GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי זרחין: אני בטוח שיש לכם הרבה מאוד ילדים שהם בני עולים, ילידי הארץ וכאלה שהם גם דוברי השפה וכבר לא עולים.
רמי יצחק: לסבר לכם את האוזן, זה כללי.
דנה גורדון: זה כלל התיקים שנפתחו, לא רק לעולים.
דני דנון: איפה אתם פה, יפתח?
רמי יצחק: מתחילת השנה, ב-2010, 12.
רמי יצחק: מ-2011 יש לנו פה כבר 22, לנוער עולה בכללותו.
רמי יצחק: זה התיקים שיש לנו, וכמובן בסוף איך אתה מתרגם את זה, כן או לא, לכתב אישום, בית משפט.
רמי יצחק: תראו את הנתונים, 5.
רמי יצחק: זאת מלחמה קשה, זה לא קל להגיע לדברים האלה.
אלי זרחין: ברובם אין ראיות מספיק לבית משפט.
רמי יצחק: זה הרבה יותר מסובך מזה.
רמי יצחק: בסוף, אל תשכחו, אנחנו נמדדים בראיות בבית משפט, כן, לא.
רמי יצחק: טיעונים לעונש, אתה מכיר את זה.
רמי יצחק: יש לנו 63, בערך.
רמי יצחק: עוד פעם, הם נפתחים ונסגרים כפטריות אחר הגשם.
רמי יצחק: סתם דוגמה, גם אני יכול לתקוף מחר בבוקר איזה שהוא מועדון, בגלל מכירה סיטונית של אלכוהול, סמים, קטטות וכל מיני, סוגר אותו ל-30 יום, מתחיל בית משפט, מחר בבוקר הוא מחליף בעלים וזה כבר משהו אחר.
רמי יצחק: מלחמה שלא נגמרת, פטריות אחר הגשם.
רמי יצחק: זה מה שציינתי קודם, אוקי, שתו אלכוהול.
רמי יצחק: ועוד פעם, מה זה אלימות?
רמי יצחק: מדחיפה, קטטה, ומזכיר לכם שהיה, ולא עולים, את הקסדה המפורסמת, שלא מזמן הסתיים המשפט, מכלום.
רמי יצחק: פשוט בכלום.
רמי יצחק: הוא בכלל לא היה מעורב, הוא פשוט בא, רק דפק לו את הקסדה והרג אותו.
שלמה מולה: 63 מקומות בילוי, זה כולל גם פאבים.
רמי יצחק: לא, מועדונים ודיסקוטקים.
דני דנון: קטינים זה עד גיל 18.
רמי יצחק: כן, אז זו החלוקה.
רמי יצחק: אתם רואים סך הכל את האחוז של הקטינים.
דני דנון: היום בערב לדוגמה מה האחוז של הקטינים מול ה...
רמי יצחק: על פי החוק הוא לא יכול להכניס קטינים, אבל אתה תראה את ההתגודדויות בחוץ ותבין מה קורה.
רמי יצחק: בסוף הם ייכנסו או לא ייכנסו, החבר'ה כן רואים, משטרה לא משטרה, ינסו, יכניסו, נראה ככה, ההוא נראה ככה---
דני דנון: לא, אם אתה לוקח את כל מתחם המסגר, חמישי בלילה, כמה אחוז קטינים?
דני דנון: בהערכה?
רמי יצחק: אני לא יודע, אבל זה הרבה.
רמי יצחק: בוא נגיד ככה, הם באים מאשקלון, מרמלה, מלוד, מרחובות, מקומות שלא משופעים ב...
רמי יצחק: ותל אביב זה כמו איזה פרוז'קטור במדבר, שיש חושך וכולם מגיעים.
רמי יצחק: זה גם הנורמטיבים וכלה באלה שמחפשים את הבעיות האלה, ומזרח ירושלמים, בהמוניהם פה.
רמי יצחק: תראו את הפילוח של העברות בסך הכל.
דני דנון: 65% תקיפה.
רמי יצחק: זו האלימות, אבל זה עדיין לא עונה על כל הספקטרום של האלימות שיש.
דני דנון: מה ההבדל בין תקיפה לחבלה חמורה?
רמי יצחק: תקיפה זה אגרוף שלא קרה כלום, חטפת, נפלת, קמת, לא נזקקת לטיפול רפואי.
רמי יצחק: חבלה חמורה, זה כבר נזקקת לטיפול רפואי, וזה כבר משהו שהוא הרבה יותר מעבר לזה.
אלי זרחין: שוד מזוין זה גם סכין?
דני דנון: תקיפת שוטר ושיכורים.
רמי יצחק: זה כל הזמן.
רמי יצחק: אתה רואה אנשים שפשוט לא יודעים מה קורה איתם.
דני דנון: אבל יש לך נער בן 16, כשהוא שיכור והוא מקלל אותך והוא זה, התקיפה היא מילולית או רק פיזית?
רמי יצחק: אנחנו לא מדברים בכלל על מילולית.
רמי יצחק: יש לנו הרבה, אנחנו אומרים להם, 'חבר'ה, אל תיקחו את זה אישית', אז מילולית אנחנו כבר סופגים בנחת, אין לנו בעיה עם זה.
שלמה מולה: מעשה מגונה ואונס זה 4% או 13%.
רמי יצחק: 4%.
טל לב ארי: זה הולך ומחמיר בשנים האחרונות?
