GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני דנון: אנה בבקשה.
אנה ליטרובניק: או.
אנה ליטרובניק: קיי.
אנה ליטרובניק: אז אני ברשות
אנה ליטרובניק: כם אני אומר שמשרד הקליטה מעביר סך הכל תקציב, וזה כולל תקציב ישירות לעירייה, ותקציב פרטני לתושבי העיר, עולים חדשים ותושבים חוזרים בסדר גודל של כמיליון שקל.
אנה ליטרובניק: ואני אפרט: מתוך התקציב הזה, 516 אלף זה רק תקציבים של קליטה בקהילה, שבין היתר כוללים גם תקציבים לחינוך בלתי פורמלי, כאשר בעצם אנחנו מעבירים את התקציב לעיר, אנחנו יושבים עם נציגי העירייה וביחד מחליטים מה רצוי וצריך על פי הצרכים של העיר, על מנת לתגבר את הפעילות בעיר.
אנה ליטרובניק: בנוסף לתקציב הזה שציינתי, אנחנו מתקצבים רכז לטיפול במשפחות עולי אתיופיה, שנמצא פה, תומר, חצי משרה, אשר באמת השתלט יפה מאד על כל הקהילה החדשה בעיר חולון, עולי אתיופיה.
אנה ליטרובניק: באמת עושה את העבודה נאמנה ויפה.
אנה ליטרובניק: בנוסף לכך יש תקציבים שמועברים ישירות לעולים חדשים ותושבים חוזרים, כפי שציינתי, וזה תקציבים עם פי זכאות אישית של כל אחד ואחד, וזה עד 10 שנים בארץ.
אנה ליטרובניק: וכאן אני מתייחסת לכל מיני קורסים שנקראים היום: וואוצ'רים, כאשר כל בן אדם עולה חדש שהוא זכאי, תושב חוזר, מגיע אלינו למשרד הקליטה, מבקש ללמוד מקצוע מסוים, ומקבל ממש תקצוב עבור הקורס שהוא מבקש.
אנה ליטרובניק: יש כמובן תהליך, זה תהליך, אבל הוא זכאי.
אנה ליטרובניק: אין יותר, כמו שפעם משרד הקליטה הפעיל קורסים למחשבים ורוטינה, היום זה לא קיים, אלא החליטו שנקודתית הרבה יותר נכון לתקצב קורס שייתן בהמשך לבן אדם את הפרנסה.
אנה ליטרובניק: עכשיו אני רוצה לחזור לאולפנים ברשותכם.
אנה ליטרובניק: הנושא של אולפנים הוא אכן נושא מאד מאד כאוב אישית שלי.
אנה ליטרובניק: אני חושבת שבן אדם גם אחרי אולפן א' צריך לדבר עברית, זה כבר תלוי בכמה שהוא למד.
אנה ליטרובניק: מה שקשור לאולפני ב' – משרד הקליטה מתקצב לא אולפני ב', אלא אולפן תעסוקתי.
אנה ליטרובניק: ולעיר פתוחה האפשרות הזאת.
אנה ליטרובניק: אני קיימתי ישיבות גם עם לשכת התעסוקה בנושא הזה.
אנה ליטרובניק: אני כעיקרון מאמינה שאחרי אולפן א' אנשים יכולים מיד להיכנס למסלול של אולפן תעסוקתי, ויש לנו תקציבים לזה.
אנה ליטרובניק: פה אני פשוט מתחברת לנושא של מחלקת הקליטה, בעצם השותף הטבעי שלנו, של משרד הקליטה בעיר, זה מחלקת קליטה, יחידת קליטה, רשות קליטה, איך שלא תקראו, בכל יישוב זה משהו אחר, כאשר כאן צריכים להיות אנשים שבעצם מכירים את השטח, מכירים את הסוגיות שישנן ביישוב, ועל פי הבקשות שלהם, והדרישות שלהם, אנחנו מפעילים את האולפן התעסוקתי.
אנה ליטרובניק: נכון להיום אנחנו פותחים פה, פתחנו אולפן אחד, ופותחים עוד קבוצה אחת תעסוקתית, וזה לא פשוט.
אנה ליטרובניק: דני, אני חייבת לציין לך, משום שאולפן תעסוקתי, בזמן שאנשים נמצאים באולפן תעסוקתי מטעם משרד הקליטה, אנחנו גם מתקצבים להם את ההבטחת הכנסה.
אנה ליטרובניק: זאת אומרת, אנחנו כן יוצאים מהנחה, ורוצים שאנשים ימשיכו ללמוד בבוקר, ופה יש לי בעיה עם לשכת התעסוקה, משום שלשכת התעסוקה רוצה לשלוח את האנשים לעבודה.
אנה ליטרובניק: וכפי שאני כבר אמרתי, אני קיימתי ישיבות איתם, משום שזה נכון שאפשר לשלוח את הבן אדם לעבודה, אין בעיה.
אנה ליטרובניק: למצוא עבודה כלשהי אפשר.
אנה ליטרובניק: אבל ככל שהרמה שלו תהיה יותר גבוהה, יש לו הזדמנות גם, ואפשרות, ואני חושבת שאסור לפספס את זה, זה לשדרג את הבן אדם הזה.
אנה ליטרובניק: שלא יישאר כל החיים שומר, או כל החיים מנקה.
אנה ליטרובניק: וזה השאיפה שלנו, ושוב אני מציינת, למשרד הקליטה יש את התקציבים האלה.
