GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יפת אלמו: אם לכולם היתה היכולת להשתתף באוניברסיטאות, היו משיגים הישגים נאים.
יפת אלמו: ולכן הדברים היו יכולים להיות שונים.
יפת אלמו: אני רוצה לפנות למכללות שהם באמת, בתנאים מסוימים מקבלים אותם ובעיקר קרית אונו.
יפת אלמו: אני רוצה להודות באמת מכל הלב.
יפת אלמו: למה אני מודה לקרית אונו?
יפת אלמו: לא רק שהם מקבלים ומכינים אותם וגורמים להם לסיים, אלא מלמדים אותם גם למצוא עבודה.
יפת אלמו: אחד הדברים שמכשיל היום בקרב העדה, אלה שסיימו, אפילו שיש להם תואר שני, עובדים בשמירה.
יפת אלמו: אין להם עבודה אחרת.
יפת אלמו: ולכן, הצעירים אומרים תואר שני ואין עבודה.
יפת אלמו: למה לי להשקיע ?! דבר נוסף, למה אלה שהתחילו ללמוד במכינה עוזבים את המקום?
יפת אלמו: משום שיש בעיה.
יפת אלמו: מינהל לסטודנטים מסייע במילגה בסכום של 600 שקל .
יפת אלמו: לפני חמש עשרה שנה ,בתקופה שאני למדתי, קבלתי סיוע בכום זה ועד היום הסכום לא השתנה.
יפת אלמו: שנית, למשרד הקליטה, יש תהליך מימון של 300 אחוז.
יפת אלמו: נניח סטודנט , שנה אחת למד מתוך 300 אחוז מאה אחוז הוא ניצל, ועכשיו, יש לו בעיה.
יפת אלמו: אם הוא יוצא, למה לא לתת לו לחזור ללמוד לסיים?
יפת אלמו: אומרים לו, אתה יצאת אתה לא תתקבל.
יפת אלמו: ואז מעיפים אותו.
יפת אלמו: לא שואלים למה הוא יצא?
יפת אלמו: אנחנו יודעים, יש להם ועדה.
יפת אלמו: הועדה היא לא בודקת באמת.
יפת אלמו: סטודנט מתחיל ללמוד, ואז יש בעיה של שכר לימוד, אתם יודעים שזה שמיים וארץ, אני חושב, שזו העזרה כולם יכולים לומר ---
דני דנון: משפט לסיום.
יפת אלמו: אני קורא למינהל הסטודנטים לתקן את העיוות שישנו.
יפת אלמו: לתקן ולעשות.
יפת אלמו: שנית, לקדם את נושא החינוך שהנו הבסיס לכל.
יפת אלמו: ולבסוף אני רוצה להודות לזאב שמנהל את התכנית של קרית אונוהמצליחה בזכותו, כל הכבוד.
דני דנון: אני אודה לך גם בזה שסיימת עם זאב, כי זאב הוא הדובר הבא.
דני דנון: עו"ד זאב קאסו מקרית אונו.
דני דנון: אני חייב לומר שהיית מבין החלוצים שהתעסקו בנושא של שילוב יוצאי אתיופיה.
דני דנון: אני רוצה לתת לך את זכות הדיבור.
דני דנון: בבקשה זאב.
זאב קאסו: תודה רבה.
זאב קאסו: לפני שתים עשרה שנה באתי לקריה האקדמית אונו ללמוד כסטודנט יחיד, ראיתי שבאמת ---
דני דנון: היית הראשון?
זאב קאסו: בין הראשונים.
זאב קאסו: באתי ללמוד וראיתי שאין אף אחד שם.
זאב קאסו: באתי ליו"ר הקריה האקדמית הרטמן, אמרתי לו, שמע יש פה פוטנציאל.
זאב קאסו: חבל הצעירים שלנו מסתובבים בחוץ.
זאב קאסו: פסיכומטרי הוא המחסום העיקרי לאוניברסיטאות, שיכלו להיות עורכי דין או רואי חשבון.
זאב קאסו: אמר לי, בוא נצא.
זאב קאסו: יצאנו.
זאב קאסו: תוך חצי שנה גייסנו צעירים וצעירות, מוכשרים ומוכשרות.
זאב קאסו: ביניהם חבר הכנסת מולא, סגן אלוף ציון שימקור ועוד רבים אחרים, שהם יועצים משפטיים בכל מיני מוסדות, חברות, גימנסיות, בנקים.
זאב קאסו: למעלה ממאה עשרים בוגרים, נכון לעכשיו, נרשמו לתכנית.
זאב קאסו: אני לא מקבל את הטענה שכשהולכים לפקולטות יוקרתיות או לפקולטות קשות החבר'ה לא מצליחים.
זאב קאסו: זה לא נכון.
זאב קאסו: אני יכול להגיד לכם מניסיון שלי.
זאב קאסו: אני כבר שתים שנה בתכנית, אין דבר כזה.
זאב קאסו: אם נותנים את הסיוע המתאים, שיעורי תגבור ועזרה כלכלית, כמו שאמר חברי הרב יפה, מעונות, אין שום סיבה שהוא לא יצליח.
זאב קאסו: אני לא מסכים, אדוני היו"ר, שזה כישלון להכניס אותם לתכניות יוקרתיות.
זאב קאסו: עובדה, חלקנו במחזור הראשון חמישים צעירים וצעירות יוצאי אתיופיה.
