GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דיאנה שמעוני: העברנו לשנתיים, 2.5 מיליון דולר סך הכל לשנים 2010 ו-2011, כך שאם אנחנו מדברים על עלות של 2.5 מיליון דולר לשנה, אז תחשבו על הפרופורציה, ואנחנו מדברים על כספים לא של מדינת ישראל, אפילו לא של העם היהודי, אלא של העם הנוצרי שמשתתף, אני אומרת את זה כאבסורד, לא כמשהו להתגאות בו.
דיאנה שמעוני: אני חושבת שהתפקיד הראשון של המדינה הוא להביא את האנשים ואחר כך לקלוט אותם, ואם הבעיה היא תקציבית, בהקשר של קליטה, ויודעים שיש גוף כמו הקרן לידידות שיש לו תקציבים רציניים שמושקעים בקליטת עולי אתיופיה.
דיאנה שמעוני: ..
דיאנה שמעוני: אנחנו לא שמענו שמישהו פנה אלינו על מנת לבקש להשתתף במימון ובתקציב הזה.
דיאנה שמעוני: זה לא אומר שהקרן או כל תורם אחר צריך להיות הגורם שמממן, בראש ובראשונה זה ממשלת ישראל, אבל אם צריך לעזור ב-10%, 20%, אז אני מניחה שיש פה תורמים, ויש לא רק את הקרן, שהיו עושים.
דיאנה שמעוני: אני לא חושבת שהבעיה היא תקציבית, את התקציב אפשר למצוא, הבעיה היא של סדרי עדיפויות ואני מצטרפת לדברים של קודמיי בהקשר הזה.
דני דנון: תודה רבה, גב' דיאנה שמעוני.
דני דנון: כבוד הרב הדנה, הרב הראשי של העדה, בבקשה.
יוסף הדנה: כבוד היושב ראש, קהל קדוש, אני בהחלט מברך על הדיון ועל ההתייחסות בקשר לעלייה, אבל כשאני שומע שיש בעיה תקציבית, גם בעיית קליטה במקום בגלל שהמקומות תפוסים, העולים לא יוצאים ממרכזי הקליטה, אני מתחיל לחשוב.
יוסף הדנה: וכולנו חווינו את החוויה הנפלאה של מבצע שלמה, במבצע שלמה הגיעו קרוב ל-15,000 איש בזמן קצר מאוד, אז אף אחד לא נשאר בלי אוכל, אף אחד לא נשאר בלי מקום שינה.
שלמה מולה: המבצע אפילו היה בשבת.
יוסף הדנה: המבצע היה בשבת, הצלת נפש, פיקוח נפש דוחה את הכל, אז באמת הכל נעשה ממש במסירות נפש של ממשלת ישראל, כל המסייעים, גם מחוץ לארץ וגם מהארץ.
יוסף הדנה: באותו זמן לקחו בתי מלון, עשו הכל, אבל הצילו נפשות.
יוסף הדנה: אם אותם אנשים היו ממשיכים להישאר שם, גם לפי המכסות, אני לא יודע מה היה יכול לקרות, אולי חלק לא מבוטל לא היו זוכים לעלות.
יוסף הדנה: לכן אני חושב, אדוני היושב ראש, כשאני שומע שאין מקום לקלוט אותם, זה ממש לא נראה לי.
יוסף הדנה: אין כסף?
יוסף הדנה: במדינת ישראל, אני חושב, יכולים לעשות הכל.
יוסף הדנה: ממילא האנשים האלה יגיעו, איכשהו, אלה שיזכו, ויש הרבה תמותה, אני שומע כל הזמן שמבשרים למשפחות פה, 'פלוני נפטר', 'פלוני נפטר', יש כל מיני בעיות, אם זה בריאותיות, כל מיני בעיות, ואני חושב שצריך את הרצון הטוב, את האומץ, ובאמת להתמסר לנושא ולהתגייס להעלות אותם, לפחות את החלטת הממשלה לקיים.
דני דנון: שאלה קצרה למר חביב קצב, סמנכ"ל דיור במשרד הקליטה.
דני דנון: אתם מבחינת
דני דנון: כם, מה עמדתכם היתה בתוך הדברים בוועדה?
דני דנון: הייתם שותפים לצוות?
חביב קצב: היינו שותפים לצוות, אבל בשורה האחרונה מי שקובע את התוצאות זה המסגרת התקציבית.
חביב קצב: זו מסגרת התקציב שעמדה לרשותנו, וביחד עם משרד האוצר ועם משרד השיכון, עבדנו בתוך הצוות בתוך המסגרת הקיימת וזה המרב שיכולנו להוציא מהמסגרת הקיימת.
שלמה מולה: אתה מתכוון מסגרת תקציבית?
חביב קצב: כן, של מה שקיים לנושא הזה.
חביב קצב: בתוך המסגרת הזאת אנחנו הלכנו גם לעדכון מענקים וגם ליציאה לשכירות ארוכת טווח.
חביב קצב: גם עשינו עוד משהו, איחדנו את השנה הזאת 2011 ו-2012 לשנה אחת תקציבית, עשינו פיילוט עד סוף 2012 כמבצע, עם הרבה מאוד הטבות, כולל, שלמה, הגמשת שכונות, ערים, כולל מה שצריך וכל מה שדיברת עליו, זה מתבצע, ואני יכול למסור לוועדה שבחודשיים האחרונים נחתמו כ-100 חוזים בפרויקט החדש.