אנה ליטרובניק: זה נקרא: עברית תעסוקתית, אבל זה באמת לא משנה.
דני דנון: כמה זמן האולפן התעסוקתי?
אנה ליטרובניק: הם מקבלים עוד 150 שעות.
דני דנון: ל – 3 חודשים?
אנה ליטרובניק: כן, כן.
דני דנון: שלושה חודשים.
דני דנון: אז מה בעצם הבקשה שלכם ממשרד התמ"ת?
אנה ליטרובניק: לא, אין לי בקשה.
אנה ליטרובניק: אני מבקשת פשוט, זה ברמה היישובית.
אנה ליטרובניק: אני חושבת שזה ברמה העירונית.
אנה ליטרובניק: אפשר לסגור את זה שאם יש אנשים בלשכת התעסוקה שבאים, ואחרי חצי שנה הם חייבים להגיע ללשכת התעסוקה, ליצור איתנו שיתוף פעולה ולתת לאנשים האלה קודם כל אפשרות ללמוד באולפן.
מוטי ששון: לתת להם הבטחת הכנסה.
מוטי ששון: אבל הם לא נותנים.
אנה ליטרובניק: יש את האולפן התעסוקתי.
דני דנון: אבל אני רוצה לחדד.
דני דנון: הפניה שלך, או שלנו, צריכה להיות ללשכת התעסוקה, היא לא לעירייה, היא לא לאף גורם אחר.
אנה ליטרובניק: כן.
אנה ליטרובניק: עוד ברשותכם אמשיך.
אנה ליטרובניק: לגבי העירייה – העירייה מוסיפה לתקציב שלנו 25 אחוז, זה התוספת שהעירייה עומדת עליה.
אנה ליטרובניק: אני אומרת שהתקציב הזה לא היה מגיע לעיר חולון אם לא היו פה עולים חדשים ותושבים חוזרים.
אנה ליטרובניק: התקציב שלנו מאד שקוף, והוא נחשב על פי מספר העולים שמתגוררים בעיר חולון.
אנה ליטרובניק: ואנחנו חייבים לטפל בהם.
אנה ליטרובניק: אם אנשים פעם, פעם היו לא זמינים בשביל תרבות, היום הם יכולים.
אנה ליטרובניק: יש להם את הזכות הזאת עוד 10 שנים.
אנה ליטרובניק: לגבי ילדים – יש תקציב נוסף של משרד הקליטה, לא מה שאני חישבתי כאן כרגע, לפעילות לימודית בקיץ, ובמהלך השנה.
אנה ליטרובניק: וזה באמת חינוך בלתי פורמלי לילדים מאוכלוסיות מיוחדות, שזה עולי אתיופיה, עולי בוכרה וקווקז אשר עומדים בקריטריונים שלנו, וזה במידה והעיר מוצאת את הקבוצות האלה בשיתוף עם אגף החינוך בעירייה.
דני דנון: אני רוצה לפנות לנציג המשרד לביטחון פנים.
יורם יפרח: יפרח יורם.
יורם יפרח: אני סגן מפקד המרחב פה באיילון.
דני דנון: באיילון, מרחב איילון.
דני דנון: דגש על הנושא של צעירים ואלכוהול.
דני דנון: אנחנו בכנסת, וגם בועדה, מתעסקים בזה רבות.
דני דנון: עבר החוק שמאפשר לכם לשפוך את האלכוהול לא מזמן.
דני דנון: אנחנו עובדים על חקיקה היום של סימון מוצרי אלכוהול.
דני דנון: התייחסות שלך, אם יש דגש, כמו שנאמר פה על ידי חברת המועצה, מבחינת נוער עולה.
דני דנון: זאת אומרת, אתם רואים שיש בעיות יותר בקרב הנוער הזה?
דני דנון: או דברים אחרים שיש לך למסור לנו?
יורם יפרח: אז קודם כל אני רוצה להגיד על פרוייקט שמתקיים פה בעירייה שנקרא: "עיר ללא אלימות" במסגרת הפרוייקט הזה אנחנו משולבים, ביחד עם הרשות, עושים פה דיונים, מציגים פה נתונים.
יורם יפרח: עושים, יש ועדות שפועלות בעירייה בכל הכיוונים, ובמסגרת עיר ללא אלימות יש גם דגש לפעילות של נושא של עולים.
יורם יפרח: אני יודע שתמרה היתה חברה, זה מישהי שמתעסקת אך ורק עם עולים.
יורם יפרח: היא היתה חברה במספר דיונים, ויודעת על כל מיני פעילויות.
יורם יפרח: הפעילויות האלה גם מועברות למשטרה כדי שאנחנו, כשאנחנו עושים את הסיורים שלנו כשרואים אותה ואת הבני נוער שלה, לתת להם איזה שהיא עדיפות ולא לפזר אותם, אלא כן להשאיר אותם בריכוזים.
יורם יפרח: במסגרת עיר ללא אלימות יש פה תקציב שהעירייה גם כן מקבלת, ובסופו של דבר, התקציב הזה זה לא בוחרים רק תושב ותיק, או תושב עולה, אלא יש סדנאות הורים לילדים עם בעיות שבית הספר מציג שהילד הזה יש לו בעיה, אז עושים גם פעילות לגבי הילד עצמו, וגם פעילות אחר הצהרים עם ההורים עצמם, וזה יכול לכלול בתוכו גם ילדים של עולים.