זאב קאסו: עשרים וחמישה למינהל עסקים והתמחויות שונות, ראיית חשבון, מימון ושוק ההון, פרסום ושיווק מערכות מידע, עשרים וחמישה למינהל עסקים, אמרתי לכם, ובהתמחויות שונות.
זאב קאסו: עשרים וחמישה למשפטים.
זאב קאסו: כולם סיימו, אדוני היו"ר, בהצלחה.
זאב קאסו: אני יכול להגיד דוגמאות, , חבר הכנסת שלמה מולא הוא אחד מהם.
זאב קאסו: ציון שימקור אחד מהם ועוד.
זאב קאסו: הזכרתי את הרשימה הארוכה שהם עובדים בבנקים וחברות פיננסיות.
זאב קאסו: אדוני היו"ר, הקריה האקדמית לא מקבלת תקציב מהמדינה.
זאב קאסו: היא מוסד פרטי.
זאב קאסו: הקריה מממנת ומסבסדת כל שנה למעלה משני מליון שקל לתכנית יוצאי אתיופיה.
זאב קאסו: יוצאי אתיופיה שמשלמים היום בסיוע של מינהל לסטודנטים שכר לימוד שווה ערך לאוניברסיטה.
זאב קאסו: סטודנט יוצא אתיופיה משלם רק דמי רצינות, במירכאות, כאלפיים שקל בעשרה תשלומים, על מנת שירגיש חלק שותף במוסד האקדמי.
דני דנון: מהו מספרלומדים, בשנה שהסתיימה?
זאב קאסו: בקריה האקדמית לומדים כרגע 140 סטודנטים, ביניהם 40 לתואר שני.
זאב קאסו: קצינים, קצינות, בסדיר, במילואים.
זאב קאסו: בנוסף, אדוני היו"ר, אנחנו נותנים מעטפת נוספת.
זאב קאסו: זה לא מספיק.
זאב קאסו: כולנו, כל המוסדות שנמצאים פה, אחרי שלוש שנים-ארבע שנים, ואם זה תואר שני עוד שנתיים, כולם יכולים להעניק תואר.
זאב קאסו: אין שום סיבה שסטודנט שלמד במוסד שלוש שנים לתואר ראשון, ארבע שנים או חמש שנים לתואר שני לא יקבל תואר.
זאב קאסו: המבחן האמיתי שלנו הוא ההשמה.
זאב קאסו: מה עשינו בזה שאנחנו הענקנו תואר לארבעים סטודנטים?
זאב קאסו: זה לא מספיק, צריך גם לדאוג להם להשמה.
זאב קאסו: אני מתחבר, שוב, למה שאמר הרב יפת.
זאב קאסו: אם אנחנו לא ניתן לאותם בוגרים תואר ראשון ותואר שני תעסוקה במקצועות ---
דני דנון: מה האחוזים?
דני דנון: יש לכם מעקב אחרי---
זאב קאסו: 97% בוגרי יוצאי אתיופיה, כולם מיושמים במקצועות, שהם התמחו בהם.
זאב קאסו: כעורכי דין, כרואי חשבון, כבוגרי פיננסיות.
זאב קאסו: אם אני חוזר לאותו נקודה, שאמר הרב יפת---
דני דנון: אפשר לחזור על המשפט הזה של 97?
זאב קאסו: 97% מבוגרי התכנית, כולם מיושמים בתעסוקה הולמת.
זאב קאסו: ותעסוקה הולמת זאת אומרת, במקצועות שהם התמחו בהם, במקצועות שהם למדו.
דני דנון: עכשיו את ם עובדים על זה?
זאב קאסו: בודאי.
זאב קאסו: אנחנו עוקבים אחד על אחד.
זאב קאסו: אם עורכי דין אז עורך דין אם הוא רואה חשבון אז רואה חשבון וכן על זה הדרך.
זאב קאסו: מאוד חשוב לא רק לשלוח אותם ללמוד תואר.
זאב קאסו: צריך לדאוג גם לעתיד ע"י הקמת מנגנון שנקרא השמה.
זאב קאסו: דאגנו שכל מרצה בקריה האקדמית אונו ייקח על עצמו לדאוג לסטודנט מהיום הראשון שנכנס למוסד להשכלה הגבוהה עד היום אחרון בו מסיים.
זאב קאסו: , ללוות אותו במשך שלוש שנים, וגם לדאוג לו אחרי זה להשמה.
זאב קאסו: , החל מהתמחות,
זאב קאסו: אם מדובר במשפטים, עד למציאת תעסוקה.
זאב קאסו: ואני רוצה לסיים במה שאמר הרב יפת, זה מאוד חשוב.
זאב קאסו: אחוז הסטודנטים יוצאי אתיופיה ירד בשנים האחרונות, כי הדוגמה שלנו היא דוגמא לא טובה.
זאב קאסו: הדוגמה האישית, שמביאים האקדמיים אינה טובה.
זאב קאסו: אחרי תואר ראשון ושני ופקולטה כל כך יוקרתית, ואתה עובד בשמירה?
זאב קאסו: ! זו דוגמה אישית?
זאב קאסו: ! לכן, למה לי ללמוד?
זאב קאסו: אדוני היו"ר בכל מקום לגיוס סטודנטים אליו אני מגיע אומר הסטודנט: עזוב , בחייאת, תעזוב אותנו.
זאב קאסו: תן לי להיות בשמירה, לעשות את הכסף.
