GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלום לרנר: שאם אתה – דירות למשתכן, תעשה לציבור רגיל; תעשה ג' 2, יוצאי צבא, ב-600-500 אלף שקל – על אחריות שתוך שלושה חודשים נמכרות כל הדירות, 2,000 יחידות דיור.
דני דנון: זה נעשה בעבר?
שלום לרנר: לא.
דני דנון: מבחינה חוקית.
שלום לרנר: אפשר לעשות.
שלום לרנר: לפי החלטת הממשלה, הולכים עכשיו לעשות את זה; השאלה, אם יעשו את זה גם בבית שמש.
שלום לרנר: לפי החלטת הממשלה, יש עדיפות ליוצאי צבא.
שלום לרנר: כמו שאני מכיר את החברים שלנו, הם יגידו: אבל בית שמש היא עיר חרדית – שם לא צריך יוצאי צבא.
שלום לרנר: זה חלק מהבעיה שאנחנו עומדים בפניה.
שלום לרנר: חלק מזה נובע מזה שמבקשים מחירים גבוהים, ועושים דירות גדולות לציבור החרדי, ולמשל, אני כמייצג גם את אלה שבאים מארצות הברית היום – גם אין להם הכסף לשלם היום 700-600 אלף דולר, גם הם צריכים דירות ב-300 אלף דולר, שזה מה שעולה בית בארצות הברית היום, אז גם שם יעמוד ריק.
דני דנון: יוסי לבקוביץ, בבקשה.
יוסי לבקוביץ: תודה.
יוסי לבקוביץ: אני קודם כל שמח שהוועדה נענתה לבקשתנו, להגיע לעיר.
אברהם מיכאלי: אני לא ידעתי שהוועדה נענתה לכם, אחרת לא הייתי בא.
אברהם מיכאלי: תגיד שאתה באת הנה כאזרח, להשמיע את עמדותיך.
אברהם מיכאלי: אזרחים לא מזמינים ועדות אצלנו.
יוסי לבקוביץ: אני בן של עולה.
יוסי לבקוביץ: בכל מקרה, העיר בית שמש עשרים שנה היא עיר שקולטת עלייה.
יוסי לבקוביץ: היא קלטה את אבא שלי, היא קלטה ציבור עולי אתיופיה והיא קלטה ציבור עולי חבר העמים.
יוסי לבקוביץ: היה פה פסיפס רב-גוני של אנשים מכל האוכלוסיות, היה פה מרקם אדיר ונוח לכולם.
יוסי לבקוביץ: מה שקורה, ויש לי הנתונים – ב-2011 יש עלייה של 114 עולים סך הכול.
יוסי לבקוביץ: אני הבאתי את הנתונים ממשרד הקליטה, על-ידי הדובר של משרד הקליטה.
קריאה: משפחות.
יוסי לבקוביץ: לא; 600 ב-2010 ו-112 מתחילת 2011.
יוסי לבקוביץ: אתם מדברים על כוחות השוק, וזה יפה ונכון, וגם אני מסכים עם כולם, אבל צריך לדבר פה על התחושה.
יוסי לבקוביץ: התחושה בעיר בשנתיים האחרונות היא תחושה רעה, במיוחד בקרב העולים.
יוסי לבקוביץ: יש לנו פה חבר, שהוא בעצמו יודע שהיום הוא לא יכול להמליץ לאנשים ששואלים אותו אם לעלות לבית שמש.
יוסי לבקוביץ: עיר חרדית, הולכת להסתגר בדל"ת אמותיה, כמו אילת ועמנואל.
יוסי לבקוביץ: איזו קליטה של עולים ציוניים יכולה להיות בעיר, שבה ראש העיר חברנו מצוטט באתר חדרי חרדים, שמי שקורא לו ציוני, מעליב אותו?
יוסי לבקוביץ: איזה שקר זה, שיושב-ראש ועדת התכנון והבנייה של העיר הזאת, מר מונטג, לא יושב פה ואומר שהוא מעל כל במת עיתון חרדי ודתי, אומר שבית שמש תעקוף את בני ברק בגדול ובזמן קצר.
יוסי לבקוביץ: איזה דתי-לאומי יקנה דירה במקום כזה?
יוסי לבקוביץ: אם הם לא היו אומרים את זה, אם הם היו משווקים ועומדים בהסכמים קואליציוניים – שליש, שליש, שליש – אני הייתי קונה דירה ברמה ג' במחיר למשתכן.
יוסי לבקוביץ: שידאגו גם למחירים האלה.
יוסי לבקוביץ: עיר חרדית לא קולטת עלייה.
יוסי לבקוביץ: זה מתחיל בירידה שאנחנו רואים עכשיו.
יוסי לבקוביץ: העולים בודקים את השטח, רואים חינוך, קנאים קצת עשו שרירים, וראש העיר השתפן.
יוסי לבקוביץ: איפה יהיו פה עולים?
יוסי לבקוביץ: ברגע שבית ספר "אורות" לא יכולים לשלוח את הילדים שלהם בצורה בטוחה, ויש פה עיתונאי שהבת שלו שם, והוא לא יכול לדבר רק עקב התפקיד שלו – הבנות שלו לא יכולות ללכת לבית ספר.
יוסי לבקוביץ: איך דתי-לאומי יקנה?
