום שלכל, נניח, בלוק של איזה שהוא בית יהיו 4 משפחות מתוך ה – 8, הם רכשו 8 מתוך ה – 8.
עוקבי: ומה יצא?
עוקבי: ששכונה חדשה הבאת אותה עם כל אותן הבעיות.
עוקבי: ונכון, אחר כך יש בעיות של משרד השיכון, ולשלם וועד, ולא משלמים, ופיתוח סביבתי, לא נוצרה אותה אינטגרציה, ואחר מכן היו גם כן בעיות אחרות לגמרי.
עוקבי: קריית עקרון לא יכלה לשלוח את כל הילדים לבית ספר בקריית עקרון, כי הכמות שלהם היתה מאד גדולה, ואז חלקם הילדים שלחנו אותם למקומות אחרים.
עוקבי: מה זה יצר?
עוקבי: יצר אנטגוניזם מסוים.
עוקבי: ואז אנחנו כיום מתמודדים עם אותם בעיות של קליטה בסיסית.
עוקבי: והיום אני שומע איזה שהוא תקציב דל שבאים ואומרים: טוב, אז איפה הבעיה?
עוקבי: 15 אלף שקל?
עוקבי: הבעיה היא בעיה מאד עמוקה.
עוקבי: קריית עקרון קלטה, באופן יחסי, שהיישוב שלנו גם ככה היה בעייתי, גם ככה היתה לנו בעיה של לשקם אותו.
עוקבי: קלטנו עוד איזה 10 אחוז, 20 אחוז עולים חדשים, שזה הכביד עלינו במחלקות הרווחה, ופה היתה איזה שהיא קריסה.
עוקבי: עם כל זאת, אנחנו מקצים מכסימום משאבים ביכולת שלנו.
עוקבי: נשאלת שאלה על משרדי הממשלה, כאשר הם מכירים בבעיה שביישובים אחרים אין התקבצות כזאת גדולה כמו שאצלנו במקומות מסויימים, שקשה לך לפרוץ את העניין.
עוקבי: כן בעיה של בני נוער, כן בעיה של קייטנות.
עוקבי: כן יש כל מיני בעיות למיניהם.
עוקבי: נשאלת השאלה ביחס ליישובים אחרים, אינני יודע.
עוקבי: אני לא עשיתי את ההשוואה, אבל ישנן בעיות.
עוקבי: ולכן אני חושב שצריך גם כמשרד הקליטה, משרד הבינוי והשיכון, לבוא, תתכבדו, תבואו ותיראו את המבננים איפה שהם גרים.
עוקבי: תיראו איך שהם גרים, באיזה מצב הם גרים.
עוקבי: לנו יש בעיה להיכנס לחצרות פנימיות.
עוקבי: יש לנו בעיה.
עוקבי: גם לכם יש את אותה בעיה.
עוקבי: אבל יכול להיות יחד, בשילוב, נמצא את הדרך לתת להם את הפתרון.
עוקבי: זה בלתי נסבל.
עוקבי: לכן התוצאה היא תהיה גרועה עם אותם בני נוער שהוא מגיע הביתה, רואה בכניסה שלו את הביוב זורם, אין לו את הפיתוח הסביבתי.
עוקבי: אנחנו עושים את המכסימום.
עוקבי: אבל מה קורה בפיתוח הפנימי?
עוקבי: נכון שמשרד השיכון נתן סל, ולכן אנחנו צריכים לעשות חשיבה, ואני מברך אותך שהגעת לכאן\
עוקבי: , כאשר כל אחד מציף את הבעיה.
עוקבי: כל אחד איך שהוא רואה את כל התמונה.
עוקבי: ואני מקווה שמהמפגש הזה יצא הרבה ברכה.
דני דנון: אני רוצה לשאול את נציגת מחלקת הרווחה של העירייה: כמה תיקים יש?
דני דנון: וכמה מתוכם הם של יוצאי אתיופיה?
ורד לוי: תיקים של 2010, יש לי בסביבות 800 בתי אב, מתוכם 100 בתי אב קשישים עולים.
ורד לוי: עולים – אני מדברת על יוצאי אתיופיה וחבר העמים.
ורד לוי: ומשפחות – כולל חד הוריות, מסה מאד גדולה למחלקה, מאד גדולה.
ורד לוי: יש לנו בסביבות, גם 100 תיקים.
ורד לוי: כשרציתי לציין בהמשך שהנושא של חד הוריות, נשים מוכות מגיעות אלינו כל שבוע מיישובים אחרים.