יורם יפרח: כלומר, זה לא, מי שיש לו בעיה, אז הוא מקבל תגבור נוסף, הוא מקבל פעילות נוספת.
יורם יפרח: אני חושב שסמדר גם כן יכולה להרחיב על התכניות האלה.
יורם יפרח: במסגרת התכניות האלה של "עיר ללא אלימות" יש גם התייחסות, ויכול להיות שזה לא מסומן ספציפית לעולה, אבל הוא למי שיש בעיות בנושא של אלימות, בנושא של התנהגות, מקבל התייחסות מיוחדת.
יורם יפרח: אנחנו בפעילות שלנו משולבת עם הרשות בכל נושא של הגנים.
דני דנון: שניה, מבחינת
דני דנון: כם אתם ראיתם בקרב הנוער העולה שימוש, יש יותר תיקים שנפתחים לנוער עולה?
יורם יפרח: לא.
דני דנון: יותר אישומים?
יורם יפרח: לא ביותר מאחוזים שלהם מהאוכלוסייה.
יורם יפרח: כלומר, אם האחוז שלהם הוא כ – 18 אחוז, אז גם המעורבות שלהם הוא כ – 18 אחוז.
יורם יפרח: כלומר, זה לא משהו שהוא חריג במיוחד שאפשר להגיד שבעיר חולון יש פעילות יותר מרובה של בני נוער עולה.
יורם יפרח: אין משהו חריג.
יורם יפרח: אני יכול להגיד כאן שיש פעילות.
דני דנון: לגבי מול הסגירת פיצוציות וכל זה?
יורם יפרח: יש פה פעילות ענפה.
דני דנון: יש לך נתונים על מקומות שסגרתם.
יורם יפרח: יש נתונים.
יורם יפרח: לא התבקשתי להביא.
יורם יפרח: אבל אנחנו די מובילים בארץ בנושא הזה של תקדימים של סגירה של פיצוציות.
יורם יפרח: יש לנו פה בכניסה לעיר פיצוציה שנסגרה לצמיתות, בשילוב עם העירייה.
יורם יפרח: יש פה הרבה פעילות שנעשית, כולל בִּיוּמִים שאנחנו מכניסים שוטרים כדי שינסו לקנות אלכוהול.
דני דנון: בנינו נוהל מיוחד שמאפשר לקטינים ללכת לרכוש אלכוהול.
מוטי ששון: גם פה.
דני דנון: גם פה נעשה.
דני דנון: היה לנו עד עכשיו 3 בני נוער שעשו ביומים.
דני דנון: ופעילות ענפה עם סגירות של פיצוציות, עם פרסומים בתקשורת על העניין הזה.
דני דנון: יש פה פרוייקט שנקרא: נמ"ש.
דני דנון: בפרוייקט נמ"ש המשטרה משולבת יחד עם הרשות.
דני דנון: יש פה מספר בתי ספר שהמוביל ביניהם זה בית ספר "חלץ" שיש נוער שהוא נוער ממש בעייתי, שבמסגרת פעילות עם המשטרה, אנחנו משלבים אותו בהתנדבות למשמר האזרחי, על אף שהיה לו תיקים במשטרה, וכל הזה, הכוונה היא יותר לעבירות קלות, ומחזירים אותו למסלול, שבסופו של דבר, מסייעים לו גם להתגייס לצה"ל, כאלה נערים שיכלו להיפלט בכלל מהמערכת, ואנחנו מסייעים לו גם להתגייס לצה"ל, ובסופו של דבר יש הצלחה של עשרות נערים בשנה.
דני דנון: כרגע הפרוייקט הזה פועל בשני בתי ספר בחולון, כך שאני חושב שנעשית פעילות הרבה יותר טובה ומסייעת.
דני דנון: אני חושב ש"עיר ללא אלימות" נכנס פה בצורה טובה ויפה, וכתוצאה מכך כל הסדנאות האלה, וכל הפעילויות האלה הם חדשות בעיר, אז יכול להיות שלא כולם מכירים אותם.
דני דנון: יש סיירת הורים.
דני דנון: יש ממש התגברות.
יוליה מלינובסקי: מה אתה חושב על "עיר ללא אלימות"?
מוטי ששון: מה אני חושב?
מוטי ששון: אני צריך להגיד לך מה אני חושב?
יוליה מלינובסקי: אמרת את זה בפומבי.
יוליה מלינובסקי: זה להגיד מה אתה אומר על כל התכנית הזאת.
יוליה מלינובסקי: משווקים אותה פה.
יוליה מלינובסקי: אתה באופן אישי חושב שזה לא שווה כלום.
מוטי ששון: מה זה פה?
מוטי ששון: אני לא מבין.
מוטי ששון: אני צריך לענות לה על שאלות?
מוטי ששון: תפני לאנשי מקצוע.
יורם יפרח: אני אומר, גם מבחינתנו כמשטרה, אנחנו מעודדים גם גיוס למשטרה של עולים חדשים.
יורם יפרח: מבחינתנו יש לנו מצוקה של חוקרים, סיירים שיודעים את השפה, ומבחינתנו, כשמגיע אחד כזה לגיוס יש לו עדיפות מבחינת הקלות.