יוסי לבקוביץ: זה עניין של תחושה, ואת התחושה הזאת צריך לשנות, ומהיום, וכל התוכניות האלה – אנחנו רוצים לעבור אתן.
יוסי לבקוביץ: אני מכיר את התוכניות.
דני דנון: החבר'ה הצעירים, אחרי צבא, רוצים לגור בבית שמש?
יוסי לבקוביץ: ודאי.
יוסי לבקוביץ: אני בן 26, סיימתי תואר ראשון ולומד שמאות מקרקעין באריאל, וחוזר כל יום הביתה.
יוסי לבקוביץ: לצערי, העיר לא הולכת בכיוונים שאני חונכתי עליהם.
יוסי לבקוביץ: נמצאים פה גם נציגים מהציבור הוותיק – סגן ראש העיר לשעבר, שלום אדרי, שלמה פדידה, מוטי כהן – כולם מרגישים שהתחושה היום היא קשה.
יוסי לבקוביץ: זה גם הדברים שראש העיר מהנהן בראשו, וגם יש לנו הצילומים ב-youtube – כל אחד יכול להיכנס ולראות את ראש העיר.
דני דנון: ברוך, אתה עולה חדש, בבקשה.
דני דנון: מאיפה עלית?
ברוך מצא: מיאמי, ב-2007, אני נשוי עם בת.
ברוך מצא: מה שרציתי לומר זה מה ששלום לרנר אמר.
דני דנון: אתה גר פה בשכירות, יש לך דירה?
ברוך מצא: כן.
דני דנון: מנשה, בבקשה.
מנשה: לרנר אמר דברים, אבל אנשים פה לא אומרים דברים בחריפות; מדברים פה בצורה יפה ובעדינות, כמו ראש העיר, כמו הבחור ממשרד השיכון.
מנשה: יש פה ראש העיר, יש הדובר שלו, יש את זה ב-youtube, הוא בעצמו אומר, וזה מהנהן.
מנשה: אנחנו פה עובדים כולנו על עצמנו.
מנשה: הם לא מבינים שכל האנגלוסקסים, שנמצאים ברמת בית שמש, עוד שנה-שנתיים גם הם יברחו; הם לא יוכלו לחיות שם.
מנשה: אם בית ספר "אורות", שנמצא בקצה – עכשיו הם יצאו להפגנה.
מנשה: עוד שנה-שנתיים גם הוא נבלע, כי בונים מסביב.
מנשה: הכול זה עבודה בעיניים וזריית מלח.
מנשה: כל החלוקה הזאת של שטחים – או שיעשו בסוף, מה שיקרה פה בסוף זה הפרדה של בית שמש החרדית לבית שמש הוותיקה.
מנשה: אני לא רואה שהממשלה מתערבת.
מנשה: אתה נציג של הליכוד, יש לך הסכמים קואליציוניים עם ש"ס.
מנשה: לא תבצע אותם – הכיסא שלך יעוף, ואנחנו יודעים את זה.
מנשה: הלא חברי ליכוד אמרו, שרים בליכוד אמרו: ההסכמים הקואליציוניים עם ש"ס – הם גיבורים.
מנשה: הם עושים את העבודה שלהם.
מנשה: הם תותחי-על.
מנשה: הם הבטיחו לבוחרים שלהם, והם ביצעו.
מנשה: רק זה משגע אותי – זה תושב בית שמש, שהוא מכר את הנשמה שלו לחרדים האשכנזיים, שהם קוראים לנו לא יהודים בכלל.
דני דנון: אני רוצה לפנות למפקד המשטרה, קובי.
דני דנון: התמונות של בית הספר – גם פנה אליי באירוע, כשהייתי לפני מספר ימים פה, אותם אנשים שתוקפים את הילדות מילולית ופיזית – איפה אתם בתמונה פה?
יעקב כהן: שלום לכולם.
יעקב כהן: אני חושב שבנושא של קליטת עלייה, יחד עם הסל הזה של קליטת עלייה, צריך לסל הזה להכניס עוד כמה אלמנטים, וזה קשור לאלמנטים של רווחה.
יעקב כהן: נמצאת פה עמיתה שלי, איריס, שהיא מנהלת מחלקת הרווחה – אלה דברים שקשורים בסופו של דבר לפשיעה, וחשוב, כשנותנים את הדעת לקליטת עלייה, לתת את הדעת גם לתקציבים בנושא של רווחה וגם לתקציבים בנושא של נוער.
יעקב כהן: העיר הזאת, עם כל מה שאמר פה ידידי בנושא הנוער, היא עיר שבסך הכול, אם אני מסתכל קדימה, היא תסבול מאלימות קשה של בני נוער.
יעקב כהן: זו עיר שמכילה כרגע, חציה זה בני נוער, כ-40 אלף בני נוער, ותעסוקה - אין, יציאה מהעיר הזאת - אין, יכולת להעסיק אותם בסופי שבוע – אין, וכל הדברים האלה מייצרים סיר לחץ, שבסופו של דבר מייצר פשיעה, וצריך לתת את הדעת גם לדברים האלה בעת קליטת אנשים.
יעקב כהן: אנחנו כמשטרה ודאי, עם התפתחות העיר הזאת, ניתן דעתנו עם עבודת מטה סדורה בנושא של התקנון של משטרה בכלל, כי ככל שכמות האזרחים גדלה, צריך להתאים את כמות השוטרים שיוכלו לתת מענה הולם לאזרחים, וזה מה שנעשה.