ורד לוי: כל שבוע יש לי תיק חדש של חד הורית שהגיעה, אשה מוכה ממקלט ליישוב.
ורד לוי: שזה מעמיס עומס מאד רציני מהתקציב.
ורד לוי: הן מגיעות משם, מגיעות בלי כלום.
ורד לוי: בלי שום דבר.
ורד לוי: אני צריכה לדאוג להן.
דני דנון: למה הם מגיעות דווקא לפה?
דני דנון: האחוזים פה הם מדהימים.
ורד לוי: זאת השאלה באמת למה הן הגיעו אלינו.
אריק חדד: סליחה רק שניה.
אריק חדד: דני תבין משהו.
אריק חדד: זה מעגל כזה שהוא מתסכל.
אריק חדד: הרי פה יישוב סוציואקונומי נמוך.
אריק חדד: אדמות מינהל.
אריק חדד: הקרקע יותר זולה מקרקע מסביב, שזה קרקע פרטית.
אריק חדד: הדיור יותר זול.
אריק חדד: דיור יותר זול, זה משפחות יותר חלשות.
אריק חדד: ויותר חמור מזה, היום יש תופעה, בגלל הדיור, של שכירות.
אריק חדד: מישהו שרוצה להתפרנס לוקח את הבית שלו, מחלק אותו ל – 5, 6 יחידות דיור, ומשכיר יחידות של חדר, חדר וחצי.
אריק חדד: ומי לוקח דירה של חדר וחצי?
אריק חדד: בדרך כלל חד הורית עם הילד שלה.
אריק חדד: או זוג צעיר סוציו מאד נמוך ואז אתה מחליש את היישוב עוד יותר.
אריק חדד: זה כל כך מתאים למה שעסקנו בעבר.
אריק חדד: היתה פעם מדינה, ישראל הראשונה, וישראל השנייה.
אריק חדד: ויש את ישראל השלישית.
אריק חדד: ישראל השלישית זה ישראל שנותן ליישובים קטנים כאלה שלוקחים על עצמם את כל המטלות של המדינה, אבל המדינה לא מסייעת.
אריק חדד: ההיפך.
אריק חדד: אני כראש מועצת קריית עקרון גאה באוכלוסייה שלי, ומטפל בה ככל האפשר.
אריק חדד: אבל זה מתסכל.
אריק חדד: המדינה יוצרת מוקדים, מוקדים של בעיות, שאין, אתה לא יוצא מזה, לא סתם אמרנו, היינו בשיקום שכונות, והוא ביקש לחזור לשיקום שכונות.
אריק חדד: היינו בשיקום שכונות ב – 79'.
אריק חדד: יצאנו ב – 83'.
אריק חדד: חשבנו שאנחנו יוצאים מזה.
אריק חדד: נעשה קנה דירה, נעשה בנה ביתך, נצא מזה.
אריק חדד: בשנות ה – 80' הגיעה לכאן אוכלוסיית עולים.
אריק חדד: שוב פעם.
אריק חדד: ואז לאחרונה, המדינה לא ערה לזה, אבל לאחרונה יש בעיה סוציואקונומית קשה מאד, יש היווצרות של דור מסכן.
אריק חדד: ואפשר לראות כמה מהסממנים שלו.
אריק חדד: זה אנשים שבדרך כלל חד הורים, וזוגות צעירים שאין להם כסף לקנות בית.
אריק חדד: הם לא באים לרעננה, הם לא באים לחולון, הם באים ליישובים כמו קריית עקרון, ומנסים להציג אותנו כזה, והם באים לפה ממורמרים.
אריק חדד: כי מה זה אומר בשבילם?
אריק חדד: זה אומר בשבילם לגור בקריית עקרון זה כישלון של עצמם.
אריק חדד: הם כישלון, ולכן קנו פה בלית ברירה.
אריק חדד: כי לא יכלו אחרת.
אריק חדד: אבל המוטיבציה היא שלילית.
אריק חדד: זאת אומרת, זה לא 10 אלפים שקל יותר מהרווחה, או ממשרד הקליטה.
אריק חדד: כל המדיניות צריכה להשתנות.
אריק חדד: אם היו מביאים את העולים ומפזרים אותם בכל הארץ, בכל רחוב היו מכניסים משפחת עולים אחת, לא היתה בכלל בעיה של עולים.
אריק חדד: אבל מה עשו?