זאב קאסו: ארבע שנים אני אחכה לך עם קרן השתלמות, 60,000 אלף שקל, אני רוצה לראות אותך, אתה עכשיו מסיים תואר ראשון, אם לא תחזור לשמירה?
זאב קאסו: זה מה שהם אומרים.
זאב קאסו: תודה רבה אוני היו"ר,
זאב קאסו: שנתת במה לדיון באמת חשוב ותודה רבה לכולם.
דני דנון: אני אבקש מהדוברים האחרים לקצר בדברם, אנחנו צריכים להתקדם לקראת סיום.
דני דנון: ד"ר אברהם נגוסה, בקשה.
אברהם נגוסה: תודה אדוני היו"ר, אני מברך את היו"ר.
אברהם נגוסה: כל הזמן עולים נושאים מרכזיים, באמת בוערים ומובאים לדיון וזה מאוד חשוב לנו.
אברהם נגוסה: , כמי שעבר את המסלול והשתלם באקדמיה, אני מכיר בדיוק מה הולך שם ואת הבעיות, יש לנו שלושה מחסומים.
אברהם נגוסה: מחסום אחד, שכולכם הזכרתם, זה הפסיכומטרי.
אברהם נגוסה: המבחן הפסיכומטרי לא מתאים כל כך, בעיקר מבחינת התרבות.
אברהם נגוסה: הפסיכומטרי נבנה באוריינטציה מערבית, ולכן זה מחסום בשבילנו.
אברהם נגוסה: שתיים, המחסום השני זה המחסום הכלכלי.
אברהם נגוסה: מה שמינהל לסטודנט נותן לא מספיק.
אברהם נגוסה: ולכן הסטודנטים שיש להם מוטיבציה ויכולת ללמוד, בגלל הפחד, והקושי הכלכלי אינם יכולים להצטרף.
אברהם נגוסה: אז יש מציאות שחיילים שהיו בקרבי ביחד נפגשים בשערי האוניברסיטה.
אברהם נגוסה: האתיופי כשומר והאחר כסטודנט למשפטים או רפואה.
אברהם נגוסה: אז זו המציאות שאנחנו רואים בגלל המחסום הכלכלי.
אברהם נגוסה: המחסום השלישי, הוא המחסום שאין מודל לחיקוי בקהילה.
אברהם נגוסה: האח הקטן אומר אתה למדת, עשית השקעת ארבע שנים ויותר ואתה שומר בקפיטריה.
אברהם נגוסה: את זה אני יכול להשיג גם בלי ללמוד.
אברהם נגוסה: אם אנחנו לא נתמודד ולא נמצא פתרון, אדוני היו"ר, ברמה מדינית, למנוע את שלושת המחסומים האלו אז כמה שנדבר, כמה שנדון, בשטח זה לא ישתנה.
אברהם נגוסה: ולכן, צריך לראות ברמה מאד מאוד גבוהה, משר האוצר, שר החינוך, ראש הממשלה ואנשי מפתח בעניין, יו"ר ועדת העלייה והקליטה קביעת מדיניות והתמודדות עם שלושת המחסומים.
אברהם נגוסה: מה שמינהל לסטודנט נותן, אני יודע ועברתי בעצמי.
אברהם נגוסה: רבותי, זה לא פיתרון 600 שקל לחודש.
אברהם נגוסה: זה לא פיתרון.
אברהם נגוסה: ולכן, גם אם תקרא לו תוכנית חומש, זה לא פיתרון, אני מכיר גם בתל אביב את המלגות, כל מיני סיוע, זה גם לא פיתרון.
אליה מהרט: אני רוצה להתייחס, אני כן מסכימה לגבי שלושה חסמים.
אליה מהרט: אני רואה אותם במקומות אחרים: אחד, זה תעודת בגרות.
אליה מהרט: מה שזאב ציין פה לגבי מכללות, רוב המכללות הם לימודים, שקשורים במדעי החברה.
אליה מהרט: צריך להבין את זה.
אליה מהרט: ובאוניברסיטאות הלימודים מתמקדים בהנדסות, במקצועות של פרה- רפואיות, המקצועות הפרקטיים.
אליה מהרט: היום אנשים רוצים להיות מהנדסים, אנשים רוצים להיות רופאים.
זאב קאסו: בקריה האקדמית זה מינהל עסקים, ראיית חשבון ומשפטים.
אליה מהרט: אוקי.
אליה מהרט: בן אדם נדרש והיה והגיע למקומות האלו, הוא צריך תעודת בגרות מסוימת.
אליה מהרט: חמש יחידות פיזיקה, חמש יחידות ביולוגיה.
אליה מהרט: לילדים מתוך הקהילה שלנו אין את זה.
דני דנון: לא, לא, אני לא מסכים --
אברהם נגוסה: אני לא מדבר על בחירה חופשית של כל אדם במקצוע בו הוא רוצה להתקדם, אני לא נכנס לזה.
אליה מהרט: החסם הראשוני, עוד לפני הפסיכומטרי, היא תעודת הבגרות.
אליה מהרט: 20% מקבלים תעודת בגרות, שמתאימה לאוניברסיטה.
אליה מהרט: אז איפה כל השמונים אחוז?
אליה מהרט: עוד לפני שהם ניגשים לפסיכומטרי, רוב המוסדות פה עושים תכניות מצוינות ליוצאי אתיופיה, מלווים אותם, ונותנים הדרכה---
אברהם נגוסה: אני מסכים איתך, אני כל הזמן אומר, גם כדי שיהיה לנו יותר שישתלמו באקדמיה, צריך להתחיל מגן ילדים, מיסודי, מתיכון, מהבגרות.
