GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעקב אדרי: בבני ברק עלול מאד להיות, או עשוי להיות שכל תיק אחד כזה ברווחה, כל תיק כזה בעצם הוא מתרגם ל – דו, רה, מי, פה, סול, לה, סי, לפחות 8, 10 ילדים שצריכים אמא, או אבא, או ילדים שצריכים לקבל את הסיוע שלנו כשקורה, חלילה, משהו אצלם, או שהם מגדרים תחת הגדרה של תיק סוציאלי.
יעקב אדרי: אז ככה שאיך אומרים?
יעקב אדרי: בגדול יש לנו באמת עיר מיוחדת.
יעקב אדרי: עיר עם הרבה ייחודיות רוחנית, והרבה ייחודיות של עזרה וולונטרית שקמה עוד לפני שידעו להגיד בעברית מה זה ארגון וולונטרי.
יעקב אדרי: זאת אומרת, אנשים באו, "עזר מציון" למשל, זה חלום שאדם בתוך הבית הפרטי שלו התחיל לעשות את זה, והיום צמח לחברה, או לעמותה שנותנת בכל רחבי הארץ, שלא לדבר על בנק מח עצם הידוע של "עזר מציון", וכל העזרה והסיוע בבתי חולים, ללא הבדל דת, גזע ומין, ובוודאי לא גם אמונה וכו'.
יעקב אדרי: אז לכן יש לנו באמת עיר מיוחדת, אבל עיר עם הרבה בעיות אובייקטיביות ספציפיות קשות שאנחנו צריכים להתמודד איתם.
יעקב אדרי: ואני אומר, אנחנו לא מסכנים, אנחנו מתמודדים איתם, אבל ברור שככל שהמדינה היתה יודעת לעבוד בשולחנות עגולים, ולא רק שולחן עגול של ועדה אחת, אני תמיד אומר שאחת הבעיות היא, של המדינה בכלל, וגם רשויות אחרות, זה גם יורד לשלטון המקומי, אנחנו יודעים כל אחד, כל אחד קיבל מהקדוש ברוך הוא מתנה שנקראת: יד, כף יד.
יעקב אדרי: יש 5 אצבעות, אבל גם לנו יש הרבה אצבעות, אז גם למדינה יש אצבעות.
יעקב אדרי: יש ועדה כזו, ועדה אחרת, משרד הפנים, משרד השיכון, משרדי הרווחה וכו', אבל אנחנו לא למדנו את הפטנט שהקדוש ברוך הוא כן עשה איתנו, שהוא גם עשה חיבור לכל האצבעות האלה ביחד.
יעקב אדרי: זאת אומרת, כל אחד עובד ועושה הרבה דברים טובים.
יעקב אדרי: לפעמים שולחן עגול שבא ולוקח עיר, ולדעתי הממשלה היתה צריכה לקחת כל שנה 4, 5 ערים ברחבי הארץ, עם אפיונים מיוחדים, אם זה פריפריות, אם זה ערים שנמצאות בגוש דן, אבל שיש להם נתונים פריפריאליים, כמו בני ברק למשל.
יעקב אדרי: תיראו, יש ערים שלא צריך לעשות את זה: רמת גן, תל אביב.
יעקב אדרי: יש מקומות שהם כבר מה שנקרא: חי שנושא את עצמו, בגלל הרבה מאד אוצרות טבע שיש להם.
יעקב אדרי: כי הרי רון חולדאי זכה בים.
יעקב אדרי: מי החליט שהוא יהיה אחראי על הים?
יעקב אדרי: ככה זה יצא.
יעקב אדרי: זה בתל אביב.
יעקב אדרי: ים זה מלונות.
יעקב אדרי: מלונות זה ארנונה.
יעקב אדרי: זה תעסוקה, זה הרבה מאד דברים.
יעקב אדרי: מה לעשות מישהו שזכה במדבר ולא בים?
יעקב אדרי: אז הוא עשיר פחות טוב?
יעקב אדרי: רק פה המדינה צריכה לדעת לעזור ולהסתכל.
יעקב אדרי: זה אמרתי ברמה כללית.
יעקב אדרי: אבל התחלתי לומר בכל זאת מה העתיד שלנו, ומה ההווה?
יעקב אדרי: בעצם עתיד עם הווה מאד קרוב.
יעקב אדרי: אנחנו טורחים כבר למעלה מ – 5, 6 שנים בקידום צפון העיר בבני ברק, באזור שגובל עם רמת גן ותל אביב, ואנחנו בונים שם כרגע, נמצאים בבנייה, לא אנחנו, אלא יזמים.
יעקב אדרי: יש תב"ע, תכנית שאושרה ב – 2001 הצלחנו להוציא אותה לפועל, וכרגע הולך ומתרקם לו אזור סיטי שנקרא: BBC: בני ברק ביזנס סנטר, בצפון העיר, ששמה כרגע נמצאים בבנייה למעלה מ – 8 מגדלים של משרדים ותעסוקה ומסחר, שבעצם חלקם הגדול אמור להתאכלס תוך שנתיים, שלוש.
דני דנון: הכניסה החדשה היא משמה?
יעקב אדרי: באם המושבות.
יעקב אדרי: זה היה אחד הקטליזאטורים שהביא את האנשים להשקיע שם, כי החשיפה של בני ברק מאזור הצפון באה מתוך הכביש החדש הזה, שמבחינתנו היה נורא נורא חשוב, והיום מה שקורה זה כמעט חסר תקדים.
