GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בת שבע ראובני: אני מאוד ממליצה שהרשויות המקומיות יאתרו את התקציבים וישלבו את בני העדה, כי הפרויקט---
דני דנון: אבל התקצוב מגיע לרשות מהמשרד.
בת שבע ראובני: בסדר, הרשות יכולה, אחרי כל כך הרבה שנים שאנחנו כרגולטורים נותנים להם את התקציבים המתאימים, כבר להתחיל באיזה שהיא היערכות לקליטת אותן היחידות בתוך הרשויות המקומיות, בדיוק מה ש---
שלמה מולה: כמי שקלטה אותי בארץ אני גם מכיר את הרגישות שלך, השאלה היא האם המשרד, אתם, יכולים להתנות את הפרויקטים האלה, או בהידברות עם הרשויות, לבוא ולהגיד, אנחנו נותנים לכם הקצבה, אבל כעבור שנתיים-שלוש אתם תהיו מחויבים לקלוט אותם במשרות ברשויות המקומיות.
בת שבע ראובני: אנחנו בהחלט מנסים להתנות, הבעיה היא שיש לנו תמיד חשש שהמערך יתמוטט במידה ונממש את הדיון הזה עם הרשויות.
דני דנון: הצטרף אלינו ראש העיר בית שמש, מר משה אבוטבול, ואני מודה לו שהוא הגיע.
דני דנון: אנחנו כבר לקראת סוף הדיון, אדוני ראש העיר, רק משפט לגבי ייצוג יוצאי אתיופיה ברשויות המקומיות, נושא שהחוק יחייב אתכם עוד מעט כבר לעמוד בו.
משה אבוטבול: קודם כל אני מאוד מודה לכם שזימנתם אותי כממלא מקום יושב ראש השלטון המקומי.
משה אבוטבול: מר שלמה בוחבוט לא יכול היה להגיע, אז אני ממלא מקומו.
משה אבוטבול: אני קודם כל חייב להגיד שאחד הדברים שבאמת קרובים ללבי זה הנושא של הצלחתם וקליטתם הנכונה של קהילת יהדות אתיופיה פה בארץ.
משה אבוטבול: נמצא פה שלמה, שהוא בעצם מלווה במשך שנים רבות בבית שמש את העניינים.
משה אבוטבול: אני רוצה לדבר יותר כדי שתהיינה השלכות לשאר הארץ, החשוב ביותר זה כמה נקודות שאם אנחנו, כרשויות, נשים עליהן דגש, נוכל להצליח בצורה המיטבית.
משה אבוטבול: ראשית כל אינטגרציה בתוך מוסדות החינוך.
משה אבוטבול: ככל שהתלמידים, וזה לא קל לפעמים, אני יודע שזה דורש משאבים נוספים מהרשות, אבל אם רוצים שהם יצליחו הם חייבים להיות מוטמעים ביחד בתוך כל בתי הספר.
משה אבוטבול: נכון, הנושא של אינטגרציה שנוי במחלוקת, פרופ' פוירשטיין מדבר על שיטות אחרות, אבל אני מדבר יותר על השיטה הרגילה לתת את זה וזה דבר שיכול לגרום שהם ייטמעו בתוך הקהילה.
משה אבוטבול: דבר נוסף, אנחנו עשינו, זה יכול להיות באמת מודל להרבה מקומות, לקחתי מתוך הקהילה ושילבתי בכל הוועדות של העירייה נציג של הקהילה האתיופית, במתנ"סים, בוועדת החינוך, ועדת הרווחה, בכל רווחה ורווחה, כדי שהם יוכלו להביא לידי ביטוי את אותן עוצמות שיש אצלן.
משה אבוטבול: דבר נוסף, דאגנו, ידידי דני, שבכל אגף בעירייה יהיה מגשר.
משה אבוטבול: זה דבר שמאוד מקל על הקהילה, נותן להם עזרה וכלים, גם בארנונה, גם ב---
דני דנון: לגבי עובדים?
דני דנון: כי פה הדגש על עובדים.
משה אבוטבול: קודם כל עובדים בשכר כמגשרים, שזה הדבר הראשון---
שלמה מולה: אנחנו רצינו לשאול אותך, אדוני ראש העיר, הבעיה שלנו זה לא ספציפית על בית שמש.
שלמה מולה: מבחינתי, השלטון המקומי, 15 הערים הגדולות, אתה לא היית פה, אבל דיברנו על ערים כמו תל אביב, גבעתיים, הערים האלה גם לא קלטו את עולי אתיופיה, גם לא קלטו עובדים יוצאי אתיופיה.
משה אבוטבול: אז אני רוצה לומר שאם כך פני הדברים זה חמור, כי חייבים להבין שהיהודים הנפלאים הללו צריכים לקבל יותר מכולם, כי צריכים לעשות אפליה מתקנת, כנגד כל אותם שנים שלא נתנו להם כלום.
משה אבוטבול: אני רק רוצה לבוא ולומר, אם רוצים לראות באמת מה זו קליטה אמיתית, אני מזמין כל עיר ועיר לבוא אלינו לבית שמש, לראות איזה בניין יפהפה לקהילה האתיופית מכספי הפיס, אתה היית בהנחת אבן הפינה, היום זה כבר נמצא בקומה ראשונה בבנייה, כך גם הקצאת קרקעות שנתנו לקהילה.