שלמה מולה: 100 חוזים זה 400 איש.
חביב קצב: עכשיו דיברו איתי על נצרת עלית, זה 180 איש.
דני דנון: מר אללי אדמסו, יועץ ראש הממשלה, אני מבקש בקצרה, כי אנחנו צריכים לסיים.
דני דנון: בבקשה, אללי.
אללי אדמסו: אני מברך את הדיון, כי בשנה שעברה דיברנו על בכלל להחליט להעלות אותם והיום אנחנו דנים על איך להשלים, איך לעמוד בהחלטת הממשלה.
אללי אדמסו: אני רוצה קצת להמחיש, אנחנו מקבלים במשרד ראש הממשלה פניות רבות של עולים שהמשפחות שלהם נשארו.
אללי אדמסו: אחת מהדוגמאות שאני רוצה לציין, משפחה אחת שהיו להם 5 ילדים וההורים עלו עם 3 ילדים קטינים, פחות מגיל 18, שני הגדולים שהמתינו, במהלך ההמתנה, מלאו להם 18 והוציאו אותם מהרשימה.
אללי אדמסו: אני, אגב, מברך את העבודה המסורה של משרד הפנים, גם הסוכנות היהודית, גם נאקוג' עושים עבודה מסורה, אבל יחד עם זאת משפחה של 7 נפשות ו-2 הילדים הבוגרים, 18 ו-20 יצאו מהרשימה ונשארו באתיופיה וגם לא נכללו ברשימה של 7,800 שדיברנו, והמשפחה שולחת מכתב והם בוכים והם שולחים לכל מקום.
אללי אדמסו: לאנשים אין פתרון, הם גם לא בהחלטה.
אללי אדמסו: אני גם שולח לעמוס, ידידי, שאנחנו מתכתבים כל הזמן.
אללי אדמסו: אנחנו אומרים אותו דבר, ככל שהעלייה מתארכת, החיים ממשיכים ומתחתנים ויוצאים מהמסגרת וזה יוצר בעיות ולכן, אדוני היושב ראש, אני רוצה לסיים ולהגיד שצריך לעמוד בהחלטת הממשלה ולסיים את זה ולא להאריך.
דני דנון: שאלה לאוצר, אם יבוא מישהו עם צ'ק של 2 מיליון דולר, מבחינת
דני דנון: כם אפשר להאיץ את קצב העלייה?
דני דנון: כזו תרומה, קרן הידידות, מישהו מהסוכנות, יבוא תורם ויגיד 'הנה הצ'ק', האם זה מכסה את זה?
צחי דוד: אני רפרנט שיכון, לא רפרנט קליטה, לכן תשובתי תהיה מוגבלת לתחום השיכוני, ברשותכם.
צחי דוד: נושא קצב העלייה, אני רק מבהיר, כי עלה פה כאילו ההחלטה של ועדת שני מאריכה את החלטת הממשלה בשלוש שנים, ולא היא.
צחי דוד: החלטת ועדת שני מאריכה את החלטת הממשלה בין תשעה חודשים לשנה, התמשכות העלייה.
צחי דוד: זה ההבדלים בקצב, הקצב של ה-200 נקבע אך ורק בשנת 2011.
צחי דוד: זה לא משמעות של קבלת צ'ק או אי קבלת צ'ק, מדובר על יכולת לבוא בסופו של דבר ולקלוט את העולים האלה לא באמצעות הגדלה מסיבית של מרכזי קליטה אלא בהגעה לאל"ף, דירה משלהם ברכישה, שלזה יש עלויות מאוד משמעותיות, כמו שראובן אמר, עד 750,000 ₪ למשפחה, ובממוצע קרוב לחצי מיליון שקל למשפחה, ובי"ת, הכלים החדשים שהצענו, של שכירות שבאה ומאפשרת להם תקופה של הסתגלות, וכמו שציין פה אחד מהחברים, אפשרות לרכוש דירה תוך שיקול דעת, בלי שעובדים עליהם.
צחי דוד: לא זוכר מי מהחבר'ה דיבר פה על מאכרים ו'עובדים עליהם' ודברים כאלה, פשוט לדלג על הסיפור הזה ולשמור על זכותם למענק לאורך חמש שנים, ולכל אורך החמש שנים האלה יש להם את היכולת לרכוש.
צחי דוד: כדי לאפשר את זה, זה לא סיפור של 2 מיליון שקלים, להבהיר את זה, ההוצאה התקציבית היא קרוב ל-200 מיליון שקלים במענקים, לכל משפחה זה קרוב לחצי מיליון ₪ נוסף, זה פחות או יותר המסגרות.
צחי דוד: היכולת שלנו לבוא לוועדת שני ולהגיד, 'לחלק ניכר מהמשפחות אנחנו מגדילים את המסגרת', להגיד לכל אלה שאיבדו את זכאותם, ויש מאות משפחות כאלה, 'אנחנו נאפשר להם בכל זאת לבוא ולרכוש דירות', למרות שלפי כל החישובים התקציביים הם כבר לא היו בפול, לבוא, וכמו שראובן אמר, להלבין אותם, זה תולדה בין היתר של קצב העלייה.
אברהם נגוסה: אדוני היושב ראש, אני דווקא מתחיל בשאלה של חבר הכנסת בן סימון, האם יש רצון.