אברהם נגוסה: אין ויכוח, אנחנו כל הזמן אומרים את זה.
אברהם נגוסה: אבל גם מי שהגיע, אותם עשרים אחוז שהצליחו, גם הם לא משתלבים.
אברהם נגוסה: זה בגלל המחסומים האלו.
דני דנון: תודה רבה .
דני דנון: אני רוצה לבקש מיעל ארן, מהאוניברסיטה הפתוחה.
יעל ארן: אני רוצה לציין כמה נקודות.
יעל ארן: ראשית לנו אין תנאי קבלה, לא פסיכומטרי ולא בגרות.
יעל ארן: אנחנו מוסד אוניברסיטאי עם ארבעים אלף סטודנטים, ואין לנו תנאי קבלה.
יעל ארן: אצלינו לא צריך בגרות ולא צריך פסיכומטרי.
יעל ארן: אנחנו לא יכולים להצביע על מספר סטודנטים אתיופיים שיש לנו משום שאנחנו לא עושים בחינות לסטודנטים יוצאי אתיופיה.
יעל ארן: בדרך כלל, אפשר להגיד מספרים יותר מדויקים כאשר יש מכינות מסודרות.
יעל ארן: אבל אני בכל זאת, כבר כמה שנים כמנהלת פרויקט של יוצאי אתיופיה ירושלים, שממנו אפשר ללמוד הרבה מאוד דברים.
יעל ארן: גם במצב שאין תנאי קבלה ונכנסים סטודנטים ללא צורך בתנאי קבלה, יש לסטודנט האתיופי קשיים לימודיים, שקשורים לקשיי שפה וגם קשיים תרבותיים וחברתיים.
יעל ארן: אנחנו באוניברסיטה הפתוחה, מממנים את הסטודנטים האלה מתחילת התואר ועד סופו ולא מקבלים על זה שום תקציב מאף גורם.
יעל ארן: לא מהות"ת ולא משום גורם.
יעל ארן: האוניברסיטה הפתוחה מממנת קבוצה ייחודית של סטודנטים אתיופיים, אני יכולה להגיד לכם שאחוז הנשירה יחסית גבוהים.
עופר אופן: סליחה, אני לציין שסטודנטים מהאוניברסיטה הפתוחה מקבלים מימון מלא של שכר הלימוד.
יעל ארן: לא, אנחנו נותנים להם מלגות.
יעל ארן: הסטודנטים שבפרויקט שלנו מקבלים מלגה מהאוניברסיטה הפתוחה מתחילת התואר ועד סופה.
דני דנון: בנצי פרצלן מהאוניברסיטה העברית, אתם מופיעים פה בתור ציון לגנאי כאוניברסיטה שיש בה הכי מעט סטודנטים יוצאי אתיופיה.
דני דנון: למה ומדוע?
בנצי פרצלן: אני רוצה להגיב.
בנצי פרצלן: הבעיה היא לא לקבל את הסטודנטים, הבעיה היא שהם יצליחו בלימודים ויסיימו את הלימודים.
בנצי פרצלן: ויסיימו ברמה כמו כולם ושלא יהיו לנו סטודנטים מסוג א' וסטודנטים מסוג ב' הדבר לא טוב לקהילה האתיופית ולא טוב לחברה.
בנצי פרצלן: לאוניברסיטה שלנו יש כשלושה סוגי סטודנטים.
בנצי פרצלן: יש לנו סטודנטים אתיופים שעומדים בכל תנאי הקבלה ולומדים בלימודים הרגילים.
דני דנון: מעט מאוד.
בנצי פרצלן: נכון.
בנצי פרצלן: יש סטודנטים שקרובים לסף הקבלה ואנחנו מגדירים אותם כראויים לקידום.
בנצי פרצלן: חמישה אחוז מהתלמידים מהאוניברסיטה העברית שאינם עומדים בסף הקבלה, הם בעצם מוגדרים ראויים לקידום, שאצלנו, כל סטודנט אתיופי, אנחנו לא שולחים אותו לאגודה לקידום החינוך, אלא מגדירים אותם כך, וישנה קבוצה, שבעצם על ידי מיונים אחרים, חושבים שהם יכולים להצליח בלימודים, אבל צריך להבטיח להם את המעטפת המתאימה.
בנצי פרצלן: מה קורה באוניברסיטה העברית בשנה הבאה?
בנצי פרצלן: האוניברסיטה העברית מקבלת עשרים סטודנטים שלא עומדים בסף הקבלה בכל תחומי הלימוד.
בנצי פרצלן: אני רק יכול להגיד לכם, שיש לנו שני מועמדים לרפואה, שעכשיו עושים את בחינות המיון.
בנצי פרצלן: למה האוניברסיטה העברית החליטה לעשות את זה ולשתף פעולה בנושא הזה?
בנצי פרצלן: כי הובטחה מעטפת.
בנצי פרצלן: למעטפת הזאת יש מספר שותפים.
בנצי פרצלן: קודם כל מינהל הסטודנטים.
בנצי פרצלן: מינהל הסטודנטים מבטיח להם את שכר הלימוד, מבטיח להם את שכר המעונות ו600 שקל לחודש למחייה.
בנצי פרצלן: אני מסכים פה עם מה שנאמר ש-600 שקל למחייה זה לא מספיק, כי כרטיס חופשי חודשי חופשי עולה חצי.
