GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אורי אריאל: אני אומר פה שבדיונים לקראת החלטת הממשלה הייתי, אני מכיר את זה, והיתה איזה שהיא הסכמה של חוסר בררה כדי שנגיע להחלטת הממשלה שאומרת, כפי שתיאר את זה השופט, זהו, גמרנו עם הגלות הזאת, אנחנו יודעים איך לגמור.
אורי אריאל: צריך לציין ולומר באופן הכי ברור, כשהיינו שם ראינו את זה, ההפחדות על מעין צונמי שכל אדם שייצא יביא 10 אתיופים אחרים, כי כולם רוצים להגיע לארץ ישראל, ארץ זבת חלב ודבש, אינן קורות בשום צורה שהיא.
אורי אריאל: לא מגיע לשם אף אתיופי נוסף, מי שקיבל הודעה שהוא לא זכאי, ויש כאלה מאות שקיבלו את ההודעה, בלב קשה, אלה אנשים שהרבה זמן עם הקהילה וכולי...
אורי אריאל: מי שקיבל הודעה שהוא עולה, זאת אומרת נמצא כיהודי, כשייך לעלייה, יודע שהוא עולה, ואין תוספת של אנשים מבחוץ, העניין הזה לא קיים.
אורי אריאל: עכשיו מסביר ראובן קוגן, נציג האוצר, שיש פה בעיה איך למצוא להם מקומות מגורים, זה העיקר.
אורי אריאל: ודאי שיש גם קליטה חברתית, אבל זה לוח הזמנים של הבעייתיות וממילא גם ההחלטות שנועדו, דרך המשכנתאות ושכר הדירה, לפנות יותר מהר את מרכזי הקליטה, כדי לאפשר את קליטתם של הבאים בתור, ההחלטות שוועדת השרים הציעה והממשלה קיבלה הן החלטות שיש בהן תרומה מסוימת.
אורי אריאל: אני אומר את זה כי אפשר לבחון את זה, אנחנו יודעים כמה יוצאים וכמה יצאו ולעשות את ההשוואה אם יש פה שינוי, האם יש פה מהפכה, האם יוצאים רבים החוצה.
אורי אריאל: למיטב ידיעתי לא.
אורי אריאל: יכול להיות שזה עודד קצת, זה לא עשה את השינוי המקווה שיפנה מקומות.
אורי אריאל: ואז אומר האוצר ואחרים, הממשלה אומרת, 'אין לנו מקומות'.
אורי אריאל: טוב, אני מקבל את הכל כעובדות פשוטות, בלי לחקור בהן, אבל אני רוצה להצטרף לקודמי, לנשיא שמגר, נשיא בית המשפט העליון בדימוס, יש מרכזי קליטה ריקים, סגורים על מנעול ובריח, ובכניסה יש שומר.
אורי אריאל: אני אומר לכם כי אני מכיר אותם.
אורי אריאל: למשל בנצרת עלית.
אורי אריאל: אתם מחפשים עוד?
אורי אריאל: יש עוד, זה לא היחיד.
אורי אריאל: זו החלטה אדמיניסטרטיבית לפתוח אותם ובצדה יש שובר כספי.
אורי אריאל: שאלתי כמה עולה לפתוח דבר כזה, סדר גודל, אני לא מתחייב על זה, אבל בדקתי וכך נאמר לי, מיליון וחצי דולר, או נעבור ישר לשקלים, זה קצת יותר מכובד פה, כ-5.5 מיליון שקלים, סדר גודל.
דני דנון: למרכז?
אורי אריאל: למרכז אחד.
אורי אריאל: לכמה מאות מקומות, יש מרכזים יותר גדולים, יותר קטנים.
דני דנון: זה כולל הכל, כולל כוח אדם, כולל הכל?
יהודה שרף: כ-2 מיליון דולר, מרכז קליטה, כולל הכל.
דני דנון: כמה מיטות, לכמה נפשות?
יהודה שרף: בין 200 ל-300 מיטות.
אורי אריאל: אני מקבל את בעלי המקצוע, ברי הסמכא, תודה על העזרה, זה המצב.
אורי אריאל: להגיד שזה צורך חיוני, כמו שהשופט ציין בהחלטה, שיש איזה אירוע דרמטי שלא מאפשר?
אורי אריאל: חברים, זה לא נכון, ובעיקר זה לא מתאים לנו.
אורי אריאל: אני לא בא להטיף לאף אחד, אני לא חושב שיש מישהו שרוצה פחות בעלייה או מישהו שרוצה יותר.
אורי אריאל: אני אומר לכם, זה לא מספיק ציוני, זה לא מספיק יהודי.
אורי אריאל: פה, לפני שבוע-שבועיים, המדינה רעשה על ערבות הדדית, כן, יש לנו ערבות הדדית, זה ערבות הדדית.
אורי אריאל: אם המשמעות של זה, לצורך העניין, שצריך 5 מיליון דולר לשנה, שזה סכום לא מבוטל, אני לא מזלזל בו, אבל זה לא סכום דרמטי, ישבתי בוועדות כספים על סכומים ועל דברים אחרים לגמרי, בלי להשוות, זה לא צורך חיוני.
אורי אריאל: יכול להיות שהסוכנות תוכל לעזור במשהו, אני לא מנדב פה אף אחד, יכול להיות שאפשר להביא תרומות, אבל גם אם כל הסכום נופל על אוצר המדינה, זה לא דבר דרמטי שלא יכולים להתארגן עליו.
