GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מוטי ששון: אין עליה בכלל.
דני דנון: לא, יש עליה, אבל אני מניח שבגלל איכות החיים בעיר חולון, ומחירי הדירות, קשה לעולים חדשים לבוא לרכוש דירה היום בעיר חולון.
דני דנון: אם אתה הולך למקומות כמו נצרת עלית, עפולה, באר שבע, אתה תראה ששמה יש הרבה, יש אחוז יותר גבוה גם של עולים חדשים מה שאתה מתכוון.
דני דנון: אני הייתי, קודם כל אני שמח להיות בעיר חולון, אני הייתי פה בנסיבות מצערות, חבר המועצה אילן לוי שנפטרה אמו, אנחנו משתתפים בצערו.
דני דנון: אני שמח לחזור השבוע למשהו שהוא יותר פרקטי.
דני דנון: הייתי רוצה לבקש מראש העיר לפתוח, ואחרי זה כמובן מנציג שמחזיק את תיק הקליטה לשמוע סקירה על הפעילות של העירייה בנושא.
מוטי ששון: כמו שאמרתי לך, משנות ה – 80', אני מעריך פחות מ – 30 אלף עולים יש בחולון.
מוטי ששון: יש הרבה ניידות.
מוטי ששון: רוב התושבים הם לא ברכישה.
מוטי ששון: הם בשכירות, וכשהם יכולים, המצב מאפשר להם, קונים דירה בעיר אחרת ששמה המחיר יותר זול.
מוטי ששון: מחירים יותר זולים.
מוטי ששון: לצערי, בשנים האחרונות, אני חושב בבוקר יש לנו שתי כיתות א'.
מוטי ששון: כמה כיתות א' בבוקר, עכשיו?
מוטי ששון: באולפן?
קריאה: יש כיתה אחת א'.
מוטי ששון: כיתה אחת או שתיים?
- פינקל: לא, לא, יש 3 כיתות.
מוטי ששון: 3 כיתות.
מוטי ששון: אז פתחתם עכשיו חדשה?
- פינקל: נכון.
מוטי ששון: אז אני יודע על שתיים.
מוטי ששון: פתחו עכשיו כיתה שלישית.
מוטי ששון: עכשיו, רק שתקבל קנה מידה, בימים הטובים היו 18 כיתות בבוקר, 18 כיתות אחר הצהרים, כלומר, וערב.
מוטי ששון: היום, עם תהיל"ה, עם תהיל"ה, יש לנו השכלת מבוגרים, העברנו אותם ביחד, יש לנו אולי 5 כיתות של בוקר, ו – 5 כיתות אחר הצהרים, או 4 כיתות, ולא כל יום לומדים.
מוטי ששון: יש ימים שאתה תמצא 3 כיתות, יש ימים שתמצא 2 כיתות בבוקר.
מוטי ששון: כך שאין עליה בשנים האחרונות.
מוטי ששון: ואני לא מדבר איתך על השנה, שנתיים האחרונות, אלא בטווח של ה – 5 שנים, 6 שנים, אין כמעט עליה.
מוטי ששון: מה אני עוד יכול להגיד?
מוטי ששון: אני יכול להגיד שמשרד הקליטה מעולם לא התמודד עם הבעיות האמיתיות של העולים החדשים.
מוטי ששון: זאת אומרת, לא רצה להתמודד, לא יכול, ואני אקח את הדוגמה הכי טריוויאלית, שאני כבר 18 שנה ראש העיר, 18 שנה, כל פעם שהייתי נפגש עם שר הקליטה הייתי אומר לו את זה: עולה חדש לא יכול אחרי אולפן א' להשתלב.
מוטי ששון: אין דבר כזה.
מוטי ששון: אז היה יולי אדלשטיין בזמנו.
מוטי ששון: אחר כך היתה יולי, אחר כך היתה ציפי לבני.
מוטי ששון: אני מראה לך מי האנשים שדיברתי איתם.
מוטי ששון: בלי אולפן ב' הם לא יכולים להשתלב.
מוטי ששון: אין להם ביטחון אחרי אולפן א'.
מוטי ששון: תתחיל לדבר.
מוטי ששון: הם צריכים את האולפן ב'.
מוטי ששון: כדי שיעשו אולפן ב' הם צריכים להתפרנס.
מוטי ששון: אז במקום לתת להם הבטחת הכנסה, כמו שצריך לתת לכולם, הבטחת הכנסה, לפחות לתקופה שזה אולפן ב', זה יכול להיות 5 חודשים, זה יכול להיות גם 4 חודשים.
מוטי ששון: אם היו נותנים להם אולפן ב', אחרי אולפן ב' הבן אדם מתחיל לדבר.
מוטי ששון: דבר הכי בסיסי להתאקלם בכל חברה זה השפה.
מוטי ששון: בלי שפה אתה לא יכול להתאקלם.
מוטי ששון: אז את זה לא שמעו.
מוטי ששון: דבר נוסף שפניתי למשרד הקליטה אמרתי: תשמעו, יש הרבה ילדים של עולים.
מוטי ששון: בואו נעזור להם, בואו נקים איזה קרן מלגות משותפת לעירייה ולמשרד הקליטה.
מוטי ששון: פולט, פולט קראו לו?
מוטי ששון: היה אחד פולט, מנכ"ל,
דני דנון: פלוט.
דני דנון: רונן פלוט.
דני דנון: היום הוא גם מנכ"ל.
מוטי ששון: לא, לא, לא, היה מנכ"ל אז.