יעקב כהן: לשאלתך, אדוני, בנושא בית הספר, אנחנו בסוגייה האזרחית לא מתעסקים; אנחנו מתעסקים בסוגייה של מניעת אלימות בעיר הזאת.
יעקב כהן: אנחנו לא נוקטים עמדה לא לצד הזה ולא לצד הזה.
יעקב כהן: יכולים באופן הבלתי-פורמלי לנסות לפשר בין הגורמים, אבל בסוף אנחנו אוכפים.
יעקב כהן: ביצענו מעצרים של כל גורם עוין כזה או אחר.
דני דנון: הוגשו תלונות?
יעקב כהן: הוגשו תלונות, בוצעו מעצרים.
יעקב כהן: נכון להיום, מזה שבועיים, עם כל האילוצים שלי, אני מציב שם כוח בבוקר ובצהריים כדי לוודא שהסדר נאכף עד תום.
יעקב כהן: מבחינת החבר'ה הדתיים-הציוניים, או איך שקוראים להם, גם המינון שלהם בשהות שלהם שם ירד עד לאפס בימים האחרונים בגלל הידיעה שאנחנו נמצאים שם ואוכפים ושומרים על הסדר.
יעקב כהן: שוב – אני ממש לא נוקט עמדה פה.
קריאה: לגבי מה אתה לא נוקט עמדה?
יעקב כהן: אני לא נוקט עמדה לגבי הסוגייה האזרחית; אני נוקט עמדה חד-משמעית לגבי המעבר על החוק, שפה אין פשרות.
יעקב כהן: בוצעו מעצרים לכל מי שביצע עבירה, משני הצדדים – בוצעו מעצרים חד-משמעיים.
יעקב כהן: לא פרסמתי את זה, אבל היו אצלנו בחקירות שני הצדדים על הפרות סדר ועבירות למיניהן.
יעקב כהן: ברור לי לחלוטין הרצון לגוון בעיר הזאת, אבל אני חושב שאסור – וזה משהו שבסופו של דבר מתקשר למשטרה – אסור להתעלם מעובדות בשטח, ואני בדעתי האישית שלי, בסופו של דבר אנחנו נאכוף איפה שצריך בשיא הכוח, ואם אצטרך להביא כוחות מירושלים, אני אעשה זאת.
יעקב כהן: אנחנו לא רוצים לייצר חיכוך בעיר הזאת; המטרה היא לנסות לייצר פתרונות, לפני שנייצר בעיות.
יעקב כהן: בלית ברורה נוצר בעיר הזאת מצב, שמצריך הפרדה פיזית.
יעקב כהן: הפרדה פיזית תמנע חיכוך, תייצר עידוד של אנשים להגיע ולגור בעיר הזאת, כי הטרדות, משני כיוונים, זה לא משהו שמושך אנשים.
יעקב כהן: אני רואה היום מה קורה בבית ספר "אורות".
יעקב כהן: אנשים באים לכאן ורוצים שקט.
יעקב כהן: הם שמים את מיטב כספם, ולא רוצים חיכוכים פה.
יעקב כהן: לכן אני חושב שאין ברירה – העיר הזאת יש אוכלוסייה הטרוגנית מגזרית, שכבר יושבת במגזרים שונים, וחשוב לראות איך אתם מייצרים מצד אחד עידוד, ומצד שני הפרדה פיזית – אין ברירה אחרת.
יעקב כהן: זו דעתי, תודה.
אברהם מיכאלי: לגבי קבוצות עולים שונות, יש קבוצת עולים יותר ותיקה – עולים יהודי אתיופיה ועולים מברית המועצות לשעבר.
אברהם מיכאלי: אתם כמשטרה היום פה מתמודדים, לגבי אוכלוסיות עולים, בבעיות ייחודיות ספציפיות?
אברהם מיכאלי: אמרת רווחה, ואני מקבל את ההערה הזאת, כי לדעתי, אסור להגיע למשטרה; צריך למנוע את זה ברווחה, אבל גם לרווחה, כשאנחנו מסיירים ושומעים את התלונות שלהם, שאין להם כלים להתמודד עם זה.
אברהם מיכאלי: אתה כמפקד תחנה היום יכול לתאר לנו, מה מצב אי-מניעת הבעיות?
אברהם מיכאלי: אני מתייחס גם לאלימות בתוך בני המשפחה – אנחנו שומעים את זה בכל הערים.
אברהם מיכאלי: מה המצב אצלכם?
יעקב כהן: לא פירטתי, אבל זו הסיבה שציינתי את העובדה שלנושא קליטה חייבים לצרף סלים.
אברהם מיכאלי: אנחנו ועדת עלייה וקליטה.
אברהם מיכאלי: כל הנושא שהתפתח זה שולי.
יעקב כהן: חייבים לצרף סל תקציבי, שהתקציבים האלה ילכו לאפיקים של מדריכי נוער, של עובדי רווחה, עובדים סוציאליים, שיכולים לבוא, ויחד עם המשטרה היום – המניעה לא מתחילה אצל העובדים הסוציאליים או במשטרה; אנחנו עובדים דו-כיוונית, כלומר אני מעביר אותה לטיפול רווחתי, והיא ברווחה מעבירה לטיפול שלי, וזה דו-כיווני, ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה הדוק.