אורי אריאל: לכן אני רוצה להציע לנציגי הממשלה, משרד האוצר פה, וגם בסוף אולי צריך לדבר עם משרד ראש הממשלה, שהוא הוביל אז את ההחלטה הזאת, לבחון את הדבר עוד פעם, לשנות את זה.
אורי אריאל: אתם שואלים אותי?
אורי אריאל: לא צריך להעלות כ-200.
אורי אריאל: חבר הכנסת דנון, יושב ראש הוועדה, שנים רבות היה 300 לחודש.
אורי אריאל: אני לא רוצה להזכיר תקופות של תחילת המדינה, שקלטו מאות אלפים וכולי, אני אומר שבעת האחרונה קלטו 300, אני חושב שזה יהיה לכבוד למדינת ישראל, לוועדה, לכל מי שעוסק בזה, לסיים את הגלות הזאת.
אורי אריאל: לגמור את זה, יש שם סבל רב, זה לא אנושי, זה לא יהודי, זה לא ערבות הדדית מספקת, למרות כל המאמצים שעושים, וצריך לציין את כל הגופים שעוסקים בזה, שעושים עבודה, משרד הפנים, הסוכנות, האוצר, השיכון, בטח שכחתי כמה, אני מסתכל פה לראות, משרד החוץ והארגונים הוולונטריים, אפשר לשפר את זה, אני חושב שאפשר להגיע למציאות אחרת במאמץ לא קשה במיוחד ואנחנו נוכל לברך על המוגמר.
דני דנון: ראובן, השורה התחתונה הכספית, זה השיקול הבעייתי?
ראובן קוגן: לא, זה לא רק.
ראובן קוגן: הסוגיה של התשתיות, הן לא קשורות רק לכסף.
ראובן קוגן: דווקא הדוגמה שחבר הכנסת אורי אריאל הציג היא דוגמה מעניינת.
ראובן קוגן: מצד אחד יש נכס בנצרת עלית, שדרך אגב יש לו כבר הרבה מאוד ייעודים, רוצים לשכן שם---
דני דנון: אני מכיר, אבל השאלה שלי אם השיקול שעמד בפניכם הוא היה השיקול הכספי של ה-4 מיליון דולר?
ראובן קוגן: לא, יש גם שיקול תקציבי, הוא לא השיקול המרכזי.
ראובן קוגן: להקמת תשתיות צריך גם זמן וגם צריך להקים אותם במקומות נכונים.
ראובן קוגן: אני לא חושב, ויש פה מומחים ממשרד הקליטה ומשרד השיכון, שזה נכון היום לשכן אוכלוסייה אתיופית בנצרת עלית.
ראובן קוגן: אני חושב שהעירייה הזאת לא ערוכה לקליטה של האוכלוסייה הזאת בצורה שתיתן לה מענה מיטבי ותיתן להם קליטה חלקה יותר.
ראובן קוגן: אני חושב שמה שהעיר הזאת צריכה, ברמה המוניציפלית, זה אוכלוסיות אחרות, יכול להיות שזה גריעיני התיישבות או דברים אחרים, ולכן גם המיקום הוא חשוב, ואם גם יש נכסים פנויים בפריפריה, במקומות ביישובים חלשים יחסית, אני לא חושב שלהביא לשם דווקא את האוכלוסייה האתיופית זה הדבר הנכון, וגם לזה התייחסה הוועדה.
דני דנון: סליחה, אם יש תקציב, אז הסוכנות היהודית יוצאת למכרז ויכולה להחליט איפה היא רוצה לפתוח את מרכז הקליטה.
דני דנון: אני זוכר מקומות בתקופת העלייה הגדולה מחבר העמים, שפתחו מרכזים במרכז הארץ גם, לתקופות קצובות, של שנה, שנתיים, שלוש, וסגרו אותם לאחר מכן.
ראובן קוגן: נכון, והיו גם קרוונים והיו הרבה דברים במקומות אחרים, אבל אני אומר עוד פעם, גם סוג העלייה היה קצת שונה.
ראובן קוגן: פה הרעיון היה, ונכון, היתה גם מגבלה, גם מגבלת תשתית ולא דיברו פה לא על מגבלות של שירותי רווחה וחינוך, זה לא באמת בפוקוס, אבל גם זה היה ברקע ואלה אנשים שהשתתפו בצוות הבין משרדי, אבל בהחלט הסוגיה של התשתית היא סוגיה משמעותית, אבל גם הסוגיה התקציבית.
ראובן קוגן: כלומר אמר חבר הכנסת אורי אריאל, בהגינות, זה כסף שהוא נראה לא כסף גדול, אבל זה כסף שהוא משמעותי ובסדרי עדיפויות גם את זה צריך לקחת בחשבון, וגם בעיות אחרות.
שלמה מולה: כדי לקדם את הדיון, הרי אתם הקציתם משכנתאות ברגיל למשפחות עולים מאתיופיה.
שלמה מולה: זאת אומרת, גם כשמחירי הדירות עכשיו עולים, אתם לא באים ואומרים להם, 'רבותיי, אל תיקנו דירות', זאת אומרת לא נתתם תוספת, אבל ישנם תקציבים צבועים למשכנתאות מועדפות.
שלמה מולה: כמה שאני יודע, אין ניצול תקציב שם.