אריק חדד: אמרו לעולים: נותנים לכם קצת כסף, 120, 130 אלף שקל, תיקנו בית.
אריק חדד: אתה יודע מה?
אריק חדד: זה מדהים.
אריק חדד: אני אספר לך קוריוז, אתה חייב לדעת את זה.
אריק חדד: אני אנצל את ההזדמנות שאתה כאן, כי מזמן לא פגשתי אותך, ואני שומע עליך רבות, ואתה חייב לדעת.
אריק חדד: נפגשים איתם נציגי משרד הקליטה, אמרו להם: תיראו, תיקנו ב – 130 אלף שקל.
אריק חדד: בדרך כלל הדירות היו עולים 110 אלף שקל.
אריק חדד: אז 20 אלף קנו את הריהוט של הדירות, ואמרו להם: אל תיקנו בקומה רביעית.
אריק חדד: אם תסתובבו בשכונות עולים מאתיופיה, אף אחד לא גר בקומה האחרונה.
אריק חדד: למה?
אריק חדד: יש שמה את הדודי שמש, ואז זה יכול לעשות לכם בעיות.
אריק חדד: ואז תיראו שכונות שלמות, בקומה רביעית לא גר עולה חדש.
אריק חדד: כל השכונה עולים חדשים, כל השכונה אתיופים, בקומה רביעית תושב ותיק.
אריק חדד: והוא ממורמר על השכונה, והוא מקלל אותם, והוא רב איתם, והוא בדרך כלל גם נבחר ליושב ראש הועד.
אריק חדד: אבל זה תהליך סוציולוגי בעייתי.
אריק חדד: אז יש לנו פה בקריית עקרון שתי שכונות שכולם עולים מאתיופיה.
אריק חדד: הם קנו שמה.
אריק חדד: אז זה בעצם הדיור הוא בעייתי.
אריק חדד: עצם האכלוס זה בעייתי.
אריק חדד: עכשיו, הם הגיעו אחרי שיקום שכונות, ואחרי כל ...
אריק חדד: ותרבות הדיור, זיכרונה לברכה, וכל אלה, נעלמו, אין לנו יותר.
אריק חדד: אין לנו יותר.
אריק חדד: משרד השיכון אין יותר.
אריק חדד: יש לנו הוסטל עמידר פה, עמידר לוקחת שכירות, כל ההוסטל כמעט עולים, אבל עמידר, זה כבר 10 שנים שמבטיחה לשפץ את ההוסטל הזה.
אריק חדד: אבל לא עושה כלום.
אריק חדד: והעולים גרים בתנאים לא תנאים.
אריק חדד: תראה, אני נמצא פה, תאמין לי, שאני דאגתי, אני הוצאתי להם רישיון, ואני דאגתי לזרז אותם, אבל תשמע משהו, אני אומר לכם משהו, הטעות היא בתהליך האכלוס.
אריק חדד: תהליך האכלוס היה מוטעה.
אריק חדד: היום אם יש לי חלום זה שעולי אתיופיה בקריית עקרון יבנו "בנה ביתך".
אריק חדד: יבנו דירות, וילות שלהם.
אריק חדד: אז פעם עשו תכנית שנקראת "בנה דירתך", משרד השיכון.
אריק חדד: זו היתה התכנית היחידה שהיתה טובה משרד השיכון מבחינת דיור ציבורי.
אריק חדד: תכנית נהדרת, שהמדינה הורידה את המחירים על מסים, המינהל נתן את הקרקע, והתושבים היו פטורים ממסי בניה, והדירות יצאו זולות.
אריק חדד: אבל היות והיתה כל כך מוצלחת, הפסיקו אותה.
אריק חדד: כי לא אוהבים דברים מצליחים אצלנו.
אריק חדד: אבל הפסיקו אותה.
אריק חדד: אבל חייבים, יש בעיה שתהיה, תתפוצץ לנו בפנים בעוד 10 שנים זה הדיור של הזוגות הצעירים שלהם.
אריק חדד: איפה הם יגורו?
אריק חדד: אין להם.
אריק חדד: של הותיקים אין להם.
אריק חדד: אז מה יהיה עם העולים?
אריק חדד: איפה יגורו?
אריק חדד: אין להם דירות איפה לגור.
אריק חדד: אין להם, לא יהיה להם איפה לגור.
אריק חדד: וגם לא יהיה להם את המשכנתא של ההורים שלהם.
אריק חדד: לא יהיה להם פתרונות דיור.