משה אבוטבול: אני, כממלא מקום יושב ראש השלטון המקומי, קורא לכל הערים בארץ לתת כתף, וגם אם יש קשיים מסוימים, יש שרת קליטה, יש ועדת קליטה, צריך להתמודד עם זה.
משה אבוטבול: אבל המרכז לשלטון מקומי מסכים ובעד כל ההתנהלות שפה נדרשת, לכלול אותם כעובדים בעירייה ולא רק כמאבטחים או כמנקי רחובות, אלא לנסות לשלב אותם, יש גם אקדמאים, יש כל מיני אנשים מכובדים בקהילה, להוכיח שאנחנו מדינה שקולטת את כולם.
משה אבוטבול: אני דווקא בא להגיד לך את זה פה, שתשמע אותי, דני, כי לפעמים קצת אתה יודע חושבים שאולי בבית שמש מתעסקים רק בחרדים וכדומה.
משה אבוטבול: אתה מוזמן לסיור אמיתי, לראות איזה יופי של קליטה אנחנו עושים באולפנים, בבתי הספר, בכל המקומות האלה וזה קצת ישמח אותך.
דני דנון: קודם כל אנחנו, כוועדה שמסיירת, אנחנו נגיע לסייר שוב בבית שמש, אני מבטיח לך.
דני דנון: אני רוצה לסכם את הישיבה במשפט הבא: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימה ישיבת מעקב בנושא חשוב זה.
דני דנון: אין לנו ספק שהשינוי בכמות יקרה, אם על פי דין ואם על פי ניהול משפטי בנושא.
דני דנון: הדגש הוא על שינוי האיכות, וכמו שאמרה הגברת, הדירוג או התפקידים ופה הדגש יהיה שלכם, של המשרדים והנציגים.
דני דנון: אני בטוח שנגיע ל-1.5%, זה ייקח זמן, אבל העניין האיכותי הוא עניין מהותי, לגבי המשרות, השכר.
דני דנון: אנחנו גם נבדוק בעתיד את השכר---
נאדר אל-קאסם: מבחינת איכות אנחנו עומדים.
נאדר אל-קאסם: לפי הנתונים של הכנסת, בשירות המדינה היום מועסקים 17% מכלל העובדים האקדמאים.
דני דנון: ראינו את הנתונים, אבל אני חושב שעדיין אנחנו רואים שיש הרבה מה לעשות בנושא של האיכות והכמות, בייחוד שאנחנו כרגע מדברים על רשויות מקומיות, על חברות, על מאות עובדים שייכנסו.
דני דנון: אנחנו נקיים ישיבת מעקב בחודש מרץ עם השלטון המקומי, שבה נוכל לעקוב אחרי הדברים, וגם הוועדה תוציא מכתב לכל שר ולכל ראש רשות, לא רשות מקומית עדיין, אבל רשות החברות, הרשויות השונות, לגבי אלה שלא עמדו ביעדים כפי שנקבע בחוק.
שלמה מולה: אתה לא רוצה לקיים ישיבה בנושא הרשויות והחברות ביחד?
דני דנון: לגבי הרשויות, יש להן זמן של גרייס, יש להן זמן לעמוד בו, אבל אנחנו נעשה את הישיבה יחד עם נציגי השלטון המקומי.
דני דנון: אנחנו נעלנו את הישיבה בנושא הקודם, ולנושא אחר שקשור גם ליוצאי אתיופיה, אתם מוזמנים להישאר.
דני דנון: אנחנו מקבלים החלטות בהמשך לישיבה שהתקיימה ב-1.11.2011, לגבי קצב עלייתם של יוצאי אתיופיה, דיון שהתקיים בוועדה.
דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קוראת לממשלה לדבוק בהחלטתה מספר 2434 מיום 14 בנובמבר 2010.
דני דנון: הוועדה מאמינה שהעלאת שארית היהודים הממתינים באתיופיה לישראל במהירות היא סוגיה בעלת חשיבות לאומית ממדרגה ראשונה.
דני דנון: הוועדה סבורה כי העובדות שהוצגו בדוח צוות שני ואושרו על ידי הממשלה אינן מעידות על צורך, בוודאי לא על צורך חיוני, להפחתת קצב העלייה מ-200 ל-110 עולים לחודש ולהארכת תקופת העלייה לשנה נוספת עד למרץ 2015.
דני דנון: הוועדה קוראת לממשלה להשיב את קצב העלייה ל-200 עולים בחודש במהירות.
אורי אריאל: לפחות.
דני דנון: הוועדה סבורה כי יש לנקוט בצעדים מיידיים לנוכח האפשרות שההטבות החדשות שהציעה ועדת שני לא יספיקו כדי לפנות מספיק מקום במרכזי הקליטה הקיימים לשארית יוצאי אתיופיה.
דני דנון: כתוצאה מכך קוראת הוועדה לפתיחה מהירה ככל האפשר של מרכזי קליטה נוספים במידת הצורך.
דני דנון: הוועדה מבקשת ממשרד הבינוי והשיכון ולקליטת העלייה דיווח תוך 60 יום על ניצול משכנתאות ומענקים והלוואות על ידי יוצאי אתיופיה לרכישת דירות בשנים 2009, 2010 ו-2011.