שלמה מולה: מאחר שאותן משפחות לא קונות היום דירות, הן נמצאות במרכז הקליטה בגלל התייקרויות הדירות, אבל הכסף קיים, מה הבעיה לקחת את אותו הכסף ולבוא ולהגיד, 'אנחנו בזה שוכרים מבנים למרכז הקליטה כדי לייצר את העלייה'.
שלמה מולה: חשבתם מחשבה יצירתית כזאת, למשל?
ראובן קוגן: היא אולי יצירתית אבל בלתי ישימה, זה אל"ף, ובי"ת---
שלמה מולה: למה לא ישימה?
שלמה מולה: אין דבר כזה 'בלתי ישים'.
ראובן קוגן: אני לא אכנס למה בכסף של משכנתא אי אפשר לקנות איתו נכס.
ראובן קוגן: יש סיבות טובות ואני לא רוצה להכניס---
דני דנון: אתה יכול להעביר בקשה לוועדת הכספים, אני אומר לך, זה עובר חלק.
ראובן קוגן: חבר הכנסת מולה, אני מוכן לשבת איתך ולהסביר למה הכסף של משכנתאות לא מתאים ברמה של תקציב מדינה לרכישת נכסים כאלה או אחרים.
ראובן קוגן: אני לא חושב שצריך לשתף פה את כל הוועדה, אני מוכן להשקיע את הזמן הזה בך.
שלמה מולה: שכירות, לא רכישה.
ראובן קוגן: כן, וגם שכירות.
ראובן קוגן: כמו שהסברתי וכפי ששמעת את זה, יש פה תוספת משאבים לאוכלוסייה האתיופית, גם בדמות של מסלולי שכר דירה חדשים, וגם בדמות של הגדרת מענקי רכישה.
ראובן קוגן: המשכנתאות לאוכלוסייה האתיופית הן פחות רלוונטיות, כי הם פחות יכולים לקחת משכנתא, בטח אחרי תקופה של שנתיים שנמצאים בארץ ולכן---
שלמה מולה: חלקו הגדול הוא מענק, לכן אני בא ואומר, למה לא?
שלמה מולה: בגלל שזה לא מנוצל, בגלל שזה מענק, הכוונה במענק שאתה לוקח את הכסף ונותן למשפחה.
ראובן קוגן: המענקים מנוצלים כמעט עד תומם, חוסר הניצול שאתה מדבר עליו זה בתחום ההלוואות ובכסף---
שלמה מולה: אל תתווכח איתנו, זה לא נכון.
ראובן קוגן: במקרה הזה אני לא יודע מי היותר מוסמך פה להגיד על ניצול של תקציבי משכנתאות, אבל אני---
דני דנון: אנחנו נבקש בהחלטת הסיכום ממר חביב קצב לקבל נתונים על הניצול של 2009, 2010, 2011 של המשכנתאות ושל ההלוואות ומענקים ואז נוכל לראות באמת מה קורה עם הניצול של הכסף.
דני דנון: בבקשה, חבר הכנסת מולה.
שלמה מולה: קודם כל תודה, אדוני היושב ראש, זאת פגישת מחזור קבועה של 20 שנה, פעם אחת אנחנו עוסקים בענייני משרד הפנים, פעם אחת עוסקים בענייני משרד החוץ ופעם נוספת עוסקים בענייני משרד האוצר והמעגל הזה הוא תמיד מעגל שמסתובב וזה מאוד מצער אותי.
שלמה מולה: זה ציער אותי גם כשהייתי איש מקצוע ולא פוליטיקאי וזה מצער אותי גם כשהגעתי לכאן, לשולחן הזה.
שלמה מולה: אני לא חושב שיש קבוצה אוכלוסין במדינת ישראל שעוסקים בה כל כך הרבה, כל כך הרבה אנרגיות, משאבים, יצרים, כמו העלייה הזאת.
שלמה מולה: זה מצער אותי ברמה האישית.
שלמה מולה: לעניין עצמו, חבר הכנסת אורי אריאל ואני היינו באתיופיה, נסענו בשליחותו של יושב ראש הכנסת ובאמת התרשמנו ואני רוצה קודם כל לשבח את משרד הפנים.
שלמה מולה: משרד הפנים עשה עבודה יוצאת מן הכלל, אני חושב שהם תפקדו ברמה שבה אם היו צריכים לחכות שמשרד האוצר ייתן להם תוספת תקנים לגבי הבדיקות, לא היינו עושים שום דבר.
שלמה מולה: צריך להגיד את זה ביושר.
שלמה מולה: העבודה שם היא עבודה מסובכת, לא פשוטה, בתנאים קשים מאוד, באמצעות עמוס, עמוס הוא המנצח של הקבוצה הזאת, כל החבר'ה, התיישבו שם ללא המשפחות שלהם ועשו את העבודה ומגיעה להם תודה רבה גדולה מאוד.
שלמה מולה: הגוף השני הוא הסוכנות היהודית.
שלמה מולה: הסוכנות, כמצופה, נערכה וגם התחילה לפעול באתיופיה, ראינו את הפעילויות של הסוכנות.
שלמה מולה: אשר, שהוא אחראי על הפעילויות, ולא רק זה, אני חושב שזה גם מתנדבים ישראליים.