מוטי ששון: את כולם הבאתי לפה.
מוטי ששון: כולם מתלהבים, אנחנו נקים, נקים, נקים קרן מלגות.
מוטי ששון: עד היום לא קמה הקרן.
מוטי ששון: חדר מחשבים אמרתי, בוא נעשה משהו, אני מדבר איתך על שנים.
מוטי ששון: ודווקא כשהשרים היו מקרב העלייה מרוסיה.
מוטי ששון: אז אמרתי: תשמעו, בואו נעשה חדר מחשבים, נאפשר לילדים ולעולים החדשים שילמדו קצת מחשבים.
מוטי ששון: נאדה.
מוטי ששון: כלום.
מוטי ששון: משרד הקליטה לדורותיו לא עשה שום דבר, בעיני, כדי לקלוט את העולים החדשים קליטה טובה בתוך הקהילה.
מוטי ששון: אמרו להם: או.
מוטי ששון: קיי עשו פה אולפן א', ואחרי אולפן א' שלום על ישראל.
מוטי ששון: לא רואים אותם, לא שומעים מהם.
מוטי ששון: אם לא תהיה, אני עוד פעם אומר, אם לא תהיה גישה אחרת, בראש ובראשונה לתת, כמו שאמרתי לך, הבטחת הכנסה בזמן שהם עושים אולפן ב', לעזור לילדים של העולים.
מוטי ששון: כי אתה רואה לפעמים שני בני הזוג עובדים, לילדים יש בעיה, מסתובבים.
מוטי ששון: אין להם שום פעילות, ומבחינתנו כל מה שאנחנו עושים אחר כך זה פעילות, תוכל לקבל את זה מיוסי.
מוטי ששון: יש לנו רשת קהילה ופנאי, זה חברת בת של העירייה, ביחד עם חברת המתנ"סים שאנחנו מפעילים גם את הקליטה.
מוטי ששון: אז בפעילות היום יומית, למשל, בזמנו הייתי עושה בקיץ, במחיר סמלי, לילדים של העולים החדשים, נדמה לי 100 שקל לקחתם?
מוטי ששון: עלה?
מוטי ששון: הקייטנה, 5 שבועות.
קריאה: זה לא היה בזמננו.
קריאה: זה היה קודם.
מוטי ששון: קודם.
יוליה מלינובסקי: עכשיו זה כבר לא קיים.
מוטי ששון: כן.
מוטי ששון: הם עשו את זה במתנ"סים.
מוטי ששון: יותר טוב.
מוטי ששון: מה עשו?
מוטי ששון: ריכזנו את כל ילדי העולים באולפן, עשינו להם, או בבית ספר "אורט" ועשינו להם את זה מרוכז.
מוטי ששון: כולם עושים שבועיים, עשינו להם 5 שבועות.
יוליה מלינובסקי: זה היה לפני כמה שנים.
יוליה מלינובסקי: זה כבר לא קיים.
מוטי ששון: לא קיים כי אין עולים.
יוליה מלינובסקי: לא, לא, לא, יש לנו.
דני דנון: סליחה, סליחה, אני לא יודע איך זה מתנהל פה, אני תיכף אתן לך את רשות הדיבור.
דני דנון: אני כבר אשמע את כל ההערות שיש לך.
מוטי ששון: אני פניתי לדב ושאלתי למה אתה לא עושה את זה?
מוטי ששון: הוא אומר: אין מה לעשות, אין כמעט עולים, אני לא רוצה לטלטל הורים מג'סי כהן שיבואו לרחוב גאולים, ומתל גיבורים לקחת, אני עושה משהו פשוט, אותו הסידור שעשית להם, אני עושה את זה קרוב לבית שלהם.
מוטי ששון: זאת אומרת, לפעמים ילדים שצריכים להגיע מקצה אחד של העיר לקצה השני, לא תמיד הם יתלהבו ללכת באוטובוסים, וההורים יש להם את הזמן.
מוטי ששון: אז הוא אמר לי: בוא נעשה את אותם תנאים, אני רק אעשה להם את זה בתוך הקהילה, ליד הבית שלהם.
יוסי זיידה: ואז יש גם אינטגרציה.
מוטי ששון: ואז יש אינטגרציה.
מוטי ששון: ואז אמרתי: אתה יודע מה?
מוטי ששון: מקובל עלי.
מוטי ששון: הם מרוצים מאד.
מוטי ששון: אז אמרתי אם אתם מרוצים, והעולים מרוצים, אז אין בעיה.
מוטי ששון: אנחנו ממשיכים לעשות להם את הדברים הטריוויאליים, נסיעות לחו"ל, ימי כיף בחולון, שיכירו את הארץ.
מוטי ששון: אני מקפיד שכל חג.
דני דנון: מה התקציב שאתם משקיעים היום?
מוטי ששון: סדר גודל מה התקציב שלכם?
- פינקל: של משרד הקליטה?
מוטי ששון: 300?
- פינקל: קיבלנו פעם אחרונה ממשרד הקליטה 404 וחצי אלף שקל.
דני דנון: לא, וכמה העירייה שמה מעבר למשרד הקליטה?
מוטי ששון: התקציב שלנו.
- פינקל: זה מצ'ינג של 25 אחוז בעצם, שהם 404.
מוטי ששון: לא, לא, הקליטה שלנו זה סדר גודל, הערכה שלי מיליון שקל.
מוטי ששון: מיליון שקל הוצאות.
דני דנון: מעבר למשרד הקליטה.