בנצי פרצלן: כשראיתי את הדבר הזה פניתי לאוניברסיטה ומצאנו מקורות והבטחנו עוד אלף שקל לכל סטודנט למשך עשרה חדשים בשנת הלימודים.
בנצי פרצלן: כדי שבאמת נוכל להדגיש את העניין הזה.
בנצי פרצלן: זה הצעד הכלכלי.
בנצי פרצלן: אחר כך יש את הצד הלימודי.
בנצי פרצלן: נמצא תורם בעזרת פון פוירשטיין המוכן לעזור בנוסף למימון של מינהל הסטודנטים, בליווי ייעוץ חברתי, ביישום חוגים.
בנצי פרצלן: לדוגמה, בחודש הבא הם עוברים סדנאות מיוחדות, הכנה ללימודים.
בנצי פרצלן: כל הדברים האלו עולים כסף שלאוניברסיטה אין מאיפה לממן.
בנצי פרצלן: עלתה פה השאלה, האם ות"ת צריך לתת כספים מיוחדים לאוניברסיטה?
בנצי פרצלן: צריך להבין, שהאוניברסיטה לא רוצה את הכספים לעצמם.
בנצי פרצלן: הכספים האלה צריכים להיות מושקעים בתלמידים האתיופים.
בנצי פרצלן: ואז, אם אנחנו נשקיע בהם בליווי צמוד בלימודים, במעקב בחונכות אישית, בעזרה בלימודים, יש סיכוי סביר מאוד שהם יסיימו את הלימודים.
בנצי פרצלן: כך רואה את זה האוניברסיטה.
בנצי פרצלן: היא, בנוסף למה שהיא מקבלת היום, החליטה לקבל עשרים סטודנטים, כפי שאמרתי, בבר אילן התכנית הזאת גם קיימת ואני חושב שהיא מצליחה.
בנצי פרצלן: במידה וזה יצליח, במידה ויימצאו המשאבים המתאימים, אני מקווה, שהתכנית הזו תתרחב במשך השנים.
דני דנון: חייבים לעשות בדק בית רציני, ולראות---
ישראלה פנטה: שאלה לאדוני.
ישראלה פנטה: התקבלתי לתואר שני אצלכם, תואר שני בפסיכולוגיה קלינית ורציתי לשאול, האם יהיה מדור, גוף, שירכז וילווה אותי, לא כחלק מהתכנית של פוירשטיין והקבוצה של העשרים חבר'ה, אלא כסטודנטית באוניברסיטה?
בנצי פרצלן: דיקן הסטודנטים אצלנו מטפל באוכלוסיות שנצרכות לעניין הזה ,אפשר לפנות אליהם, בין היתר הם מטפלים בסטודנטים האתיופים.
בנצי פרצלן: דבר נוסף שאנחנו השגנו, לתכנית של פוירשטיין יוכלו להצטרף גם סטודנטים שהתקבלו במסגרות אחרות.
בנצי פרצלן: זה היה אחד התנאים של משרד הקליטה וגם שלנו.
דני דנון: אני רק רציתי לומר, שאתם צריכים לעשות בדק בית הרבה יותר רציני אצלכם, באוניברסיטה העברית.
דני דנון: וגם כשאתם מגייסים משאבים, פחות בניין ועוד שלושים או חמישים או מאה סטודנטים יוצאי אתיופיה.
דני דנון: זה גם יביא יותר כבוד, וגם יותר תוצאות לאוניברסיטה העברית.
דני דנון: ולכל אוניברסיטה אחרת, אני אומר את זה בצורה גלויה, אני יודע, שאתם מתגייסים גם לפרויקטים האלה, אתם מגייסים.
דני דנון: שימו את זה בראש סדר העדיפויות ויימצאו גם התורמים שכן ייתנו את המימון לנושאים האלה.
דני דנון: זה רק עניין של סדרי עדיפויות של המוסד האקדמי ושל ההנהגה שלו.
דני דנון: בקצרה, נציג הג'וינט טזתא.
טזתא ערמאי: אני רוצה להמשיך את הקו שלו, התכנית שנפתחת עכשיו בירושלים היא תולדה של תכנית שהתחלנו בבר אילן שנה שעברה.
טזתא ערמאי: התכנית התחילה במחשבה שיש סטודנטים, דבר מדהים, שיש להם ציונים מאוד גבוהים בבגרות אבל הפסיכומטרי שלהם מהווה באמת מחסום, כמו שנאמר כאן, עושים להם את האבחונים של מכון פוירשטיין.
טזתא ערמאי: אגב, אני אשמח שזה יצוין פה.
טזתא ערמאי: כי זה לא מצוין שהתכנית קיימת בבר אילן, האבחונים של מכון פוירשטיין, הם הוכיחו את עצמם בצבא, בקורס סמיר, שהצליחו לשלב יוצאי אתיופיה לתפקידים שהיו חסומים קודם לכן ליוצאי אתיופיה והצליחו לשלב אותם לתפקידים טובים.
טזתא ערמאי: אני חושבת שאותם חבר'ה עכשיו ממשיכים להשתלב.
טזתא ערמאי: ונקודה אחרת שאני חושבת שחשוב לתת עליה את הדעת היא הנקודה שקשורה למכירות.