שלמה מולה: יש הרבה מתנדבים ישראליים טובים שרוצים ללכת לעשות פעילויות חינוכיות, הם באמת ראויים לשבח, ראינו אותם, פגשנו אותם, גם ילדים צעירים, עם הרבה מאוד מוטיבציה, כולל הכנה לקראת בית ספר, וגם שליחי משרד החינוך, האגף לחינוך מבוגרים, המורים ליהדות, גם הם עושים עבודה פורייה, עבודה מאוד מאוד מאוד מבורכת.
שלמה מולה: היתה תקלה גדולה מאוד עם משרד החוץ, בעיקר בהכנה לקראת הכניסה של הסוכנות.
שלמה מולה: אני מקווה, לפחות שמעתי מעמנואל, שחילופי האיגרת שהיתה צריכה להיות נחתמה ונמסרה לאתיופים.
שלמה מולה: אני מקווה שהמסירה הזאת גם תאפשר את היציאה של נאקוג' מבחינה פורמלית, שהיו צריכים לעזוב, אני מקווה שגם הסוגיה הזאת תמצא את פתרונה.
שלמה מולה: לכן היום אנחנו עוסקים לאו דווקא רק בהכנה לעלייה באתיופיה, אני חושב שזה היה אמור להיות מבוטל אם אנשים היו מגיעים לכאן, יכול להיות שכל התקציבים שמושקעים באתיופיה יכלו להיות מושקעים בארץ, אבל אדוני היושב ראש, זאת לא הסוגיה, יש כאן איזה שהיא הטיה, גם של ועדת שני, אני מבקש להבהיר אותה, ראובן, אם תהיה קשוב אליי, אני אשמח מאוד.
ראובן קוגן: אני מאוד מאוד קשוב אליך.
שלמה מולה: אנחנו מדברים כרגע על 3,000 אנשים שנמצאים באתיופיה שמשרד הפנים נתן אישורים ביד, ועוד כ-1,000, אני מניח, עמוס ייתן את סקירתו, יקבלו תשובות עד סוף דצמבר, זה מביא אותנו ל-4,000 איש.
שלמה מולה: אם אני לוקח בחשבון את הילודה הטבעית של השנתיים שהייה באתיופיה, כולל זכאי חוק השבות, שהם בכלל לא בקטגוריה הזאת, זה יביא אותנו לפחות לעוד 500.
שלמה מולה: המשמעות של זה היא שאנחנו מדברים על עלייה בשנים הקרובות של 4,500.
שלמה מולה: אם אנחנו נסכים עם המספרים של 110, המשמעות של זה שאנחנו מורחים את העלייה הזאת לארבע שנים, זאת אומרת 2012, 2013, 2014, 2015.
שלמה מולה: אני מבקש שיהיה כתוב בפרוטוקול, זה בדיוק מה שאנחנו מדברים עליו.
שלמה מולה: מי שרוצה להמשיך למרוח את העלייה הזאת, שלא יתפלא ואחר כך יבוא ויגיד 'יש עוד אנשים'.
שלמה מולה: אנחנו כל הזמן טענו, הטענה הזאת היתה כל הזמן, אמרו לנו 'נאקוג' מייצר אנשים שיעלו לארץ', נאקוג' אאוטסייד, ברוך ה', לא נמצא היום, מה אתם רוצים?
שלמה מולה: עוד ארגון שיקום עכשיו באתיופיה ויבוא ויגיד 'הנה אני מקים עוד קמפטאון', בשביל מה?
שלמה מולה: מה האינטרס של המדינה להתקמצן על עוד 7 מיליון, על 10 מיליון שקל.
שלמה מולה: מה קרה?
שלמה מולה: ואני אומר לך, לא מקשיבים, גם לא לאנשים מקצועיים, גם לא לאנשים שמכירים את העדה טוב.
שלמה מולה: אני אומר לך, יושבים באיזה שהיא ועדה.
שלמה מולה: אפילו לא הזמינו לוועדה, אדוני היושב ראש, את אנשי הסוכנות לשמוע את דעתם.
שלמה מולה: אני לא יודע אם את מישהו מהקהילה האתיופית שמכיר את הנושא הזה הזמינו להביע את דעתו בוועדת שני.
מאיר שמגר: לא הזמינו.
שלמה מולה: לא הזמינו.
שלמה מולה: זאת אומרת ההחלטות מתקבלות באיזה חדר ממוזג, בבקשה, יאללה, והנה, התוצאה היא תוצאה לא טובה, המדינה מפסידה, בוודאי ובוודאי אם מישהו חושב על טובת אותם אנשים שעומדים לעלות לארץ.
שלמה מולה: בסוף הרי 4,500 האנשים האלה שיגיעו והילדים שלהם יהיו אזרחים של מדינת ישראל, זו בדיוק הסוגיה, כמו שהשופט דיבר עליה.
שלמה מולה: אני אומר לך, אדוני היושב ראש, אורי ואני, אנחנו נכתוב את הדוח שלנו וגם נתייחס לכך ובבקשה שלנו, גם בוועדת שני, כשישבנו כאן אצלך, אדוני היושב ראש, אנחנו נתנו כמה המלצות שיקלו על המעמסה התקציבית ולהוציא את האנשים ממרכזי הקליטה.
שלמה מולה: שום המלצה כמעט מהוועדה שכאן אנחנו העלינו לא התקבלה.