אברהם נגוסה: אני אומר ש-20 שנה סיפרו לי, גם בוועדה הזאת סיפרו, אם האנשים האלה היו זכאים ושייכים לעם ישראל, למה לא להביא אותם?
אברהם נגוסה: הסיבה זה לא כסף, הנה, סוף סוף התברר שהאנשים האלה הם זכאים ומדינת ישראל נתנה להם אישור לעלות לישראל והנה אנחנו דנים אותו דבר, אין כסף.
אברהם נגוסה: יש לי פתרון, אפילו לא 2 מיליון דולר למרכז קליטה, בואו נקים אוהלים בנגב ובגליל, נשים אותם, נקים מעברות כמו בשנות ה-50, מה קרה לזה?
אברהם נגוסה: כי אז ילדים קיבלו חינוך, העיקר שהם בארץ ישראל והם מוגנים ולא מתים שם ברעב והילדים לא סובלים ממחלות וחוסר חינוך.
אברהם נגוסה: למה אנחנו צריכים להתווכח על כל הדברים האלה?
אברהם נגוסה: נקים אוהלים ונביא אותם, נקלוט אותם, זו היוזמה שלי.
אברהם נגוסה: אתם יודעים כמה אנשים אחרי שהם קיבלו אישור הם נשארים בגונדר?
אברהם נגוסה: נקברים.
אברהם נגוסה: זו עובדה.
אברהם נגוסה: 20 שנה התווכחנו, ממשלת ישראל באה ואמרה, אנחנו מביאים סוף לדבר הזה, ומשרד הפנים עשה את עבודתו, ועכשיו איפה משרד הקליטה שצריך להיות פה לעולים החדשים?
אברהם נגוסה: משרד הקליטה לא יכול לעשות 10% למען קליטת העולים, כמו מה שמשרד הפנים עשה?
אברהם נגוסה: איפה שרת הקליטה שאומרת 'בואו נפתח מרכז קליטה', האם היא פנתה לאוצר לפתוח מרכז קליטה?
שלמה מולה: בגלל שהם לא רוסים היא לא תפנה.
אברהם נגוסה: לכן התשובה שלי לשאלתך, אין רצון להביא.
אברהם נגוסה: זה העניין.
דני דנון: אנחנו חייבים לסיים, אני מתנצל בפני שאר האנשים שרצו לדבר.
שלמה מולה: לפני הסיכום אני רוצה לבקש משהו מאוד חיוני בעיניי.
שלמה מולה: מה שאני מבין, ב-31 לדצמבר משרד הפנים מסיים את המשימה שלו לבדוק את הזכאות על פי חוק הכניסה.
שלמה מולה: אני מציע ואני מבקש, אני פונה דווקא לאנשי הסוכנות, שיודיעו לנו עכשיו שמ-1 לינואר יהיה שליח עלייה מטעמכם, כמו כל מדינה אחרת בעולם, שיבדוק את זכאי חוק השבות, יש מאות שכאלה.
דני דנון: אני לא פותח את זה כרגע, חבר הכנסת מולה.
דני דנון: אתה יכול לפנות לסוכנות, אם צריך לדון בזה, נעשה את זה, אבל כרגע אני לא רוצה לפתוח חזיתות נוספות, פה יש לנו מטרה מאוד חשובה וספציפית בנושא הזה.
חביב קצב: אם אפשר לא בנושא הזה, בנושא הקודם.
חביב קצב: פה נזרקו כל מיני משפטים, אני חייב להגיד שני דברים, השרה תדע מה להגיב בשם שלה, אבל אני רוצה להגיד ברמה העובדתית, שרת הקליטה היתה אחת המובילות העיקריות בקבלת החלטת הממשלה.
שלמה מולה: היא הצביעה נגד.
חביב קצב: לא נכון.
שלמה מולה: היא הצביעה נגד בממשלה.
חביב קצב: זה לא נכון.
חביב קצב: כשחייבו אותה בתקציב, היא אמרה 'אני מסתייגת' בנושא התקציב.
חביב קצב: סליחה---
שלמה מולה: היא הצביעה נגד העלייה, אני אומר לך.
דני דנון: ברשותכם, אני רוצה להקריא את הודעת הסיכום של הישיבה.
דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קוראת לממשלת ישראל לדבוק בתכנית המקורית להעלאת שארית יוצאי אתיופיה.
דני דנון: הוועדה מאמינה שהעלאת שארית היהודים הממתינים בגונדר לישראל במהירות היא סוגיה בעלת חשיבות לאומית ממדרגה ראשונה.
דני דנון: הוועדה סבורה כי העובדות שהוצגו בדוח צוות שני אינן מעידות על צורך, ובוודאי שלא צורך דחוף, בהפחתת קצב העלייה מ-200 עולים לחודש ל-110 עולים לחודש ובהארכת תקופת העלייה לתקופה של שנה נוספת, לפחות.
דני דנון: הוועדה משבחת ומודה לצוות שני על התכנית היצירתית---
שלמה מולה: אני מבקש להסתייג, אדוני היושב ראש.
דני דנון: אנחנו מוצאים לנכון שהיוזמות שהצוות עשה והתחשב בדברים שבהיקשנו בנושא הגדלת המענק והגדלת המשכנתא, שנאבקנו על זה הרבה זמן בוועדה, אנחנו רוצים לומר לצוות שהוא גם עשה בנושא הזה.