טזתא ערמאי: יש הרבה יוצאי אתיופיה שמעוניינים ללמוד אבל כשהם מגיעים לאוניברסיטאות ושואלים מה הנתונים שלכם, מעבר לנושא הזה של הפסיכומטרי שהוא מחסום מוכר וברור, אני פוגשת לא מעט סטודנטים, מועמדים לתואר ראשון, חבר'ה שסיימו את המכינה שלהם ותעודת המכינה לא עונה בכלל על הצרכים הבסיסיים או על הדרישות הבסיסיות של המחלקה.
טזתא ערמאי: אני חושבת שצריך לשים לב, כל מי שקשור לנושא של המכינות, צריך לשים לב באמת איפה משקיעים את המשאבים שקשורים למכינה.
טזתא ערמאי: אם נוגעים בזה קבוצות של סטודנטים, שחשוב שיעשו, חמש יחידות במתמטיקה ובאנגלית ובפיזיקה, צריך כן לתת את הדעת ולא לדאוג שהם יעשו חמש יחידות באזרחות או חמש יחידות באמהרית או בכל מקצוע אחר שיעלה את כמות היחידות ולא ייתן שום משמעות לתנאי הקבלה.
דני דנון: שלומית כנרי , מכללת לוינסקי, בקשה.
שלומית כנרי: אני רוצה לעלות בעיה שקשורה למכללות להכשרת מורים.
שלומית כנרי: ככל הידוע לי, יש שלוש תכניות מיוחדות ליוצאי העדה האתיופית במכללות להכשרת מורים, אנחנו רוצים לראות יותר ויותר מורים וגננות בבתי הספר ובגני הילדים.
שלומית כנרי: אם דיברתם על דוגמה אישית, זה מתחיל משם.
שלומית כנרי: הבעיה כרגע היא שהמכללות להכשרת מורים לא מתוקצבות על ידי הות"ת אלא על ידי משרד החינוך.
שלומית כנרי: המודל של משרד החינוך כרגע קונס אותנו, כמכללה על כל סטודנט שאנחנו מקבלים בתנאי קבלה שהם מעט נמוכים.
דני דנון: מה זה קונס?
שלומית כנרי: קונס בתקציב.
דני דנון: תפרטי.
שלומית כנרי: אין לי פה את המספר, זה משמעותי.
דני דנון: זאת אומרת, על כל תלמיד שקיבלתם שלא עומד בתנאים, אתם מקבלים פחות תקצוב.
שלומית כנרי: בשלוש התכניות האלה רוב הסטודנטים---
דני דנון: ואת יכולה להגיד לי מה היקף התקצוב חסר הזה, באיזה היקפים?
שלומית כנרי: הוא קונס אותנו על כל סטודנט.
שלומית כנרי: לא משנה מה מוצאו.
שלומית כנרי: אין לנו אפשרות לקדם אוכלוסיות מיוחדות בלי הקנס הזה, זה מגיע למיליוני שקלים.
דני דנון: יהודה שוורץ אתה יכול להתייחס לנושא הזה ,בבקשה.
יהודה שוורץ: בהחלט.
יהודה שוורץ: אדוני היו"ר, גבירותיי ורבותי.
יהודה שוורץ: אני חושב, שבעמוד 10 בדו"ח שהגברות הנכבדות הכינו לנו, יש מספרים מוחלטים על תשס"ט.
יהודה שוורץ: מדובר על מעל שלש מאות סטודנטים להוראה.
יהודה שוורץ: הניסיון שלנו בקליטת עלייה בשנות החמישים ובשנות השישים מלמד שהכלי החשוב ביותר למוביליות חברתית של עדה מסוימת הוא כניסת השותפים שלה למערכת החינוך.
יהודה שוורץ: לכן אנחנו עושים מאמץ אדיר לקלוט יותר ויותר סטודנטים במכללות.
יהודה שוורץ: הגברת מליבינסקי דיברה על תכניות מיוחדות לאתיופים, תכנית שהיא סגורה בתוך עצמה.
יהודה שוורץ: אבל אנחנו מעדיפים לקלוט את הבוגרים האתיופים בכלל התכניות של המכללות וכפי שאתם יודעים, הסטודנטים הללו במקרים מסוימים לא עומדים בתנאי הקבלה ואנחנו בהחלט מתחשבים בהם.
יהודה שוורץ: הגברת צודקת, שיש קנס גורף על כך, שמכללות קולטות סטודנטים ברמה נמוכה.
יהודה שוורץ: מדיניות של השר לעלות את רמת המורים, אבל מצד שני אנחנו מפצים את המכללות בסכום גבוה יותר מסכום הקנס.
יהודה שוורץ: זאת אומרת---
דני דנון: מפצים על שילוב יוצאי אתיופיה?
יהודה שוורץ: מפצים על שילוב יוצאי אתיופיה על ידי הענקת סכום, שהוא עולה בהיקפו על ---
דני דנון: אתה יכול להגיד לנו במספרים?
אברהם שוורץ: אני יכול להגיד.
אברהם שוורץ: הקנס הוא בערך בסדר גודל של 4000 שקל, והתוספת, שהמכללה מקבלת היא כ- 6000 שקל עבור התלמידים יוצאי אתיופיה.
אברהם שוורץ: מה שאני מבקש לחזק כאן, הדברים שאמר פה הרב יפת שהשילוב של הסטודנטים במערכת החינוך כמורים יכול לעשות את השליחות החזקה ביותר, המשמעותית ביותר להתערות העדה בתוך החברה הישראלית.
דני דנון: את מכירה את התקציב הזה, שלומית?