שלמה מולה: אני חושב שיש קצת יותר מ-1,000 צעירים שאפשר להוציא אותם, אפשר להיות קצת אגרסיבי איתם אפילו, אני משתמש במלה 'אגרסיבי', שנמצאים במרכז הקליטה יותר מחמש, שש, שבע שנים.
שלמה מולה: עם הקבוצה הזאת, למשל, אפשר לייצר איזה שהן פעילויות, לשתף את ארגוני העולים ולבוא ולהגיד להם, 'רבותיי, בואו תעזרו לנו להוציא אותם', כרגע יש לך 1,000 מיטות פנויות, יהיו לך עוד 1,000, זאת אומרת 2,000 מיטות, זאת אומרת בשנת 2012 אתה יכול להביא 200 בחודש.
שלמה מולה: זה פשוט.
שלמה מולה: זו נוסחה פשוטה.
שלמה מולה: במקביל אפשר להמשיך גם לשחרר, לאפשר למשפחות שנמצאות נניח בבאר שבע, בקרית גת, באשקלון, שהחלום הרטוב שעולי אתיופיה יגיעו לרמת גן, לגבעתיים, נגוז, לא קיים, לא יהיה, זה מופרך כבר, התיאוריה שעולי אתיופיה יגיעו למרכז הארץ במשכנתאות מועדפות, לצערי הרב לא הצלחנו, אבל כדי לא למנוע את העלייה מאתיופיה, לפי דעתי עדיין אפשר לתת את המשכנתאות ברמה א' לאותן ערים, בשוּם שכל, במחשבה חכמה, ולא בקרית מלאכי למשל, אבל אפשר בשום שכל לפתוח את הערים האלה, לתת את הטבות א' לאותן ערים בצורה ממוקדת ומבוקרת ואז אתה משחרר עוד משכנתאות ואז אתה לא פוגע בהמשך העלייה.
שלמה מולה: לכן אני מציע, אדוני היושב ראש, להסתכל על המספרים הצפויים של 4,500 ונראה שאנחנו ממשיכים למרוח את העלייה ואנחנו לא מקצרים אותה.
שלמה מולה: אני חושב שזה לא אינטרס של האוצר, זה לא אינטרס שלנו, ומי שחפץ באמת בסיום הפרשה הזאת שנקראת העלייה הזאת, כדאי שיחשוב ולא להסתתר מאחורי מספרים כאלה ואחרים ולא להיות יצירתיים.
דני דנון: תודה רבה, חבר הכנסת מולה.
דני דנון: שאלה למר עמוס ארבל, מנהל אגף מרשם ומעמד ברשות האוכלוסין, מה המספרים שאתם כרגע מכירים, איפה הליך הרישום עומד כרגע?
עמוס ארבל: אדוני היושב ראש, ראשית תודה על דברי הברכה וההערכה.
עמוס ארבל: צריך לציין פה שיש שיתוף פעולה מלא ודברי ההערכה הם גם לאנשי הסוכנות שעובדים איתנו, אנחנו מקבלים שם את כל הגיבוי הלוגיסטי והמנהלתי שמתבצע ושנית, דברי הברכה האלה כמובן מיועדים לעיקר אותם עובדים מסורים של בני העדה האתיופית שעושים את העבודה במסירות ובנאמנות.
עמוס ארבל: החלטת הממשלה מנובמבר מדברת על פוטנציאל של 7,846 נפש.
עמוס ארבל: נכון להיום, מתוך האוכלוסייה הזאת, בדקנו ב-6,205 נפשות, שזה מהווה בסביבות 80% מתוך הפוטנציאל.
עמוס ארבל: עוד כ-1,600 נפשות עדיין לא נבדקו ואנחנו מתחייבים ומסוגלים שעד סוף שנת העבודה הנוכחית, 31 לדצמבר, נסיים את הבדיקה של כלל הפוטנציאל, על פי החלטת הממשלה.
עמוס ארבל: בטבלה הבאה שמונחת לפניך, מתוך כל האוכלוסייה שבדקנו, גם מתוך הפוטנציאל, וקבוצה נוספת שהיא קבוצת החריגים, שחבר הכנסת מולה הזכיר, זו קבוצה שאינה מופיעה בפוטנציאל אבל צריך לבדוק אותה והיא זכאית.
עמוס ארבל: לדוגמה ילדה בת 16 שהיתה בפוטנציאל לפני עשר שנים והיום היא כבר נשואה, עם בעל ועוד ילד או שניים, אז כמובן שהיא זכאית מבחינתנו, ואנחנו רואים אותה כחלק מהפוטנציאל, למרות שבפוטנציאל היא היתה אדם אחד והיום היא כבר ארבעה אנשים.
עמוס ארבל: ועוד דוגמאות נוספות של טעויות סופר כאלה ואחרות, שלא היו בפוטנציאל ואנשים שחשבנו שנטפל בהם כמקרה הומניטרי מיוחד, שנכון לטפל ולאשר אותם, כי בני המשפחה בישראל, עלו לכאן לפני 10-15 שנים וחלק מבני המשפחה ברמה הגרעינית, קרבה ראשונה, נשארו שם באתיופיה, חשבנו כן לנכון לטפל, כמובן בזהירות ובדייקנות, ובהתאם לכך אישרנו כמובן גם קבוצת חריגים.
עמוס ארבל: זה אומר שנכון להיום אישרנו 5,341 נפש.
דני דנון: מתוכם כמה עלו לארץ?