טל לב ארי: נגיד אם אתה לוקח שלוש שנים אחרונות, אתה רואה איזה שהיא הגברה במשהו?
רמי יצחק: אנחנו רואים דבר נורא פשוט, כשאנחנו מתמקדים במה שאתם מבקשים, בנושא המועדונים, בגלל שאנחנו צמצמנו בצורה דרסטית את כמות המועדונים, זה במגמת ירידה.
דני דנון: רמי, הנתון הזה מאוד מעניין אותנו.
דנון: יש לך פילוח לפי ארץ המוצא?
רמי יצחק: דיברנו על זה קודם, אנחנו לא שואלים.
דנון: אתה לא יכול לדעת, נכון.
רמי יצחק: מחר בבוקר נתחיל, יגידו לנו מי זה יהודי.
רמי יצחק: אתה מכיר את ה...
דני דנון: מכל עשרה קטינים שייעצרו בסוף השבוע הקרוב, שישה מהם יהיו עולים.
רמי יצחק: במקום שלנו פה זה מה שיהיה.
רמי יצחק: נניח אם תלכו לירקון, זה יהיה אחרת.
קריאה: החבר'ה ממזרח ירושלים, איפה הם פה?
רמי יצחק: ילידי הארץ.
דני דנון: האחוז של האתיופים באוכלוסייה היום הוא 1.8%, נמוך בתוך ה-60%.
רמי יצחק: נמוך מאוד.
רמי יצחק: אני יכול להגיד לך בעדינות שאנחנו מדברים בערך על...
רמי יצחק: האחוז של האתיופים הוא נמוך.
רמי יצחק: אבל אני יכול להגיד לך איזה שהוא נתון לגבי האתיופים, שבסך הכל יש פה איזה משהו שאנחנו רואים אותו, זה לא אמפירי, שהנתון לגביהם הוא נמוך ויש שינוי באחוזים ככל שהם מתבגרים.
דני דנון: מה לגבי 18-21?
רמי יצחק: ככל שהם בגיל היותר צעיר, הם פחות מסתבכים, אבל ככל שהם מתבגרים, אנחנו פוגשים אותם יותר.
דני דנון: יש יותר מ-60%.
רמי יצחק: זאת אומרת ברגע שבעדה האתיופית הבחור מתבגר יותר, אנחנו פוגשים אותו יותר.
דני דנון: האתיופית או גם חבר העמים, או שניהם?
רמי יצחק: האתיופים.
שלמה מולה: מעניין אותי מבחינת הנתונים שלכם, של עובדים זרים.
שלמה מולה: אנחנו יודעים שבמיוחד האריתריאים, או האתיופים, או הסודנים, היכולת שלהם להגיע למועדונים היא הרבה יותר אפקטיבית מאשר ללכת ל...
שלמה מולה: אתה יכול להגיד משהו על זה, אם בכלל?
רמי יצחק: בגלל שהם דוברי שפה טיגרית, אז יותר נוח להם.
רמי יצחק: לא רק שיותר נוח להם, מבחינת צבע עור יותר נוח להם להיכנס למועדון ולהרגיש יותר---
שלמה מולה: אני מחפש את רמת המעורבות של הזרים.
רמי יצחק: זרים, באלימות?
רמי יצחק: זה משהו אחר לחלוטין.
רמי יצחק: אין לי פה את הנתונים, זה משהו אחר לחלוטין, נושא הזרים.
יוגב: אני יכול להגיד שבאזורים שלנו המעורבות נמוכה מאוד.
יוגב: פוגשים את העובדים הזרים, החבר'ה הצעירים של העובדים הזרים, יותר ביום יום, יותר ברחוב, יותר בתחנה המרכזית מאשר במועדונים.
יוגב: במועדונים של הליין האתיופי, כמו שאמרנו, זה חבורות חבורות שמגיעות ממקומות מסוימים ויש להם קשר חברתי.
יוגב: זאת אומרת מישהו שבא מבחוץ לא מוצא את עצמו שם.
יוגב: כמו שאמרת, הניגרים, האריתריאים, הסודנים או הדרפורים, יש להם מועדונים משלהם.
שלמה מולה: יש להם מועדונים משלהם.
שלמה מולה: באזור התחנה המרכזית הישנה.
יוגב: נכון, הם פחות מעורבים עם הנוער האתיופי שלנו.
רמי יצחק: לגבי הנתון הזה, עדיין, כמו שנאמר, נוח להם יותר בנווה שאנן שם.
רמי יצחק: אם הייתם שם, אני לא יודע מי ראה שם את המקומות שבהם נוח להם יותר, יש פחות זליגה לכיוון המועדונים, בוא נגיד ככה.
יעל אורן: לגבי האתיופים, כשדיברתם באחוזים, זה רק במרחב יפתח?
רמי יצחק: אני מדבר אך ורק על מרחב יפתח.
אלי זרחין: גם רחוב המסגר נחשב מרחב יפתח?
רמי יצחק: פה, בגדול, מה שדיברתי.
דני דנון: זה מעניין אותי, זה סיכום על הקטינים.
דני דנון: המוסלמים זה 51%?
דני דנון: זה מזרח ירושלים?
רמי יצחק: חבר'ה, זה לא אמפירי.
דני דנון: מה זאת אומרת לא אמפירי?
רמי יצחק: אלה לא מחקרים, אין לנו את הפילוח של הרוסים ולא את הפילוח של האתיופים.