יעקב כהן: יש חוסר משמעותי בעיר הזאת באוכלוסיות שאתה גם ציינת.
דני דנון: שלום אדרי, בבקשה.
שלום אדרי: שלום לכולם.
שלום אדרי: אני רוצה לדבר בפרט אל חברי הכנסת.
שלום אדרי: לדעתי, המשחק מכור.
שלום אדרי: יושב פה סגן מנהל המחוז – תפקיד בכיר, ומדבר על ג' 1, ג' 2, ג' 3, 22 אלף יחידות דיור, ובפועל יש כבר תוכנית לאופי חרדי בלבד.
שלום אדרי: הבעיה היא פוליטית, היא לא פה.
שלום אדרי: הבעיה היא האדון אטיאס, שמבחינתי, הוא עושה מה שהוא צריך.
שלום אדרי: אני מקווה אישית שהוא לא יהיה שם, כי רק זה יציל את בית שמש.
שלום אדרי: אמר פה המנכ"ל בהגינות: אי-אפשר לגור אתם, ולך, אדוני, אני אומר שבני ברק זה עוד עדין; מאה שערים כבר פה.
שלום אדרי: היום יש שלטים ברמת בית שמש א': בשעה הזאת והזאת נשים יעברו במדרכה הזאת, בשעה הזאת והזאת גברים יעברו במדרכה הזאת.
שלום אדרי: תסלחו לי – זה איראן.
שלום אדרי: אני כבר לא מדבר – הם עושים מחיר למשתכן, הכול טוב ויפה, אבל הוא מקבל קריטריונים שאף בחור צעיר שנולד בבית שמש לא יכול לעמוד בהם.
שלום אדרי: לאיזה בחור צעיר יש שבעה ילדים, בן 27?
שלום אדרי: אני לא מכיר.
שלום אדרי: אצל החרדים יש.
שלום אדרי: לכן אני אומר שהבעיה היא פוליטית.
שלום אדרי: את החרדים אני מבין – הם זכו, קיבלו את השלטון, עושים רק לאנשים שלהם.
שלום אדרי: לצערי הרב ראש העיר, ידיד טוב, אמר בבחירות: אתם שם ואנחנו פה.
שלום אדרי: זה כבר מזמן לא קיים; הם נכנסו לעיר הוותיקה.
שלום אדרי: הם רוצים לגרש אותנו, חד וחלק.
שלום אדרי: אנחנו קיבלנו אותם כאורחים, ולא נשתוק.
דניאל בן-סימון: "אנחנו" זה העולים הוותיקים מצפון אפריקה.
שלום אדרי: ודאי, אני הייתי 15 שנה ממלא מקום ראש העיר, עזרתי להם הרבה.
שלום אדרי: אם הייתי יודע שזאת הכוונה שלהם, לא הייתי עוזר.
שלום אדרי: רוצים לגרש אותנו מפה.
שלום אדרי: לכן הפתרון, לפני שתהיה שפיכות דמים, הפתרון הוא הפרדה – שתי ערים.
שלום אדרי: הם יכולים לומר מה שהם רוצים, החברים החרדים.
שלום אדרי: ולא היה לנו שום דבר נגדם, גם עכשיו אין לנו שום דבר נגדם.
שלום אדרי: הם פשוט לא רוצים אותנו.
שלום אדרי: אתם מאלצים אותנו לבחור בין בית שמש לליכוד, ואנחנו נבחר בבית שמש.
שלום אדרי: אם צריך להביא ראש ממשלה אחר, שלא יהיה אטיאס שר השיכון, כי הכול מגמתי שם, הכול תפור.
שלום אדרי: עד נתיב הל"ה כבר מוכן – יש פרוגרמה חרדית בלבד.
שלום אדרי: מי שיספר לכם אחרת – זה לא נכון.
שלום אדרי: הכול מתוכנן.
שלום אדרי: כל אופי הבנייה הוא רק לחרדים.
שלום אדרי: לכן אני אומר, לפני שיהיה מאוחר.
שלום אדרי: אנחנו לא נשתוק.
דניאל בן-סימון: כי מתי אמר שוק חופשי – אתה אומר:
דניאל בן-סימון: זה מלמעלה; המדינה רוצה להפוך את זה לחרדית.
שלום אדרי: אני מבין את אדרי, הוא אמר בהגינות.
שלום אדרי: המשטרה, עם כל הכבוד לה, היא לא עושה שום דבר.
שלום אדרי: משטרת ישראל פוחדים מהקנאים.
שלום אדרי: תודה.
דני דנון: צבי ווליצקי, בבקשה.
צבי ווליצקי: אני חבר מועצה לשעבר, בקדנציה הקודמת.
צבי ווליצקי: נאמרו כמה דברים פה שקצת צורמים לאוזניי, ונשאלו שאלות לגבי מה אפשר לעשות.
צבי ווליצקי: אז ראשית, אני תושב השכונה- - -
דני דנון: מתי עלית לפה?
צבי ווליצקי: בשנת 81', הגעתי לבית שמש ב-94', כשבית שמש עוד היתה עיר קטנה של 16 אלף תושבים, ומהגינה שלי ראיתי הרים וגבעות; עכשיו אני רואה הרבה יותר.
צבי ווליצקי: השכונה שלי גם גובלת בבית הספר "אורות - בנות", הבן שלי לומד ליד, ובהזדמנות הזאת אני רוצה גם להודות למפקד המשטרה על העבודה הטובה שהוא עושה שם.