יורם יפרח: אם מישהו אחר היה צריך להוציא ציון בעברית כזה וכזה, אז לעולה יש ציון קצת פחות, כדי שיהיה לו, בסופו של דבר, אפשרות לתקשר, כי גם בחקירה, אני צריך, אם אני חוקר מישהו שהוא שפת אם שלו ברוסית, אז צריך שיהיה פה כן דוברי רוסית, ולכן יש לנו גם עדיפות בגיוס למשטרה לנושא של עולים.
יורם יפרח: זהו.
דני דנון: יש לכם?
יורם יפרח: כנ"ל, אותו דבר.
יורם יפרח: אנחנו לא מתייחסים למישהו כזה או אחר.
יורם יפרח: אנחנו עובדים מול כולם.
דני דנון: סמדר.
דני דנון: סמדר, כשלא היית פה, הנקודות שאני רוצה שתתמקדי בהן זה הנושא של התקצוב שהעולה פה על ידי גורמים באופוזיציה, שאין תקצוב לפעילות של נוער בנושא סמים, אלכוהול, וגם תקצוב לעמותות שטענו פה שאין תקצוב לעמותות דוברות רוסית, נקרא לזה.
מוטי ששון: אני שומר על קריטריונים, ומי שלא עומד בקריטריונים אני לא יכול לתת לו.
סמדר בן אהרון: אני אתחיל מהערה שהיתה לגבי "עיר ללא אלימות".
סמדר בן אהרון: זו כותרת שבעצם מוכרת.
סמדר בן אהרון: אבל כל מקום שאני הולכת אומרים לי שמוטי ששון עשה עיר ללא אלימות לפני שקראו לזה, ובאמת התפקיד שלי, עוזרת ראש העיר לתחום מניעת אלימות, סמים ואלכוהול, ואני כבר 5 שנים בתפקיד.
סמדר בן אהרון: אז עיר ללא אלימות העצם יצרה את הקשר שלנו עם המשטרה, עם כל הועדות, וסביב כל עניין אנחנו יושבים ביחד וקובעים דרכי פעולה.
סמדר בן אהרון: אז גם למשל, בקייטנת לילה בקיץ, של תמרה, שאת מכירה אותה, היינו צריכים לסגור איפה הם יהיו כדי שהמשטרה תדע איפה הם נמצאים.
סמדר בן אהרון: רצינו לעובר לפילבוקס, אז סגרנו את זה עם המשטרה.
סמדר בן אהרון: אבל התקציבים שלנו, ו"עיר ללא אלימות" לא עוסקת בעולים.
סמדר בן אהרון: אני כבר אומרת.
סמדר בן אהרון: "עיר ללא אלימות" לא מתקצבת אותנו בעולים.
סמדר בן אהרון: יש תכניות גדולות שהיא מתקצבת.
סמדר בן אהרון: מי שמתקצב אותנו בעולים זה הרשות למלחמה בסמים, שנותנת לנו את השכר של תמרה.
יוליה מלינובסקי: זה 100 אלף שקל.
סמדר בן אהרון: של 100 אלף שקל, ואנחנו מוסיפים על זה, והיא נותנת גם תקציב פעולות של 70 אלף שקל, שאנחנו מוסיפים על זה.
יוליה מלינובסקי: מוסיפה לזה?
סמדר בן אהרון: אני מוסיפה לזה.
דני דנון: שניה, בואי - - -
סמדר בן אהרון: אז, לא אני, העיר.
סמדר בן אהרון: אז ככה: מה שקורה אנחנו עושים, באמת, כל יוזמה שתמרה מביאה.
סמדר בן אהרון: תמרה אמורה להיות העיניים בשטח.
סמדר בן אהרון: הוא עושה בעיקר עבודת רחוב, עבודת איתורים.
סמדר בן אהרון: כי יש לנו פה, יש לנו מועדון מיקס לנוער עולה.
סמדר בן אהרון: אבל היא, כשהיא נכנסה הדבר הראשון שרציתי זה מיפוי של מה הצרכים?
סמדר בן אהרון: מה קורה?
סמדר בן אהרון: והחלק המאד חזק היה באמת להגיע לנוער קצה.
סמדר בן אהרון: יש לנו המון פעילויות בעיר לנוער עולה נורמטיבי.
סמדר בן אהרון: אנחנו גם לא אומרים: נוער עולה.
סמדר בן אהרון: אנחנו אומרים: נוער דובר שפה רוסית.
סמדר בן אהרון: אבל רצינו להגיע לנוער קצה.
סמדר בן אהרון: וזה מה שתמרה עושה.
סמדר בן אהרון: היא הגיעה, בשיתוף עם המשטרה, בצורה, מאד ברגישות גם, לנוער הכי, הכי קשה, והיא הצליחה לחבר אותו לפעילות, גם פעילות רחוב, וגם להכניס אותו לתוך מועדון תיאטרון שבנינו, קיבלנו מהעירייה מקלט, וביחד, בשיתוף פעולה עם עמותה של "תיאטרון מטרה" אנחנו נותנים להם, עשינו שם חוזה איתם, הם מקבלים את השימוש במקלט, ובתמורה נותנים לנו פרוייקט לנוער בסיכון.
סמדר בן אהרון: קיימנו פרוייקט שנקרא: ענ"ק – עולים, נוער קהילה, שלקח את הקהילה של נאות רחל ועבד בתוך החינוך הפורמלי, בתוך בתי הספר הכנסנו משאבים, בשיתוף עם היועצות, של מיפוי מאד אינטנסיבי של כל נוער מה הוא זקוק מבחינה לימודית, מבחינה חברתית, מבחינת הבית, ידענו לגבי כל נער מה הנקודה שהוא נמצא, ולאיזה נקודה אנחנו רוצים להוביל אותו.