יעקב אדרי: באזור אחד, במתחם אחד נבנים כרגע 8 מגדלים, באזור מטופח מאד, שיהיה יפה מאד במקום מוסכים ישנים ומרכז תעשייתי נמוך קומה של קומה, ובעצם הגזבר שלנו עשה חישוב שביום שכל המגדלים האלה יתחילו לעבוד הקופה העירונית של בני ברק, והתקציב השוטף שלה, כל שנה יגדל בסביבות של 80 עד 100 מיליון שקל לשנה.
יעקב אדרי: שזה אומר הרבה מאד פעילויות, והרבה מאד רווחה, חינוך, חינוך משלים וכו', כדי שנוכל לתת שירות כמו העיריות העשירות האחרות.
יעקב אדרי: אז זה האופק שלנו.
יעקב אדרי: או.
יעקב אדרי: קיי.
יעקב אדרי: צדקה וחסד דיברנו על האפיונים.
דני דנון: אני רוצה אולי לגבי האוכלוסייה האתיופית.
דני דנון: היא יושבת.
יעקב אדרי: אנחנו מגיעים.
יעקב אדרי: תיכף אני אעביר את רשות הדיבור לארלט.
יעקב אדרי: עיריית בני ברק, עם כל הקשיים שלה, גם קולטת עליה.
יעקב אדרי: אני לא יודע אם אנחנו קולטי העלייה הכי גדולים במדינת ישראל, אני לא חושב, אבל בהחלט יש קליטת עליה שאני הייתי מבקש ברגע הזה, ארלט, רשות הדיבור שלך.
דני דנון: בבקשה ארלט.
ארלט מויאל: שלום לכולם.
ארלט מויאל: כפי שנאמר על ידי ראש העיר, אנחנו למעשה אין לנו הרבה עולים.
ארלט מויאל: אנחנו תיכף נציג את מספר העולים שיש לנו אחרי השקף הזה, אבל אנחנו כן מתייחסים לכל עולה ועולה, וגם השירותים שפיתחנו באמת תורמים הרבה מאד לשילוב של העולים בעיר.
ארלט מויאל: וקרב פזורינו מבין הגויים, זה בפירוש, זאת לא סיסמה, אנחנו עושים את זה הלכה למעשה בעיר בני ברק.
ארלט מויאל: יש לנו כמה סוגים של עולים, כאשר בעצם אנחנו נותנים שירותים בכל הרמות, גם ברמה הפרטנית, גם ברמה הקבוצתית, וגם ברמה הקהילתית, בהתאם לצרכים של העולים.
ארלט מויאל: יש לנו גם ממדינות חבר העמים, גם מבוכרה, גם מאמריקה הלטינית, גם מאתיופיה, וגם אחרים, צרפתים וכאלה.
ארלט מויאל: יש לנו עולים שהם גם מהמגזר הכללי, אבל גם חרדים בתוך העיר.
ארלט מויאל: 8,085 עולים בעצם, על פי משרד הקליטה.
ארלט מויאל: על פי נתונים של משרד הפנים יש לנו כ – 12 אלף עולים.
ארלט מויאל: עולים יותר ותיקים, אבל עדיין עולים.
ארלט מויאל: אנחנו, המבנה הארגוני שלנו בנוי בצורה כזאת שיש לנו את מחזיק תיק קליטת עליה בעיר, שזה סגן ראש העיר מחזיק תיק אגף הרווחה, הרב אייזנברג.
ארלט מויאל: יו"ר ועדת היגוי קליטת עליה, שזה אני.
ארלט מויאל: ועדת היגוי שבה יושבים גם משרד הקליטה, גם מהרווחה, החינוך ואנשי הכספים פה בעירייה.
ארלט מויאל: רכזת קליטת עליה, שיושבת כאן, הגב' ורה סגל.
ארלט מויאל: יש לנו צוותים לכל קבוצה של עולים, משום שכפי שאמרתי, כל קבוצה כזאת יש לה את הצרכים שלה, יש לה את המאפיינים שלה, ואנחנו צריכים להתייחס אליה באמת במלוא הרגישות התרבותית, ולכן יצרנו צוותי קליטה שהם של אתיופים, של חבר העמים, ואחרים, כאשר בצוותי הקליטה יושבים עובדים סוציאליים, מגשרים לקהילות השונות, דוברי השפות השונות, קציני ביקור סדיר, קידום נוער, ופעילים מתוך הקבוצות האלה, כדי שאנחנו ניתן את מלוא הצרכים של אותם העולים, ונוכל לפתח שירותים באמת רגישי תרבות.
ארלט מויאל: לפני שאני מוסרת את רשות הדיבור.
דני דנון: יש לי שאלה אליך: העולים בפרדס כץ יש ריכוז של עולים מסויימים.
דני דנון: תתייחסי לזה.
ארלט מויאל: האוכלוסייה הכללית בעצם מתגוררת בשני אזורים בעיר.
ארלט מויאל: באזור פרדס כץ ובאזור העירייה.
דני דנון: בגלל מחירי הדיור שמה?
ארלט מויאל: גם בגלל מחירי הדיור, אבל גם בגלל סוג האוכלוסייה.
ארלט מויאל: זאת אומרת, האוכלוסייה הכללית לא גרה באזורים החרדים פרופר של העיר, כי אין שמה לא טלביזיה, ולא אנטנות, ולא דברים מהסוג הזה, הם מתגוררים באזורים שהם יכולים להתגורר.