שלמה מולה: אדוני היושב ראש, אני מסתייג, אני מבקש הצבעה על הסיכום, אם אתה לא משנה את הסיכום.
דני דנון: אני אקריא, אם תהיה הסתייגות למי מחברי הוועדה, נוכל ל...
דני דנון: הוועדה משבחת את התכנית היצירתית שהוצעה על ידי צוות שני בנוגע להגדלת משכנתאות לעולים החדשים.
דני דנון: הוועדה מודה לארגון נאקוג' עבור העבודה המסורה בתמיכתו ביהודים שנותרו באתיופיה במהלך שני העשורים האחרונים.
דני דנון: הוועדה מודה לסוכנות היהודית שמספקת תמיכה הומניטרית לאחינו בגונדר ומקווה כי יורחבו המאמצים להקלת הסבל והקשיים בחיי הקהילה.
דני דנון: יחד עם זאת, הוועדה מאמינה כי יש לנקוט בצעדים מיידיים ולקחת בחשבון את האפשרות שההטבות החדשות לא יספיקו לפנות מקומות חדשים במרכזי הקליטה הקיימים וכתוצאה מכך הוועדה קוראת לפתיחה מהירה ככל האפשר של מרכזי קליטה נוספים במידת הצורך.
שלמה מולה: אדוני היושב ראש, אני מבקש לשנות את המלה 'משבחת'.
שלמה מולה: הוועדה מסתייגת, אני מצביע בעד.
שלמה מולה: אם לא, אני מבקש שתהיה הצבעה.
דני דנון: אין לי בעיה עם כך.
דני דנון: אנחנו דבקים בנוסח המקורי.
דני דנון: חבר הכנסת מולה, כיוון שאנחנו נמצאים באותה חזית, אם יש לך הצעה---
שלמה מולה: אדוני היושב ראש, ועדת שני הביאה אותנו למצב שבו העלייה יורדת מ-200 ל-120, אתה מבקש ממני לשבח אותה?
שלמה מולה: הוועדה לא עשתה את עבודתה בנושא הזה, לא בדקה את כל האפשרויות, לא בדקה פתיחת מרכזי קליטה, כל מה שאמרנו גם בוועדה הזאת, היא לא שמעה אותנו.
שלמה מולה: אני לא מוכן---
דני דנון: חבר הכנסת מולה, אם הקשבת לכל דבריי, הוועדה מסתייגת ונלחמת על הנושא של---
שלמה מולה: לכן אני לא מוכן לשבח את ועדת שני.
שלמה מולה: זה מייתר את כל מה שאנחנו נאבקים עליו.
שלמה מולה: אם אני משבח אותה---
דני דנון: את הגדלת המשכנתאות, אתה לא---
שלמה מולה: לא הגדילו את המשכנתאות, אדוני היושב ראש.
שלמה מולה: לא הגדילו את המשכנתאות, לא נתנו תוספת מענק.
שלמה מולה: תגיד לי שנתנו תוספת מענק, אני מוכן.
שלמה מולה: תגיד לי באיזה סעיף הם נתנו תוספת תקציב.
שלמה מולה: בשום כלום.
שלמה מולה: בשום אופן לא.
דני דנון: אתה טועה.
דני דנון: תיקח את טבלת המשכנתאות---
שלמה מולה: אני טועה?
שלמה מולה: אני מבקש שיגידו.
שלמה מולה: אדוני היושב ראש, האקרובטיקה שנעשתה שם, כאילו לעשות שיש איזה, שהוועדה עושה ומשבחת וכן הלאה, חוץ מהתוספת הקטנה שאני שומע את זה עכשיו מחביב, אולי שינו איזה שכונות, אין שום תוספת מענק.
שלמה מולה: אני רוצה שתגיד לי מה תוספת המענק שניתנה למשפחה.
דני דנון: הדיון כרגע הסתיים, האוצר לא יכול להתייחס כרגע.
דני דנון: הוויכוח הזה יכול להימשך, אני כן רואה מקום להיאבק על מה שצריך להיאבק, אבל במקומות שבהם נעשו דברים שאנחנו רואים ש---
שלמה מולה: אדוני היושב ראש, אני מציע שנשבח את משרד הפנים, נשבח את הסוכנות---
דני דנון: את כל המשרדים ואת כל הגופים.
שלמה מולה: אפילו אני מוכן לסלוח למשרד החוץ, גם הם הסבירו את העניינים, אבל בשום פנים ואופן לא הוועדה הזאת, זה לא יעלה על הדעת.
דני דנון: אני מפנה אותך לנוסח שהוקרא.
דני דנון: אנחנו משבחים את הוועדה בנושא של הגדלת המשכנתאות.
דני דנון: אנחנו נקיים הצבעה כרגע.
דני דנון: מי חברים בוועדה שיכולים להצביע?
דני דנון: שניים.
שלמה מולה: גם מי שלא, אני מצביע במקום מי שלא נוכח בוועדה מטעם הסיעה שלי.
שלמה מולה: על פי התקנון, אדוני היושב ראש, אני יכול להצביע במקום חבר שאינו נוכח כאן.
דניאל בן-סימון: אני מציע ליושב ראש לא לקיים הצבעה, כי אתה אולי לא יודע, אבל אני מחויב לחבר הכנסת מולה, יש הסכם בינינו, שכשהוא בעד אני בעד, כשהוא נגד אני נגד.