משה אבוטבול: והשלטון המקומי קורא לכל הערים לקלוט אותם בכבוד ובמהירות.
דני דנון: אי אפשר להתנגד לזה.
משה אבוטבול: אפשר להוסיף, זו קריאה לכל ראשי הערים לקלוט.
דני דנון: אנחנו עושים שני שינויים, 200 לפחות לחודש, ומוסיפים את הנושא של הקריאה בנושא השלטון המקומי, שאפשר להוסיף אותה לכל ישיבה שאנחנו מקיימים פה.
משה אבוטבול: מי שלא רוצה, שיגיעו לבית שמש, אני מוכן לקבל את כולם.
דני דנון: אנחנו מצביעים על ההחלטות.
דני דנון: מי עד?
אורי אריאל: אני בעד, אבל אין לי זכות הצבעה.
דני דנון: התקבל פה אחד.
דני דנון: הצבעה בעד – רוב נגד – מיעוט ההחלטה התקבלה פה אחד תודה רבה לכולם, הישיבה נעולה.
דני דנון: בוקר טוב, אנחנו פותחים את ישיבת ועדת עלייה, קליטה ותפוצות באשקלון, בבית ספר נווה דקלים.
דני דנון: הייתי מבקש שהמטרה של הישיבה היא באמת להתמקד בנושא של המיגון של תלמידי בית הספר, מערכות החינוך, בקשר לעולים.
דני דנון: אנחנו קיבלנו פניות מסגנית ראש העיר, סופיה ביילין, מנציגים רבים אחרים מאשקלון, בייחוד על השכונה הזאת שיש בעיות מיגון קשות ואם היינו צריכים לבוא ולומר איפה לשים את האצבע, אז נווה דקלים זה במקום הראשון.
דני דנון: העמדה האישית שלי והיא לא נושא לדיון היום, שאנחנו צריכים לתקוף ולא להתגונן, זאת אומרת לא לשפוך בטון על הגגות, אלא לשפוך דברים אחרים במקומות אחרים, אבל את זה, חברים, לא נפתח פה בדיון הזה, אנחנו רוצים לדון רק בנושא שקשור לנושא של המיגון של בית הספר, מוסדות חינוך, ההשפעה על הילדים, המצב הפסיכולוגי של הילדים וילדי עולים.
דני דנון: סופיה הציגה את האינטגרציה אבל בית הספר ידוע כריכוז גדול של עולים חדשים, למרות שאני חייב לומר לכם, כאב לשלושה ילדים, כשנכנסתי לבית הספר, לראות את הילדים המקסימים, אין, כבר אי אפשר להבדיל בין ילדים של עולים ולא של עולים, כולם ילדים ואני שמח שזה כך.
דני דנון: זאת אומרת שאין פה שום דבר שמאפיין.
מרינה סולודקין: הם נולדו כאן, זה דור שני שלנו.
דני דנון: נכון, חברת הכנסת סולודקין, והייתי מבקש, כמי שהתחנך בבית ספר לפחות 12 שנות לימוד ואחרי זה אוניברסיטה, קודם כל לתת למנהלת בית הספר להציג בקצרה את הדברים ואני מבקש להתמקד בנושא המיגון, זה הדגש, בשביל זה אנחנו פה ולא בבתי ספר אחרים.
דני דנון: בהרבה בתי ספר יש עולים, יש פעילויות יפות כמו שאתם עושים, אבל הקטע של המיגון הוא קטע ייחודי ולזה יש נציגי פיקוד העורף וזה הדגש בדיון פה היום.
שרה אילן: אני אדבר על המיגון, אבל אני חייבת להציג קצת את בית הספר, כי אנחנו מדברים על מיגון פיזי, אבל לא פחות מזה, על מיגון פנימי, על מיגון חברתי, על מיגון תרבותי, על לתת למשפחות של העולים את אותו חוסן שהם זקוקים לו כדי להשתלב ולהיטמע בחברה הישראלית.
שרה אילן: קראנו השבת את פרשת לך לך ובחרתי לפתוח דווקא בפסוק מתוך הפרשה, ויאמר ה' אל אברם, לך לך מארצך וממולדתך ומבית אביך אל הארץ אשר אראך ואעשך לגוי גדול ו אברכך ואגדלה שמך והיה ברכה.
שרה אילן: רוב התלמידים בבית הספר שלנו מגיעים ממשפחות עולים, בית הספר הוא המוסד המרכזי בתהליך הקליטה וההשתלבות של המשפחות בחברה הישראלית.
שרה אילן: המשפחות שלנו הגיעו לבית הספר מאור כשדים, שהיתה בזמנו מרכז תרבות ועברו לארץ כנען בחיפוש אחר זהות חדשה במקום הזהות הסובייטית שהם עזבו.
שרה אילן: אנחנו רואים את תפקידנו כבית ספר לעזור להם לגבש את הזהות החדשה שלהם, לעזור להם לראות את ארץ ישראל כארץ המובטחת, כארץ שהם רוצים להיות בה, ואת התפקיד שלנו לדאוג, כפי שאמרתי, למיגון הפנימי שלהם, לחוסן התרבותי והחברתי.