קריאה: והעירייה מחזיקה, מתחזקת, מפעילה את הבית בעצם, כל הבית ... את השירותים היום.
מוטי ששון: אז זה בקטע התקציבי.
מוטי ששון: עכשיו, יש דבר נוסף שאני לא הצלחתי.
מוטי ששון: אני אומר את זה בכאב.
מוטי ששון: יש עולים חדשים בגיל מבוגר שהגיעו לכאן.
מוטי ששון: עמיגור לא נתן מענה הולם לאוכלוסיות המבוגרות.
מוטי ששון: אף אחד מהם.
דני דנון: מה הכמויות?
מוטי ששון: המון.
מוטי ששון: המונים.
מוטי ששון: אתה יודע, עומדים אצלם בתור, אני חושב, משנות ה – 80', אולי תחילת שנות ה – 90'.
מוטי ששון: בינתיים הם נגמרים.
מוטי ששון: הם הולכים לעולמם.
אנה ליטרובניק: 600 משפחות ממתינים.
מוטי ששון: כמה?
מוטי ששון: ממתינים.
מוטי ששון: אתה מבין את הבדיחה?
מוטי ששון: עכשיו, הם פינו, היה, ואז אני אומר לך, מאד התרוצצתי, הצעתי להם מבנה של 100 יחידות דיור של משען.
מוטי ששון: של משען, הבניין עמד חצי מאוכלס.
מוטי ששון: אמרתי: תנו לי את הבניין.
מוטי ששון: היה אז נחמיאס, יושב ראש מועצת המנהלים של עמיגור.
מוטי ששון: למה אני אומר לך את זה?
מוטי ששון: נסעתי אליו עד לצפת לשכנע אותו שיסכים.
מוטי ששון: בסוף הוא הסכים, וזה נפל בידי משרד הקליטה.
מוטי ששון: היה גם בוריס מנכ"ל, נכון?
מוטי ששון: ובסי, כן, גם כן, כולם התלהבו.
מוטי ששון: אתה רואה?
מוטי ששון: אני מכיר את כולם, כי כולם התלהבו, אבל שום דבר לא יצא מזה.
מוטי ששון: זה אחת הבעיות שמתלהבים ולא יוצא מזה שום דבר.
מוטי ששון: היא אומרת לך 600 משפחות מחכות.
מוטי ששון: מסכנים אלה, מה אתם רוצים?
מוטי ששון: שיקנו, אין להם מאיפה להחזיר משכנתא.
מוטי ששון: נגיד שלקחו משכנתא.
מוטי ששון: מאיפה יחזירו את המשכנתא?
מוטי ששון: מהבטחת הכנסה שהם מקבלים?
מוטי ששון: מקצבת זקנה?
מוטי ששון: אתה מבין?
מוטי ששון: זה צרה צרורה.
מוטי ששון: והמדינה לא עשתה שום דבר בתחום הזה.
מוטי ששון: שום דבר.
מוטי ששון: לקחו איזה מבנה שהיה, אמרו לי: אתה מוכן לתת תוספת?
מוטי ששון: אמרתי: אין בעיה.
מוטי ששון: עשיתי שינוי תב"ע, כדי שיבנו עוד 72 יחידות דיור.
מוטי ששון: אני חיפשתי מתחת לאדמה מקום לתת להם, הסכימו רק על 72.
מוטי ששון: מי בנה?
מוטי ששון: זה עמיגור, ואיכלסו עוד 72 משפחות.
מוטי ששון: אבל מה?
מוטי ששון: יש לך בתור 600 איש.
מוטי ששון: באה גם אוכלוסייה מבוגרת.
מוטי ששון: אז בשורה התחתונה, אנחנו לא יודעים לטפל בקליטה.
מוטי ששון: אנחנו רוצים להביא עולים חדשים, אבל לא יודעים לטפל בהם.
דני דנון: תודה לראש העיר.
דני דנון: חברת מועצת העיר יוליה.
יוליה מלינובסקי: שמי יוליה מלינובסקי, אני מטעם ישראל ביתנו.
יוליה מלינובסקי: לצידי יושב סטס יוסים, שהוא חבר מועצה, ויושב ראש ועדת קליטה בחולון.
יוליה מלינובסקי: ברשותך, אני אתחיל ראשונה, כי אני כבר שתי קדנציות פה, וסטס חדש.
יוליה מלינובסקי: אחר כך, אם אתה תרשה, ראש העיר מדבר הכל טוב ויפה, אבל אני מכירה אותו כבר 8 שנים.
יוליה מלינובסקי: בעיות הקליטה בחולון לא התחילו מעכשיו, ואפשר להתלונן על המדינה שלא עשתה די, ואפשר להתלונן ולחשוב על הגורמים האחרים שאולי אשמים בקשיים שיש היום.
יוליה מלינובסקי: אבל מה שאנחנו צריכים לחשוב מה אנחנו, ואתה כי 18 ראש העיר, עשית בשביל האנשים האלה?
יוליה מלינובסקי: כי המדינה צריכה אותם.
יוליה מלינובסקי: וזה דיברו על זה רבות.
יוליה מלינובסקי: נכון, הדמוקרטיה, והכלכלה, וכו', וכו'.
יוליה מלינובסקי: העיר חולון צמחה בהרבה תחומים, גם במסחר, גם בדיור בזכות העולים החדשים.
יוליה מלינובסקי: מה אתה עשית בשבילם?
יוליה מלינובסקי: ואתה בעצם עכשיו אומר שמשרד הקליטה מעביר לחולון בסביבות 500 שקל.