דניאל בן-סימון: במיוחד בנושא שהוא בקי בו יותר מכל אדם אחר.
דניאל בן-סימון: לכן אני מציע למתן את הביטוי 'משבחת', יש פה גורם מקצועי יוצא דופן, השופט שמגר, מעניין אותי אם יש לך עמדה בנושא.
דני דנון: לא, חבר הכנסת בן סימון, שמענו אותו, הוא דיבר בתחילת הדיון.
דניאל בן-סימון: האם הוא מסתייג מהמלה 'משבחת'?
דני דנון: אנחנו לא נפתח את הנושא הזה.
דני דנון: אם כך הדבר, אני נועל את הדיון, אני מודה לכל הנוכחים, תודה רבה, הדיון נעול.
אברהם מיכאלי: צהריים טובים לכל החברים שהגיעו.
אברהם מיכאלי: הנני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה והקליטה של הכנסת.
אברהם מיכאלי: יושב ראש הוועדה, חבר הכנסת דני דנון, מתנצל כי הוא מתעכב כמה דקות בישיבת ועדת הכלכלה.
אברהם מיכאלי: יש לנו שם חוק שאנחנו מקדמים בעניין איסור אלכוהול.
אברהם מיכאלי: זה חוק שמדינת ישראל מעודדת ומנסה ככל הניתן למנוע שימוש באלכוהול לגילאים שונים, הדיון שם התחיל לפני יותר משעה והדיון נמשך.
אברהם מיכאלי: אנחנו עזבנו את הדיון וחבר הכנסת דנון יצטרף אלינו בהמשך.
אברהם מיכאלי: מכיוון שיושב ראש הוועדה, ביוזמתו, החליט להקדיש ישיבה חגיגית לכבוד עולי גיאורגיה בישראל, אני וחבריי, חברי הכנסת, נענים לבקשתו של יושב ראש הוועדה ובאנו לפה לכבד אותנו.
אברהם מיכאלי: נמצאים איתנו חברי כנסת, שאני שמח שהם נמצאים כעת פה, ובוודאי יצטרפו אלינו חברי כנסת נוספים.
אברהם מיכאלי: חברת הכנסת מרינה סולודקין היא הוותיקה שלנו, נמצא איתנו חבר הכנסת דניאל בן סימון, נמצאת איתנו חבר הכנסת נינו אבסדזה, שמי שלא מכיר אותה, עוד מעט נכיר אותה, חברתנו, ידידתנו.
אברהם מיכאלי: נמצאת איתנו חברת הכנסת אנסטסיה מיכאלי וחברים נכבדים אחרים שנמצאים פה.
אברהם מיכאלי: באמת לא היתה התארגנות להזמין את כל העדה, תבינו, הוועדה החליטה, בגלל המקום המוגבל שיש לישיבה הזאת קבוצת אנשים שאולי חלק אפילו שהוזמנו לפה, אני מקווה שהם ישדרו הלאה, חלילה, שלא לפגוע באלה שלא נמצאים פה.
אברהם מיכאלי: אנחנו שמחים לארח גם את שגריר גיאורגיה בישראל, מר וחטנג ג'אושוילי, שהוא כבר מדבר קצת עברית, אבל במשך הזמן אם הוא יצטרך משהו לתרגם, נתרגם.
אברהם מיכאלי: נמצא איתנו השגריר לשעבר של ישראל בגיאורגיה, שהוא בעצם הקולגה של וחטנג, אבל לשעבר.
אברהם מיכאלי: במשך הדיון אולי ניתן לכמה מהחברים פה להתבטא ולדבר, כדי להראות את העשייה והקליטה של יהודי גיאורגיה בישראל מאז עלייתנו לארץ לפני כ-40 שנה.
אברהם מיכאלי: אני חושב שאם מדברים על הוקרה ועל הצדעה לקבוצות שונות באוכלוסייה, שכל מדינת ישראל כולה בנויה מקבוצות שונות של עלייה שהגיעו לארץ, אם זאת העלייה שהגיעה בשנות ה-50 מצפון אפריקה, דני הגיע יותר מאוחר משנות ה-50, נכון, דני?
דני דנון: ה-70.
אברהם מיכאלי: האוכלוסייה הנכבדה שהגיעה מצפון אפריקה, הם סייעו בהקמת המדינה ועיצובה של המדינה במשך שנים, ולאחר מכן כמובן ממדינות שונות הגיעו עולים והעלייה הגדולה שהחלה מברית המועצות לשעבר.
אברהם מיכאלי: יושבים פה אנשים שחלק הגיעו כבר בשנת 67', הם היו הראשונים שפרצו את העלייה מברית המועצות ויצאו לישראל, כולם אזרחים, שלושת האחים, הרבנים מיכאלשוילי מכפר חב"ד וקרית מלאכי, הרב יעקב מיכאלשוילי, הרב משה מיכאלשוילי, הרב בן ציון מיכאלשוילי, הם בעצם הראשונים שהעזו.
קריאה: כל מיני משפחות שבאו לפה ב---
אברהם מיכאלי: אני מדבר על העלייה החדשה, לא דיברתי על העלייה הקודמת והקודמת, כי יש פה עלייה שהגיעה לארץ לפני 150 ו-160 שנה, 200 שנה, והם באמת מבוני המדינה וההיסטוריה שלהם צריכה להילמד גם במדינת ישראל וגם לעולים החדשים, שיבינו איזה חלק יש לכל אחד מהעלייה הוותיקה גם היום.