אריק חדד: צריך להתחיל לחשוב על פתרון של דיור ציבורי לעולים מאתיופיה.
אריק חדד: אחרת תהיה בעיה.
דני דנון: תודה אריק.
דני דנון: אני רוצה לסכם את הדיון בשתי החלטות אופרטיביות: 1 – הועדה פונה למשרד הקליטה לבחון שינוי קריטריונים של המשרד שיאפשרו ליישובים קטנים לקבל תקציבים כאשכול.
דני דנון: החלטה שנייה – הועדה פונה לחברת עמידר לשפץ באופן מיידי את ההוסטל ביישוב.
דני דנון: הועדה מודה לראש הרשות, ממלא מקומו, חברי המועצה, וכל העושים במלאכה למען קליטתם של העולים בקריית עקרון.
דני דנון: אני מודה לך אריק.
דני דנון: תמשיך בכל הכוח.
אריק חדד: תודה לכולכם שבאתם.
דני דנון: אני שמח לפתוח ישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בעיר לוד.
דני דנון: קודם כל, חברי בן סימון, כשאתה מגיע הישיבות מעניינות, אז אני מודה לך שהצטרפת אלינו.
דני דנון: אני מכיר היטב את העיר לוד, יש לי פה חברים רבים וטובים.
דני דנון: גם יאיר רביבו, מנכ"ל העירייה, וגם גיל חדד, ועוד רבים וטובים שנמצאים פה בחדר, ציון ואחרים, ואנחנו, קודם כל רוצה לומר מילה למאיר.
דני דנון: ברמה האישית מאחלים לך הצלחה.
מאיר ניצן: תודה.
דני דנון: אנחנו לא מכירים.
דני דנון: אנחנו לא באנו מאותו בית יוצר.
דני דנון: אתה לא גדלת בתנועת בית"ר, למיטב זיכרוני, אנחנו כולנו פה, חברי הכנסת שנמצאים פה, אבל בהחלט הצלחתך זה הצלחה של מדינת ישראל.
דני דנון: לקחת על עצמך אתגר גדול מאד, ואנחנו באנו היום, בכובענו כועדת עליה וקליטה, לראות מה נעשה בעיר, מה אפשר לשפר.
דני דנון: אני סיירתי פה בתפקידי הקודם כיו"ר הועדה לזכויות הילד לפני כשנה, וביקרנו בבית ספר שבאמת יש שם שיתוף פעולה יפה עם ילדים עולים, אבל עם כל הקשיים של העיר, ואחוז העולים הלא מבוטל, אנחנו באמת רוצים לראות מה ניתן לעשות, ואיפה אנחנו יכולים לסייע מול משרדי הממשלה.
דני דנון: יש פה גם נציגים של המשרדים השונים.
דני דנון: אני זוכר שהייתי פה מגיע עם ראש הממשלה לשעבר, אריאל שרון, שהיה לו את הטיפול נקודתי, נקרא לזה.
דני דנון: טיפול נקודתי.
דני דנון: באנו לכאן.
דני דנון: הוא היה עושה פעם בחודש.
דני דנון: באחת הישיבות הגעתי איתו.
דני דנון: הוא היה עושה פעם בחודש ישיבה של מנכ"לים, והיה בתור אינסטלטור פותר את הבעיות אחת לאחת.
דני דנון: אם נוכל אנחנו גם היום לראות איך אנחנו פותרים, מסייעים ומקדמים.
דני דנון: בסך הכל יש בעיר לוד כ – 25 אחוז עולים, שזה אחוז לא מבוטל.
דני דנון: הנתונים שלכם טיפה שונים.
דני דנון: זה הלמ"ס זה הנתונים שלנו.
דני דנון: אז באמת אנחנו נראה את זה כאתגר.
דני דנון: הייתי רוצה לאפשר לך, או נציגיך סקירה קצרה על נושא קליטת העולים.
מאיר ניצן: טוב, אני רוצה לומר לך, להשיב לך.
מאיר ניצן: למרות שאינני מתנועת בית"ר: "ביום פקודה אני כמוט נחושת, כגוש ברזל בידי נפח ושמו ציון.
מאיר ניצן: חרשני כרצונך.
מאיר ניצן: מגל, גלגל חרושת, או חרב ופגיון".
מאיר ניצן: מי כתב את זה?
דני דנון: זה הנדר.
מאיר ניצן: אז אני אומר לכם, דברים יפים אני זוכר.