מוטי ששון: 400 אמרו.
יוליה מלינובסקי: 400.
אנה ליטרובניק: 516.
יוליה מלינובסקי: אתה נותן את המצ'ינג, את ה – 25 אחוז.
יוליה מלינובסקי: ואנחנו מדברים על עיר, שהיא עיר עשירה, שהיא עיר בלי גירעון תקציבי.
יוליה מלינובסקי: על עיר שיש לה יכולת גם לגני סיפור, וגם ... וכל מיני דברים אחרים.
יוליה מלינובסקי: אתה לא מעביר שקל יותר ממה שאתה חייב על פי חוק.
יוליה מלינובסקי: זה אתה יכול.
יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, זה בסמכותך, כי אנחנו מכירים עיריות אחרות שראשי הערים משקיעים הרבה יותר כסף, בנוסף למשכורות, ולבניין שקיים, זאת אומרת, לפעילת, בנוסף למשרד הקליטה.
יוליה מלינובסקי: בלי שום קשר למשרד הקליטה.
יוליה מלינובסקי: ואני יכולה לתת דוגמאות כאלה בלי סוף, ואני מאמינה שגם יושב ראש הועדה שמע על זה גם כן לא פעם אחרונה.
יוליה מלינובסקי: אז קל להאשים אחרים שהם לא עשו.
מוטי ששון: זה לא תפקיד שלנו.
יוליה מלינובסקי: מי?
מוטי ששון: היא אופוזיציה, אז אתה מבין?
מוטי ששון: אז הסגנון דיבור הוא ברור.
יוליה מלינובסקי: אבל אני לא מהאופוזיציה.
מוטי ששון: את אופוזיציה 8 שנים.
מוטי ששון: וזהו.
מוטי ששון: לכן הדיבור שלך כמו של דיבור.
יוליה מלינובסקי: ...
יוליה מלינובסקי: 13 שנה.
מוטי ששון: בחייך, פעם התעניינת?
מוטי ששון: התעניינת אצלי פעם אחת על העולים?
דני דנון: סליחה רגע.
מוטי ששון: הצעת איזה פעילות לעולים?
מוטי ששון: באת אלי?
דני דנון: יוליה, איזה דברים את מרגישה שלאוכלוסיית העולים הותיקים חסר בעיר חולון?
יוליה מלינובסקי: אני אגיד לך, מוטי ששון נוהג לדבר על כך שאין יותר עליה.
יוליה מלינובסקי: נכון.
יוליה מלינובסקי: אין יותר בכמויות האלה שהיות בשנות ה – 90', לשמחתך.
יוליה מלינובסקי: וגם אלה.
מוטי ששון: שמחתי שאין עליה?
דני דנון: לא, את זה הוא לא אמר.
יוליה מלינובסקי: מה?
יוליה מלינובסקי: אני מוסיפה.
יוליה מלינובסקי: אבל אנחנו חייבים.
מוטי ששון: אופוזיציה.
יוליה מלינובסקי: מוטי, אני חייתי את זה על בשרי, כי אני 13 שנה בארץ.
יוליה מלינובסקי: אתה יכול לשבת פה ולצחוק, כי אתה קיבלת את הדירה שלך מאימא שלך, כי ככה זה.
יוליה מלינובסקי: אבל אנחנו הגענו ריקים.
יוליה מלינובסקי: אני הגעתי ארצה עם שתי מזוודות, ו – 200 דולר בכיס.
מוטי ששון: מה את רוצה ממשלם המסים?
יוליה מלינובסקי: אני יודעת בדיוק מה אנשים עוברים, כי אני עברתי את זה אותו דבר.
יוליה מלינובסקי: זה שהיום אני יושבת פה זה בזכות דברים שלמדתי, וכו', וכו', ומסודרת.
יוליה מלינובסקי: שמע, אני מכירה את אימא שלי, שהיא בת שישים, והיא עוד מעט יוצאת לפנסיה, ומה יהיה בכל המשכנתא?
יוליה מלינובסקי: אנחנו יודעים את זה לא מהספרים, ולא זה שאנחנו מגיעים לבית עולה ולוחצים יד לעולים חדשים.
יוליה מלינובסקי: כי אנחנו עבדנו, וניקינו, וטיפלנו, ושמרנו.
יוליה מלינובסקי: עברנו כל - - -
דני דנון: יוליה, אבל מה חסר היום לאנשים?
יוליה מלינובסקי: עכשיו אנחנו ... גם ברמת.
מוטי ששון: יוליה רק להזכיר לך שההורים שלי, ושל רוב האנשים שיושבים פה.
מוטי ששון: היו עולים חדשים.
יוליה מלינובסקי: בדור הראשון.
מוטי ששון: מה לעשות?
מוטי ששון: גם הם היו עולים חדשים.
יוליה מלינובסקי: יש את הדור הראשון שהרבה יותר קשה להם, ויש כבר, סביר להניח שלילד שלי יהיה לי מה להשאיר לו.
יוליה מלינובסקי: יהיה לי יותר קל.
יוליה מלינובסקי: הוא כבר נולד פה.
יוליה מלינובסקי: אבל לנו, אלה שהגענו הראשונים, אנחנו, ההורים שלנו, סבתות וסבים, הרבה יותר קשה, וצריך להבין.
יוליה מלינובסקי: גם יש כל מיני אנשים, לא כולם מוצלחים ובריאים ושלמים.
יוליה מלינובסקי: יש גם אחרים.