סמדר בן אהרון: עשינו את זה בנאות רחל, יחד נכנסנו לשם, תמי – בחינוך הבלתי פורמלי, מדריכים, וגם הכנסנו את הפרוייקט של - - -
מוטי ששון: על חשבון העירייה.
סמדר בן אהרון: שזה אומנויות לחימה מיוחדות של עולים.
סמדר בן אהרון: וכל מיני, זה ברגישות תרבותית, מה שהם אוהבים, מה שעובד שם.
סמדר בן אהרון: ותמרה היא אלופת העולם בזה, חבל שלא אמרו, והיא היתה מביאה לפה, הייתם יכולים להתרשם גם ממנה.
סמדר בן אהרון: סיימנו שם, עברנו לאורט חולון שגם שם יש אוכלוסייה של עולים.
סמדר בן אהרון: אנחנו באמת מנסים להגיע איפה שצריך אותנו, לכן באמת מיפוי של צרכים.
סמדר בן אהרון: איפה שצריך אותנו, ולתת את כל המענים שהנוער צריך.
סמדר בן אהרון: מעולם מוטי לא, ראש העיר לא אמר לי: לא, על משהו שבאתי איתו.
סמדר בן אהרון: הם יוצאים השנה לסמינרים.
סמדר בן אהרון: כל שנה אנחנו יוצאים.
סמדר בן אהרון: בקיץ יוצאים לסמינר שעוסק בנושא של סכנות.
מוטי ששון: זה בעיר חולון.
מוטי ששון: קיים בעיר חולון.
מוטי ששון: איפה שאת גרה.
דני דנון: רק שאלה לנציג המשרד לביטחון פנים.
דני דנון: לגבי חוקרים באמהרית, יש לכם בתחנה חוקרים באמהרית?
דני דנון: כי אני נתקלתי בבעיה במקומות שונים.
דני דנון: יש אלימות במשפחה, ואין פשוט מענה מיידי.
דני דנון: יש תחנה בחולון?
יורם יפרח: בחולון, ובבת ים.
יורם יפרח: אנחנו מרחב אחד.
יורם יפרח: יש לנו שוטרים שהם דוברי השפה.
יורם יפרח: אבל אנחנו היינו מעדיפים להרבות בהם.
דני דנון: לא, חוקרים?
יורם יפרח: חוקרים, יש לנו חוקרת אחת, ויש לנו סיירים, שאם צריך, אז אנחנו מביאים אותם מהמשמרת ומעבירים אותם לתרגום.
יוליה מלינובסקי: יש לי הערה קטנה לגבי מה שסמדר אמרה.
יוליה מלינובסקי: אז רק שאנחנו נבין, יש רכזת אחת ברחוב דובר רוסית, שהיא מתוקצבת על ידי הרשות, 100 אלף שקל בשנה משכורת שלה, שזה הכל.
יוליה מלינובסקי: אני לא יודעת כמה מדריכים יש לך בנוסף לזה?
יוליה מלינובסקי: אחד לכל העיר.
יוליה מלינובסקי: התקציב שלה, של אותה רכזת, היה 50, אולי עלה כבר ל – 70 אלף שקל בשנה, שזה גם כן בא לידי הרשות.
יוליה מלינובסקי: זאת אומרת, זה לא, כמה את מוסיפה?
סמדר בן אהרון: אני מוסיפה מעל 70 אלף שקל, ויש עוד שני מדריכים: יש את אולג, ויש את אנה.
סמדר בן אהרון: לא, ממש לא.
סמדר בן אהרון: את חושבת שב – 70 אלף שקל אפשר לעשות את כל זה?
יוליה מלינובסקי: אז זהו, שזה הבעיה.
יוליה מלינובסקי: כי התקציב.
סמדר בן אהרון: עשו ערב הסברה.
מוטי ששון: תלמדי.
מוטי ששון: אבל למה את צריכה עכשיו פה לגלות את הבורות שלך.
מוטי ששון: מה שאת לא מבינה, תלמדי.
מוטי ששון: למה את סתם מקשקשת, בלי להבין מה שאת מדברת?
יוליה מלינובסקי: כי אתה לא אינטליגנטי, ואתה מבזה את עצמך, אז תפסיק להתנגד ככה.
יוליה מלינובסקי: בבקשה.
סמדר בן אהרון: אני רוצה להעיר.
דני דנון: לא סליחה.
סמדר בן אהרון: הרשות למלחמה בסמים הם מכירים.
סמדר בן אהרון: אני מגישה להם את התכניות, אז הם יודעים את המייל שלי.
סמדר בן אהרון: הם יודעים את התוספת שאנחנו נותנים כעיר, והערכה שלנו, ואפשר לבדוק את זה ברשות למלחמה בסמים, לעיר חולון היא הערכה גדולה מאד.
סמדר בן אהרון: מעולם לא היה תכנית שאנחנו לא צירפנו לתקציב שלנו.
סמדר בן אהרון: ויש הרבה מאד תכניות שנעשה בלי - - -
דני דנון: דורי, אתה מנכ"ל חברת הפנאי.
דורי בר נוי: רשת קהילות פנאי.
דני דנון: אנחנו רוצים להתכנס לקראת סיכום.
