GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גלן בק: נסעתי לאושוויץ, ואני עושה על זה סרט דקומנטרי, וזה שינה אותי שינוי עמוק, אבל לא בגלל הקורבנות.
גלן בק: לא חיפשתי את הסיפור של הקורבנות.
גלן בק: חיפשתי את הסיפור של התקווה, וחיפשתי את הסיפור של היחידים שעמדו מול משהו שמעבר לגוליית, שזה מה שעמד מולם.
גלן בק: זה הסיפור שיש לספרו, וזוהי תמצית הסיפור האמריקאי, לא של הממשלה, ותמצית הסיפור היהודי, לא רק הסיפור הישראלי, אלא של היהודים כעם.
גלן בק: השאלה היסודית בעולם היום היא השאלה איתה התמודדו המיסדים שלנו, ואיתה התמודדנו כשניסחנו את מסמכי היסוד שלנו.
גלן בק: השאלה עליה הם ניסו לענות היתה השאלה עתיקת היומין 'האם אדם יכול למשול בעצמו?
גלן בק: ' אני עונה 'כן', ואני משער שכולם פה ישיבו גם הם 'כן'.
גלן בק: זוהי ההתמודדות של היום: האם הפרט יכול לשרוד, האם הוא יכול למשול בעצמו?
גלן בק: זה לא מה שקרה לכם, זו לא המאבק שנאלצתם לנהל; זה לא הקורבן שאתה יכול להפוך להיות.
גלן בק: זוהי דרך החשיבה הישנה.
גלן בק: לזה אנשים שרוצים כוח נצמדים עכשיו.
גלן בק: זה לא ינצח, כי האדם טעם מן החופש, חופש אמיתי, שלא כמו, רק בערך 5% מן העולם כולו הרגיש אי פעם את החופש שיש לנו.
גלן בק: ומה עשיתם איתו, מה עשיתם איתו?
גלן בק: ישראל, הם לא אומרים 'אוי איזה מסכן אני'.
גלן בק: הם באים, כלומר, זה רק אני שנסעתי 15 ק"מ, בערך, מחוץ לירושלים ולא ראיתי כלום?
גלן בק: כלומר, אני חושב, אני גרתי באריזונה.
גלן בק: לא, לא, זה כלום.
גלן בק: אין שם כלום.
גלן בק: לקחתם פיסת אדמה חרבה והפכתם אותה לגן פורח.
גלן בק: זה הסיפור האולטימטיבי.
גלן בק: כן, האדם יכול למשול בעצמו.
גלן בק: כן, אדם יכול לנצח (הערת המתרגמת – הביטוי beat down במקור אינו ברור בהקשר זה, יתכן שמדובר בטעות כלשהי במקור).
גלן בק: הוא יכול למשוך את עצמו בחזרה למעלה.
גלן בק: כן, הוא יכול לקחת לא כלום ולבנות מזה משהו גדול.
גלן בק: אמן.
דני דנון: חברת הכנסת, יוליה שמאלוב ברקוביץ, בבקשה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אדוני, אני מודה לך מכל הלב שאתה נמצא כאן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה אמרת, ואכן שם המשחק הוא: האמת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני הגעתי מתחום התקשורת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: הקמתי שני גופי תקשורת גדולים, ואחרי זה הגעתי לכנסת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בשני התחומים האלה, לצערי הרב, אמת זה לא שם המשחק.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ובהרבה מקרים כשאני מסתובבת, או דברים שאני נוגעת בהם, אני שומעת: את לא תשרדי בפוליטיקה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי בפוליטיקה לא מחפשים את האמת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני מתעקשת ללכת עם זה, כי אני מסכימה בכל לבי שאנשים, בסופו של דבר, יודעים את האמת בפנים, עמוק, עמוק, והם יודעים שכולם עובדים אחד על השני.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לומר לך מכאן, לנצל את ההזדמנות שאתה נמצא פה, ולנצל את הפורום הזה, ולומר שההגעה שלך לישראל לא פחות חשובה ממה שאתה עושה בארצות הברית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי כאן היום, במאה 21 אזרחי המדינה איבדו אמון.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אמון בעצמם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אמון אחד בשני.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אמון בעולם, ואמון בבורא עולם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני חושבת כשבן אדם כמוך מגיע לכאן, זה לא פחות חשוב ממה שאתה עושה שם, כי כאן אתה נותן לאנשים תקווה לומר: תאמינו, תאמינו, יש דברים, ולא כל מה שאתם רואים זאת האמת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תאמינו שיש אנשים שאוהבים אתכם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל מאד חשוב להוציא מסר מכאן שאומר, שאל יושב ראש הועדה: איך רק אתה בעצם דיברת על איתמר, וכל השאר לא דיברו?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: א' – כי אתה איש מיוחד, וזה לזכותך ייאמר.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לפעמים כשהייתי צופה בדברים שאתה עושה, פשוט הייתי נפעמת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל מאד חשוב שנדע מכאן, אדוני היושב ראש, שאם אנחנו בישראל לא נאמין באמת שלנו, יהיה מאד מאד קשה להסביר את האמת בחוץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ולצערי אנחנו נמצאים כרגע במצב שאנחנו לא מאמינים באמת שלנו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני מודה לך מכל הלב.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וכן ירבו אנשים כמוך גם פה, וגם בעולם.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ולומר נקודה אחת לכל מי שמצלם כרגע, ואני עושה את זה בפגישות רבות עם עורכים של עיתונים, ובעיקר עם כתבים צעירים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני אומרת להם: עזבו את מה שמעניין.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תצאו עם האמת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי בסופו של דבר, בלילה, אתה ישן על הכרית שלך, וצריך לתת את הדין וחשבון מה אתה עשית היום, ואיך השפעת על הציבור במקום הקטן שלך, כי לתקשורת יש אחריות אדירה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: והגיע הזמן שהם גם יספרו את הסיפורים, אבל רק את הסיפורים האמיתיים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תודה רבה.