עמוס ארבל: מתוכם עלו כ-2,400 נפשות.
עמוס ארבל: זה אומר שיש באתיופיה כ-3,000 איש עם אישורי עלייה ונמצאים שם בגונדר.
עמוס ארבל: יש לנו מתוך הפוטנציאל, שטרם נבדק, שציינתי אותו קודם, כ-20%, שזה בסביבות 1,600 איש, אנחנו מניחים שאותו כלל שחל עד היום, שמתוך אלה שבדקנו בערך 75% מאושרים ו-25% לא מאושרים, הנוסחה הזו תחול גם על יתר האוכלוסייה, זה אומר שבסביבות 1,000 איש נוספים, מתוך אלה שעדיין נשאר לנו לבדוק יקבלו אישור זכאות, זה אומר שעוד 1,000 איש יצטרפו לפוטנציאל המאושרים הזכאים לעלייה למדינת ישראל ויעלו, בהתאם להחלטות שתתקבלנה.
דני דנון: אני רוצה לשאול את מר יהודה שרף, שבעצם היום אתם מפעילים את המתחם בגונדר, קודם כל, כמה עולה לעם היהודי להפעיל את המקום?
דני דנון: אנחנו פה ועדה של עלייה, קליטה ותפוצות, השאלה שלי אם הכסף הזה שאתם מוציאים, יכול להיות שמה שחוסכים פה מוציאים שם.
שלמה מולה: כמה כסף ממשלתי אתה מקבל?
דני דנון: לא ממשלתי, העם היהודי.
שלמה מולה: לא, אני רוצה שיגיד גם כסף ממשלתי באתיופיה, אם בכלל, לא בארץ.
יהודה שרף: העם היהודי משקיע כ-2.5 מיליון דולר לשנה באתיופיה.
יהודה שרף: הכסף הזה מספיק לכל הפעילות שם.
יהודה שרף: אני לא רוצה להלאות את כולם בפירוט הפעילות, שזה מהזנה, החזקת בית ספר, מרפאה ועוד ועוד ועוד.
יהודה שרף: הכסף לשלוש שנים, אנחנו מקווים שתוך שלוש שנים נסגור את הפרשה---
דני דנון: במצב הקיים מדובר על ארבע שנים.
יהודה שרף: המנדט שלנו הוא מהתורמים של העם ואנחנו עובדים אל מול כספי תורמים ולצערי לא אל מול כספי ממשלה בנושא הזה.
יהודה שרף: לא תישאר לנו יתרת כספים משם לכאן, נהפוך הוא, אנחנו מביאים תרומות לקליטה בארץ.
יהודה שרף: צריך להבין שיש לנו את מלוא ההערכה למשרד הקליטה, ואני לא אומר את הדברים בכדי, מלוא ההערכה, אבל אם אנחנו מדברים על לקחת אנשים שמגיעים, ומי שהיה שם יודע בדיוק למה אני מתכוון, מתקופה מסוימת, שאנחנו לא מכירים אותה בעולם המערבי, ובטיסה של ארבע שעות מביאים אותם למאה ה-21 ואנחנו צריכים להשקיע וללמד ילדים מה זה מוכנות לבית ספר ומה זה מוכנות לעשות את הפעולות שכל צעיר או צעירה במדינה הזו יודע אותה, אנחנו משקיעים כאן קרוב למיליון דולר, ליתר דיוק 800,000 דולר, בפרויקטים שהם בנוסף למה שאנחנו מקבלים מהממשלה.
יהודה שרף: תיקח בחשבון, אדוני היושב ראש, שכל נושא הרווחה הוא עלינו, כך שאנחנו מגיעים לסכום של קרוב למיליון דולר ויותר בפעילות שלנו בארץ וזה בנוסף למה שאנחנו מקבלים ממשרד הפנים, ויש לי את מלוא ההערכה, אני חוזר על זה בשלישית.
דני דנון: השאלה שלי, אם לא היה הצוות מחליט על השיהוי הזה, היו לכם בעיות, קשיים?
דני דנון: אם קצב העולים לא היה משתנה והיה נשאר ב-200 עולים לחודש?
יהודה שרף: הבעיה שלנו הקריטית, שאנחנו נאבקים בה יום יום, זה הוצאת העולים ממרכז הקליטה למגורי הקבע שלהם, לנצל את המשכנתאות שזה עתה הגיעו.
יהודה שרף: צריך להבין שהמשכנתאות אושרו לפני מספר שבועות, זה לא אומר שהעולים עוזבים מחר.
יהודה שרף: כל מי שיש לו משפחה וילדים מבין שגם אם אתה לוקח את המשכנתא ואתה רוכש דירה, לא תעזוב את מרכז הקליטה, כי הילדים צריכים לגמור את שנת הלימודים.
יהודה שרף: אנחנו גם נאבקים בכל מיני שרלטנים שנדבקים לעולים ומנצלים את תמימותם ומוכרים להם סיפורי בדים, אני נזהר בלשוני, כך שהמאבק הזה הוא מאבק יומיומי והיציאה של העולים תהיה, אבל זה לא מהיום למחר.
יהודה שרף: נכון לעכשיו אנחנו יכולים לקלוט מספר יותר גדול מ-120 אל מול מספר המיטות הריקות שלנו.
יהודה שרף: שלמה אמר בצורה אגרסיבית, אנחנו מקווים להוציא את העולים בצורה מנומסת ותקיפה.