שרה אילן: בית הספר נוסד ב-1992, עם גלי העלייה הגדולים לארץ.
שרה אילן: מאז היווסדו אוכלוסיית בית הספר עתירת עולים, בהתחלה היינו 95%, אנחנו פתחנו את בית הספר עם 185 ילדים בשנה ראשונה וסיימנו אותו עם 485 תלמידים.
שרה אילן: היתה לי הרגשה שנמל התעופה בן גוריון עבר לחצר בית הספר, כי כל יום הגיעו עולים חדשים וכל יום פתחנו עוד כיתות ועוד כיתות וקלטנו מורים עולים ומורים ותיקים וממש הרגשנו כמו חלוצים.
שרה אילן: כיום בית הספר מונה 418 תלמידים, בגלל שחילקו את בית הספר לשתיים, אנחנו היינו מאוד גדולים, חילקו את בית הספר לשתיים, עד היום אנחנו מונים 418 תלמידים, 12 כיתות רגילות ו-3 כיתות חינוך מיוחד.
שרה אילן: המצב הסוציו אקונומי של המשפחות בבית הספר הוא בינוני נמוך.
שרה אילן: חלק גדול מהמשפחות, אני רואה את זה כמי שנמצאות במצב של הישרדות, הישרדות כלכלית והישרדות חברתית ותרבותית.
שרה אילן: אופיו של בית הספר עוצב במידה רבה בזכות אותה אוכלוסייה שהגיעה בשנות ה-90.
שרה אילן: כל מה שעשינו וכל מה שאנחנו עושים עד היום, אם כהצהרה ואם כאורח חיים, הוא פועל יוצא של אותן שנים ראשונות של בית הספר.
שרה אילן: מה שאני רוצה לומר, שההתחלה של בית הספר הפכה להיות חלק מהפילוסופיה החינוכית שלנו.
שרה אילן: קצת על הפילוסופיה החינוכית שלנו ועל המטרות שלנו - חיזוק מעגלי השייכות של התלמידים, של המשפחות, של המורים.
שרה אילן: חיזוק כל מעגלי השייכות שלהם זאת מטרה שאנחנו שמים אותה לנגד עינינו, כל הזמן, כל יום.
שרה אילן: היא משפיעה לא רק על הפעילויות שאנחנו מקיימים בבית הספר, אלא גם על מסגרות ההשתייכות של בית הספר.
שרה אילן: בית הספר, בצד המטרה הגדולה הזאת של חיזוק מעגלי השייכות, הוא גם פועל כמובן לקידום ההישגים הלימודיים, החינוכיים והערכיים.
שרה אילן: בשביל זה אנחנו פה, בשביל זה זה בית ספר.
שרה אילן: אנחנו שואפים להוביל את התלמידים שלנו למצוינות אישית וחברתית, לטפח את תחושת השייכות שלהם, כפי שאמרתי, לבית הספר לעיר, לעם ולארץ, לפתח מנהיגות חינוכית ולהיות כל הזמן בשיפור מתמיד של תהליכי ההוראה שלנו, בהתמקצעות של הצוות החינוכי וטיפוחו.
שרה אילן: איך אנחנו עושים את זה?
שרה אילן: אני חושבת שאנחנו פיתחנו מודל כאן בבית הספר, אמנם לא כתבתי אותו כי אני לא מספיק מתפנה לזה, אבל אולי כשאני אצא לפנסיה אני אכתוב את המודל הזה, בינתיים אני מוכנה לספר עליו, איך אנחנו עושים את זה, איך אנחנו מחזקים את החוסן הפנימי של הילדים ושל המשפחות.
שרה אילן: לוח השנה מזמן לנו הרבה מאוד אירועים, הרבה מאוד חגים וימי זיכרון שבהם אנחנו מקנים לילדים את אותם ערכים, אותם דברים שקשורים בזהות היהודית הישראלית החדשה שלהם.
שרה אילן: אנחנו כל הזמן מחפשים את נקודות החיבור.
שרה אילן: אם פתחתי את הדברים שלי בפסוק מפרשת לך לךָ, זאת היתה אחת הפעולות הראשונות שעשינו בבית הספר, קראנו לה, אברהם העברי, היהודי הראשון, העולה הראשון, והשווינו בין המעבר מתרבות לתרבות אצל אברהם אבינו למעבר שעשו המשפחות שלנו כשהם עברו מחבר העמים לישראל.
שרה אילן: כך גם עשינו בהרבה מאוד חגים, חיפשנו כל הזמן את הנקודות הרלוונטיות, כי אמרנו שאם ילד מגיע אלינו וזאת הפעם הראשונה שהוא לומד על החג הזה ואולי גם בפעם האחרונה, אם הוא בכיתה גבוהה, אז איזה טביעת אצבע נשים על אותה דיונה חלקה שהם הגיעו איתה אלינו בכל מה שקשור בזהות יהודית וישראלית.
שרה אילן: חלק מהמפגשים האלה היו עם הורים וילדים, לא רק מה שאנחנו עושים עם הילדים בכיתה, כי אנחנו ראינו שנוצר פער בין הילדים וההורים במשפחה והמעמד של ההורים נחלש כתוצאה מזה שהילדים נטמעו מהר יותר בחברה הישראלית וההורים נשארו מאחור.