ארלט מויאל: לעומת זאת, האוכלוסייה החרדית, אמריקה הלטינית והצרפתית, מתגוררים ממש בכל אזור ... שזה בעצם פחות או יותר אנחנו יודעים.
ארלט מויאל: האתיופים מתגוררים בשני רחובות בפרדס כץ, כאשר שמה באמת מה שקבע זה המחיר.
ארלט מויאל: הם קיבלו הרי מהמדינה כמעט את סכום הרכישה של הדירה ולכן הם באמת רכשו באזור מסוים שהמחירים ...
ארלט מויאל: יש לנו כ – 51 משפחות מאתיופיה שאנחנו מכירים אותם בצורה.
דני דנון: כמה מתוכם מטופלות ברווחה?
דני דנון: 51 מטופלים?
ארלט מויאל: מוכרים ומטופלים.
ארלט מויאל: כל המשפחות עולות אתיופיה מוכרות ומטופלות אצלנו ממש.
דני דנון: ועדיין יש הגעה של יוצאי אתיופיה לפרדס כץ, או כבר לא?
ארלט מויאל: לא.
ארלט מויאל: אין כניסה של עולי אתיופיה.
דני דנון: סגור?
ארלט מויאל: עד לתקופה מסויימת, ודי.
ארלט מויאל: אין כניסה יותר.
דני דנון: היא סגורה מבחינת המענק?
מאיר יחיאלי: אני אתייחס גם לעולים ב – 3 שנים האחרונות.
ארלט מויאל: הם הגיעו כי היה פשוט עניין של הפלאשמורה.
ארלט מויאל: זאת אומרת, אותה קהילה.
ארלט מויאל: אני רוצה, לפני שאני מעבירה את רשות הדיבור לורה, מי שמרכזת את קליטת העלייה שלנו, להביא את הסיפור שלה כסיפור של קליטה מוצלחת, וכך דרך אגב אנחנו עובדים.
ארלט מויאל: דיברנו על הייחוד, אנחנו מדברים על התייחסות אישית לכל עולה ועולה כעולם שלם.
ארלט מויאל: כאשר למעשה ורה הגיעה אלינו, היא הגיעה כאלמנה צעירה עם שני ילדים קטנים, אבודה לגמרי.
ארלט מויאל: אני פגשתי אותה כחברה במועדון חברויות שלנו.
ארלט מויאל: תיקשרתי איתה דווקא בצרפתית.
ארלט מויאל: היא למדה צרפתית, היא באה מברית המועצות לשעבר.
ארלט מויאל: אני הגעתי לשם ערב אחד, ראיתי את הדמעות בעיניים שלה, וראיתי שהיא פשוט אבודה, והחלטתי: אני מטפלת בה באופן אישי.
ארלט מויאל: ככה זה היה, ברוך השם.
ארלט מויאל: היא למעשה אחרי משהו כמו שנה נתתי לה לרכז את המועדון של החברויות, כי מי שריכזה אותו פרשה.
ארלט מויאל: לאחר מכן היא נקלטה אצלנו באגף.
ארלט מויאל: עזרנו לה והוצאנו אותה ללימודים של עבודה סוציאלית.
ארלט מויאל: היא עשתה תואר ראשון בעבודה סוציאלית, נקלטה אצלנו כעובדת סוציאלית עם עולים.
ארלט מויאל: לאחר מכן היא קיבלה ... משרד הקליטה.
ארלט מויאל: אני אומרת את זה, ככה, בצ'יק צ'ק, אבל זה תהליך שלקח זמן.
ארלט מויאל: השקענו בה באופן אישי.
ארלט מויאל: אני חושבת שזה מה שמנחה אותנו.
ארלט מויאל: השקעה אישית בכל עולה ועולה.
ארלט מויאל: ואנחנו רואים את הפירות, וברוך השם, אני חושבת שוֶרה, אני תמיד גאה להציג את הסיפור האישי שלה כדוגמא לקליטה מוצלחת בעיר בני ברק, שוֶרה לא נמנית על האוכלוסייה החרדית, אבל היא נקלטה בצורה מדהימה גם על ידי, יש לה הרבה מאד חברות, ושכנות שתמכו בה ועזרו לה בתקופה שהיא באמת היתה אבודה לגמרי, והיום, ברוך השם, היא עוזרת לאחרים.
ארלט מויאל: וֶרה.
ורה סגל: כמו שארלט אמרה אני עליתי ארצה לפני 20 שנה.
ורה סגל: הגעתי לבני ברק.
ורה סגל: לא ידעתי בכלל מה זה בני ברק.
ורה סגל: לאן ללכת?
ורה סגל: אמרו לי: תלכי לעירייה.
ורה סגל: אז נכנסתי לעירייה.
ורה סגל: אני לא אשכח את היום שנכנסתי לעירייה, ובעצם לא היה עם מי לדבר.
ורה סגל: אף אחד לא מבין אותי.
ורה סגל: אז הדבר הראשון שחשבתי עליו כשהתחלתי לעבוד בעירייה, ודרך אגב, אני 20 שנה בארץ, ו – 19 שנה בעיריית בני ברק, ואני ממש מנצלת הזדמנות להודות לעיר שלי, לעירייה, לרווחה, לארלט על הקליטה שלי, שנחשבת, שכך אני מרגישה, מאד מוצלחת, וחשבנו לפתוח איזה שהוא מוקד שיהיה לעולים כתובת לאן לבוא ולדבר בשפה שלהם, שיבינו אותם, ופתחנו ככה מוקד ייעוץ לעולים, לכל העולים, שדרך אגב, עכשיו מקבלים שירות בכל השפות העיקריות שקיימות בעיר.