שלומית כנרי: מכללת לוינסקי לא קיבלה כל תקציב שקשור לעבודה ולמשאבים שאנחנו השקענו בקבוצה הזאת שכלל חונכות אישית וקורסים מיוחדים, קורסי תגבור, ומלגות קיום וסיוע סוציאלי, פסיכולוגי.
שלומית כנרי: כל המעטפת הזו לא קיבלנו עליה כל סכום.
דני דנון: אני מבקש, יהודה, שתבדוק את זה ותעדכן את הועדה.
יהודה שורץ: גברתי, מוזמנת להיות בקשר אישי איתי ולקבל את הנתונים המדויקים.
דני דנון: יהודה, הועדה מבקשת לקבל את הנתונים לגבי שלוש המכללות.
יהודה שורץ: כן, ארבע מכללות, ליתר דיוק.
יהודה שורץ: ארבע מכללות שיש בהן תכניות מיוחדות עם כחמישה עשר, עשרים סטודנטים.
יהודה שורץ: אבל בסך הכול יש מעל 400 סטודנטים במערכת המכללות להכשרת עובדי הוראה.
יהודה שורץ: לא רק בקבוצות המיוחדות, סטודנטים שמפוזרים, כסטודנטים לכל דבר.
דני דנון: אנחנו נבקש לקבל פירוט על כל מוסד, על התקצוב שהוא קיבל, כפי שתיארת.
יהודה שוורץ: יישלח בהקדם האפשרי.
דני דנון: אני רוצה, ברשותכם, לסכם את הדיון במספר מילות סיכום.
דני דנון: אין לכולנו ספק, שההשכלה הגבוהה, הינה מפתח הכרחי למוביליות לקידום חברתי.
דני דנון: הנתונים, שהוצגו בועדה מבישים, ויש לפעול לשינוי המצב באופן מיידי.
דני דנון: מוסדות מכובדים כמו האוניברסיטה העברית ואחרים, לעיתים נשארים במגדל השן.
דני דנון: הועדה קוראת לשר החינוך יושב ראש המל"ג וליו"ר הות"ת פרופסור טרכטנברגר להמשיך בפעילויותיו למען יוצאי אתיופיה, ולשלב באופן מיידי תמרוץ תקציבי למוסדות הקולטים סטודנטים יוצאי אתיופיה.
דני דנון: הועדה קוראת למשרדים הרלוונטיים, לפעול להסרת החסמים, בעיקר בנושא תנאי הקבלה, סיוע כלכלי, וליווי צמוד.
דני דנון: אין לועדה ספק שכל סטודנט יוצא אתיופיה מהווה מקור השראה ודוגמה לכלל צעירי העדה.
דני דנון: אני רוצה להודות לכולם, אנחנו נבקש ממרכז מחקר ומידע שאנחנו מודים לו על העבודה המצוינת, להכין לנו נייר מעקב לשנת הלימודים שאנחנו בפיתחה.
אורלי אלמגור-לוטן: רק אבקש לציין הערה שהיא רלוונטית באופן כללי לעבודת הועדה.
אורלי אלמגור-לוטן: אני עובדת באופן קבוע עם הועדה לקידום מעמד האישה, אין שום אפשרות לעקוב אחר הקידום של אוכלוסיה, אם לא מפורסמים נתונים סטטיסטיים מפורטים לגבי האוכלוסייה הזאת.
אורלי אלמגור-לוטן: אלא נדרש כל פעם לבקש עיבוד מיוחד.
אורלי אלמגור-לוטן: אם אתה רוצה לעקוב אחרי מה שקורה לסטודנטים אתיופיים, צריכים לבקש מהאוניברסיטאות ומהלמ"ס, לפרסם באופן ספציפי, מה קורה עם אותם סטודנטים כקבוצה.
אורלי אלמגור-לוטן: וזה לא קיים היום.
דני דנון: אנחנו נוסיף להחלטות שאנחנו פונים ללמ"ס להכין דו"ח שנתי מפורט לגבי---
אורלי אלמגור-לוטן: פשוט להוסיף עוד פילוח, כמו שעושים לעולים מאפריקה, להגדיר את יוצאי אתיופיה, אולי כקבוצה נפרדת ואז אפשרי לעקוב אחריהם בלי לשלם עבור זה.
דני דנון: אני שמח לפתוח את הישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בנושא הנצחת יהודי אתיופיה שניספו בסודן בדרכם לירושלים, בהשתתפות משפחות הנספים ובהשתתפות השרה לקליטת עלייה, חברת הכנסת סופה לנדבר, קבענו מועד לדיון מוקדם יותר ודחינו אותו לבקשת השרה שביקשה להשתתף בו ואני שמח מאד שהשרה רואה חשיבות רבה בדיון חשוב הזה.
דני דנון: הנושא השני לסדר היום הוא הצעה לסדר היום בנושא עשרים שנה ל"מבצע שלמה" של חבר הכנסת שלמה מולה.
דני דנון: הנושא חשוב, הנושא רגיש, הוא עלה בעבר בגופים שונים בוועדות שונות, גם בממשלת ישראל והגיע הזמן לקדם אותו.
דני דנון: האנדרטה כבר קיימת ואנחנו בעצם דנים בהנצחה שמית.