שרה אילן: לכן בנינו סדרה של מפגשים של הורים וילדים, חלקם היו חווייתיים בצורה של סדר ראש השנה, סדר ט"ו בשבט, סדר פסח, אבל זה תמיד לווה בקריאה של טקסטים ממקורות יהודיים.
שרה אילן: תחרויות ותערוכות משפחתיות בנושאים שקשורים לחגי ישראל - תמיד מלווים בלמידה מקדימה, תחרויות של בניית דגם בית המקדש, של סוכה, תחרויות אפילו של תקיעה בשופר.
שרה אילן: לימדנו את הילדים איך לתקוע בשופר ועשינו תחרות ביניהם, תחרות חנוכיות, דברים שאולי עושים אותם גם בבתי ספר אחרים, אני מניחה, אבל כאן זה מקבל משמעות חזקה יותר בגלל שזאת היתה הפעם הראשונה שהם חוו את החוויה הזאת.
שרה אילן: לפעמים הנושאים לקוחים מתכנית הלימודים, לא רק מחגים, כמו למשל בנייה של תיבות נוח בכיתות ב'.
שרה אילן: דרך נוספת לחבר את הילדים לתרבות הישראלית והיהודית זה דרך ספרים.
שרה אילן: אנחנו עושים הרבה מאוד פעילויות לעידוד קריאה, מפגשים עם סופרים מדי שנה, מופעי תרבות שאנחנו לפעמים אפילו כתבנו מופעים מקוריים משלנו.
שרה אילן: כשכתבנו מחזמר למלכת השלג, לקחנו פלייבקים משירים ברוסית שההורים הכירו וכתבנו להם מלים חדשות על פי הסיפור, בנינו מחזמר שהעלינו אותו על הבמה.
שרה אילן: ההורים שישבו בקהל אולי לא הבינו את כל הטקסט, אבל הם שמעו את המוזיקה שהיתה מוכרת להם וזה כבר חיבר אותם לילדים שלהם, חיבר אותם לבית הספר וחיזק את מעגלי השייכות שלהם לבית הספר.
שרה אילן: ימי שיא בעקבות ספרים, השתתפות במצעד הספרים, חידונים, פסטיבל מספרי סיפורים, דברים שיש להם אפקט מצטבר.
שרה אילן: שוב, עושים את זה גם במקומות אחרים, אבל כשעושים את הכל ביחד, אז יש לזה אפקט מצטבר.
שרה אילן: האוכלוסייה שמגיעה מארצות חבר העמים, יש לה תחומים שהיא בולטת בהם, שהיא חזקה בהם, כמו למשל מחול, דרמה ומוזיקה וזאת היתה ההזדמנות שלנו להביא לידי ביטוי את נקודות החוזק של הילדים ולהביא אותם לקדמת הבמה.
שרה אילן: להעצים אותם ובכך גם לחזק את גאוות היחידה שלנו, גם המשפחות שהן ותיקות וגם המורים שהם ותיקים, ולא רק העולים, גאוות היחידה שלנו הולכת ומתגברת כשאנחנו רואים כאלה דברים יפים והישגים בולטים.
רותי אהרוני: שרה, את יכולה גם להדגיש את הקשר למרכז המחוננים.
שרה אילן: נכון.
שרה אילן: בשנתיים האחרונות נפתח כאן מרכז למחוננים, שהילדים לומדים מקצועות כמו פיזיקה ואסטרונומיה וקבוצה גדולה מבית הספר לומדת במרכז למצוינות, בהמשך ליום הלימודים, פעם בשבוע, בתקווה שהם ימשיכו עם זה גם בחטיבות הביניים.
דני דנון: של בית הספר?
שרה אילן: של בית הספר.
שרה אילן: יש לנו קבוצה שלנו פה, 25 ילדים מכיתות ה'-ו'.
דני דנון: מי מאתר אותם?
רותי אהרוני: יש קריטריונים לאיתור המחוננים והמצטיינים והם מגיעים לאיזה שהיא פעילות בסוף יום הלימודים.
רותי אהרוני: פשוט זה אחד המבנים היפים ביותר.
שרה אילן: הילדים שממוצע הציונים שלהם במתמטיקה, אנגלית, כישורי שפה ומדעים הוא מעל 90.
לב ברדני: דרך אגב, כבוד היושב ראש, משרד הקליטה נתן תקציב מיוחד לעידוד מצוינות, השנה הראשונה 30,000 שקל ועל סמך זה קיבלנו גם את המכסה של העולים ילדים, מצוינות דרך משרד הקליטה.
דני דנון: שרה, אני רוצה לחתוך אותך, ברשותך, אם עכשיו חס ושלום יש התראה ונופל טיל, מה קורה כרגע בבית הספר?
שרה אילן: אם עכשיו יש, הילדים רובם ייכנסו מתחת לשולחנות.
דני דנון: ומה אנחנו אמורים לעשות?
שרה אילן: להיכנס מתחת לשולחנות פה או לצאת למרחב המוגן שנמצא כאן קרוב.
דני דנון: והילדים מתחת לשולחן, זה הנוהל כרגע?
שרה אילן: רובם, מי שקרוב למרחב המוגן מגיע למרחב המוגן.