צבי ווליצקי: אני רוצה להתייחס לשוק החופשי.
צבי ווליצקי: נאמר פה, שיש 22 אלף יחידות דיור, ויש שוק חופשי, והציבור החרדי מחפש דירות.
צבי ווליצקי: זה נכון, אם רוב הדירות בארץ, הפנויות למכירה ובנייה, יהיו בבית שמש, אז כולם יבואו לבית שמש, ומטבע הדברים, השוק החרדי, עם הזוגות הצעירים שלו, יבקשו לקנות דירות בבית שמש, אבל צריך לשחרר קרקעות בכל הארץ, ובית שמש יכולה לקבל את המינון שלה, אבל לא את הכול.
צבי ווליצקי: בקדנציה הקודמת נאמר, שהנהלת העיר החליטה לעצור את הבנייה.
צבי ווליצקי: זה נכון, אבל זה לא הדבר היחיד שעשינו; הקמנו ועדה שנפגשה במשך יותר מחצי שנה, כולל כל הסיעות – נציגי ש"ס ואגודת ישראל, איך מתכננים את רמת בית שמש ג' וד' כדי להבטיח את התאמתה לכל סוגי האוכלוסיות.
צבי ווליצקי: הוועדה הזאת ישבה עם מנכ"ל משרד הפנים לשעבר, דב קהת, וגם הגענו למסקנות ולהחלטות, ובקדנציה הזאת, ופה אני מתייחס למה שאמר משרד השיכון, שסך הכול תכננו שכונה, וזה פתוח לכולם – זה לא בדיוק נכון; יש פרוטוקול של חמישה עמודים מלשכת השר, שהגשתי במסגרת התנגדות לבנייה ברמת בית שמש ג' 2, שבה ביקשו לשנות את כל התכנון של ג' 2 כדי להתאים אותו לציבור החרדי, כולל שינוי במבנים עצמם, סוגי הדירות שנמכרות, הוספת יחידות דיור, הצפפה קצת של השכונות, כדי שזה יתאים לציבור החרדי והמחירים יירדו, שינוי ברמת המסחר במקום כדי שזה יתאים לציבור החרדי, אז לספר שיש שוק חופשי, ומה לעשות – החרדים באים, זה נכון אחרי שאתה בונה שכונה, שרק לציבור החרדי מתאים, אז רק הציבור החרדי יגיע, אבל אם, על-פי ההמלצות של הוועדה שאנחנו הקמנו, ששלום היה שותף לה בחלק גדול מהישיבות, הגענו לכללים והנחיות, איך בונים שכונות לכל הציבורים, והכללים נזרקו לפח- - -
דניאל בן-סימון: יש לי שאלה: אורח החיים החרדי מאיים על צורת החיים שלך?
קריאה: תענה לו.
צבי ווליצקי: בציבור החרדי יש הרבה גוונים: יש הקנאים, שאני לא יודע אם אפשר להגדיר אותם כחרדים, דתיים או מה.
דני דנון: מה אחוזם באוכלוסייה?
צבי ווליצקי: אחוזם מאוד קטן, הם מאוד קולניים, וגם השכנים שלהם מחסידויות אחרות די סובלים מהם, כלומר יש פה קבוצה די קטנה, שהגיעה לבית שמש, הם מפריעים לכל הציבורים, כולל הציבור החרדי, שסובל מאוד, ואני לא צריך להסביר שהשם של בית שמש יוצא לשמצה גם בקהילות חו"ל – אני בקשר טוב אתם.
צבי ווליצקי: הציבור החרדי ברמת בית שמש א' בעיקרו הוא גם ציבור של עולים חדשים מצפון אמריקה.
צבי ווליצקי: מדובר בציבור חרדי – אנחנו קוראים לו "חרדי מודרני" – יש הרבה כינויים לציבור הזה, והוא בא בדרך כלל עם השכלה גבוהה, אנשים עובדים, הם גם באים עם קצת כסף, כלומר זו אוכלוסייה קצת שונה מהאוכלוסייה החרדית שאנחנו מגיעים אליה, וגם אוכלוסייה מתונה יותר.
צבי ווליצקי: בחו"ל, בקהילות שלנו לפחות, לא היה הקטע הזה, של חרדי או לא חרדי; עצם זה שפגשת יהודי אחר בעיר, זה כבר היה סיבה לקשר.
צבי ווליצקי: לא היו לנו החיכוכים האלה, ואנחנו לא מכירים אותם ולא מחפשים אותם.
צבי ווליצקי: השכונה שאני חי בה היא שכונה מעורבת לחלוטין, שבקושי נוסעים בשבת, כי פשוט לא נוסעים.
צבי ווליצקי: גם בית שמש הוותיקה – כשאני באתי לבית שמש ב-94', כמעט לא היו רכבים ברחוב.
צבי ווליצקי: אם פועלים על-פי ההמלצות של הוועדה המשותפת של ראשי הסיעות מהקדנציה הקודמת, ניתן למצוא- - -
דני דנון: אתה יכול להעביר לנו את הפרוטוקול?
צבי ווליצקי: לי אין אותם כבר.
צבי ווליצקי: יש לי הרישומים שלי.
דני דנון: אשמח לראות את הנתונים האלה.
דני דנון: חבר מועצת העיר, מוטי כהן.