אברהם מיכאלי: אחר כך הגיעו חברינו מברית המועצות, אנחנו גם שייכים לברית המועצות לשעבר, מרינה מייצגת את הקבוצה היותר ותיקה של העלייה מברית המועצות, אנסטסיה הגיעה קצת יותר מאוחר, אבל אנסטסיה שייכת גם לקבוצה של העלייה מברית המועצות ממדינות שונות ואני וחברת הכנסת ליה שמטוב הגענו מגרוזיה דאז, גיאורגיה, קוראים לזה היום.
אברהם מיכאלי: אני כבר 40 שנה בארץ כמעט, ליה הגיעה קצת יותר מאוחר, אבל היא כבר עולה ותיקה.
אברהם מיכאלי: אני מדבר כרגע על חברי הכנסת, אבל כמובן כל אחד ואחד מכם יש לו היסטוריה מיוחדת ועבר שכל אחד בוודאי חווה לפני הגעתו ואחרי הגעתו לישראל, כל אחד נקלט בצורה מיוחדת לו.
אברהם מיכאלי: אין ספק שאפשר לומר דבר אחד על העלייה מגיאורגיה, שזו עלייה מיוחדת במינה, לא רק בכך שהם היו בברית המועצות לשעבר פורצי הדרך והם נאבקו בשלטונות הקומוניסטים בצורה שהרבה לא העזו לעשות את זה.
אברהם מיכאלי: כל זה נובע מהיסטוריה של יהודי גרוזיה, יהודי גיאורגיה בגרוזיה.
אברהם מיכאלי: כל אחד אומר תקופות כאלה או תקופות אחרות, אבל אנחנו מעל אלפיים שנה נמצאים בגיאורגיה ועברנו היסטוריה מאוד מאוד מיוחדת וזה חישל וחינך אותנו, את היהודים, כשחיינו שם, כשידענו בתקופות הכי רגישות, בתקופת ברית המועצות לשעבר, לבוא ולדרוש את מקומנו, את מקום מגורינו, במולדת, שנכון שלא נולדנו פה אבל המולדת ששייכת לעם ישראל.
אברהם מיכאלי: תמיד יהודי גיאורגיה אמרו, יש לנו שתי מדינות, מולדת שנולדנו בה ומולדת שעוד לא הגענו אליה והיא ארץ ישראל שהיא ארץ שלנו, ולכן המשפט המפורסם של 'אם אשכחך ירושלים תשכח ימיני', אצל יהודי גרוזיה זה לא היה רק אמירה בערב שמחה של חתן וכלה, אלא זו היתה תפילה תמידית, והמסורת של העדה הגיאורגית, המסורת היהודית, שהרבנים שלנו, בזכות מסירות נפש גדולה שמרו ושימרו לנו את היהדות, המסורת הזאת החזיקה אותנו בצורה ייחודית ושונה מאשר במדינות אחרות בברית המועצות לשעבר, שלצערנו השלטונות הקומוניסטים שללו מהם את האפשרות לחיות חיים יהודיים.
אברהם מיכאלי: הרבה אחים שלנו נאלצו לעזוב את היהדות, או התבוללו, או נאלצו להקים משפחות מעורבות.
אברהם מיכאלי: את המחיר של זה ראינו בעלייה הגדולה האחרונה מברית המועצות לשעבר, אחים שלנו שהגיעו עם בעלים או נשים או ילדים שנולדו במסגרות הנישואים שהם הקימו, שהיום יש לנו בעיה, לצערנו, בעיה אחת גדולה במדינת ישראל של מאות אלפים של יהודים זכאי חוק השבות שנמצאים בישראל, והם נמצאים בסטטוס כזה או אחר שאנחנו מנסים לעזור ולהחזיר אותם בצורה מלאה לחיק היהדות, שהילדים שלנו יוכלו להתחתן אחד עם השני.
אברהם מיכאלי: אבל בעניין הזה בגיאורגיה, בגרוזיה, בגאווה אנחנו אומרים שאנחנו שמרנו על ההיסטוריה והמסורת והאמונה היהודית בצורה כזאת שהתבוללות אצלנו במשך התקופה שחיינו בגרוזיה, עד לפני 30-40 שנה, כמעט ולא היתה.
אברהם מיכאלי: זאת היתה גאווה של הקהילה כולה, שיהודים שמרו על יהדות ועל נישואים יהודיים והמסורת היהודית נשמרה.
אברהם מיכאלי: זה הדבר שדחף את המשפחות היהודיות מגיאורגיה לעלות לארץ לישראל ולהילחם בשביל ארץ ישראל.
אברהם מיכאלי: ומי לא זוכר את המלחמה המפורסמת ביותר שניהלו 18 המשפחות היהודיות מגרוזיה שכתבו את המכתב המפורסם לראש הממשלה שלנו, גולדה מאיר ז"ל, ולמזכיר האו"ם, על רצונם ובקשתם לעלות לישראל.
אברהם מיכאלי: המכתב הזה הוא מכתב היסטורי שהאומות כולן ועם ישראל במיוחד קוראים ויקראו במשך שנים רבות כדי להבין מה זאת לחימה יהודית, מה זה רוח יהודית ובזכות היהודים הראשונים, הגיבורים האלה, הגענו בעלייה הגדולה מאז שנות ה-70 לארץ ישראל.