יוליה מלינובסקי: יש עם בעיות, וחד הוריות, ובעיות במשפחה, וכו', וכו'.
יוליה מלינובסקי: אז כן, לא מגיעים היום בכמויות, כי זה נגמר.
יוליה מלינובסקי: אבל יש אלה שהגיעו כבר, שהם 8, 7 ו – 10 שנים.
דני דנון: יוליה, אני רוצה, אני חייב, אני מבקש שתתמקדי ותגידי לי מה הדברים שחסר היום לאוכלוסיית העולים בחולון?
יוליה מלינובסקי: אנחנו חייבים לטפל באלה שכבר קיימים פה.
יוליה מלינובסקי: לא משנה לי מהי ההגדרה.
יוליה מלינובסקי: כל ההנחות, וכל ההטבות היו לעולה שהוא שנה ראשונה בארץ.
יוליה מלינובסקי: אבל אין כבר כאלה.
יוליה מלינובסקי: יש כאלה ש – 5, 7, 8 וכו'.
יוליה מלינובסקי: אנחנו חייבים לטפל בנוער שלנו, כי הם במצוקה נוראית.
יוליה מלינובסקי: כי יש בעיות, אתה הגדרת את זה, אבא עובד, אמא עובדת, ילד לבד מסתדר.
יוליה מלינובסקי: הוא לא נכנס.
מוטי ששון: ומי מטפל בו?
יוליה מלינובסקי: אנחנו חייבים לטפל בו.
מוטי ששון: העירייה מטפלת בו.
מוטי ששון: כדאי שתדעי.
יוליה מלינובסקי: אני, רק לצורך הדוגמא, לצורך הדוגמא איך אנחנו מטפלים בנוער העולה במצוקה, ואנחנו מדברים פה, אפשר לחשוב על הנוער ... בעיות ... בסמים.
יוליה מלינובסקי: רשות הסמים מקציב לעירייה 100 אלף שקל למשכורת של הרכזת.
יוליה מלינובסקי: אם רשות הסמים לא היתה עושה את זה, פה בחולון לא היתה קיימת רכזת של הנוער הזה ברחוב הרוסי.
יוליה מלינובסקי: בנוסף לכך, בנוסף לכך, רשות הסמים.
מוטי ששון: היא לא יודעת מה היא מדברת.
מוטי ששון: ככה זה, אופוזיציה לא יודעת מה היא מדברת.
יוליה מלינובסקי: כן, אתה לא מקציב לזה בכלל כסף.
מוטי ששון: תגידי את יודעת ש – 2 מיליון 200 אלף שקל מתוקצב.
מוטי ששון: 2 מיליון 200 אלף מתוקצב למניעת אלימות, צריכה האלכוהול, על ידי עוזרת מיוחדת שלי.
דני דנון: בבקשה יוליה.
מוטי ששון: זה לא בושה לא לדעת.
מוטי ששון: זה לא בושה גם לשאול שאלה את ראש העיר.
מוטי ששון: זה לא בושה.
יוליה מלינובסקי: יש רשות הסמים פה בחולון, שהיא מתאמת, סמדר, שיש לה תקציב 2 מיליון שקל, מהכסף הזה שקל, שקל לא הולך לרחוב הרוסי.
מוטי ששון: איך את מדברת דברים פה?
מוטי ששון: את אומרת דברים חסרי אחריות.
קריאה: מה עושה תמרה?
מוטי ששון: תסביר.
יוליה מלינובסקי: לתמר יש 50 אלף שקל, דקה דני, זה חשוב, כי יש פה קצת משחק של מספרים.
יוליה מלינובסקי: יש לנו רכזת ... על ידי.
מוטי ששון: יוליה, רק תגמרי, יוליה, אני כבר איבדתי את הסבלנות.
מוטי ששון: יש לי עבודה.
מוטי ששון: תמשיכי.
יוליה מלינובסקי: היא מקבלת 50 אלף שקל לפעילות.
יוליה מלינובסקי: לא נותנת יותר גרוש לפעילות ברחוב רוסי.
יוליה מלינובסקי: תמר מתנהלת שנה ב – 50 אלף שקל.
יוליה מלינובסקי: זה הכל.
יוליה מלינובסקי: זה הכל מה שיש לה.
יוליה מלינובסקי: ועוד מנסים לקחת ממנה הכסף הזה, ... שהפרידו אותה.
יוליה מלינובסקי: אנחנו, לדעתי, עיר היחידה בארץ.
דני דנון: אבל הבנתי נקודה של פעילות לנוער בנושא אלכוהול וסמים.
יוליה מלינובסקי: גם נושא של דיור.
יוליה מלינובסקי: אני אשתמש בהזדמנות שהועדה הגיעה לפה ואולי באמת, נושא של הדיור – יש לנו הוסטל אחד בכל חולון.
יוליה מלינובסקי: התור ענק.
יוליה מלינובסקי: אנשים באמת לא יכולים לעמוד פה במחירים, כי אנחנו מרכז הארץ.
יוליה מלינובסקי: נורא יקר פה.
יוליה מלינובסקי: ב – 18 שנים שאתה ראש העיר, כבוד ראש העיר, אתה הצעת קרקע לדיור ציבורי?
מוטי ששון: תגידי, עד כדי כך את מגלה בורות?
מוטי ששון: את לא יודעת?
יוליה מלינובסקי: אתה הצעת?
יוליה מלינובסקי: אתה בנית משהו.
מוטי ששון: את 8 שנים את לא שומעת מה אני מדבר במועצה?