מוטי כהן: אחת הבעיות, גם בכלל במדינה – שתמיד מי שסובל זה הרוב, והמיעוט מצליח לעשות פה דברים – אני הייתי חלק מהניצחון של משה אבוטבול, ו-4,500 תושבים חילוניים בבית שמש בחרו במועצה החרדית שיש- - -
דניאל בן-סימון: חילוניים בחרו באיש הזה?
מוטי כהן: כן.
קריאה: גם אותנו הוליכו שולל.
מוטי כהן: תמיד אמרו בש"ס להחזיר עטרה ליושנה, וכשאני שמעתי את זה, נזכרתי בסבא שלי ובסבא של הסבא שלי, וחשבתי שהאנשים האלה מייצגים אותם, אז באופן תמים גם היום, כשיהיו בחירות בעז"ה, אז יביאו את הרב, יביאו כמה רבנים, ויגידו להחזיר עטרה ליושנה, אבל לא מבינים מה קורה מתחת לשולחן.
מוטי כהן: אני, לצערי, הייתי אזרח פשוט, ותמיד כשהצבעתי ש"ס, הצבעתי בתור אזרח פשוט, כדי להחזיר עטרה ליושנה, אבל חודשיים אחרי הבחירות – תפקידים מאוד בכירים, אני יושב פה בשולחנות הסגורים, שהתושבים לא חשופים אליהם, ופתאום אני מתחיל לשמוע את ראש העיר שמדבר, ופתאום שומע את מונטה ועוד חרדי, שפעם אחת גם עזרתי להם; אני שומע את הנפשות הפועלות מתחת לשולחן, ורואה שאין בינם לבין תורת משה וישראל שום קשר.
מוטי כהן: חודשיים אחרי הבחירות לא הצלחתי להירדם.
מוטי כהן: היו פה הבטחות פוליטיות, ו-4,500 אנשים מבית שמש הוותיקה, חילוניים, בחרו בו, כי הוא הבטיח לפתור את מצוקת הצעירים פה.
מוטי כהן: ישבנו אז, כי לא הייתי חבר מועצת העיר- - -
מוטי כהן: הבעיה שלנו היא גם מלמעלה, שאריאל אטיאס, למשל, ישתלט.
מוטי כהן: הוא היה פה.
מוטי כהן: בגלל שהוא שולט על עתודות הקרקע במדינת ישראל, היום הציבור החילוני בארץ לא מבין מה הבעיה.
מוטי כהן: במדינת ישראל היתה בעיה של הרבה שנים של גירעונות, אבל בשנתיים וחצי האחרונות, אחרי שאריאל אטיאס קיבל את התפקיד לידו, הוא תכנן רק עבור החרדים – את חריש, הוא תכנן את כל ה-30 אלף יחידות שהוא מתכנן, זה לחרדים בלבד, ולכן גם הסימפטום שקורה פה, רואים אותו גם בארץ.
מוטי כהן: אתם חברי הכנסת, אתם צריכים לבוא באופן שוויוני.
מוטי כהן: נכון שקואליציות קובעות את הכיסא, אבל צריך לשים את הדברים על השולחן ולומר: עד כאן.
מוטי כהן: אי-אפשר לתכנן רק עבור ציבור חרדי.
מוטי כהן: לא ייתכן ש-30 אלף יחידות דיור פה מתוכננות רק עבור ציבור חרדי.
מוטי כהן: המנכ"ל לא רצה לדבר, עכשיו אושרה תוכנית ג' 2, לפני שבועיים וחצי - כל הפרוגרמה היא רק עבור הציבור החרדי.
מוטי כהן: יש פה אלף צעירים בבית שמש, שרוצים בית.
מוטי כהן: למרות שג' 2 או ג' 1, למרות שהיא היתה מתוכננת לחילוניים, והם מנסים בכוח לקחת אותה, צעירים תושבי בית שמש ילכו ויגורו שם, ותהיה פה מלחמת אזרחים, וזה חבל.
דני דנון: תשלים בבקשה, מר חתוכה.
נחמיה חתוכה: אני מרגיש לא שייך לדיון.
דני דנון: עולים לא יבואו למקום עם המתחים שקיימים פה, ואתה רואה את המתח שקיים פה.
נחמיה חתוכה: אני חושב שיש פה דיון מאוד משמעותי על עתידה של העיר; לא בטוח שהדיון הזה, זה השולחן לעסוק בו.
נחמיה חתוכה: אני רוצה להתייחס לכמה דברים שקשורים לקליטת עלייה ולמשמעות של מה שקורה פה – באיזו תדמית שקיימת או שמייצרים לעיר, כי אם היתה לי התלבטות אם לגור בבית שמש או לא לגור בבית שמש, אחרי ששמעתי את הדברים פה, כנראה, לא אבוא לגור בבית שמש, ואני לא בטוח שזאת המציאות, ולא בטוח שזאת המציאות שצריך לצייר; צריך אולי לתאר את המציאות האמיתית, ואולי לייצר מציאות אחרת, וזה צריך להיות הדיון.
נחמיה חתוכה: אני רוצה לחזור לעניין המשטרה.