דורי בר נוי: אני אקצר, אבל בכל אופן, כמה דברים שאני מוצא לנכון לציין.
דורי בר נוי: בית העולה, נכון להיום, נותן בעיקר פתרון חברתי קהילתי ליוצאי חבר המדינות.
דורי בר נוי: לצערי הרב, יוצאי אתיופיה לא מספיק, לדעתי, פעלנו פה בנושא הזה, כי זה החלק היותר קשה והיותר בעייתי, ולצערי היום, משום מה ...
דורי בר נוי: לחצו לכיוון אחד.
דורי בר נוי: יוצאי אתיופיה כמעוט אינם מגיעים לבית העולה, בעיקר בשטח הגיאוגרפי, והם היום, חלק גדול מהם, מתרכז בשכונת ג'סי כהן, שהיא מלכתחילה שכונה לא חזקה.
דורי בר נוי: הפתרון, אנחנו למעשה נותנים פתרון בסיוע העירייה.
דורי בר נוי: אני רוצה לבוא ולומר, בפירוש בסיוע העירייה, לשתי הקהילות.
דורי בר נוי: ללא הסיוע של העירייה ילדים שחוזרים מבית הספר בשעה 1 בצהרים, אני מדבר על יוצאי אתיופיה, היו מסתובבים ברחובות.
דורי בר נוי: ומרכז קהילתי מכנס את הילדים, גם ללא תשלום, בתוך המרכז הקהילתי, ושמה הם לפעמים מקבלים לאכול משהו, וסיוע בלימודים.
דני דנון: דורי, איך נקרא המרכז?
דורי בר נוי: פעילות חברתית.
דורי בר נוי: כאשר אני רוצה לומר, העירייה תקצבה שיפוץ של בית העולה בשלושת רבעי מיליון שקל.
דורי בר נוי: של לזרוס בשלושת רבעי מיליון שקל.
דורי בר נוי: דווקא את המקומות שבהם האוכלוסיות המוחלשות מגיעות יש תקצוב עירוני לאורך כל השנה.
דורי בר נוי: זה אף פעם לא מספיק.
דורי בר נוי: כי אם למשל משרד הקליטה מחליט להעמיד, לטובת קייטנות ילדים.
דורי בר נוי: זה בעיה מאד, מאד קשה, נתקלים בה כל שנה.
דורי בר נוי: 200 שקל ילד, אני לא ראיתי עוד קייטנה שאפשר לעשות ב – 200 שקלים.
דורי בר נוי: אין דבר כזה.
דורי בר נוי: האוכל בלבד עולה יותר.
דורי בר נוי: ללא הסיוע של העירייה לא ניתן היה להפעיל את הקייטנה הזאת.
דורי בר נוי: כלומר, אף אחד לא הזכיר את זה, אבל העירייה מתקצבת כל ילד ב – 500 שקל לילד, שזה הרבה מאד כסף.
מוטי ששון: אבל זה היא לא יודעת.
מוטי ששון: 8 שנים היא פה.
דני דנון: משפט סיכום, תומר, אתה רכז האוכלוסייה האתיופית.
דלית בוני: אני רוצה להביא את הקול של המשפחות האתיופיות שנמצאות בעיר.
דני דנון: כמה משפחות יש?
דלית בוני: יש כאן, אני יכולה לדבר על משפחות שהגיעו משנת 2007 לחולון – 170 משפחות חדשות.
דלית בוני: וכשאני אומרת – משפחות חדשות – זה לא ברמה של איזה, איך נתנו ציונים בארץ או באתיופיה, אלא ברמה של ללמוד את הכל מאפס.
דלית בוני: אנחנו מטפלים במשפחות, מבחינת כל סדרי הגילאים, באמת ברמה הבסיסית ביותר, החל מהיכרות של התרבות בארץ, חבירה למוסדות החינוך וכדומה.
דלית בוני: תומר, שהוא אחראי, מרכז המשפחות האתיופיות, בעצם יש לו נגיעה בכל המשפחות האלה, בכל צורה שהיא, שהוא נמצא ב – 50 אחוז משרה.
דלית בוני: 50 אחוז מתוקצב על ידי משרד הקליטה, ו – 50 אחוז מתוקצב על ידי עיריית חולון, וכל שנה מחדש אנחנו דואגים וחוששים למשרה שלו, ולא בטוחים איך.
דלית בוני: הוא יש לו נגיעה לכל המשפחות האלה, כאשר באמת יש לנו שיתופי פעולה מאד מאד טובים בעיר, יחד עם משרד הקליטה, ויחד עם רשת קהילת פנאי, וכל הגורמים הנוספים בתוך העירייה, על מנת להרים תכניות ולאגם משאבים, כדי ליצור יש מאין, תכניות למשפחות האלה, על ההיבטים של הילדים, היבטים של נשים שחוות אלימות במשפחה למשל.
דלית בוני: אנחנו מתכננים, ככה, אירועים באמת של היכרות של התרבות האתיופית למה שנקרא: הפארנג'ים בעיר, למי שלא מהעדה.
דלית בוני: מועדון לקשישים אתיופים, מתוך היכרות לצרכים המיוחדים.
דני דנון: רק שאלה בנושא אחר, אדוני ראש העיר, לגבי הדיור המוגן.
דני דנון: הממשלה החליטה לאפשר בשטחים חומים בניה של דיור מוגן.
דני דנון: השאלה אם יש לכם קרקעות כאלה?