שרה אילן: העיקרון הוא להגיע למרחב מוגן הכי קרוב שיש בטווח של 30 שניות.
שרה אילן: הם לא יכולים להספיק להגיע ב-30 שניות למקלטים, בדקנו את זה הרבה פעמים, זה לא הצליח ולכן זה הכי טוב שיש.
שרה אילן: ב-2008 נפל טיל בחצר בית הספר.
שרה אילן: תיכף תראו את התמונה.
דני דנון: זה היה בשבת, אני חושב.
שרה אילן: זה היה בחופשת חנוכה, זה היה ב-22:00 בלילה, יש כאן תמונות מאותו טיל שנפל בחצר בית הספר ועשה נזקים אפילו בתוך הכיתות.
שרה אילן: הרסיסים חדרו את החלונות, חדרו את הקירות.
שרה אילן: זה נפל בחול, כלומר תארו לעצמכם אם זה היה נופל בפגיעה ישירה בבית הספר, אני לא רוצה לחשוב על זה.
שרה אילן: אבל זה עשה מספיק נזק גם כשזה נפל בתוך החול.
שרה אילן: טיל אחר נפל ב'עופרת יצוקה' בקצה הרחוב, ברחוב אקסודוס, בכיכר השנייה, נפל שם טיל.
שרה אילן: לאחרונה, כשנהרג תושב העיר, לצערנו, זה היה כאן, ליד הכיכר הזאת של בית הספר.
שרה אילן: יש לי הרגשה שהזווית שלהם מכוונת לפה.
שרה אילן: אז אנחנו יכולים לדאוג למיגון הפנימי של הילדים, למיגון החיצוני---
דני דנון: מה מוגן במרחב?
דני דנון: אלה קירות בטון?
שרה אילן: שיש תקרה שנייה, כלומר זה לא בקומה עליונה, הילדים מלמעלה יורדים למטה, אז יש תקרה אחת שהוא צריך לעבור ועוד תקרה, ואין חלונות ליד.
קריאה: זה לא מרחב מוגן, זה הכי מוגן שיש.
דני דנון: כן, ההגדרה היא לא---
שרה אילן: זה לא מוגן בכלל.
שרה אילן: הבאתי כמה ציטוטים ממה שילדים אמרו בעקבות הטיל שנפל בחצר בית הספר.
שרה אילן: 'הבית שלי קרוב לבית הספר, כשהטיל נפל בחצר בית הספר, כל החלונות התנפצו, הבית רעד, זה היה ממש מפחיד.
שרה אילן: אחותי בכתה המון, רציתי לבכות, אבל לא יכולתי'.
שרה אילן: 'אני לא רוצה להתחבא במקלט, בבקשה, אלוהים, תעשה שלא ינחתו עלינו טילים'.
שרה אילן: 'טיל נפל בחצר שלנו, כל החלונות נשברו, יש חורים בקירות של הכיתה, אני פוחד להסתכל עליהם'.
שרה אילן: 'אמא שלי לקחה אותי לרופא שדיבר איתי וסיפרתי לו כל מה שראיתי.
שרה אילן: אני לא רוצה יותר לישון בחדר שלי'.
שרה אילן: אלה רק נגיעות קטנות ממה שילדים אומרים בעקבות החוויות שלהם כאן.
שרה אילן: 'הטיל נפל ליד הבית שלי למסך המחשב נשרף, לא יכולתי להשתמש בו ולא יכולתי להיות בקשר עם החברים או עם המורה שלי.
שרה אילן: לאמא שלי אין כסף לתקן אותי, כך שעכשיו אין לי מחשב'.
שרה אילן: 'אמא שלי דואגת לנו כל הזמן וכל פעם שיש אזעקה היא מתקשרת מהעבודה ועוזרת לנו להיכנס לממ"ד.
שרה אילן: אחד הטילים נפל ליד העבודה שלה', והילד דואג שמא יקרה לאמא שלו משהו.
שרה אילן: כלומר הם בחרדה כל הזמן.
שרה אילן: יש לא מעט ילדים שאנחנו טיפלנו בהם בשנה שעברה במסגרת פרויקט טראומה שהיה לנו כאן בבית הספר, היה לנו כאן פסיכולוג שהגיע למשהו כמו 8 שעות שבועיות והוא טיפל בלא מעט ילדים שעברו חוויות לא נעימות כתוצאה ממבצע 'עופרת יצוקה'.
שרה אילן: בשלושה ימים שלא היו לימודים לאחרונה, הרבה ילדים שהו במקלטים הציבוריים, כי הבתים שלהם לא ממוגנים.
שרה אילן: יש כאן הרבה בתים שנבנו בבנייה קלה ולהרבה ילדים אין ממ"ד בבית, אז הם שהו במקלט השכונתי מהבוקר עד הערב.
שרה אילן: במבצע 'עופרת יצוקה' היו ילדים ששהו במקלט שלושה שבועות.
שרה אילן: גם ההורים שלהם, רובם נמצאים בעבודה מהבוקר עד הערב, כמו שאמרתי, הרבה משפחות נמצאות כאן במצב של הישרדות כלכלית, אין להם הרבה בררות, אז יש הרבה מאוד ילדים שצריכים להשגיח על עצמם או להשגיח על האחים הקטנים שלהם וזה משאיר אותם עוד יותר חשופים, אז הם מעדיפים להיות במקלט השכונתי.