אברהם מיכאלי: אני חושב שהיום הזה הוא יום שבו אנחנו מציינים את הדברים האלה באופן בולט, בעשייה שלנו בארץ, מאז שהגענו בעליות השונות, בעשייה היומיומית אנחנו כעדה האבורג'ית, הגיאורגית והגרוזינית, כולם ביחד, עשה את חלקו כל אחד לטובת מדינת ישראל, תרם את חלקו למדינת ישראל וברוך ה' אנחנו יכולים לומר בגאווה רבה שהעלייה החדשה, אני מדבר כרגע על העלייה החדשה, נקלטה גם בזכות העולים הוותיקים שפגשו אותנו וקיבלו אותנו פה ואנחנו צריכים לומר תודה על כך שאנחנו הפכנו היום באמת לאזרחים טובים במדינת ישראל.
אברהם מיכאלי: גם הדור הצעיר שלנו ברוך ה' ממשיך את הדרך של האבות במובן של אמונה בעם ישראל ומסירות למדינת ישראל ואנחנו יכולים לומר בגאווה שהדרך הזאת נמשכת.
אברהם מיכאלי: ודאי שאני אטעה אם אני לא אזכיר פה כמה וכמה אנשים דגולים שקיבלו את העדה בזמנו, בקליטה הראשונית שלהם בארץ.
אברהם מיכאלי: נמצאת פה איתנו גב' בר לביא, אני רואה שהיא נכנסה כרגע, אשת רפי בניאשוילי, רפי בר לביא, מי שבוודאי זוכר אותו מהתקופות הראשונות של העלייה, שהוא זה שליווה, יחד עם עוד הרבה חברים שאתם תזכירו בהמשך הדברים שלכם, כחלק מהראשונים האלה שקיבלו אותנו פה כעולים ובמסירות של טיפול בקליטה של העולים החדשים עזרו לנו פה להיקלט בארץ ו אנחנו מודים להם על כך שעזרו לנו, עזרו לנו להיות אזרחים טובים במדינת ישראל.
אברהם מיכאלי: מכיוון שאני רוצה שאת הדיון הזה ננהל פה קצת בשיחה של כמה וכמה חברים, אני אתחיל עם חברי הכנסת, כי אני יודע שכל אחד מהם יצא באמצע ועדה וכולם צריכים לחזור לשם.
אברהם מיכאלי: אני אתן לכמה חברי כנסת שנמצאים פה להגיד כמה מלים ולאחר מכן אני אשתף אתכם בשיחה שננהל פה.
אברהם מיכאלי: אני מבקש גם משגריר גיאורגיה להגיד כמה מלים אחר כך, כדי שנשמע גם את המארחים שלנו במשך 2,000-2,600 שנה בגיאורגיה.
אברהם מיכאלי: כן, חברת הכנסת סולודקין, בבקשה.
מרינה סולודקין: קודם כל ברוכים הבאים.
מרינה סולודקין: יש לנו כבוד לקבל כאן
מרינה סולודקין: ביום מאוד חשוב בכנסת ולומר לכם שאנחנו אוהבים את יהדות גרוזיה, אנחנו חלק מכל היהדות של ברית המועצות ואנחנו גם מצדיעים לכם.
מרינה סולודקין: חברי הכנסת, כמו שהמשפחות של יהדות גרוזיה נלחמו על הזכות שלכם להגיע לכאן, כך גם המשפחה שלי.
מרינה סולודקין: אני הייתי במחתרת היהודית וגם המחתרת שלמדו מסורת במוסקבה, באותם החוגים שנתן שרנסקי היה.
מרינה סולודקין: הדרך שלנו למדינת ישראל היתה קשה, גם כאן אני לא יכולה לומר שקיבלו את כולנו בכבוד הראוי ואני חושבת שהמאבק שלנו, שכל ההבדלים, יהדות מזרח, יהדות מערב, שנלחמנו עבור השוויון במדינה שלנו, ואני אגיד לכם שהתרומה שלי בכנסת בנושא של יהדות גרוזיה, כשציפי לבני שאלה אותי מי מהעיתונאים בשפה הרוסית הטובים ביותר, אני נתתי את השם של נינו אבסדזה, הנה היא יושבת פה.
מרינה סולודקין: אז ברוכים הבאים ונמשיך את המאבקים שלנו כאן.
אברהם מיכאלי: תודה, מרינה.
אברהם מיכאלי: בבקשה, חברת הכנסת נינו אבסדזה.
נינו אבסדזה: חברת הוועדה גם.
דני דנון: כל מי שנמצאים פה הם חברי הוועדה.
נינו אבסדזה: כן, אבל מבחינתי זה נורא סמלי, כי אני פעם ראשונה בישיבת הוועדה דווקא בנושא שהכי קרוב ללבי.
נינו אבסדזה: קודם כל תודה רבה לחבר הכנסת אברהם מיכאלי, בהחלט לדעתי זה עניין לא רק סמלי אלא מאוד חשוב ומעשי שאנחנו מציינים יום כה חשוב בכנסת ישראל.
נינו אבסדזה: כמובן תודה רבה לחבר הכנסת דני דנון שהבנתי שבעוד כמה דקות יצטרף אלינו.