דני דנון: או יש כוונות כאלה?
מוטי ששון: בזמנו העמדנו.
מוטי ששון: אין שום תקציב לבניה.
דני דנון: לא, יש החלטת ממשלה, אם אני לא טועה, היא נתנה אפשרות יזמית.
דני דנון: זאת אומרת, שחלק מהשטח יהיה מסחרי, ושטח ... שזה יהיה אינטרס כלכלי.
מוטי ששון: פעם ראשונה שאני שומע את זה.
מוטי ששון: מה זה?
מוטי ששון: זאת אומרת, לא המדינה בונה?
דני דנון: הרעיון הוא שהמדינה מאפשרת לרשות.
מוטי ששון: לא, לא שמעתי.
דני דנון: מאפשרת לרשות להפוך שטח חום לטובת דיור ציבורי, עם שטחי מסחר למטה, ואז יזם שהוא בא, הוא בונה את שטח המסחר, הוא בונה את הדיור מוגן, והוא מתפעל את הדיור המוגן.
מוטי ששון: אתה מדבר על דיור מוגן.
מוטי ששון: לאו דווקא לעולים חדשים.
דני דנון: אני מדבר על דיור מוגן לגבי, להוסטלים.
דני דנון: ממוקד להוסטלים.
מוטי ששון: זה נהלים חדשים.
מוטי ששון: זה לציבור הרחב.
דני דנון: ברשימת המְתנה היום, בלי להסתכל בתוכה, אני מניח שרוב גדול זה חבר'ה עולים ותיקים שנמצאים ברשימת המתנה.
אנה ליטרובניק: משנת 90', 91' יש לנו.
אנה ליטרובניק: קשישים אני מדברת.
מוטי ששון: אבל יש לך גם תושבים ישראלים רגילים.
מוטי ששון: ...
מוטי ששון: הקטגוריה הזאת.
דני דנון: נכון, אבל מבחינת רשימות המְתנה, אני לא יודע, יש פה נציג משרד השיכון?
דפנה דרור: כן.
דני דנון: ברשימת המְתנה של חולון?
דפנה דרור: יש 20 ותיקים.
דני דנון: כמה סך הכל יש ברשימת המתנה?
דפנה דרור: של ותיקים שמחכים?
דני דנון: סך הכל שמחכים.
דני דנון: כמה מחכים סך הכל?
קריאה: אין לנו את הרשימה של משרד הקליטה.
דפנה דרור: של משרד הקליטה אין לי.
דני דנון: אצלך כמה יש?
דפנה דרור: 20.
דני דנון: 20 משפחות.
דפנה דרור: הם גם יחידים וגם משפחות.
דני דנון: ומה קליטה?
קריאה: 600.
דני דנון: 600.
דני דנון: אז מן הסתם.
מוטי ששון: דיור סוציאלי, אצלכם ממתינים בדיור סוציאלי.
דפנה דרור: לא, לא דיור סוציאלי.
דפנה דרור: מדברת רק להוסטלים.
מוטי ששון: 150? 200?
דפנה דרור: לא, בסביבות 100.
דני דנון: זאת אומרת שאם ייבנה פה הוסטל, רובו יהיה עבור העולים הותיקים.
דני דנון: זאת אומרת, זה גם ההיגיון של החלטת הממשלה לתת מענה לאוכלוסייה המתבגרת שבכל הארץ יש בעיה.
דני דנון: תומר, משפט קצר, כי אנחנו מסיימים.
תומר סמאי: אני רק רוצה להוסיף בקשר למה שאמרה דלית, שצריך להבין שהמשפחות שמגיעות לעיר הם עוברות כמה נקודות עד שהם מגיעות לישראל בכלל.
תומר סמאי: ולכן היכולת שלהם היא ...
תומר סמאי: בכלל לוקח הרבה שנים.
תומר סמאי: מה שזה מוביל לכך שיש שוטטות של ילדים, שמביאה, בסופו של דבר, לנושא של אלכוהול וסמים.
תומר סמאי: אתה אמרת שיש מענה בתחנת המשטרה של דוברי אמהרית.
תומר סמאי: אז אני יכול להגיד לך שהרבה נוער וגם משפחות פנו לתחנת המשטרה, ולא היה מענה שם בנושא של תרגום, והמשפחות חזרו אלינו וביקשו את הסיוע שלנו.
תומר סמאי: הוכחה לכך שכאשר סמדר פנתה אלי בנושא של "עיר ללא אלימות" והיתה התגייסות מסיבית של הורים.
דני דנון: תומר, מה עושה בן אדם שבא לתחנת משטרה ואין תרגום?
דני דנון: הוא פשוט הולך?
תומר סמאי: לא, לא, הוא חוזר אלינו, ואנחנו תמיד מנסים איכשהו לסייע.
תומר סמאי: אין לנו גם מענה, אין לנו גם מענה בתחום הזה.
יורם יפרח: או.
יורם יפרח: קיי.
יורם יפרח: יש לנו שוטרים שהם דוברי אמהרית.
דני דנון: השאלה אם בנוהל, מגיע עכשיו מישהו להתלונן, והיומנאי.
יורם יפרח: אסור לנו לגבות תלונה.
דני דנון: היומנאי לא זה.
יורם יפרח: אם זה לא שפת אם שלו, אי אפשר לגבות תלונה.
יורם יפרח: אז אנחנו מזמינים.