שלמה מולה: אז על פי מה זה?
רמי יצחק: זה על פי, נקרא לזה ניתוח יבש בסוף כשאתה מקבל את הדוח.
דני דנון: אני לא מבין משהו, השקף הקודם הראה 60% קטינים---
רמי יצחק: אין לי בעיה לפלח.
רמי יצחק: אתם עוד פעם מבקשים ממני לפלח את זה לפי המוצא וזאת בעיה.
רמי יצחק: עוד פעם, זה משהו שהוא מוכלל, כך כך אחוז מוסלמים, כך וכך אחוז של ילידי הארץ---
דני דנון: אבל כשאתה עובר לשקף הבא, כתוב לך שם 'רוסים 2%'.
רמי יצחק: זה מה שאמרתי לך קודם.
דני דנון: אז בתוך היהודים יש אחוז גדול מאוד של עולים.
שלמה מולה: פה 40% של ילידי הארץ, אני מעריך שאתה מוצא גם יוצאי אתיופיה שם.
דני דנון: מה עוד יש לנו לראות?
רמי יצחק: זו חלוקה גיאוגרפית.
רמי יצחק: על פי הסיכום, כמו שאתם רואים, יש פה כור היתוך, אבל במקום שלא כדאי להיות בו.
רמי יצחק: בוא נגיד, אתם לא תשלחו את הילדים שלכם לכור ההיתוך הזה.
רמי יצחק: לא תישנו בלילה ותשימו לו שלושה-ארבעה מאבטחים, כי המקום בכללותו לא חביב.
רמי יצחק: חלק מההתמודדות, יוגב, שנמצא פה עכשיו, יוגב הוא קצין בצוות החקירה המיוחד שלנו שמתמודד עם תופעות, עם מקרי רצח וכל הדברים האלה, והוא היום בתורנות של קצין מועדונים.
רמי יצחק: זאת אומרת לא משנה שיש לנו עכשיו קצין תורן שמתכלל את כל האירועים במרחב, רק לסיפור של המועדונים יש לנו קצין עם כוח של כמעט 40 שוטרים שמטפל רק בסיפור הזה.
רמי יצחק: לירון הוא מתחנת לווינסקי שמתעסק בעיקר עם התופעה של הזרים.
רמי יצחק: אוקי, הזרים, אבל כל השטח של המועדונים נמצא אצלו.
רמי יצחק: זאת אומרת הוא נמצא פה בהתמודדות שלו ביום יום.
דני דנון: זו התחנה החדשה?
דני דנון: זה בתחנה המרכזית, המועדונים לא שם.
רמי יצחק: המועדונים בשטח האחריות שלהם.
רמי יצחק: גיאוגרפית זה אצלם.
חומה פינצ'ב: בהליך המעצר, היה ועצרת נער קטין, יש מצבים שבהם יש לכם בעיה של תקשורת שפתית עם העצורים?
חומה פינצ'ב: איך בעצם אתם מתקשרים?
רמי יצחק: לשמחתנו יש לנו כור היתוך.
רמי יצחק: גם במשטרה יש כור היתוך, אז יש לנו חוקרים שמדברים רוסית ודוברים אמהרית, וזה בסדר, מסתדרים.
חומה פינצ'ב: זאת אומרת לא יכול להיות מצב של חוסר הבנה בין הקטין לבין החוקר על רקע אי הבנת השפה.
רמי יצחק: זה שהוא יטען את זה בבית המשפט, זה לא יעזור לו.
שלמה מולה: מבחינת השפה, ברוב המועדונים של האתיופים כמעט לא מדברים אמהרית.
שלמה מולה: כמעט.
רמי יצחק: לא הבנתי את ההערה, למה היא נוגעת.
שלמה מולה: שלא אמורה להיות בעיה של שפה.
רמי יצחק: היא דיברה על החקירה.
אלי זרחין: מה שהוא אומר, שילדים יוצאי אתיופיה, הם בעיקר מדברים עברית.
אלי זרחין: רובם לא יודעים לדבר אמהרית.
ברהן מלדה: יותר לגבי ההורים, הרי יש את הנושא הזה שברגע שקטין נעצר, צריך ליידע את ההורים.
ברהן מלדה: איך אתם מצליחים לאתר את ההורים בשעות האלה?
רמי יצחק: לא קל, יש כאלה שמנדבים את המידע ויש כאלה שלא רוצים ש...
רמי יצחק: אם הורים לא רוצים, בסדר---
ברהן מלדה: אבל לכם אסור לחקור אותו בלי ההורים, לא?
דני דנון: מה הנוהל?
דני דנון: נעצר היום קטין אתיופי בן 16, מובא לפה למטה, יוגב, הרביץ למישהו, תקף מישהו, הוא נעצר והוא מובא למטה, מה קורה איתו?
יוגב: מביאים אותו לתחנה, מתקשרים להורים שלו.
יוגב: רובם לא רוצים שזה יגיע להורים, אנחנו מנסים לאתר איכשהו.
יוגב: גם אם אני מאתר את ההורים, יש לי אפשרות לבוא, כדי למנוע מההורים לשבת בחקירה, אלא אם, בסייגים מסוימים, עלולים להעלים ראיות או להפר את זה, או שההורים עלולים לפגוע בקטין עצמו.
שלמה מולה: יש לכם שוטרים אתיופים?
יוגב: כן.