ורה סגל: יש קבלת קהל בשפה רוסית, בשפה אמהרית, בשפה אנגלית, בשפה עברית.
ורה סגל: כולם באים למשרד, ואפילו בימים ראשונים כבר כל עולה יודע, מי שמגיע לבני ברק, יודע שיש מקום בז'בוטינסקי 148, שזה מוקד ייעוץ, שכל עולה מוזמן להיכנס ולקבל שירותים.
דני דנון: היום העולים שמגיעים, נגיד בחודשים האחרונים, איזה מדינות?
ורה סגל: איזה מדינות?
ורה סגל: יש מחבר העמים מעט.
ורה סגל: יש מארגנטינה, מדרום אמריקה.
יעקב אדרי: שזאת אוכלוסייה יותר חרדית.
יעקב אדרי: נכון?
ורה סגל: כן.
ורה סגל: גם חרדים מארצות הברית.
ורה סגל: יש בודדים מאורוגוואי, מצ'ילה, מכל העולם בעצם.
ורה סגל: צרפתים.
ורה סגל: אז מגיעים.
ורה סגל: יש להם כתובת לאן לבוא ולקבל כל מידע שקיים בבני ברק.
ורה סגל: אז פה במוקד אנחנו נותנים מידע כללי, ומפנים את העולים לכל מיני מוסדות.
ורה סגל: אנחנו נותנים שירותי תרגום, הדרכה וליווי בכל הנושאים שקיימים.
ורה סגל: במקרים חריגים, שיש מקרים מאד קשים, ופה אני חייבת לציין שטוב שנקודת הקליטה נמצאת בתוך הרווחה, שיש לנו אפשרות מיד לפנות לעובדת סוציאלית פרטנית, ויש לנו ככה הפנייה ישירה לרווחה.
ורה סגל: אנחנו בונים את העבודה שלנו לפי הקהילות שמגיעות לבני ברק.
ורה סגל: יש לנו שירותים מיוחדים לכל הקהילות.
ורה סגל: הקהילה הכי גדולה זה הקהילה מחבר העמים, שאנחנו פיתחנו הרבה שירותים בשבילם.
ורה סגל: זה מועדונים.
ורה סגל: מועדונים לנשים חד הוריות.
ורה סגל: מועדונים לקשישים.
ורה סגל: בתוך המועדונים יש הרבה פעולות, סדנאות וחוגים.
ורה סגל: יש לנו קבוצה מיוחדת שאנחנו מאד עוזרים להם, זה קבוצה של ווטרנים, של אנשים מבוגרים מאד שנלחמו במלחמת העולם השנייה, שזה קבוצה בעצם של 100 בערך אנשים, קבוצה לעזרה עצמית, ואנחנו עוזרים להם בכל מיני תחומים.
ורה סגל: יש לנו פעילות לנוער עולה, שאנחנו, שכבוד ראש העיר דיבר על, ככה, אצבעות.
ורה סגל: אנחנו עובדים ביחד.
ורה סגל: יש לנו וועדת היגוי שיושבים חינוך, וכל האנשים שיש להם מגע עם ההורים, אז יש לנו פעילות בקידום נוער לעולים מחבר העמים.
יעקב אדרי: במסגרת שיקום שכונות גם כן.
יעקב אדרי: לא?
יעקב אדרי: שיקום שכונות גם יש?
ורה סגל: יש לנו בעיר מקבצי דיור.
ורה סגל: מקצבי דיור זה דיור מוגן לעולים מבוגרים מחבר העמים.
ורה סגל: בכל דיור כזה מתגוררים יותר מ – 60 אנשים, שיש לנו גם פעילות בתוך המקבצי דיור.
ורה סגל: ויש לנו ילדים, שרוב הילדים לומדים בבית ספר קוממיות, גם שם יש לנו פעילות לילדים עולים.
ורה סגל: זה ווטרנים שלנו, קשישים, וזה פתחנו.
ורה סגל: אנחנו פתחנו אנדרטה לזכר אנשים שנלחמו ונהרגו, ליהודים שנלחמו ונהרגו במלחמת העולם השנייה, וזה פתיחת האנדרטה.
ורה סגל: העולים מאתיופיה מתגוררים במרוכז בפרדס כץ.
ורה סגל: זה 51 משפחות.
ורה סגל: זה ממבט ראשון לא כל כך הרבה, אבל זו אוכלוסייה די חלשה, שאנחנו, הם עכשיו במרכז הפעילות שלנו, כי היא אוכלוסייה מאד חלשה, ואנחנו נותנים להם שירותים מכל הכיוונים ולכל הגילאים.
יעקב אדרי: לאחרונה אנחנו פתחנו ונכנסנו לשיתוף פעולה עם עמותת "קדימה" של השופט חריש, של יוסף חריש, ואנחנו מצאנו מקום שבו יש פעילות שהם מפעילים אותה.
יעקב אדרי: אנחנו עזרנו, ביחד עם.
דני דנון: גלעד חריש.
יעקב אדרי: גלעד חריש.
יעקב אדרי: אני רק רוצה לומר משהו אולי במקום הזה.
יעקב אדרי: אני מוכרח לומר את זה, למרות שזה לא פופולרי לומר את זה.
יעקב אדרי: אני מדבר עוד פעם על השולחן העגול של הממשלה.