דני דנון: בעבר הסוגיות העיקריות שהועלו היו המבחנים לקביעה מי הייה זכאי להירשם באנדרטה ומי לא ונושא נוסף שעלה בעבר בוועדה המשפטית ואני חולק עליה, חששו שיהיה פה פתח לתביעות פיצויים כאלו ואחרות לכן, אני חושב היום לבוא ולומר לנציגי הממשלה שאנחנו לא מדברים בשלב זה על פיצויים אלא על הנצחה בלבד ולכן אני חושב שמן הראוי להתקדם.
דני דנון: נמצא אתנו גם שבתאי שביט שעסק בנושא רבות ועדיין עוסק בו.
סופה לנדבר: יושב הראש, חבר הכנסת שלמה מולה וחבריי, מי שנמצא היום כאן, גם הסמנכ"ל של המשרד לקליטת עלייה, אריה קורז, ואלי יאסו מנהל האגף, שלום לכולם.
סופה לנדבר: נושא יהודי אתיופיה במשרדנו - יש לו חשיבות רבה ביותר ואני מאמינה שיוצאי אתיופיה מרגישים בכך.
סופה לנדבר: לפני מספר שנים המשרד יזם את ההנצחה ואת הטקס הממלכתי שמתקיים כל שנה ליד האנדרטה, אנדרטה שהוקמה על ידי המשרד לקליטת עלייה ואריה קורז יוכל לספר על כך, כמה התאמצו ועשו בענין.
סופה לנדבר: באנדרטה השארנו את המקום לרשימה של ניספים כי אני רואה חשיבות רבה בהנצחה של יוצאי אתיופיה.
סופה לנדבר: אנחנו כולנו יודעים שזה פצע בקרב העדה, זה כאב שהעדה נושאת ואין שום סיבה שמדינת ישראל לא תעשה רישום של אלה שנספו בסודן.
סופה לנדבר: כשנכנסתי לתפקיד פניתי לשר החינוך ודרשתי שהפרק המפואר של העלייה למדינת ישראל יירשם בספרי היסטוריה ושהתלמידים שלנו ילמדו את הפרק החשוב הזה, והדבר נעשה.
סופה לנדבר: המשרד לקליטת עלייה -הרי לא היינו שם ואין לנו תיעוד, פנינו ללשכה של ראש הממשלה כדי שתוקם ועדה בראשות שופט בדימוס, שיהיו בה אנשי מוסד ובני קהילה וכל אלה שהיו ופעלו בשטח, כדי שהועדה תדאג לרישום הנספים בדרך לישראל.
סופה לנדבר: כאמור, ביקשתי והיום גם דיברתי עם לשכת ראש הממשלה על כך שבשבועות הקרובים נעביר את החלטת הממשלה.
סופה לנדבר: בנוסף החלטתי שהמשרד לקליטת עלייה ישתתף כספית אבל בינתיים אנחנו לא מדברים על עלות ההנצחה והרישום.
סופה לנדבר: הועדה הזו תקום, אין שום סיבה שהיא לא תקום, עכשיו מחפשים שופט בדימוס שיעמוד בראשה.
סופה לנדבר: לשאלת יושב הראש, התפקיד אינו שלי, רק לשכת ראש הממשלה יכולה להקים את הועדה ולעשות את הרישום.
סופה לנדבר: אנחנו נשתתף בישיבה הזו, נקח חלק בהחלטה אבל אנחנו לא רשאים לעשות את זה.
סופה לנדבר: לכן ביקשנו מלשכת ראש הממשלה לבצע.
סופה לנדבר: אני מאמינה שבשבועות הקרובים נעביר את ההצעה להחלטת ממשלה, ייקבע מי השופט שיעמוד בראש הועדה ונצא לדרך.
סופה לנדבר: ככל שהועדה כאן תרצה, נספר על הליך הקמת האנדרטה ויש לומר כאן למנכ"ל שלקח את היוזמה והבכירים במשרד שעשו הכל כדי שהאנדרטה הזו תקום.
סופה לנדבר: אנחנו במשרד פועלים ככל שאנחנו יכולים כדי לפתור ולקדם את ההנצחה והרישום.
סופה לנדבר: כאמור, היום דיברתי עם אודי בראוור ממשרד ראש הממשלה, העברנו את הדברים, יש הסכמה ומנכ"ל משרד ראש הממשלה יקדם את הבקשה.
סופה לנדבר: במשרד ראש הממשלה הבטיחו לי לפעול ושיש רצון להקים את הועדה.
שבתאי שביט: בוקר טוב.
שבתאי שביט: אני תומך בשתי ידיים במאמצים ובצורך להנציח לא רק את אלה שנספו בדרך אלא את כל האירוע שהוא חסר תקדים בהיסטוריה של עם ישראל, מדובר בקהילה שנותקה מן העם היהודי מאז אחרי חורבן בית ראשון ולמרות שהיתה מנותקת מעם ישראל עד המאה ה-20 המשיכה לשמור על מנהגי היהדות וחייתה על מנת לחזור יום אחד לציון.
שבתאי שביט: הגעגועים לציון וחזרה לארץ ישראל היו העקרון הכי חשוב והכי מרכזי בחיי הקהילה שלהם.
שבתאי שביט: ואני אומר את הדברים היום כאדם פרטי ולא מייצג שום גורם מוסדי.
שבתאי שביט: זומנתי לכאן ואני חושב שהפרק הזה בחיי עם ישראל הוא אחד היותר מפוארים ויותר מרגשים ויותר מחייבים את מדינת ישראל, היום, להנציח אותו ולא רק באנדרטה אלא גם בתכניות לימודים בבתי ספר.