דני דנון: אבל אם אין שיתוף פעולה, הוא לא רוצה להתקשר להורים, מה קורה אחר כך?
יוגב: אנחנו מעכבים את החקירה עד שמישהו מהמשפחה יודע שהוא עצור, או מגיע לפה לחקירה עצמה.
אלי זרחין: אסור לחקור לפני שהורים מגיעים.
יוגב: אסור לחקור, וגם התייחסות לקטין, בכל זאת, גם הבטיחות וגם אנחנו מבינים את הרגישות של קטינים.
יוגב: אני יכול להגיד לכם שרוב הקטינים שמגיעים לפה, לא קשור אם הם אתיופים או רוסים, מגיעים שיכורים.
יוגב: הם לא תמיד זוכרים את מספר הטלפון, הם מתנהגים בצורה אלימה.
יוגב: עוד פעם, ליידע את ההורים בכל מקרה חייבים.
אלי זרחין: אם נער עצור, איפה מחזיקים אותו?
יוגב: במשרד.
אלי זרחין: ---יש מקום לנערים?
יוגב: יש אגף לקטינים.
יוגב: אצלנו בתחנות אין אגף מיוחד, לכן אנחנו משאירים אותם פה.
יוגב: יש לנו חדר מעצר, רגיל, אנחנו לא שמים אותו בחדר מעצר רגיל, כי זה פלילים וזה קטין.
דני דנון: מה ההבדל בין מעצר של נוער עולה לנוער שאינו עולה, מבחינת ההורים?
דני דנון: הם מגיבים, לא מגיבים?
רמי יצחק: היינו הך.
רמי יצחק: אף אחד לא נעים לו, אלא אם כן הוא כבר נער מועד שהם כבר מכירים את זה.
רמי יצחק: אבל רובם, אתה יודע, לא כאלה ש---
שלמה מולה: אני מסתכן ואומר, אני אומר, לא תמצאו נער יוצא אתיופיה שהוא פחות מ-10-12 שנה בארץ.
שלמה מולה: לא תמצאו כאלה.
אלי זרחין: שמה זה אומר?
אברהם מיכאלי: זה אומר שבארץ מתקלקלים.
שלמה מולה: בדיוק, תודה רבה.
אברהם מיכאלי: אלה שבאים באים עם מנטליות אחרת ופה אנחנו, מדינה טובה, קולטים אותם טוב.
שלמה מולה: זאת אומרת בשנים הראשונות שלהם בארץ, הרי אנחנו יודעים שההורים בדרך כלל אחרי שנתיים-שלוש עוזבים את מרכז הקליטה, אפילו אחרי שהם הלכו לדיור קבע, אני אומר לכם את זה מידיעה, הם לא מגיעים למצב של אלימות ושל אלכוהול ובילוי במועדונים.
שלמה מולה: הבעיה שלנו מתחילה כשהם חוצים את השש, שבע, שמונה שנים.
שלמה מולה: זאת בעיה אמיתית.
שלמה מולה: אני אומר את זה מידיעה, אבל אני מציע לכם לבחון את הנקודה הזאת.
דני דנון: פנימיות.
דני דנון: בעבר עלתה נקודה שנוער עולה בדרך לפנימיות, שעוצר פה במרחב, הוא מועד לפורענות.
שלמה מולה: או כשהוא חוזר מהפנימיות, במעברים.
לירון: אני אדבר איתך על זה הכי פשוט.
לירון: אני מתמודד בכל יום שישי, אני מביא במיוחד כוח שאני מוריד אותו מהלילה של יום שישי, שהוא בעייתי לא פחות מבחינתי, אבל אני מוריד אותו במיוחד כדי להביא אותו לתחנה המרכזית החדשה כדי להתמודד עם הנוער האלים והשיכור, שאו חוזר מפנימיות שיכור בימי חמישי, נשאר פה באזור---
קריאה: כשהוא חוזר מהפנימייה הביתה.
לירון: הם מגיעים לתחנה המרכזית תל אביב ביום חמישי, יוצאים לבלות, חוזרים לתחנה המרכזית שיכורים, אחרי שהם כבר כמעט 24 שעות, אם לא יותר, שיכורים, ובעצם ממתינים לעלייה לאוטובוס.
לירון: החל משעה שש בבוקר אנחנו מתחילים לראות זליגה של נוער, בעיקר נוער אתיופי, שמגיע מהמועדונים ורוצה להגיע למקום מגוריו על בסיס אוטובוס.
לירון: מגיעים, ממתינים.
לירון: משום מה הם לא עולים על הקווים הראשונים, הם נשארים לשתות עוד קצת אלכוהול בתחנה, עד שבע, שמונה, תשע בבוקר, ובעצם אז עולים.
יעל אורן: הם לא הולכים בכלל הביתה?
לירון: הם הולכים הביתה לקראת תשע, עשר, אחת עשרה בבוקר.
לירון: אחרי שהם המון זמן ערים.
לירון: אני יכול להגיד לכם שהתופעות שם הן תופעות אלימות קשות, גם בינם לבין עצמם, וכששוטר מגיע להפריד, אז הם מאחדים כוחות והם נגד השוטר.
לירון: לא פעם ולא פעמיים חבר'ה אתיופים פשוט כיתרו את כל השוטרים, ואני מדבר על משהו כמו ארבעה, חמישה שוטרים שמגיעים.
לירון: הם מכתרים אותם ופשוט זורקים עליהם בקבוקים, כיסאות וכיוצא בזה.