מאיר ניצן: רבותיי, העיר לוד, כפי שאני מצאתי אותה, ואני אחר כך אתן לאנשי המקצוע לדבר יותר, היא הטרוגנית בצורה קיצונית לעומת ערים אחרות שאני מכיר.
מאיר ניצן: יש בה כ – 30 אחוז אוכלוסייה ערבית, ומי שחושב שאוכלוסייה ערבית זה דבר אחיד, הוא רק טועה.
מאיר ניצן: יש הבדל בין נוצרים למוסלמים, בין ותיקי לוד לבדואים שהתיישבו בה, ולבין משת"פים שהובאו אלינו.
מאיר ניצן: ואם אתם חושבים שהם מדברים ביניהם יש לכם טעות גדולה מאד.
מאיר ניצן: קשה מאד.
מאיר ניצן: מצד שני גם העלייה.
מאיר ניצן: חלקה עלייה מחבר העמים.
מאיר ניצן: חלקה עלייה מאתיופיה.
מאיר ניצן: חלקה מאותו חלק של חבר העמים שהוא דרום מזרח אסיה.
מאיר ניצן: כל אלה מציבים בפנינו אתגר לא רגיל אנושי לשילוב חברתי, ואני נוהג לקרוא למה שקוראים במקומות אחרים: האגף לרווחה וסעד, וכדומה, אני קורא לו: האגף לשילוב חברתי.
מאיר ניצן: כי זו המטרה העיקרית, לשלב בין האוכלוסיות.
מאיר ניצן: השילוב הזה הוא קשה קודם כל בגלל מערכות חינוך ורצון כל אחד לשמר את עברו, בעיקר הציבור המוסלמי והערבי.
מאיר ניצן: אבל יש גם השתלבות אחרת.
מאיר ניצן: וההשתלבות האחרת היא באמת בחיי התרבות, בחיי הספורט, מועדונו נוער, וכדומה, שגם הם אינם בשפע, וכרגע אני מקווה שנצליח.
מאיר ניצן: אני אתן לך רק דוגמא: תנועת הנוער העובד - תנועה שהיתה קיימת פה הרבה שנים.
מאיר ניצן: פתאום אומר לה ההסתדרות: שלום.
מאיר ניצן: תעזבי את החדר.
מאיר ניצן: תעזבי את המקום.
מאיר ניצן: אין להם איפה להיות.
מאיר ניצן: הם ברחוב.
מאיר ניצן: תנועת הצופים הערבית - שהיא תנועה חיובית מאד, רצינית מאד בעיר, בתנופה של גידול, אין להם איפה לפעול.
מאיר ניצן: תנועת בני עקיבא - שהולכת וגדלה, אין לה מקום.
מאיר ניצן: אנחנו עכשיו עם מפעל הפיס סידרנו, אני מקווה שבקרוב נתחיל בבניית שלושה מועדונים לתנועות הנוער, כי זה הדבר הראשון שאני צריך.
מאיר ניצן: במקביל, באמצעות רשות ההימורים בספורט אנחנו מנסים לשפר, או לשפץ מגרשי משחקים כאלה לכדורגל בעיקר.
מאיר ניצן: כי זו המודה כאן.
מאיר ניצן: אבל יש גם טניס שולחן, שאין לנו מקום.
מאיר ניצן: חסר מקום לפעילות קהילתית.
מאיר ניצן: אני מקווה שנצליח להתגבר.
מאיר ניצן: אין לי הרבה מה לדבר על תעסוקה, כי בסך הכל אני חושב שהתעסוקה, בהשוואה למה שנעשה בארץ, ובארץ הרי מותחים ביקורת, כל הזמן צועקים, ושוכחים, אבל שוכחים שהתעסוקה, שאבטלה במדינת ישראל היא הרבה יותר נמוכה מאשר בארצות הברית, לדוגמא, או באירופה.
מאיר ניצן: ויש תעסוקה, רמת התעסוקה בסדר.
מאיר ניצן: מרבית היהודים מועסקים מחוץ לעיר, מרבית הערבים מועסקים בעיר.
מאיר ניצן: אלה הנתונים העיקריים, ואני הייתי מבקש אולי מאורלי דהן לתת סקירה, אורלי דהן, ראש האגף לשילוב חברתי.
מאיר ניצן: זכתה פה אחד במכרז שהתקיים לפני כחודש.
מאיר ניצן: אבל היא לא חדשה פה.
מאיר ניצן: היא עבדה פה.