יוליה מלינובסקי: טוב.
יוליה מלינובסקי: אז זה התשובות.
יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, אפשר ... וגם כן העיר.
מוטי ששון: את יודעת מי אחראי על דיור במדינת ישראל?
מוטי ששון: לא משלם הארנונה, תלמדי.
מוטי ששון: את 8 שנים ולא למדת.
מוטי ששון: מי שאחראי על הדיור של לא העירייה ולא משלם המיסים בארנונה, אלא מדינת ישראל באמצעות משרד השיכון.
מוטי ששון: איזה דבר זה?
מוטי ששון: כזאת בורות הרבה זמן לא גיליתי ממך.
יוליה מלינובסקי: בונים שם עכשיו כי ראש העיר רצה את זה.
יוליה מלינובסקי: וברגע שרוצים אז ממציאים דרכים.
יוליה מלינובסקי: אבל אתה אף פעם לא רצית.
מוטי ששון: אין לך מושג על מה את מדברת.
מוטי ששון: השרים, שרי הקליטה קיבלו מגרש מעיריית חולון ולא בנו.
מוטי ששון: את רוצה מסמכים?
מוטי ששון: נלמד אותך, 8 שנים ולא למדת כלום.
דני דנון: סטס, אתה רוצה להוסיף משהו?
יוליה מלינובסקי: אני כן למדתי הרבה.
מוטי ששון: לא, שכחת, שכחת את זה.
דני דנון: סטס, מחזיק תיק הקליטה.
יוסים סטלבנב: אני יותר עובד בשטח עם העולים.
יוסים סטלבנב: בשנה האחרונה אנחנו פתחנו כמה פרוייקטים חדשים ביחד עם בית העולה.
יוסים סטלבנב: אבל אני רוצה להגיד שאין לנו מחלקת קליטה, יש מחלקת קליטה בתוך החברה, בתוך המתנ"סים.
יוסים סטלבנב: יש פלוסים, יש מינוסים.
מוטי ששון: אבל סטס, יש מחלקת קליטה, אבל בגלל שהחינוך הבלתי פורמלי הפרדנו אותה, ועשינו אותה חברת בת של העירייה, אז גם בחינוך הלא פורמלי מחלקת הקליטה מופיעה.
יוסים סטלבנב: אבל כל הכסף.
מוטי ששון: אבל כל הזה, לא, לא, הכל עובר אלי, מיד תקבל הסברים מדורי.
מוטי ששון: זה חברת בת של העירייה.
מוטי ששון: החינוך הלא פורמלי הופרד לחברה הזאת.
יוסים סטלבנב: יש מחלקת קליטה.
מוטי ששון: כן, יש, אתה יודע שיש.
יוסים סטלבנב: דבר שני – אין אצלנו בבית העולה קורסים בשביל להתקדם קדימה.
יוסים סטלבנב: קורסי מחשבים, קורסים מקצועיים.
יוסים סטלבנב: אין דבר כזה אצלנו.
יוסים סטלבנב: יש, היו.
מוטי ששון: סטס, אתה יודע שיש חדר מחשבים בבית העולה?
יוליה מלינובסקי: משנת מתי?
יוסים סטלבנב: מתי?
מוטי ששון: אתה לא יודע שיש חדר מחשבים?
יוסים סטלבנב: עכשיו אין.
יוסים סטלבנב: אין.
קריאה: אנחנו מחדשים.
יוסים סטלבנב: מחדשים, כן.
מוטי ששון: אבל יש חדר מחשבים.
יוליה מלינובסקי: אין עכשיו.
מוטי ששון: כי הם מחליפים עכשיו.
מוטי ששון: אבל זה קיים.
מוטי ששון: קיים עם כל המחשבים.
מוטי ששון: פנטיום 4 שאנחנו מחליפים אותו עכשיו.
יוסים סטלבנב: אני שנתיים ... ואין מספיק קורסים.
דני דנון: אני רוצה לבקש, אני אתן למשרד הקליטה כמובן לענות, וגם לנציגות העירייה להשיב.
דני דנון: אני רוצה לשמוע את מיכאל בבר, מספר מילים לגבי העדה הגרוזינית שבעיר, אני יודע שהיא מאד פעילה.
מיכאל בן-ארי: בהחלט.
מיכאל בן-ארי: העדה הגרוזינית היא עדה די ותיקה פה בארץ.
מיכאל בן-ארי: היא עלתה משנות ה – 70' ואילך.
מיכאל בן-ארי: קרוב ל – 10 אלפים תושבים ותיקים.
דני דנון: בחולון?
מיכאל בן-ארי: כן.
מיכאל בן-ארי: כלומר, הם כבר לא עולים חדשים כי כמעט ואין עליה מגאורגיה.
מיכאל בן-ארי: כעיקרון, העדה מאד השתלבה גם בארץ, גם בחולון כמובן.
מיכאל בן-ארי: יש מספר פעילויות שאנחנו עושים בעיקר בשיתוף עם, לא עם העירייה, אלא באופן פרטי דרך עמותות.
מיכאל בן-ארי: אני יכול להגיד שבהחלט יש מספר בעיות שלאו דווקא מאפיינים את העדה, אלא באופן כללי עולים ותיקים.
דני דנון: יש לכם מקום מפגש?
דני דנון: מבנה?
דני דנון: מתקן?
דני דנון: איפה אתם נפגשים?