נחמיה חתוכה: העיר בית שמש, יש בה שתי תוכניות ארציות, שהן שולחנות עגולים של משרדי ממשלה: אחת זה התוכנית הלאומית למניעת אלימות אצל ילדים ונוער הסיכון, ובית שמש – כל מה שכרוך בתוכניות, החל מהתערבות בתוך המשפחה, כל מה שקשור בפעילות חינוכית בקרב הצעירים האלה, זה במסגרת התוכניות האלה, ומי שבעצם קובע את התוכניות אחרי מיפוי שנעשה פה, והמיפוי מראה שבקרב עולים, בגלל משברי העלייה, יש אחוזים גבוהים.
נחמיה חתוכה: אני נמצא בוועדה המחוזית בירושלים, אני מאשר את התוכניות האלה.
נחמיה חתוכה: יש מיפוי, ועל בסיסו העיר עצמה, יחד עם ועדות היגוי, קובעות את התוכניות.
נחמיה חתוכה: יש תוכנית יפה גם על המגזר החרדי, וגם הוא חבר באותה ועדה – זה נוח"ם – נוער חרדי מנותק – גם שם יש תוכנית.
נחמיה חתוכה: בית שמש זוהתה כעיר שתיכנס לתוכנית של "עיר ללא אלימות", והיא פלטפורמה עתירת תקציבים ותוכניות לטיפול בנושא.
נחמיה חתוכה: אני אומר את זה, כי הילדים עולים הם חלק מאוד משמעותי בטיפול הזה.
נחמיה חתוכה: לגבי הקרקע החומה, בקרוב, אם לא השבוע, אחרי כל הישיבות והוועדות, ייצא קול קורא לרשויות לבניית פתרונות דיור למקבצים.
אברהם מיכאלי: מאיפה התקציב?
נחמיה חתוכה: אני לא יודע לומר את הפרטים, אבל דיברתי אתמול עם חביב קצב, וכנראה, עוד השבוע ייצא קול קורא לכל הרשויות, לאותן קרקעות חומות, שיתוף פעולה, תקציבים שחלקם יהיו מהמשרד – אני לא יודע לומר מה המרכיבים של התקציבים האלה, אבל זה יוצא.
קריאה: רוצים למרוח אותנו, למשוך את הזמן.
אברהם מיכאלי: הגענו לעיר בית שמש, ואני שמח על כך, כי הבעיות ששמענו פה היום, זה לא לשולחן הזה, זה לא לדיון שניהלנו פה היום.
אברהם מיכאלי: כל החברים פה, ככנסת, אולי נזמן אותם, ונדון אתם על הבעיות שהם העלו פה, כי בעיות השיכון או הדיור שהם העלו פה – אנחנו ודאי לא בשולחן הזה נפתור אותן.
אברהם מיכאלי: לצערי, לא הספקתי לשמוע כמה בעיות של רווחה, ויש פה בעיר בעיות רווחה, והסתובבתי פה בעיר, ואני מכיר את האוכלוסיות הקשות של יהודי אתיופיה, שמתמודדים.
אברהם מיכאלי: מפקד המשטרה רמז פה, והוא לא פירש, וזאת הבעיה שמטרידה אותנו.
אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים מחר לצאת ולבקש כל מיני פתרונות, לעזור להם.
מנשה: להגיד שיש פה רווחה, לקבל תקציב מהמדינה, ולהעביר את זה שוב לחרדים – זאת השיטה שלהם.
אברהם מיכאלי: אתה כל כך לא ראוי לתגובה – אני לא רוצה להגיב.
מנשה: אתה לא ראוי לתפקיד.
מנשה: אתה חי על חשבוני.
מנשה: אני עובד ומשלם מס הכנסה.
מנשה: אתה לא עובד בכלל.
מנשה: כל הציבור שלך לא עובד בכלל.
דני דנון: סליחה, מנשה.
אברהם מיכאלי: אדם לא ראוי.
מנשה: לך אין זכות דיבור בכלל.
אברהם מיכאלי: יש פה אוכלוסיות עולים ותיקות, שמתמודדות עם בעיות – אני מתאר לעצמי שנצטרך לחשוב, מה מצב המועדוניות לנוער, מבחינת תעסוקה של אחר הצהריים.
אברהם מיכאלי: אתה אומר שאין להם לצאת מחוץ לעיר – אמר מפקד התחנה, וזאת בעיה.
אברהם מיכאלי: אז הם מחפשים דברים, ובסוף הם מגיעים לבעיות כאלה או אחרות.
אברהם מיכאלי: גם האוכלוסייה החדשה, שהגיעה ממדינות צפון אמריקה, וגם קלטנו כמה קבוצות ב"נפש בנפש", גם להם יש בעיות ייחודיות, שאנחנו כוועדת עלייה מטפלים גם בהם, לכן לשמוע, מה הצרכים המיוחדים שלהם, כדי שנוכל גם להתייחס אליהם, לכן עם כל החשיבות של נושא השיכון, שהרחבנו בו, את הדברים האלה כדאי שנשמע מהם, ונוכל גם להתייחס.
דני דנון: חבר הכנסת בן-סימון, בבקשה.
דני דנון: ושוב – אני מעריך את הגעתך אחרי ליל הפריימריז.
דניאל בן-סימון: אני מכיר את בית שמש, כי כעיתונאי, כל מי שרצה לדעת, מה שלום המערך בזמנו ומה שלום הליכוד, היה בא לבית שמש כדי לדעת, כי זה היה מיקרוקוסמוס של הבעיות.
דניאל בן-סימון: כך באתי לבית שמש, היתה רק טענה – 10,000 תושבים, רובם צפון אפריקה, הווי כאילו חזרת למרוקו, ואני אומר את זה באהבה גדולה.