לירון: היה לנו מקרה לאחרונה שאפילו היה לנו כלבן במשמרת, שאמור לתת לנו מענה לכל תקיפה של שוטר, וגם הכלב, קפצו עליו, וגם לכלב הרביצו.
לירון: הכלב עם רסן, עם זמם, הוא לא יכול לתקוף.
לירון: הם לקחו את זה לתשומת לבם, הבינו את הרעיון ופשוט קפצו עליו ו---
דני דנון: בעבר היתה תקשורת עם ראשי הפנימיות, שלא תהיה עצירה בתל אביב.
דני דנון: זה קרה, זה קורה?
אברהם מיכאלי: מה זה לא תהיה עצירה?
אברהם מיכאלי: הוא בא להורים שלו הביתה.
דני דנון: לא, אבל יש אפשרות שהחלפת האוטובוסים לא תהיה בתל אביב.
רמי יצחק: היתה אפשרות של פיזור בדרך, על זה דיברנו, שלא יתרכזו כולם בתל אביב.
רמי יצחק: אכן, מה שאתה אומר זה נכון---
דני דנון: זה קורה או שבפועל---
רמי יצחק: זה קורה, המינון הוא פחות, אבל עדיין זה קיים.
אברהם מיכאלי: איך אתה יכול למנוע ממנו לא לחזור למקום המגורים?
שלמה מולה: לא, נניח מי שמגיע מהפנימייה, הוא אמור לנסוע לבאר שבע, אין שום סיבה בעולם שהוא יהיה פה.
שלמה מולה: למה אי אפשר לקחת אותו מחיפה ישר לבאר שבע?
אברהם מיכאלי: לקחת אותו לבאר שבע, לקח אוטובוס אחר, חזר לתל אביב.
אברהם מיכאלי: באמת, איפה אתם חיים?
רמי יצחק: אבל זה יהיה כבר יותר קשה.
שלמה מולה: יותר קשה לבוא, אין אוטובוסים---
אברהם מיכאלי: אני אגיד לך מה אני מבקש מכם.
אברהם מיכאלי: אתם הרי נתקלים בתופעה הזאת מספר שנים, אתם יכולים לזהות בעצם את המקור של אותם בני נוער שהם פיכחים, לא שהם שיכורים.
אברהם מיכאלי: השאלה היא מה ניתן לעשות כמניעה, מול כל הגורמים, ולטכס עצה כיצד לא להגיע למצבים האלה שהם נמצאים בהם.
אברהם מיכאלי: אני לא יודע, הסעות, זה רעיון שאני לא יודע איך מגיבים לו.
דני דנון: אנחנו לא מקיימים את הדיון פה כרגע.
דני דנון: אנחנו רוצים לסייר.
דני דנון: בהסעה נמשיך לדון בזה.
דני דנון: בוועדה נקיים את הדיונים שצריך.
שלמה מולה: אפשר שאלה?
שלמה מולה: מרכז המידע לנוער שהיה, של יוצאי אתיופיה, נסגר?
רמי יצחק: מזמן נסגר.
דני דנון: אני פותח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
דני דנון: קראתי בעיתון שהכנסת בפגרה, אבל אנחנו ממשיכים לעבוד ולסייר, לשמוע את הצרכים השונים של הרשויות המקומיות.
דני דנון: ללמוד גם מהפעילות, וגם לראות מה אנחנו, משרדי הממשלה השונים צריכים לעשות.
דני דנון: אני רוצה להודות לרב יעקב אשר, ראש העיר, שמארח אותנו היום.
דני דנון: ליועצו מר שלמה אלמגור, שהוא העלה את הרעיון הזה, הוא מגיע הרבה לכנסת, אז אמרנו אנחנו גם נבוא לעירייה לראות מה אנחנו יכולים לסייע לסגן ראש העיר, נציגי העירייה.
דני דנון: אנחנו רוצים, אדוני ראש העיר, לקבל ממך סקירה על סך כל הפעילות, וגם להתמקד בנושרים ספציפיים, נקודתיים שאתה חושב שאנחנו צריכים לטפל בהם כועדה, ולעקוב אחריהם.
יעקב אדרי: קודם כל אני מקדם בברכה את יושב ראש הועדה ואת הועדה, את אנשי המקצוע שנלווים לועדה.
יעקב אדרי: אני חושב שכדאי אולי שנעשה סבב היכרות לפני שתחיל את הדיונים.
יעקב אדרי: קודם כל ברוכים הבאים לבני ברק.
יעקב אדרי: אנחנו תיכף ניתן כמה מילים כלליות על העיר, אבל נתחיל עם סבב ההיכרויות.
יעקב אדרי: [סבב היכרות] ברוכים הבאים לבני ברק.
יעקב אדרי: אנחנו ניתן כמה אפיונים קצת על העיר בני ברק.
יעקב אדרי: בני ברק היום היא העיר העשירית בגודלה במדינת ישראל מבחינת גודל אוכלוסייה, ואיך אומרים אצלנו?
יעקב אדרי: אך דא עקא, שמבחינת גודל אוכלוסייה אנחנו גדולים מאד, אבל השטח המוניציפאלי של בני ברק הוא קטן באופן יחסי בצורה דרמטית.
יעקב אדרי: העיר, כמו שאתם רואים, ממוקמת בליבת גוש דן.