נינו אבסדזה: אני לא אדבר הרבה, אני אעלה רק שלוש נקודות שמבחינתי הן ממש חשובות וגם רגשיות.
נינו אבסדזה: הנקודה הראשונה היא רגשית לחלוטין, בתור ילדה בת ארבע, חמש מקסימום, אחד הזיכרונות הראשונים שלי בחיים היה בן אדם שהיה שכן שלי בטביליסי, גר לא רחוק מאיתנו, עבד במאפיה לא רחוק מהבית שלי ובכלל קרוב לבית שבו נולד השגריר, רק שהוא אז עוד לא נולד, כי זה היה ב-69', משהו כזה, והוא לא היה שייך לאותן 18 משפחות, כי 68' אני עוד לא בטוח זוכרת, אבל הוא עזב את גיאורגיה בסביבות 70'-71' ואני זוכרת איך בכו שני הצדדים, איך בכו האנשים השכנים, יהודים ולא יהודים, שגרו שם בשכונה שליוו אותו ואיש לא ידע אם נראה אותו מתי שהוא עוד, ואני יודעת איך בכה הצד היהודי, מי שהיו בדרך לפה, בדרך הביתה, ועדיין היה נורא כואב להם להשאיר את מה שהם משאירים בטביליסי.
נינו אבסדזה: אני חושבת שכל זה בהחלט נשמר ונשאר, ואמר חבר הכנסת מיכאלי, ובצדק גמור, לאלה שיצאו מגיאורגיה, ברור שהבית שלנו כאן, אבל גיאורגיה היתה בהחלט אמא בשביל היהדות שחיה שם במהלך 2,600 שנה, ואני חושבת שהסיפור הזה שממש נשאר בזיכרוני, אני לא זוכרת את השם של בן האדם, אבל אני זוכרת איך שני הצדדים בכו מזה, גם משמחה, דרך אגב, זה לא היה רק בכי של עצב שלא נראה את בן האדם, גם משמחה וגם מעצב, ולדעתי זה חשוב וזה נשמר.
נינו אבסדזה: נקודה שנייה.
נינו אבסדזה: חבר הכנסת מיכאלי, עשיתי חשבון הבוקר, כמות האוכלוסייה הגיאורגית בארץ היא בערך 1%-1.5% מהאוכלוסייה הכללית בישראל, כמות הנציגים הגיאורגיים בכנסת פי שניים וחצי יותר גדולה מבחינת האחוזים, יש לנו 2.5% נציגות.
אברהם מיכאלי: בלי עין הרע, שלא יוציאו לנו---
נינו אבסדזה: אנחנו יכולים להתגאות, יחסית לכמות האוכלוסייה, יש פי 2.5 נציגות גיאורגית בכנסת.
נינו אבסדזה: נקודה שלישית ומאוד חשובה, כיוון שאני מסתכלת על הבסיס שבנינו במשך 2,600 שנה, זה בסיס שנשמר כעת ביחסים בין המדינות, גם בזכות הקהילה היהודית שנשמרה בגרוזיה והגיעה לפה, יש יחסים בין גיאורגיה לישראל, יחסים מאוד חשובים, ואני כאן מטעמי כחברת כנסת רוצה לומר תודה רבה לשגריר הגיאורגי על זה שבהצבעה באונסק"ו גיאורגיה היתה בין המדינות שלא הצביעו בעד הכנסת הפלשתינים.
נינו אבסדזה: מכיוון שנמצא פה השגריר, אני בכל זאת אפנה אליו בשפת האם שלו (מדברת ברוסית).
נינו אבסדזה: תודה רבה.
אברהם מיכאלי: תודה רבה לחברת הכנסת אבסדזה.
אברהם מיכאלי: אני מבקש מחברי, חבר הכנסת דני בן סימון, לומר לנו כמה מלים.
דניאל בן-סימון: אני קודם כל מתנצל שפלשתי לכינוס לא לי.
דניאל בן-סימון: בדרך לפה שאלו אותי 'לאן אתה הולך?', אמרתי, 'אני הולך לכינוס של יוצאי גיאורגיה', אמרו לי 'מה לך וליוצאי גיאורגיה?, הרי אתה לא משם', אמרתי 'אני מתנצל', פעם נוספת, 'שמרוקאי בא לכינוס של גיאורגים', אמרו לי, 'זה לא הולך יחד'.
דניאל בן-סימון: לכן שתי התנצלויות ורק כדי לומר כי מי שעלה פעם תמיד נשאר עולה, לא חשוב מאיפה.
דניאל בן-סימון: יש פה ויכוח בארץ הזאת, מי בנה יותר, מי חלוץ יותר, מי עשה יותר, זה ויכוח שלא נגמר מאז 48', ותמיד אלה שהיו לפני לוקחים לעצמם את התהילה של בוני הארץ, ואני בא ממפלגה כזאת של מייסדים, מפלגת העבודה, גם מה שנשאר ממנה, עדיין יש תחושה של מייסדים, לכן אני בא רק לומר שכל עלייה מביאה איתה תרומה יוצאת דופן, לא רק לבנייה, אלא לעיצובה ודמותה של החברה הישראלית, עיצוב אופייה, ולא פחות חשוב מאשר להקים את היסודות, זה להקים את הקומות, וכל עלייה מביאה איתה.
דניאל בן-סימון: ..