מיכאל בן-ארי: כעיקרון אין לנו איזה שהוא בית קבוע שהקצו הרשויות, או משהו כזה, אבל המפגשים נערכים בתוך הקהילה בכל מיני אירועים.
מיכאל בן-ארי: עשינו מספר כנסים, בעיקר בנושא תרבות, וכל מיני נושאים כלליים.
מיכאל בן-ארי: אנחנו לא מתוקצבים על ידי העירייה, הגשנו בקשות, אבל עוד לא תוקצבנו.
דוד אברהם: כי לא התאמנו לקריטריונים.
מוטי ששון: יש ועדת הקצאות.
דוד אברהם: אני רוצה פשוט לשם גילוי נאות, כן?
דוד אברהם: לא התאמנו, לא הותאמנו לקריטריונים.
דני דנון: מי מתקצב אתכם, דוד?
דני דנון: מאיזה גופים?
דוד אברהם: עצמאיים.
מוטי ששון: בזמנו היה לי סגן, , עד לפני שנתיים הוא היה הסגן שלי, והוא היה עושה הרבה אירועי תרבות בבית שטיינברג לעולים החדשים מקרב העדה הגרוזינית.
מיכאל בן-ארי: היתה איזה יוזמה לפני כשנתיים, שלוש, יחד עם דוד שלום.
מוטי ששון: לא, עשה את זה 10 שנים.
מיכאל בן-ארי: מלגות לסטודנטים יוצאי העדה הגאורגית, אבל בסופו של דבר, אני לא יודע מה קרה, נאמר לנו שאין תקציב לזה.
מוטי ששון: תשמע, חבר'ה, אפשר לשאול שאלה, לא לקבוע איזה עמדה.
מוטי ששון: מכל עדה, הוראה שלי, כל עדה שתביא שקל, תקבל שקל מהעירייה.
מוטי ששון: אז עושים את זה הפרסים, היום אני הולך לבוכרים.
דני דנון: הפרסים באיזה היקפים, נגיד, הם מביאים ואתה משלים?
מוטי ששון: שקל מול שקל.
דני דנון: יביאו מיליון שקל, אתה תביא להם מיליון שקל?
מוטי ששון: הם לא יביאו מיליון שקל, אין סיכוי.
מוטי ששון: הלוואי שיביאו לי כסף.
מוטי ששון: כי תראה, מה איכפת לי?
מוטי ששון: אני נותן את זה לילדים שלי.
מוטי ששון: מה איכפת לי.
מוטי ששון: הלוואי שיביאו כסף.
מוטי ששון: תראה, יוצאי מרוקו – יש להם.
מוטי ששון: יוצאי עיראק – יש להם.
מוטי ששון: יוצאי דמשק – יש להם.
מוטי ששון: יוצאי בוכרה – יש להם.
יוליה מלינובסקי: בזכות לבייב.
יוליה מלינובסקי: הוא מתקצב את זה.
יוליה מלינובסקי: לא אתה.
יוליה מלינובסקי: לבייב מתקצב.
מוטי ששון: למה את מדברת דברים.
דני דנון: יוליה, ראש העיר אמר פה משפט שהוא בפרוטוקול של הכנסת, לא של מועצת העיר.
דני דנון: כל שקל הוא מתחייב לשים שקל נוסף.
דני דנון: אני נותן פה לחברים, תבואו אלי אחרי זה נעזור לכם לחשוב.
קריאה: להעמיד אותו במבחן.
מוטי ששון: יש הקונגרס נותן, אבל הוא נותן בפריסה ארצית.
מוטי ששון: אני הייתי שבוע שעבר, שהיתה אזכרה, אזכרה של אמא שלך, זה היה יום חמישי?
מוטי ששון: יום רביעי.
מוטי ששון: משם באתי אליך, ושם היה קונגרס העולמי של יהודי בוכרה, ואז הם חילקו מלגות ברמה הארצית.
מוטי ששון: אני מחלק ברמה המקומית.
מוטי ששון: יש שם בחורצ'יק אחד שאחראי עליהם, והוא דואג שהם יתנו כמה שעות בקהילה לטובת ילדים של העדה הבוכרית.
מוטי ששון: עכשיו אני אומר את זה פה, בנוכחות חבר הכנסת דנון.
מוטי ששון: יש לכם?
מוטי ששון: תביאו שקל, תקבלו שקל.
מוטי ששון: אין בעיה.
דני דנון: סליחה, דוד, אתה רוצה.
דוד אברהם: המלגות האלה כבר כמה שנים?
דוד אברהם: קרוב ל – 7 שנים.
דוד אברהם: ובמשך 7 שנים, מוטי, הרי השקענו כסף, והכסף הזה, מול הכסף הזה לא קיבלנו שום אגורה.
מוטי ששון: על מה אתה מדבר?
מוטי ששון: אני אומר לך יש שקל מול שקל.
מוטי ששון: תביא שקל – תקבל שקל.
מוטי ששון: מה?
יוליה מלינובסקי: אני רוצה פה הערה קטנה.
מוטי ששון: היה פעיל.
דני דנון: רק שניה יוליה.
דני דנון: דוד, סיימת?
דוד אברהם: לא, לא, אני לא סיימתי.
דוד אברהם: רציתי להעלות נושא של צעירי עולים שאני פוגש אותם בפנימיות, ובבתי המעצר שמטפלים בעבריינים צעירים.
דוד אברהם: יש לי פשוט, מידי פעם מזדמן לי לראות איך בנו מוסדות היום, כמו כלא אופק ... יורם, אני מקווה שמכיר את המוסד הזה, זה במתחם כלא השרון.