יעקב אדרי: אם אתם רואים מצד שמאל את המפה היותר קטנה, המפה השמאלית מראה בעצם את כל הצבע הצבוע החום והירוק, זה גוש דן הנרחב, עיריית בני ברק, בני ברק נמצאת ממש בלב גוש דן, אבל כמו שאתם רואים, אנחנו גם די לכודים בין גבעת שמואל ממזרח, פתח תקווה ממזרח, רמת גן מדרום וממערב, ותל אביב בצפון.
יעקב אדרי: החלק הצפוני שלנו זה נחל הירקון, כשהצד השני הוא קריית עתידים תל אביב, רמת החייל, וכו'.
יעקב אדרי: ככה שמבחינת האפשרות של התפתחות העיר, ועדת גבולות, משרד הפנים וכו', אין לנו מה לחפש שמה.
יעקב אדרי: יכול מאד להיות.
דני דנון: רגע, בצפון מה קורה לנו שם?
יעקב אדרי: כי בצפון אנחנו יש לנו שטח יחסית, שטח מינהל שהוא ריק בצפון, אבל הוא כרגע נמצא בשלב אחרון של תכנית גדולה מאד של מגדלי תעסוקה והייטק.
דני דנון: שלכם יהיה חלק מהארנונה שם?
יעקב אדרי: לא, שזה שלנו.
דני דנון: שלכם?
יעקב אדרי: בתוך הגבול המוניציפאלי שלנו, ופארק ירוק, פארק גדול מאד בסדר גודל של הפארק הלאומי ברמת גן, כ – 350 דונם, שיהיה על נחל הירקון בגדה מול תל אביב.
יעקב אדרי: אנחנו בעצם חולקים את נחל הירקון עם תל אביב, גדה מול גדה.
יעקב אדרי: אבל אם אנחנו מסתכלים מבחינת אופציית הגידול בשטח, אנחנו, איך אומרים?
יעקב אדרי: לכודים.
דני דנון: כמה תושבים?
יעקב אדרי: לכודים ומלוכדים, אבל לכודים.
יעקב אדרי: ו – 167 אלף תושבים, תיכף אני אראה לך מה זה אומר מבחינת נתוני אוכלוסייה פר קילומטר מרובע.
יעקב אדרי: זהו.
יעקב אדרי: זה מצבנו.
יעקב אדרי: יש לנו מיקום טוב מצד אחד, אבל מאד, מאד צפוף.
יעקב אדרי: נתוני צפיפות האוכלוסין בבני ברק הם נתונים גבוהים ביותר.
יעקב אדרי: בני ברק מספר נפשות לקילומטר מרובע, זה כבר לא נכון ה – 21 אלף.
יעקב אדרי: היום אנחנו כ – 23 אלף תושבים לקילומטר מרובע, שאם נסתכל מול רשויות אחרות, בהשוואה לערים אחרות בארץ, אז באר שבע, אני לוקח את הקיצון השני, שיש שם הרבה שוטח ופחות אוכלוסייה, אז זה יוצא פחות מ – 2,000 נפש לקילומטר מרובע, שזה גם לא בריא לעיר.
יעקב אדרי: זאת אומרת, הפיזור הזה הוא גם לא נכון.
יעקב אדרי: אבל אם ניקח עיר נורמטיבית, כמו חולון, אז אנחנו מגיעים לסדר גודל של 9,000 תושבים לקילומטר מרובע.
יעקב אדרי: רמת גן זה בסביבות 8,000, 7,000 תושבים.
יעקב אדרי: בת ים, שהיא עיר צפופה במדינת ישראל, בני ברק ובת ים תמיד חלקו ביניהם את המקומות הראשונים בצפיפות, אז בת ים זה 15 אלף תושבים, כמעט 16 אלף תושבים לקילומטר מרובע.
יעקב אדרי: 23 אלף תושבים לקילומטר מרובע בבני ברק זה אומר עיר צפופה מאד.
יעקב אדרי: זה אומר שיש לזה השלכה לגבי הרבה מאד פרמטרים תחזוקתיים.
יעקב אדרי: הרבה מאד צרכנים של הרשות המקומית.
יעקב אדרי: הרבה פחות אפשרויות לעשות שינויים גדולים מאד, כי זה תא שטח, תחשבו רק כמה אוטובוסים בעיר שהיא הכי פחות ממונעת במדינת ישראל, כי הציבור החרדי הוא ציבור פחות ממונע, אז תחשבו כמה אוטובוסים עוברים במשך היום בבני ברק.
יעקב אדרי: העיר בני ברק מאופיינת בכך שהיא מטרופולין, ובעצם עיר הבירה של הציבור החרדי במדינת ישראל, ואולי אפילו בעולם, מבלי לפגוע בכבודה של ירושלים, שהיא עיר הבירה הנצחית של עם ישראל כולו, אבל לציבור החרדי בני ברק הוא מקום שבאים לעשות את הקניות.
יעקב אדרי: הרבה אנשים באים ללמוד כאן.
יעקב אדרי: הרבה אנשים מגיעים לרבנים כאן.
יעקב אדרי: מעבר ל – 167 אלף תושבים שלנו, יש לנו באופן שוטף, ובמיוחד בחגים ואירועים נוספים הרבה מאד אוכלוסייה.
דני דנון: מה הפילוח של התושבים מבחינת חרדים, דתיים לאומיים?
יעקב אדרי: אז מבחינת הפילוח הדתי, לאומי, וכו' – לפי, שוב הדברים האלה מאד, מאד גמישים.