יהודה שרף: אגב, אדוני היושב ראש, הוא אמר שהוא לא בעל מקצוע ושהוא פוליטיקאי, אז הוא קודם כל בעל מקצוע, פוליטיקאי אני שם בצד, והעצות שלו אצלנו מתקבלות תמיד בברכה.
דניאל בן-סימון: יש לי שאלה, שגם חבר הכנסת מולה, אני אשמח אם תענה עליה, האם המדינה משתוקקת לראות את כל העולים בפוטנציה מגיעים לארץ?
דניאל בן-סימון: האם היא עושה את המיטב כדי להביא אותם לארץ או שיש איזה שהן דחיות לא ברורות?
דניאל בן-סימון: אמרת שהם קופצים ממאה מסוימת למאה ה-21, אני לא יודע מאיזה מאה התכוונת שהם קופצים, השאלה השנייה שלי היא האם אתם רואים, כמי שקולטים אותם, איזה שהיא תקווה שאולי הדור הראשון ייפול קרבן למעבר מהמאה ה-19 או ה-18 למאה ה-21, האם על הדור השני אפשר לומר שהוא ייקלט באופן מלא בחברה הישראלית, אלה שייוולדו פה, לעולים שבאו מאתיופיה, הם יהיו אזרחים מלאים, או שאתם רואים קשיים גם בדור השני שייוולד בארץ?
יהודה שרף: אני אענה, חבר הכנסת בן סימון, לרישה שלך, צריך לכוון לממשלה ולא אליי, כאיש הסוכנות היהודית.
דניאל בן-סימון: אני לא איש הממשלה הזאת.
דניאל בן-סימון: אני רק אומר, אני מעדיף אנשים שלא קשורים לממשלה, כי הם עשויים לומר את האמת יותר מאשר נציגי הממשלה.
יהודה שרף: ברשותך, אני אדבר על הנושא של הקליטה.
יהודה שרף: לבוא ולומר שהם מיד יעברו, ואני מתנצל אם אני פוגע בבני העדה, אני מתנצל, אלה שמכירים אותי יודעים את אהבתי והערכתי לעדה, לבוא ולומר שאני לוקח אנשים מתקופת המקרא למאה ה-21, והם... - לא.
יהודה שרף: אבל אני יכול להבטיחך נאמנה שהסיכויים של הדור הצעיר, בעיקר אלה שירכשו את החינוך שלהם כאן, ואני אחזק ואומר, לעניות דעתי גם אלה שיילכו ללמוד בכפרי עליית הנוער, לאו דווקא של הסוכנות היהודית, כמו ימין אורד וכדומה, אתה יכול לראות אותם בצבא, אתה יכול לראות אותם קצינים.
יהודה שרף: חבר הכנסת שלמה מולה הוא לא דוגמה, אבל הוא לקח אותי והראה לי בימים הטובים שלו, לא כשהוא היה פוליטיקאי, איך לוקחים ילדים אתיופים למכון וייצמן ועושים פרויקט שנקרא 'ניצוצות מדע', ילדים אתיופים שהיו דור ראשון בארץ במכון וייצמן.
יהודה שרף: אני הייתי חדש, הוא לימד אותי את העבודה, הוא היה עובד הסוכנות היהודית, הוא לקח אותי לטכניון והראה לי איך לוקחים ילדים אתיופים, דור ראשון בארץ, לומדים בטכניון.
יהודה שרף: אני בא מהצבא, אז אני קצת רגיש, זה גרם לי גרם להזיל דמעות.
יהודה שרף: אז כן, בפירוש יש סיכוי, זה עניין של משאבים וזה משאבי ממשלה, לא משאבי תרומות של העם היהודי, זה צריך להיות משאבי ממשלה.
יהודה שרף: לא יכול להיות שתראה כיתות של 40 ילדים אתיופים שזה עתה הגיעו בבתי ספר מסוימים ולא תהיה אינטגרציה.
דניאל בן-סימון: עדיין אפשר לראות את זה היום?
יהודה שרף: כן, בוא לפתח תקווה.
דני דנון: תודה, אנחנו כבר דנו בנושא הזה, בפתח תקווה פוזר בית הספר.
דני דנון: אני רוצה לבקש ממר ג'וש שוורץ, מזכ"ל הסוכנות היהודית, וגם לברך אותו על התפקיד החדש של אחראי קשרי ממשל, ולשאול אותך, אם פה, מה שאנחנו לא רוצים שיקרה, אבל מאריכים את התקופה לארבע שנים, איפה אתם עומדים מבחינת גיוס התרומות, המחויבות של התכנית האסטרטגית של הסוכנות היהודית?
ג'שו שוורץ: צריך להיות ברור כאן
ג'שו שוורץ: שהקצב וההחלטות בעניין הזה מתקבלות על ידי הממשלה.
ג'שו שוורץ: פה מדובר בחוק כניסה, הסוכנות עמדה בכל ההתחייבויות שהיא לקחה על עצמה עד כה.
ג'שו שוורץ: בשנה הראשונה להחלטת הממשלה הסוכנות הביאה 2,600 עולים, אנחנו נגיע לכמעט 2,800 עד סוף השנה.
יהודה שרף: 2,770 עולים ב-31 לדצמבר בארץ.
ג'וש שוורץ: אם ההחלטה דיברה על 2,400 בשנה הראשונה, אנחנו עברנו את זה בלא מעט.