יעקב אדרי: אנחנו יודעים שיש תופעה שנקראת, של אזרחים, שוהים בלתי חוקיים, כאלה ואחרים, או חוקיים למחצה וכו'.
יעקב אדרי: הבעיה הגדולה בעניין הזה היא בעיה שאותם תושבים, אותם פליטים מגיעים בדיוק לאותם המקומות שאנחנו מנסים לשקם ולהעלות, ולהעלות, ואז מגיע גל כזה, ולוקח אותנו אחורה.
דני דנון: תהיה יותר ספציפי בבקשה אדוני ראש העיר.
יעקב אדרי: אני אהיה יותר ספציפי.
יעקב אדרי: שכונת פרדס כץ, אם תיקח את החבורה האתיופית.
יעקב אדרי: השתלבו בתוך מוסדות החינוך בעיר.
יעקב אדרי: אני אתן לך דוגמא של "קדימה" מה שעשינו.
יעקב אדרי: דוגמה של עבודת קודש שעושים בבית ספר.
יעקב אדרי: יש מקהלה נהדרת של ילדי אתיופיה, עם לימוד נגינה, וכו'.
יעקב אדרי: אבל מה שקורה, כשאתה נמצא בשכונת מצוקה, שאתה לאט לאט מעלה אותה.
יעקב אדרי: אני כשנכנסתי לתפקיד שלי כאן
יעקב אדרי: עשיתי כמה פעולות גדולות של חידוש מדרכות וכבישים באזורים ישנים בעיר, ובחרתי אזורים ישנים מאד בתוך העיר החרדית, נקרא לזה, ולקחתי את האזורים הכי קשים והכי ישנים, שלא נגעו בהם אולי שנים בכבישים, מדרכות, מעקות בטיחות וכו'.
יעקב אדרי: אתה מנסה להעלות את רמת החיים ביישובים האלה, ואז פתאום בא לך גל כזה של תושבים, פליטים, שעד הרגע הזה אני לא יודע איך לקרוא לזה, כי יש לזה הרבה טרמינולוגיות חוקיות: חוקיים, לא חוקיים, פליטים, לא פליטים, אריתראים, סודנים וכו'.
יעקב אדרי: ואנחנו מתמודדים עם בעיה קשה, במיוחד בפרדס כץ, לא בתוך העיר.
יעקב אדרי: לא בתוך העיר כי אף אחד מהם לא מחפש לגור פה בתוך העיר, וללכת להתפלל בישיבת פונוביז' בבוקר בתפילה.
יעקב אדרי: אבל מה שקורה שבאותם מקומות, אדוני היושב ראש, באותם מקומות מגיעים.
יעקב אדרי: המספרים הם היום סביבות, לדעתנו, כ – 1,500 אזרחים, אזרחיות וילדים וילדיהם שגרים בתוך שכונת פרדס כץ.
יעקב אדרי: אני חושב שהיה יותר.
יעקב אדרי: קצת עכשיו זה טיפה התאזן, אבל לא משנה, תקרא לזה בין 1,500 ל – 2,000.
יעקב אדרי: וברור שכשהם באים עם החוזק הסוציו אקונומי שלהם, זה לוקח אותנו חזרה אחורה.
יעקב אדרי: עכשיו, באותם כיתות שלומדים הילדים יוצאי אתיופיה, יוצאי חבר העמים, באופן אוטומטי כשאני מחוייב להכניס גם ילדים לבתי הספר, שנקראים: פליטים, אני מכניס אותם לכיתות האלה.
יעקב אדרי: ואז מה עשינו?
יעקב אדרי: זאת אומרת, לקחת את אותה כיתה, העצמת אותה בכל מיני פעילויות שוֶרה ואגף החינוך ושיקם שכונות, וכל מי שרק יכול לעשות עושה, ואז אתה לוקח את העסק הזה אחורה.
דני דנון: וֶרה, משפט אחרון שלך?
ורה סגל: לגבי ילדים אתיופים, עולי אתיופיה – אין אף ילד שלא מסודר באיזה שהיא תכנית.
ורה סגל: יש לנו הרבה תכניות כאלה בחברת המתנ"סים, משרד החינוך, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה.
ורה סגל: אז כל ילד מסודר.
ורה סגל: יש מועדוניות שילדים עולי אתיופיה מסודרים שם.
ורה סגל: אז גם כן סדנאות.
דני דנון: אני רוצה לעבור, ברשותכם, לנציג המשרד לביטחון פנים, סגן ניצב רפי רגב.
דני דנון: סקירה שלך, רפי, יש דברים מיוחדים שיש בבני ברק?
מירי רגב: אנחנו לא מזהים פה איזה שהיא תופעה מיוחדת שנוגעת לעולים.
מירי רגב: זו מטרת הישיבה, לעולים, איזה שהיא פעילות מיוחדת של עבריינות מהעולים.
מירי רגב: לגבי עולי אתיופיה - דיברתי פה עם ראש מחלק הנוער, יושב לידי.
מירי רגב: תיקים שקשורים לעולי אתיופיה אצלנו.
מירי רגב: עוד לא נפתחו תיקים.
מירי רגב: הם לא הגיעו כי אין מתלוננים.
מירי רגב: אין לנו כמעט טיפול בהם.
מירי רגב: יכול להיות שהם מטופלים בעירייה, וזה דווקא טוב, כי אצלנו הם לא מגיעים.
מירי רגב: לגבי עולים משאר המקומות, גם כן.
דני דנון: לגבי מה שעלה פה על ידי ראש העיר, של הפליטים.