יעקב אדרי: אתה יודע, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה פה, וזה שם, אבל זה מסתובב סביב ה – 85, 87 אחוז חרדים, כשהשאר זה מתחלק בין אוכלוסייה חילונית, לאוכלוסייה דתית – לאומית, כשהאוכלוסייה הדתית – לאומית, אני חושב, קצת יותר גדולה, אבל זה משתווה.
יעקב אדרי: גם האוכלוסייה החילונית חלקה הגדול, באזור פרדס כץ וכו', הם אוכלוסייה מסורתית, ככה שאין קונפליקטים בין האוכלוסיות.
יעקב אדרי: אבל ברור שזה הולך ל – one way ticket, זה הולך לכיוון מסוים.
יעקב אדרי: העיר הולכת ומתחרדת לאט, לאט, כי הציבור הדתי לאומי עובר לאט, לאט למקומות החדשים, זה תהליך שהתחיל, אני קורא לזה תהליך של 20, 25 שנה שזה התחיל בהתנחלויות שציבור גדול הלך לכיוון יהודה ושומרון.
יעקב אדרי: לאחר מכן הגיע הטרנד הגדול של כפר גנים בפתח תקווה, מי שזוכר.
יעקב אדרי: לאחר מכן, בשנים האחרונות, גבעת שמואל תפסה את המקום המרכזי, בתים גבוהים, בתים מודרניים רבי קומות, והציבור, במיוחד שהוא גם קשור הרבה לאוניברסיטה שנמצאת בסביבה וכו', עובר לשם.
יעקב אדרי: אבל בסך הכל אפשר לומר שאין קונפליקטים והציבור יודע לחיות אחד עם השני בצורה יפה ומכובדת.
יעקב אדרי: יש לנו עוד פילוח אחד שבו אנחנו מככבים במקום הראשון, שזה פילוח מספר הילדים פר קילומטר מרובע.
יעקב אדרי: הילדים בבני ברק מגיל אפס, מה שנקרא, עד גיל 21 זה למעלה מ – 50 אחוז מהאוכלוסייה.
יעקב אדרי: שזה שוב אומר צרכנים גדולים מאד של שירותים מוניציפאליים.
דני דנון: ילדים שנולדו פה, או שבאים ללמוד פה?
יעקב אדרי: לא, לא, אני מדבר על ילדים בני – ברקים שגרים פה, בהגדרה: תושבי העיר, לא יבוא מבחוץ.
יעקב אדרי: יש גם בישיבות הגבוהות, בישיבות הגבוהות, מה שנקרא, העל תיכוני.
יעקב אדרי: יש חלוקה מסויימת של ילדים בני ברקים שעוברים ללמוד בירושלים בישיבות הגדולות של ירושלים, וילדים ירושלמיים שגרים פה.
יעקב אדרי: יש באלאנס, יש איזון בעניין הזה, אבל אני מתכוון על אוכלוסייה שההורים שלה גרים בעיר, והם גרים בעיר גם כן, למעלה מ – 50 אחוז.
יעקב אדרי: שוב, זה אומר הרבה מאד עניינים שקשורים לתחזוקה.
יעקב אדרי: הרבה מאד עניינים שקשורים למוסדות חינוך וכו'.
יעקב אדרי: בני ברק, גם בגלל הצפיפות שלה, נמצאת בחוסר גדול מאד של שטחי ציבור עבור בתי ספר, גני ילדים וכו'.
יעקב אדרי: ואם ניקח רק בתור דוגמא, תל אביב גדולה מבני ברק בכמות האוכלוסייה בערך פי 3, אולי קצת פחות, אבל בערך פי 3, אם אני זוכר נכון.
יעקב אדרי: אוכלוסיית הילדים והנוער – אנחנו שווים.
יעקב אדרי: איך אומרים?
יעקב אדרי: כל מילה מיותרת.
יעקב אדרי: מאפייני האוכלוסייה החרדית: גיל נישואין צעיר, משפחות ברוכות ילדים, פיקוח דתי וחברתי הדוק.
יעקב אדרי: מנהיגות רוחנית שנמצאת בקשר עם המנהיגות העירונית, ולא רק בקשר, אלא אנחנו, זה חלק מאיתנו, כמו שאתה בוודאי מכיר את זה גם בכנסת, המנהיגות שמייצגת את הציבור החרדי נמצאת בקשר מתמיד ובהכוונה של גדולי ישראל.
יעקב אדרי: מערכת חינוך נפרדת.
יעקב אדרי: ריבוי זרמים חרדיים.
יעקב אדרי: גם בתוך החלק החרדי יש את החלק החסידי, החלק הליטאי, שיטות לימוד כאלה, שיטות לימוד אחרות.
יעקב אדרי: מערכת חינוך נפרדת לכל זרם חרדי.
יעקב אדרי: ריבוי ארגוני חסד.
יעקב אדרי: בני ברק מתאפיינת, אני תמיד אומר שאם נגזר על בן אדם שיקרה לו חלילה משהו שהוא קשה, או בעיה כזו אחרת, עדיף שזה יקרה בעיר כאן ולא במקומות אחרים, כי כאן הקהילה מתגייסת בצורה בלתי רגילה על כל דבר ודבר.