דני דנון: ב-2012?
ג'וש שוורץ: ב-2012 זה תלוי גם ביכולות שלנו להוציא ממרכזי הקליטה, אבל גם בקצב העלייה שייקבע על ידי הממשלה.
ג'וש שוורץ: הממשלה קובעת את העניין הזה.
ג'וש שוורץ: אנחנו ערוכים להביא מאתיופיה עד 200 עולים בחודש, גם בשנת 2012.
ג'וש שוורץ: אם הממשלה תחליט להעלות בקצב, הסוכנות תוכל לעמוד בקצב הזה.
ג'וש שוורץ: אבל אני רוצה להגיד שיש ציפייה ברורה בקרב יהדות התפוצות ובקרב התורמים, והסוכנות והקהילות עושים מבצע מיוחד בגיוס 7,5 מיליון דולר למימון הפעילות בגונדר, זה 2.5 מיליון דולר בשנה שיהודה דיבר עליהם, ויש ציפייה בקרב התורמים שהמבצע יסתיים בהתאם ללוח הזמנים המקורי שנקבע בהחלטת הממשלה, קרי עד מרץ 2014.
ג'וש שוורץ: אם התקופה תארך בצורה משמעותית, זה עלול לפגוע ביכולות שלנו לגייס כסף.
דני דנון: אני רוצה לבקש ממר יעקב בצלאל חרר, ראש לשכת הרב הראשי לישראל, הרב עמאר.
דני דנון: בפתח הדיון, אתה לא היית, הקראנו את המכתב של כבוד הרב.
יעקב בצלאל חרר: אדוני היושב ראש, מכובדיי, חכמים טבעו לנו בתלמוד את המושג של אין ציבור עני, פירושו של דבר שאין ציבור עני, לאו דווקא בכסף, זה במשאבים, בכל דבר ודבר.
יעקב בצלאל חרר: כשמסתכלים במגילת היסוד של מדינת ישראל, בחזון הציוני, בסיפור הקליטה של יהודי התפוצות ב-60 השנים האחרונות, זה מביא לידי כאב לב לראות שדנים על 100-200.
יעקב בצלאל חרר: כפי שאמרו, אני מרשה לעצמי לדבר בשם אותם יהודים, שהם שווים כמונו בכל דבר ועניין, אני חושב שכילד או כאדם שנמצא בגונדר, הייתי מעדיף לחיות בקרוון בישראל, שהוא בוודאי יותר נוח מהתנאים בגונדר.
יעקב בצלאל חרר: כל הקשיים הללו שישנם, להכין אותם לקליטה בארץ, מוטב שייעשו על אדמת ישראל.
יעקב בצלאל חרר: אני חושב שככל שיישארו שם, אם לא ניתן לזה את המענה המיידי והמהיר להביא את כולם בבת אחת ארצה, הבעיה עוד תגדל ותעמיק.
יעקב בצלאל חרר: אנחנו צריכים לקחת בחשבון קשרי נישואין, דברים שיעשו אנשים מחוץ למסגרת הקהילה, שעוד יגדילו את הקבוצה ושהדרישות תגדלנה.
יעקב בצלאל חרר: ככל שנקדים להביא אותם ארצה, עם כל הקשיים, מוטב שהוועדה הזו לא תתכנס ויתכנסו ועדות אחרות כדי לתת מענה הולם לקליטה של העולים הללו, הדבר יביא לפתרון יותר מהיר, רק צריכים לשים לנגד עינינו את הדמעות, את הכאב ואת חוסר ההזדמנות.
יעקב בצלאל חרר: ניקח לנו רק ילדים בני 17-18, שיצטרכו להישאר שם עוד שלוש-ארבע שנים, הם יגיעו ארצה וכבר לא תהיה להם הזדמנות לשבת וללמוד, לחשוב שאותם אנשים מפסידים את העתיד שלהם.
יעקב בצלאל חרר: צריך לדעת שלא מדובר רק על ארבע שנים, מדובר על אנשים שיושבים שם במחנה ומחכים עשר שנים עם הכמיהה לציון.
יעקב בצלאל חרר: אז צריכים לשים לנגד עינינו את הכאב הזה, נחשוב שמדובר בקרובים שלנו, באחים שלנו, בעצמנו ובשרנו.
יעקב בצלאל חרר: לכל הקשיים יכולים למצוא פתרון פה, על אדמת ישראל, כמה שיותר מהר.
דני דנון: גב' דיאנה שמעוני, סמנכ"ל הקרן לידידות, בבקשה.
דיאנה שמעוני: בוקר טוב לכולם.
דיאנה שמעוני: אני רוצה להצטרף לקריאה בשם הקרן לידידות לעשות את המאמצים שניתן לעשות על מנת לקצר את זמן העלאתם של יהודי אתיופיה לארץ.
דיאנה שמעוני: אני רוצה הערה, הבהרה, אולי לא כולם יודעים, הקרן בשנתיים האחרונות, ב-2010-2011, העבירה סכום של 2.2 מיליון דולר לגונדר, לסוכנות היהודית, לטובת הטיפול בהעלאה של הקהילה הזו, ובנוסף לזה 300,000 דולר לג'וינט לטובת הטיפול במסגרת הזנה ומרפאות.
דני דנון: זה תקציב שנתי או רב שנתי, התקציב שהעברתם?