מירי רגב: התופעה מוכרת.
מירי רגב: התופעה מוכרת לנו.
מירי רגב: שם זה היה בהיקף הרבה יותר גדול.
מירי רגב: אם יש לנו פה תופעה זה התופעה שבה, לצערי, השוהים הבלתי חוקיים מותקפים פה על ידי נוער שמסתובב.
מירי רגב: אלה התיקים שהיו לנו.
מירי רגב: אין לנו פה כמעט תלונות על עבירות שמבוצעות על ידי השוהים האלה.
דני דנון: זה משפחות של פליטים, או שזה מספר פליטים שגרים בדירות ביחד?
מירי רגב: זה גם וגם.
דני דנון: גם וגם.
מירי רגב: בכל המאפיינים.
מירי רגב: נמצאים פה במיוחד בכביש ז'בוטינסקי, קצת באזורים שליד.
מירי רגב: אין לנו איזה שהיא פעילות מיוחדת איתם, בניגוד ... יפתח, שם זה היה ממש דומיננטי.
מירי רגב: כמעט ולא נתקלים בהם בהיבט הפלילי.
מירי רגב: יש פה ושם תיקים, אבל הם לא דומיננטיים.
דני דנון: מבחינת מגוון העבירות של העיר בני ברק, מה האפיונים?
מירי רגב: יש לנו פה תופעות, קודם כל, תופעות של עבירות רכוש, פריצות לבתי דירה, גניבות רכבים, וכדומה.
מירי רגב: יש לנו פה עבירות אלימות קלות, בתוך המשפחה, ועבירות מין.
אברהם מיכאלי: אלימות בתוך המשפחה בקרב העולים בולט בצורה מסויימת?
מירי רגב: אמרתי, אין לנו מאפיינים שאני יכול להצביע על איזה שהם עולים.
מירי רגב: האלימות בתוך המשפחה, לאו דווקא מטפלת, כמובן זה רק בעיר בני ברק, גם ברמת גן ובעוד מקומות.
אברהם מיכאלי: לא, השאלה שלנו נובעת מכך שאנחנו.
יעקב אדרי: אם יש אפיונים מסויימים.
אברהם מיכאלי: מסויימים בערים שונות, ולצערנו אלימות בתוך המשפחה בקרב אוכלוסיית עולים מיוחדת של עולי אתיופיה.
ארלט מויאל: יש, אבל זה נגמר ברמה הטיפולית, ושיתוף פעולה בינינו לבין המשטרה.
ארלט מויאל: מפנים אותם לסדנאות.
ורה סגל: וגם אנחנו משתדלים לעבוד על מניעה.
ורה סגל: למשל, עכשיו אנחנו באמצע סדנה למשפחות עולי אתיופיה, מניעת אלימות.
דני דנון: יש לי שאלה: יש פה נושא שנקרא: סיירת הורים, או מעורבות של הקהילה, במגזר החרדי בכלל.
דני דנון: אני לא יודע אם זה קיים, אבל הנושא של סיירת הורים שמסתובבים בלילה, קיים?
אבי כהן: ברמת גן יש את זה, בבני ברק עדיין לא.
דני דנון: רמת גן זה פרדס כץ, או רמת גן, רמת גן.
אבי כהן: רמת גן.
אבי כהן: ברמת גן יש את זה.
אבי כהן: בבני ברק, בעיר עצמה ...
דני דנון: במגזר החרדי בכלל יש?
דני דנון: אדוני ראש העיר, אני לא מכיר את זה.
יעקב אדרי: לא, לא.
דני דנון: לא קיים?
דני דנון: זה דבר שצריך לחשוב עליו.
מירי רגב: הם באים אלינו, מסייעים לנו פה עד הסוף, ברצון ובחפץ לב.
מירי רגב: זה מאפיין דווקא את הקהילה הזאת, בניגוד למקומות אחרים שעבדתי בהם.
מירי רגב: פה כל בקשה שלנו לסיוע, במיידי נענית.
דני דנון: מר מאיר יחיאלי ממשרד הקליטה.
דני דנון: מנהל לשכה אזורית פתח תקווה.
מאיר יחיאלי: דבר ראשון אני שמתי לכם על השולחן דברים כלליים בנושא של קליטת עליה והתיקצוב.
מאיר יחיאלי: דבר ראשון, אני רוצה לשבח את הצוות.
מאיר יחיאלי: קודם כל את מנהלת אגף הרווחה, ארלט מויאל, ואת וֶרה סגל.
מאיר יחיאלי: יש לנו שיתוף פעולה מצויין שראש העיר ציין לגבי ועדות, לגבי שולחנות עגולים גדולים, אז אנחנו מקיימים שולחנות עגולים קטנים שמתקיימים בתקצוב, בוא נקרא לזה, המועט, תיכף נתייחס אליו.
מאיר יחיאלי: התקצוב של משרד הקליטה.
מאיר יחיאלי: זאת אומרת, המתכללים שאני מתייחס, שאתם באים כרשות, ומשרד הקליטה מתקצב לפעילות מסויימת, או מתקצב לכוח אדם, ובאה הרשות ואומרת תודה רבה, אבל אנחנו רוצים לא תקצוב בכוח אדם, אלא תקצוב לפנימיות, זה הדבר שמתבצע בועדות הקטנות, נקרא לזה, לתכלול התקציב בהתאם לצרכים של היישוב.
מאיר יחיאלי: זה דבר אחד.