מאיר ניצן: היתה כממלאת מקום הרבה זמן.
מאיר ניצן: היום היא עושה, תציג את הנושא.
גיל חדד: היא החזיקה את תיק הקליטה הרבה שנים.
אורלי דהן: טוב, באמת אני מקדמת אתכם בברכה.
אורלי דהן: חשוב לנו מאד שאתם באים לראות את העבודה שנעשית פה בתחום הקליטה בעיר, ויש הרבה עבודה.
אורלי דהן: סך הכל, כמו שראש העיר אמר, העיר לוד בעצם היא משולש של רב תרבותי, בעיקר של שלושת הדתות: יהודים, נוצרים ומוסלמים.
אורלי דהן: הנתונים הם לקוחים, נכון, מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כשאנחנו מדברים על 74 אלף תושבים.
אורלי דהן: 30 אחוז ערבים, 32 אחוז מהם, מ – 74 כמובן, עולים.
אורלי דהן: התכניות: המטרה של התכניות בעצם שאנחנו מקבלים לביצוע ממשרד הקליטה הם באים להקל על השילוב של העולים החדשים בעיר הזאת.
אורלי דהן: יש הרבה מאד, תיכף תיראו, אחר את המורכבות של העולים, ואת האופי שלהם.
אורלי דהן: ההתפלגות של העולים, נכון ליולי 2011: סך הכל, לא מעט מחבר העמים שרובם מרוכזים ב"גני אביב".
אורלי דהן: רובם.
מאיר ניצן: מה מספר?
אורלי דהן: 15,973.
אורלי דהן: אז אנחנו בהתחלה נשים, בראשית המצגת נשים כל התקציבים.
אורלי דהן: זה נכון להיום כל מה שמשרד הקליטה מתקצב אותנו.
דני דנון: ל – 2010 או 2011?
אורלי דהן: זה 2011.
אורלי דהן: ואנחנו כרגע בעצם, זה כל התכניות, עם זה אנחנו עובדים, ויש 3 פרמטרים בכל התכניות קליטה: 1 – זה תקציב קליטה בקהילה, השני – מוקד קליטה והשלישי – שיקום שכונות שאנחנו מקבלים דרך זה תכניות קליטה.
אורלי דהן: זה כל התכניות.
אורלי דהן: נראה בפירוט יתר אחר כך, לאחר מכן, כל פרוייקט נראה אותו לאחר מכן.
אורלי דהן: יוצאי חבר העמים – יוצאי חבר העמים האפיון העיקרי שלהם, מבחינת הקליטה שלהם, קודם כל הדגש הוא על תרבות.
אורלי דהן: תרבות בכל הרמות.
אורלי דהן: אנחנו מדברים תרבות וספורט.
אורלי דהן: זה שני הדברים העיקריים שאנחנו זיהינו אצלם.
אורלי דהן: לא חושבת שזה רק פה בלוד, אבל בעיקר בלוד.
אורלי דהן: אנחנו רואים את זה.
אורלי דהן: לכן, אחד הדברים שאנחנו עושים איתם זה קודם כל- - -
דני דנון: אוכלוסייה מחבר העמים היא, מה האפיון גיל שלה?
דני דנון: היא מבוגרת?
דני דנון: צעירה?
אורלי דהן: לא, יחסית צעירה.
אורלי דהן: יש מבוגרת אחרת.
אורלי דהן: המבוגרת זה יבוא.
אורלי דהן: יש לנו מקבץ, יש לנו מספר מקבצי דיור מוגן, שהבאנו קשישים מערים אחרות.
אורלי דהן: אבל מי שגר פה, בעיקר "גני אביב", למשל רובם אוכלוסיות צעירות, משפחות חד הוריות.
אורלי דהן: ותיראו את אפיונים לאחר מכן.
אורלי דהן: הנושא של שימור המסורת – כל שנה קונצרט לכבוד 20 שנה לעלייה מחבר העמים.
אורלי דהן: בקונצרטים האלה אנחנו בעצם מעסיקים את אותם כל מיני מוסיקאים מחוננים שיש לנו בעיר הזאת, ויש לנו לא מעט כאלה.
אורלי דהן: יש את החגיגות של 65 שנה לניצחון על הנאצים, שזה הופך להיות יותר של הגיל המבוגר, ואנחנו עושים את זה כל שנה, מציינים את זה בצורה מכובדת מאד, ולצורך זה גם עשינו קונצרט בעניין הזה, 350 איש, אירוע חלוקת מדליות.