יורם יפרח: במקרה גם אשתי בשירות בתי הסוהר, אז אני מכיר.
דוד אברהם: כן.
דוד אברהם: עכשיו, מדובר על אבן דרך שכאן מועברים אותם האסירים הצעירים שמסיימים את תקופת כליאתם ל – 4 חודשים, מן צינון, עד שהם יוצאים לחופש מוחלט, או מצפה ים, כמו בהרצליה פיתוח.
דוד אברהם: כאן מדובר על מעון סגור.
דוד אברהם: זה רמה אחת פחות מכלא.
דוד אברהם: זאת אומרת, משם אם הנערים האלה לא חוזרים, כביכול, לא מתקנים את עצמם, הכתובת על החנות זה כבר כלא אופק.
דוד אברהם: ולפני שבועיים זה היה ביקור אחרון שלי שם בכלא אופק, כי אני פוגש שם גם מהמגזר הרוסי, שזה כואב לי מאד, וגם מהמגזר האתיופי.
דוד אברהם: מבחינתי הילדים האלה הכי נורמטיביים שיכול להיות.
דוד אברהם: פשוט הילדים האלה נקלעו, לא בזמן הנכון, לא בשעה הנכונה, לא ביום הנכון, במקום מסוים, עם חברים לא נכונים, ואכן הם מצאו את עצמם במוסדות האלה.
דוד אברהם: כאן מדובר גם, כפי שיוליה ציינה, ילדים ממשפחות מצוקה, חד הוריות, או אחד ההורים אלכוהוליסטים, או הורים שרוב הזמן הם פשוט נמצאים בעבודה, והילדים מופקרים בשטח, הם גדלים ברחוב, והפיקוח על הילדים האלה, כפי שיוליה ציינה, אין פיקוח.
דוד אברהם: או שיש פיקוח וחסר.
דוד אברהם: ופה, אם אנחנו נתגבר את הזוית הזאת, אני חושב שפחות ילדים אנחנו נראה במוסדות מהסוג שאני ציינתי כרגע.
יוליה מלינובסקי: הערה קטנה לגבי עמותות ותמיכות בעמותות.
יוליה מלינובסקי: מכל התקציב של העירייה בתמיכות לעמותות, אם אני לא טועה, או 3 או 5 אלף שקל הולך לעמותות במגזר הרוסי, מכל התקציב.
מוטי ששון: אני עוד פעם אומר שאין לך מושג על מה את מדברת.
יוליה מלינובסקי: כן, בטח, אני בכלל מטומטמת.
יוליה מלינובסקי: אני יודעת.
יוליה מלינובסקי: נו.
יוליה מלינובסקי: וודאי.
מוטי ששון: את אמרת לבד.
מוטי ששון: אני לא צריך.
דני דנון: נציגת משרד הקליטה, אנה ליטרובניק, מנהלת מרחב חולון.
דני דנון: בבקשה אנה.
דני דנון: דרך אגב, בספטמבר הועדה תבקר בכלא אופק.
דני דנון: אז אתה מוזמן להצטרף אלינו לסיור.
דוד אברהם: בכבוד רב.
דני דנון: בגלל ריכוז העולים, לצערנו הרב, בכלא, אנחנו הולכים לעשות בפתיחת שנת הלימודים ביקור שם בתחילת ספטמבר, נשמח אם תצטרף אלינו.
דוד אברהם: בוודאי.
דוד אברהם: בוודאי שכן.
יוליה מלינובסקי: אנחנו לא למדנו פה בבית הספר, נכון?
יוליה מלינובסקי: לא יודעים את המערכת, ציונים, וכו', וכו', באנו מעולם אחר.
יוליה מלינובסקי: ואף אחד לא הסביר לנו איך זה יהיה.
יוליה מלינובסקי: למשל, אנחנו כבר יותר יודעים עברית וכו', וכו'.
יוליה מלינובסקי: אני מכירה אשה שהבת שלה עכשיו סיימה בית ספר.
יוליה מלינובסקי: ברוך השם הבת היא נורמטיבית והכל בסדר.
יוליה מלינובסקי: האמא אף פעם לא היתה בבית ספר, וכשהיא מגיעה לשם היא לא מבינה מה אומרים לה.
יוליה מלינובסקי: מה זה ציון 100?
יוליה מלינובסקי: זה 5 או זה 4, כי אנחנו למדנו אחרת.
יוליה מלינובסקי: ואיך הילדה סיימה בית ספר?
יוליה מלינובסקי: ואיך זה בכלל קרה היא לא יודעת, כי היא כל הזמן עבדה.
יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, יש קושי מסוים כי אנחנו לא ...
יוליה מלינובסקי: אתה יודע?
יוליה מלינובסקי: אני מאמינה שברוב המקרים הילדים שם הם לא אנשים רעים, פשוט הם לא יודעים קוד התנהגות המקובל פה.
יוליה מלינובסקי: הם מתנהגים כמו שהם רגילים.
דוד אברהם: עוד מילה אחת, דני, אני אשלים איזה שהיא מילה, שהזכרתי שאני פוגש שם ילדים נורמטיביים, למה התכוונתי ב"ילדים נורמטיביים"?
דוד אברהם: שבמבחן מולך יושב ילד והוא עושה מתמטיקה 5 יחידות, שמוציא ציון 90.
דוד אברהם: זה מבחינתי סופר נורמטיבי.
דוד אברהם: שבבית ספר רגיל לא מוציאים ציונים כאלה.