מאיר יחיאלי: ודבר שני, כל תכנית, כל הצעה, כל צורך, גם בצורה הפוכה מהשטח.
מאיר יחיאלי: אני מעלה את זה, אנחנו מעלים את זה אצלנו במשרד הקליטה, וגם אם זה תכניות של אגף הרווחה אצלנו במשרד הקליטה, מתחברות למשרד הרווחה במשרד הראשי, אז זה גם בא מהשטח.
מאיר יחיאלי: זה דבר ראשון, ותודה על הפעילות המשותפת.
מאיר יחיאלי: אני רוצה לציין בנושא של התקצוב של משרד הקליטה לשנה הזאת ול – 2011.
מאיר יחיאלי: אני מתייחס ל – 230 אלף ש"ח שמחולק לפעילות של קליטה בקהילה.
מאיר יחיאלי: כשהתייחסנו לנושא של עולים, מתייחסים משנת עלייה 89', ואכן משרד הקליטה מתייחס מבחינה הוליסטית סיוע לרשות משנת עלייה 89'.
מאיר יחיאלי: סיוע פרטני כמובן זה קריטריונים שמדובר פרטני לעולים.
מאיר יחיאלי: זאת אומרת, 10 שנים בארץ תקופה כללית בכלל לעולים, ועד 15 שנים בארץ ליוצאי אתיופיה.
מאיר יחיאלי: אתייחס לתוך נושא של תקצוב, הדוגמא של התקצוב לפעילויות, שגם בנפרד, גם לקיצוץ של יוצאי אתיופיה, גם לקייטנות, גם לתקציב של העצמה קהילתית לאוכלוסייה האתיופית.
מאיר יחיאלי: חשוב לציין בנושא של הקליטה, 3 שנים אחרונות והמגמה פה נמשכת.
מאיר יחיאלי: אם אנחנו מדברים על קליטה ישירה ליישוב, ופה המגמה ממשיכה בין 87 ל – 86 משפחות שמגיעות לבני ברק 2009, 2010, ואנחנו ב – 2011 40 משפחות שהגיעו, שרובן, כמו שציינו כאן, הם משפחות חד הוריות, ודוברות ספרדית, אנגלית, צרפתית.
מאיר יחיאלי: זאת הקליטה בבני ברק.
מאיר יחיאלי: אני אתייחס לנושא של התכנית לאומית, יש להתייחס לתכנית לאומית שמתקיימת בבני ברק, ואנחנו שותפים ופעילים, יחד עם כל המשרדים.
מאיר יחיאלי: בנושא של הנגשת שירות – משרד הקליטה אנחנו מגישים שירות, למרות שפתח תקווה היא קרובה, מבחינתנו יש קבלת קהל אחת לשבוע בבני ברק, במועדון, שמדובר על מועדון העולים.
מאיר יחיאלי: מה שהבקשה שלי לראש העיר, קצת לשפר את התנאים שלו.
מאיר יחיאלי: הוא מועדון מצויין, ואני כן הייתי רוצה גם לקבל קהל מבחינת המקום.
דני דנון: מה זה: דירות נ.ר.
דני דנון: שכתוב בפתרונות דיור?
יעקב אדרי: נר.
מאיר יחיאלי: לנכים על כיסא גלגלים.
מאיר יחיאלי: ואני גם מציין פה עוד נקודה של ממתיני דיור.
מאיר יחיאלי: ממתינים לפתרונות דיור, תושבי בני ברק סך הכל 160 משפחות, זה כמעט 100 קשישים יחידים.
מאיר יחיאלי: זוגות קשישים – 36 משפחות.
מאיר יחיאלי: 6 חד הוריות, וישנם פה כ – 23 משפחות כולל נכים.
מאיר יחיאלי: הפתרונות – זאת דוגמא, אולי זה ארצית, אבל זה הבעיה, הנושא של פתרונות דיור.
מאיר יחיאלי: יש פה את ההשוואה שמתייחסת לפתרונות דיור עם בני ברק.
מאיר יחיאלי: אנחנו מתייחסים למקבצים.
מאיר יחיאלי: המקבצים שלהם ממומנים על ידי משרד הקליטה.
מאיר יחיאלי: האכלוס היה ב – 2008, 2009.
מאיר יחיאלי: אם נשים את ההשוואה לאיכלוסים: כ – 50 יחידות מאכלסים ב – 2009.
מאיר יחיאלי: ב – 2010 – 9 יחידות.
מאיר יחיאלי: ב – 2011 להיום 5 יחידות, ודירות עמידר זה בכלל אחד לשנה.
מאיר יחיאלי: אין שתי יחידות לשנה דירת עמידר.
מאיר יחיאלי: זה המצב.
דני דנון: אני מבקש ממש בקצרה, קודם כל מנהלת המתנ"ס, מיכל זהבי, בבקשה.
מיכל זהבי: דבר ראשון קיים כאן שיתוף פעולה.
מיכל זהבי: אנחנו יושבים יחד עם וֶרה ועם עובדות סוציאליות, ובונים תכנית לכל ילד שנמצא בשכונת פרדס כץ, אני מדברת כרגע על האוכלוסייה האתיופית.
מיכל זהבי: אם ראש העיר אמר קודם שאוכלוסיית פרדס כץ היא אוכלוסייה קשה מטיבה, יש לנו רשת מעונות אצלנו שבתוכה משולבים גם ילדים מהאוכלוסייה האתיופית, וגם עובדים זרים, וזה קרוב ל – 90, למעלה מ – 90 אחוז ילדים שמופנים על ידי שירותי הרווחה.