יעקב אדרי: אני לא צריך לפרט את ארגוני החסד הענקיים שנמצאים פה, שמשרתים, אגב, את כלל האוכלוסייה, אם זה הרב פירר, "עזרה למרפא", אם זה "עזר מציון", "חסדי נעמי" שמטפל במשפחות, שלא עלינו, יתומים ואלמנות.
יעקב אדרי: הרבה מאד חסד, הרבה מאד עזרה הדדית, שזה חלק גדול מהאפיון של בני ברק.
יעקב אדרי: מוסדות החינוך של העיר בני ברק – המספרים מדברים בעד עצמם.
יעקב אדרי: הרבה מאד גני ילדים.
יעקב אדרי: הרבה מאד תלמודי תורה.
יעקב אדרי: בתי ספר יסודיים, בתי חינוך על יסודי, ישיבות קטנות, ישיבה תיכונית שנמצאת בקריית הרצוג.
יעקב אדרי: פעילויות נוספות – משחקיות, קייטנות, הרבה הרבה מאד פעילויות שאנחנו בשנים האחרונות מעלים את זה לאט לאט.
יעקב אדרי: אני רוצה לומר גם כמה מילים על המצב הכלכלי של בני ברק.
יעקב אדרי: בני ברק במשך שנים רבות, ואני ותיק כאן במערכת, לא כראש עיר, במשך שנים רבות בני ברק היתה בהישרדות כלכלית, והיתה תמיד בכותרות בחלק של עיר ששרדה בקושי.
יעקב אדרי: אנחנו תמיד הסתובבנו סביב הגירעונות, כמו שהיה בשלטון המקומי בהרבה מקומות, אבל בני ברק היתה עוד יותר עם התנאים האלה.
יעקב אדרי: ברוך השם אנחנו אחרי תכנית הבראה רצינית מאד שעברה העירייה לפני כ – 3 שנים, כשנכנסתי לתפקידי.
יעקב אדרי: אנחנו כבר שנה שנייה מסיימים את השנה באיזון תקציבי.
יעקב אדרי: העיר בני ברק, אפשר לומר, נרפאה מבעיות הכלכלה שלה.
יעקב אדרי: זה עדיין לא אומר שיש לנו מספיק תקציבים למה שאנחנו צריכים, אנחנו היום נמצאים בזרוע אחרת שלנו, שזה בעצם העצמת התקציבים העירוניים, ואני אגיד לך גם איך אנחנו עושים את זה.
יעקב אדרי: אם אני אסתמך רק על האוכלוסייה שלי, הרי יש פה בבני ברק דבר מאד מדהים, מצד אחד יש אוכלוסייה חרדית, עם האפיון שלה, של רמה סוציואקונומית נמוכה.
יעקב אדרי: בני ברק היא אשכול 2 ברמה הסוציואקונומית.
יעקב אדרי: אין עיר ואם בגודל הזה, ובגוש דן, שנמצאת עם אפיון כזה.
יעקב אדרי: אבל מעבר לציבור החרדי עם אפיונים הבסיסיים שלו, בגלל דרך חייו ואמונתו, וכו', וכו', אז אם היה לי איזה שכונה אחת של "סביון" מעבר לכביש ז'בוטינסקי, אז בוא נאמר, זה היה עושה קצת איזה שהוא באלאנס.
יעקב אדרי: אבל השכונה מעבר לכביש ז'בוטינסקי היא לא "סביון", היא דווקא פרדס כץ, שגם לה, מבלי קשר לחלק הדתי של העניין, אלא אפילו למרות החלק הלא דתי.
דני דנון: כמה תושבים בפרדס כץ יש?
יעקב אדרי: פרדס כץ מונה בסביבות ה - 25, 30 אלף נפש.
אברהם מיכאלי: עיר ממוצעת באזור.
יעקב אדרי: בדיוק.
יעקב אדרי: לא באזור.
יעקב אדרי: אלא עיר ממוצעת במקום אחר.
יעקב אדרי: במקום אחר.
יעקב אדרי: אבל פרדס כץ, אתם וודאי מכירים, פרדס כץ היא שכונה שהיתה שכונת עוני.
יעקב אדרי: היא לאט לאט הולכת ומתבססת.
יעקב אדרי: אנחנו משקיעים שמה הרבה מאד משאבים, ובוא נאמר שאם אני לוקח את המדד הסוציו אקונומי אז החלוקה בין מרכז העיר לבין פרדס כץ יש השוואה גדולה מאד, למרות השוני הגדול באורח החיים ששמה זה לא, בוא נאמר, הרבה מאד אנשים שתורתם אומנותם, אז אם אנחנו צריכים לסחוב את החבילה הזאת, אז סוחבים בעצם את כל החבילה כולה ובני ברק באמת מתמודדת, ואתם תיכף תקבלו סקירה, אגף הרווחה שלנו, אגף לשירותים החברתיים הוא אגף ענק.
יעקב אדרי: אנחנו מטפלים בכמה תיקים, ארלט?
ארלט מויאל: 10 אלפים משפחות.
יעקב אדרי: 10 אלפים משפחות בבני ברק.
יעקב אדרי: ואם אתה לוקח גם את המשפחות עם האפיון שלהם של גודל המשפחות, אתה יודע, כשיש תיק במשפחה זה יכול להיות בגלל בעיה של אבא, או של אמא, או ילד נכה, או משהו כזה.
יעקב אדרי: אבל ההשלכה של תיק כזה בעיר רגילה, זה השלכה, משפחה ממוצעת שבין 4 ל -5 ילדים.