דניאל בן-סימון: הכתבות הכי יפות בעיתונים היו על בית שמש, תמיד חודש-חודשיים לפני הבחירות, עד 81' – בא לפה המועמד לראשות הממשלה, שמעון פרס.
דניאל בן-סימון: ביקור טראומתי.
דניאל בן-סימון: אחריו בא עמוס עוז, כתב פה ושם בארץ ישראל על ההווי של בית שמש, כלומר הכרנו את בית שמש בהקשר הפוליטי, כעבור כמה שנים באתי לפה, לפני עשר שנים, כתבתי כתבה שנקראת "נס בית שמש" בעיתון "הארץ", ואמרו לי: מישהו שילם לך משהו?
דניאל בן-סימון: כתבת כתבה מאוד חיובית על הגידול באוכלוסייה ועל העלייה האנגלוסקסית, שהציגה חדרי מסוג אחר: חרדי שעובד, חרדי ששותף למרקם החילוני, הדתי – לא החרדי הקנאי ולא המתנתק, שזו סכנה בכלל לעתיד החברה.
דניאל בן-סימון: כתבתי כתבה חיובית – הם עוסקים בהי טק, הם מדברים, הם שותפים להווי, והם העלו יחד אתם את האוכלוסייה – גם של חבר העמים וגם של צפון אפריקה, כי גם העולים מצפון אפריקה בשנות ב-50 המשיכו להרגיש עולים, עד היום.
דניאל בן-סימון: יש פה בעיה, והאלמנט של החרדים וההתחרדות – זכותו של כל אדם לחיות איך שהוא רוצה, אבל חשוב שראש העיר יידע את זה: אם יש כוונה להחריד את העיר הזאת, מהמילה "חרדה", ולהפוך אותה למתחם סגור, יש לזה מחיר.
דניאל בן-סימון: אני כראש עיר הייתי חרד מהמחיר שאתה משלם, אם אתה פה ישוב חרדי קנאי, כי סופם של הקנאים להדביק את האחרים, ודני דנון יודע על מה אני מדבר.
דניאל בן-סימון: יש לזה מחיר כלכלי, חברתי.
דניאל בן-סימון: אם בעוד חמש-עשר שנים כל הכתבות האלה שמתפרסמות על חוסר הסובלנות כלפי האחר, על בית שמש, אתה הופך להיות ראש ישוב בני ברק לעניים, בני ברק לצפון אפריקאיים או משהו כזה.
דניאל בן-סימון: השאלה, אם זו המגמה.
דניאל בן-סימון: אני חושב שזו בעיה לאומית, בני ברק, השינוי שמתחולל בה.
דניאל בן-סימון: לכן אני מציע – אני מתכוון להעלות הצעה לסדר היום כדי להפוך את בית שמש לנושא לדיון של כלל הציבור הישראלי, שהכנסת תתייחס, האם זה שייך רק לש"ס, האם זה החזון הצפון אפריקאי שלנו, של החזרת העטרה ליושנה, ואני אומר את זה בכל הידידות, מיכאלי, האם זה החזון.
דני דנון: החרדים שבאים הם לא מש"ס.
דניאל בן-סימון: אני יודע, אבל הוא השטיח.
דניאל בן-סימון: כבוד ראש העיר, אני מתכוון להעלות את ההצעה לסדר כדי להפוך את זה לדיון ציבורי, שכל המפלגות יאמרו את המילה שלהן על עתידה של בית שמש; שהליכוד יאמר את דעתו ואת דעתה של ש"ס.
קריאה: אדון בן-סימון, אתה תתחיל בביבי נתניהו, שמכר את העיר.
קריאה: יש מסמך חתום, שהוא מכר את העיר לחרדים.
קריאה: תתחיל בו, אפילו שאני ליכודניק.
מנשה: הבעיה שלנו זה האנשים שלנו, כמו דנון – הליכודניקים.
מנשה: אין לי בעיה עם חבר הכנסת מש"ס פה.
מנשה: אתו יש לי חשבון אישי, כי אנחנו עזרנו לו להוריד את הליכודניק שהיה פה, את דני וקנין, והכנסנו אותו, אבל איך שהוא עלה- - -
דני דנון: אני מבקש מראש העיר להתייחס לדברים שנאמרו פה, למהות של לאן הולכים בעתיד.
משה אבוטבול: ראשית, אני חייב לציין, שכאשר היתה פנייה מכובדת מצד הוועדה שלכם על-ידי דנה גורדון, לנהל ישיבת ועדת קליטה, הבנתי שיש לנו בעיית קליטה, והכנו תיק לגבי קליטת עלייה; לא דיברנו על קליטת הסתה או כל מיני ויכוחים מהסוג הזה.
משה אבוטבול: מבחינתי, לו הייתי יודע שמדובר בנושאים האלה, הייתי מביא לכם גם גרפים, אבל אני מבין שרוצים לדבר על כל מיני דברים – זכותו של כל תושב לדבר כמה שהוא רוצה, ולהעביר את זה לשיח.
משה אבוטבול: אני גם מכבד את עמדתך, להביא את זה כהצעת חוק, דיון בכנסת.
משה אבוטבול: אני רק רוצה לומר לחברים היקרים מספר דברים, וכדאי לא להתעלם מהם.