שרה אילן: אנחנו בבית הספר ערוכים ללמידה מרחוק בעיתות חירום.
שרה אילן: גם בעיתות שגרה אנחנו משתמשים בלמידה מרחוק כדי שבעתות חירום זה לא יהיה לילדים זר, אבל אם יש לנו כ-420 תלמידים בבית הספר, אני בדקתי אחרי השלושה ימים שהיינו בבית, כמה ילדים נכנסו לאתר הבית ספרי והשתתפו בלמידה מרחוק, היו כ-120 תלמידים בלבד, שאולי זה יפה, אני לא יודעת, ש-120 ילדים למדו, אני הייתי רוצה שיותר ילדים ישתתפו בלמידה מרחוק.
שרה אילן: יכול להיות שיש מקום לשים מחשבים במקלטים, אם הילדים לא נמצאים בבית אולי יש מקום למחשב את המקלטים השכונתיים.
שרה אילן: יש הרבה ילדים שאין להם אינטרנט בבית, תרמו להם מחשב ישן אבל אין להם אינטרנט בבית ויש ילדים קטנים שאולי לא כל כך יודעים עדיין איך להיכנס לאתר ולענות על המשימות, אנחנו נצטרך את העזרה של ההורים שלהם לצורך זה וההורים שלהם עובדים, אז הם לא בבית.
דני דנון: תודה, שרה, אני רוצה להסתפק בזה ולפנות לפיקוד העורף.
שרה אילן: אתם תוכלו לקרוא בחוברת את כל מה שלא אמרתי.
שרה אילן: נמצאות כאן גם מורות מצוות בית הספר וגם היועצת וגם הפסיכולוגית וגם יושבת ראש ועד ההורים, תרגישו חופשי לשאול אותן שאלות.
דני דנון: אני רוצה לפנות לפיקוד העורף.
דני דנון: קודם כל מה התכנית שאתם נערכים כרגע למיגון מוסדות החינוך?
דני דנון: מה התכנית לבית הספר שאנחנו נמצאים בו?
שרון נוימן: ביחס לתכניות מיגון לבית הספר הספציפי הזה, נכון לעכשיו אין איזה שהיא תכנית למגן את בית הספר.
דני דנון: היתה החלטת ממשלה.
שרון נוימן: היתה החלטת ממשלה לבצע, עד היום בוצע מיגון ל-0 עד 7, עכשיו יש תכנית למגן את 7 עד 15---
דני דנון: מה זה 0 עד 7?
שרון נוימן: קילומטרים מרצועת עזה.
שרון נוימן: אשקלון נכנסת בטווח הזה.
שרון נוימן: בוצע כאן סקר ברשות, על ידי מהנדסים שעברו מבית ספר לבית ספר, סקרו את בתי הספר ואת רמת המיגון שיש בו.
שרון נוימן: באשקלון ספציפית סומנו 13 בתי ספר ועוד גני ילדים שלמעשה התכנית באה לתת להם מענה של הצבת מיגונים ושיפור המיגון בבתי הספר.
שרון נוימן: איך שהתכנית תתנהל בפועל, הביצוע והתכנון יתבצעו על ידי הרשות עצמה, כשפיקוד העורף מממש ומנהל את התקציב שהוא קיבל מהממשלה לטובת הנושא.
דני דנון: מה זה המיגון?
שרון נוימן: המיגון במקרה הזה זה השלמה של ממ"ד, כלומר יחידת מיגון לכל כיתה.
שרון נוימן: בנוסף לזה אני יודע שאתמול היתה פגישה עם ראש העיר, שהוא העלה אתרים נוספים.
שרון נוימן: אני לא יודע להגיד אם בית הספר הזה ספציפית היה שם או לא, אבל מה שסוכם זה שיבוצע סקר משלים, לראות אולי במקרה...
שרון נוימן: סך הכל התכנית בודקת את רמת המיגון שקיימת בבית הספר, כלומר אם יש עכשיו מקלט בבית הספר, שמבחינת השטח שלו נותן מענה לשהייה לילדים, אז בית הספר הזה מוגדר כמוגן.
שרון נוימן: יכול להיות מצב שלמרות שיש מיגון, יכולת ההגעה שלו היא נמוכה מאוד, ואז זה ייבחן שוב ואולי ייתן לו מענה.
שרון נוימן: אבל כרגע בית הספר הזה לא נכנס לתכנית.
שרון נוימן: התכנית באה לתת מענה על בסיס כיתות אם.
שרון נוימן: למעשה כל גן ילדים יקבל מענה מיגון של 12 מטר מרובע, סדר גודל של כיתה קטנה, כיתת בית ספר א'-י' תקבל מענה של 15 מטר מרובע והכיתות הגבוהות י' עד י"ב, יקבלו מענה לפי 7.5 מטר מרובע לכיתה.
שרון נוימן: המענה שיינתן – תיבנה תכנית הנדסית על ידי---
דני דנון: במספרים כמה בתי ספר יהיו מוגנים וכמה לא יהיו מוגנים?
שרון נוימן: הרעיון הוא להביא את כל בתי הספר לרמה של ממוגנים.