מיכל זהבי: לגבי האוכלוסייה האתיופית – אנחנו ביחד עם משרד החינוך, פיתחנו תכנית שנקראת: פל"א – פעילות למידה אחרת.
מיכל זהבי: הילדים נמצאים 3 פעמים בשבוע אצלנו במתנ"ס, ופעמיים בשבוע לומדים, והשנה ההדגשה היתה בנושא של קריאה וכתיבה והבנת הנקרא, כי זיהינו ילדים שהם גם עולים לכיתה ה' או ו' שהם לא יודעים לקרוא, או שלא מבינים את מה שהם קוראים.
מיכל זהבי: יודעים לזהות את האותיות, אבל לא יודעים לעשות איתם משהו אחר.
מיכל זהבי: הפעילות הזאת קצרה הצלחה מאד מאד גדולה.
מיכל זהבי: הילדים האלה היום משולבים, אם בתחילת התקופה שהם הגיעו האוכלוסייה הותיקה, מה שנקרא, לא כל כך אהבה את הכניסה שלהם, היום הם משולבים, הם מעבירים סדנאות לילדים אחרים.
מיכל זהבי: לקחת אותם לים, כי הם אף פעם לא היו בים, אז נסענו איתם לים, לצורך הדוגמא.
דני דנון: כמה ילדים של הפליטים לומדים במערכת החינוך שלכם?
מיכל זהבי: פליטים אתה מדבר?
מיכל זהבי: לא האתיופים.
דני דנון: לא האתיופים.
מיכל זהבי: אני לא זוכרת מספר מדוייק, אבל בוא נגיד שבסביבות 15 ילדים כאלה.
רפי דובלין: בבית ספר "קוממיות" יש כ – 40.
דני דנון: 40.
מיכל זהבי: אצלנו יש משהו כמו, אני מדברת מגיל אפס עד 3, 4, משהו כמו 15.
יעקב אדרי: שזה הבית ספר הממלכתי היחיד.
יעקב אדרי: שתבין.
יעקב אדרי: רע מאד, וכשאני פותח את הפה, אז אני חשוד בגזענות.
דני דנון: אני מבקש בקצרה תמי צלניקר ממשרד החינוך, בבקשה.
תמי צלניקר: יש לנו 243 תלמידים עולים מאתיופיה ב – 3 בתי ספר שאחד מהם יסודי, ושניים על יסודיים, כאשר הם מהווים מעל 30 אחוז בכל אחד מבתי הספר.
תמי צלניקר: האוכלוסייה של חבר העמים היא פחותה, יש רק 50 עולים שנמצאים בבתי ספר ממלכתיים, כאשר המטרות שלנו כמשרד החינוך הן 3: המטרה הראשונה זה הקניית העברית כשפה שניה.
תמי צלניקר: המטרה השנייה – ההישגים הלימודיים והשפעתם, והמטרה השלישית היא השילוב החברתי של ילדים עולים בחברת ילדים ותיקים.
תמי צלניקר: עם האוכלוסייה של נערים מאתיופיה יש לנו אתגרים נוספים, פערי השפה הם פערים מאד גבוהים, גם כשעשו השוואה עכשיו עם נתוני מיצ"ב של ילדים ממצב סוציו אקונומי דומה למצב של ילדים עולים מאתיופיה – הילדים העולים מאתיופיה היו במצב נמוך יותר דווקא בגלל פערי השפה, ועל זה אנחנו מתמקדים כשאנחנו מעשירים אותם בשעות תגבור.
תמי צלניקר: יש לנו מעל 300 שעות תגבור.
תמי צלניקר: שלושת בתי הספר שמאכלסים את העולים מאתיופיה.
תמי צלניקר: שוני תרבותי שנובעות מהתרבות המערבית, ומהמציאות שלנו – אנחנו מתמודדים עם זה על ידי כך שאנחנו בונים מסגרות להורים שבהם אנחנו נותנים להם קצת ידע על מערכת החינוך הישראלית, התרבות המערבית.
תמי צלניקר: כיצד אנחנו מטפלים באוכלוסייה, או בילדים שמתקשים, ומה נדרש מהם כהורים בעשייה שלהם בבית בשעות אחר הצהרים.
תמי צלניקר: אנחנו נכנסנו לבתי הספר שמכילים תלמידים עולים מאתיופיה, את הנושא הכנסנו לבית הספר היסודי שיש בו רק 50 תלמידים עולים מאתיופיה, יועצת בת העדה ל – 18 שעות.
תמי צלניקר: יש לנו בנות שירות לאומי שהכנסנו לכל בית ספר שיש הרבה עולים מאתיופיה, תוספת של 4 בנות שירות לאומי, שלכל אחת מהן יש שתי משפחות בשעות אחרי הצהרים שהן מלוות, כאשר בבוקר הן מלוות את הילדים לבית הספר.
תמי צלניקר: יש לנו שיתוף פעולה עם המתנ"ס בתכנית פל"א, שיש לנו שם שתי קבוצות של ילדים.
תמי צלניקר: בעצם אין לנו ילד אחד שלא מסודר גם בשעות אחרי הצהרים.
תמי צלניקר: בנושא של קליטת עליה אנחנו רואים שליחות ציונית ראשונה במעלה של שיבת עם לארץ, למדינה, ואנחנו מנסים להשקיע כמיטב יכולתנו גם מבחינה תקציבית, וגם מבחינת העשייה בשטח.