יורם יפרח: בכל אופן, יש לנו גם מאגר של מתנדבים, נוסף לשוטרים שהם מגיעים, אנחנו מזמינים אותם לחקירה.
תומר סמאי: עוד נקודה שרציתי להגיד, בגלל שהמשפחות עוברות פה איזה שהוא מהפך בין תרבותי, השינויים הבין תרבותיים, אין באמת מענה בעיר לנושא של הקהילה.
תומר סמאי: אין שום יד מכוונת, או מישהו שנותן מענה מיידי כשקורה משהו.
תומר סמאי: כל דבר בעצם, מה שקורה ברמה העירונית הם פונים אלינו, אנחנו בעצם לא יכולים להיות זמינים בכל שעה, לכן בתחום הזה של אלכוהול וסמים, כמו שאמרת, יש, גם אני סיירתי בבתי כלא, ויש שם ריכוז לא גבוה של נוער בבתי כלא.
תומר סמאי: וזה מתחיל מכך שבתוך העיר אין הרבה מענה, זאת אומרת, משאב כוח אדם לצורכי הקהילה.
נוי בוכריץ: דני, אני יכול ברשותך משפט קצר.
נוי בוכריץ: אני במסגרת התפקיד שלי אחראי לחינוך מבוגרים מאזור נתניה צפונה, ועד יבנה, ואני עובד מול ראשי ערים בכל שני המחוזות האלה.
נוי בוכריץ: ואני רוצה לומר לך שמבחינת משרד החינוך, ראש העיר מספר 1 שמגלה עניין, מעורבות, אכפתיות, מוכן תמיד לעשות הכל, הכל אבל, למען העולים ולמען ההשכלה, זה מוטי ששון.
נוי בוכריץ: אני אישית השתתפתי איתו לפני כמה זמן, זה היה שבועיים, חודש, משהו כזה.
מוטי ששון: שבועות.
נוי בוכריץ: באירוע של השלמת השכלה שהיה מרגש בצורה בלתי רגילה.
דני דנון: ועדת העליה, הקליטה והתפוצות קיימה את ישיבתה בעיר חולון.
דני דנון: הועדה התרשמה שרוב העולים בעיר אומנם ותיקים, אך יש לתת מענה גם לדור השני.
דני דנון: הועדה מודה לפעילות הענפה שמתקיימת בעיר.
דני דנון: הועדה רשמה את התחייבות ראש העיר לתקצב פעילות של עמותות של עולים, ולהוסיף שקל על כל שקל שיגוייס על ידי העמותות.
מוטי ששון: לא.
מוטי ששון: למען מלגות.
דני דנון: למען מלגות?
דני דנון: בלבד?
מוטי ששון: שקל מול שקל זה מלגות.
דני דנון: אני לא הבנתי זאת.
דני דנון: אני מוסיף את זה: למען מלגות.
מוטי ששון: כל עדה ועדה, עכשיו, עמותות – יש ועדת הקצאות עירונית.
דני דנון: זה לא נגעתי.
מוטי ששון: ועדת הקצאות עירונית יש לה קריטריונים.
דני דנון: זה לא התערבתי, ולא נגעתי.
מוטי ששון: זה מי שרוצה, עונה על הקריטריונים – שיקבל.
דני דנון: הועדה קוראת לעירייה לבדוק את נושא הדיור המוגן, ולשקול קידום תכניות בהתאם להחלטת הממשלה בנושא.
דני דנון: הועדה מודה לראש העיר, לצוותו, ולכל העושים במלאכה.
דני דנון: אני מניח שתמשיכו באופוזיציה – קואליציה, אבל אנחנו רואים את טובת העולים כולנו.
מוטי ששון: לא, לא, אנחנו נמשיך לעשות.
מוטי ששון: הם ימשיכו לדבר.
דני דנון: ישיבת ועדת העליה, הקליטה והתפוצות, אצל חברי הטוב, ראש המועצה מר נסים גוזלן, ואני חייב להגיד שאני מרגיש פה בבית.
דני דנון: אני מקפיד להגיע לשטח עם הועדה, לפגוש את הנציגים, את ראשי הרשויות.
דני דנון: חשוב לי לשמוע את הדברים.
דני דנון: גם המועצה המקומית באר יעקב היתה אצלנו בדיונים בועדה, בעיקר בנושאים של קליטת יוצאי אתיופיה.
קריאה: בית ספר "רשב"י".
דני דנון: אנחנו היום נתמקד בנושא הזה, אבל כמובן כל נושא אחר שתרצה שאנחנו נעלה לסדר היום, יש פה נציגים של משרד הקליטה, משרד הבינוי והשיכון, משרד החינוך, נשמח מאד גם לשמוע את הדברים.
דני דנון: בבאר יעקב יש כ – 1,550 עולים.
דני דנון: ההגדרה של עולים היא בדרך כלל מ – 1959.
דני דנון: הדגש הוא מבחינתנו, כיוון שהעולים יוצאי אתיופיה, למרות שיש ארגון של יוצאי ברית המועצות, אבל אני מניח שהוא קטן יותר, וגם במצב הרבה יותר טוב מאשר יוצאי אתיופיה.
דני דנון: אנחנו נתמקד, אני רוצה לבקש מידידי, ניסים גוזלן, ראש המועצה, לפתוח את הישיבה.
דני דנון: בבקשה ניסים.
ניסים גוזלן: ברוך הבא בצל קורתנו, חברי, חבר הכנסת דני דנון.