שרון נוימן: שוב, לפי הסקר שבוצע, הפער הוא 13 בתי ספר באשקלון והתכנית אמורה לכסות את זה.
שרון נוימן: כמו שציינתי, יבוצע סקר משלים, לראות אולי באמת יש באמת יש איזה שהוא בית ספר נוסף, אל מול הטענות שהעלתה הרשות, שיבואו וישלימו את הפערים האלה.
דני דנון: לפני שאני אבקש מסגנית ראש העיר וממר לב ברדני ומחברי הכנסת, רציתי לשמוע מנציגות ועד ההורים ואחרי זה נשמע את הילדים.
דני דנון: אתם פעלתם בנושא כוועד הורים, או מה התחושות, מה הפעילות בנושא של המיגון של בית הספר?
עינת בורשטיין: בינתיים לא פעלנו ועשינו משהו, אבל---
סופיה ביילין: ראש העיר פועל, כל יום.
עינת בורשטיין: יש לנו מפגשים בעירייה, גם עם פיקוד העורף, גם עם בני וקנין, דנים במה ניתן לעשות כדי שנחליט אם נעשה משהו.
שרה אילן: בית הספר הזה לא מתאפיין בהרבה רעש.
שרה אילן: אנחנו עושים מה שאנחנו יכולים במסגרת שלנו, אז זה הגיע לבתי ספר שוועדי ההורים הם כאלה שיוצאים בכותרות לעיתונים בכל סוף שבוע, וזה עושה את שלו, אני חושבת.
דני דנון: אותם בתי ספר שעשו את הרעש קיבלו מיגון?
עינת בורשטיין: כן.
דני דנון: וגם בטווח יותר קרוב ל---
שרה אילן: אני לא יודעת את הקריטריונים האלה, אני לא מקצועית, אבל יש לי הרגשה שזה לא הגיוני שבית ספר כזה, שכבר נפל טיל בחצר בית הספר, שכבר ספג, שנפלו טילים בקרבת בית הספר, שאדם נהרג בקרבת בית הספר, שאין סיכוי שהילדים יגיעו ב-30 שניות למקלט, אין שום סיכוי שהם יספיקו, שהוא נחשב לממוגן מספיק.
שרה אילן: תמוה בעיניי.
מרינה סולודקין: אז קודם כל אני רוצה סוף סוף לומר תודה למנהלת בית הספר ולסגל של המורים.
מרינה סולודקין: הבן שלי ב-95' עד 2001 היה תלמיד של בית הספר הזה, לפעמים שרה הזמינה אותי לשיחה.
מרינה סולודקין: הזמינו אותי בגלל שהבן שלי היה שובב, אבל זה לא הפריע לו להיות בוגר של בית ספר אחר בהצטיינות, אחרי צבא במודיעין, ערבית, אצלנו רק ערבית, ועכשיו באוניברסיטת תל אביב בפקולטה לכלכלה, אז אני מאוד מודה לכם, מכיוון שהכל מבית הספר היסודי.
מרינה סולודקין: דבר שני, הגעתי עם חבר הכנסת דנון לכאן כי אני חושבת שאתה, דני, כרגיל צודק.
מרינה סולודקין: בית ספר יסודי בלי מיגון זה נונסנס.
מרינה סולודקין: כש-120 רקטות נפלו על אשקלון בזמן 'עופרת יצוקה' ואני ישבתי במקלט שלי בבית, אני חשבתי מה עושים מורים בבתי ספר לא מוגנים, כי יש לנו רק כמה שניות להגיע ובטוח שאנחנו שמענו שתחת השולחן או מרחב מוגן זה לא מספיק ובטח בכל הישיבות של הוועדה לביקורת המדינה, שאני חברה, אני כל הזמן אומרת שבערים כמו אשקלון היו צריכים לקחת כדוגמה את שדרות, לפחות לבתי הספר היסודיים, שהכי קשה למורים לתת מענה בזמן אזעקה.
מרינה סולודקין: בגלל זה אני אומרת, חבר הכנסת דנון, שאני לא מרוצה ממה ששמעתי.
מרינה סולודקין: אני מאוד מוקירה שראש העיר לוחם כל הזמן למען מיגון של בתי ספר בעיר אשקלון.
מרינה סולודקין: כיפת ברזל זה דבר טוב כשהיא במקום, אבל אחרי ההתקפה האחרונה זה לא היה במקום ואני וסופיה הלכנו וליווינו בדרך האחרונה את תושב העיר שנהרג בהתקפה האחרונה.
מרינה סולודקין: בגלל זה אני חושבת שאנחנו, אני, אתה והוועדה שלנו, של עלייה וקליטה, יחד עם ועדות אחרות, חייבים לתת מענה לנושא הזה.
דני דנון: שאלה לפיקוד העורף.
דני דנון: ההחלטה על הטווח, הרי לטילים של היום אין בעיה של טווחים, לא שקלתם את העניין של הגיל?
דני דנון: של ילדים ביסודי לפני תיכון?
יאיר אדרי: קודם כל מבחינת הטווח אשקלון כולה מוגדרת כ---
דני דנון: בדיוק, אין הבדל בין דרום לצפון.
יאיר אדרי: ממש לא, המרחק של 11 קילומטרים כולל את כל אשקלון.