דני דנון: חברת הכנסת יוליה שמאלוב, אנחנו צריכים להיאבק, אנחנו מכל המפלגות שהאמת תהיה גם בתקשורת, גם בפוליטיקה, גם בחינוך, ובכל מקום שנוכל להחדיר את האמת.
דני דנון: חבר הכנסת מיכאל בן ארי בבקשה.
מיכאל בן-ארי: תודה רבה אדוני היושב ראש, תודה רבה לגלן בק.
מיכאל בן-ארי: הדברים שנאמרו כאן גרמו לי בתחושה האישית הפנימית איזה הרגשה שאני יכול לקחת את עצמי מפה, ולהשאיר את הכיסא שלי לך, אתה תעשה פה עבודה מצויינת מבחינת ההסברה.
דני דנון: השאלה היא, איזו מפלגה?
דני דנון: זה יהיה פה בעיות איזה מפלגה הוא יהיה, מר בן ארי.
מיכאל בן-ארי: איפה שהוא יהיה הוא יעשה טוב.
מיכאל בן-ארי: אין לי ספק.
מיכאל בן-ארי: אני רוצה לעמוד על נקודה אחת מרכזית במבט של גלן בק, שלצערי הרב, אצלנו לא כל כך רואים.
מיכאל בן-ארי: אני רוצה לספר סיפור קצר.
מיכאל בן-ארי: לפני כשנה, שנה וחצי הגיע לפה מיסטר הקרבי מארצות הברית, היינו בהר ברכה, היינו שם בהר ברכה.
מיכאל בן-ארי: ישבו שמה כל מיני יהודים ואמרו לו: כשתהיה נשיא ארצות הברית, חשבו אז שהוא מועמד, אבל אנחנו מבינים שלא כל כך, כשתהיה נשיא ארצות הברית אז תסייע לנו בצורה כזאת, ותסייע לנו בצורה כזאת.
מיכאל בן-ארי: כשאני עליתי לדבר הדברים האלה מאד מאד צרמו לי.
מיכאל בן-ארי: ואני שמתי לב שאתה מבחין במה שאחרים מתקשים להבחין.
מיכאל בן-ארי: התהליך שאנחנו נמצאים כאן במאה השנים האחרונות הוא תהליך היסטורי שיד בורא עולם מעורבת בו בצורה הכי חזקה שיכולה להיות.
מיכאל בן-ארי: מי שמכיר את התיאורים של מרק טוויין במסע תענוגות בארץ הקודש, הוא מתאר כאן את השממה, ושהוא הולך מרחקים אדירים ולא רואה כלום, אלא אנשים מסכנים, אומללים.
מיכאל בן-ארי: אנחנו מדברים בסך הכל לפני 130 שנה.
מיכאל בן-ארי: ונמצא היום בארץ הקודש, וכשהוא עולה לירושלים הוא נתקע בפקקים, והוא לא יודע לברך שיש בורא עולם שהביא את הפקקים האלה, לא מבין שום דבר.
דני דנון: אני רוצה להבין, אתה מברך שיש פקק בבוקר, בן ארי?
מיכאל בן-ארי: אני מברך שיש פקק.
מיכאל בן-ארי: אני למדתי מאבא שלי, עליו השלום, היינו גרים ליד כביש ראשי, כשהוא ראה הרבה מכוניות הוא אמר: תראה, תימלא העיר ציון.
מיכאל בן-ארי: תימלא.
מיכאל בן-ארי: אנחנו גרנו בתל אביב, אבל בשבילו, שהוא בא וראה פה את השממה.
דני דנון: כל פעם שאני אהיה בפקק עכשיו אני אתקשר אליך.
מיכאל בן-ארי: כשהוא בא לפה את השממה בארץ, אז בשבילו, בשבילו כל מבנה שנבנה, כל כביש שנסלל היה בשבילו קיום דבר ה' ביד עבדיו הנביאים.
מיכאל בן-ארי: ואז אני אמרתי לו למיסטר הקרבי, אמרתי לו: תסתכל אחורה, רואים מאחורה את כל עמק שכם.
מיכאל בן-ארי: אמרתי לו: הקדוש ברוך הוא מקיים עכשיו את הבטחתו לעם ישראל לשוב לארצו.
מיכאל בן-ארי: מי שיסייע לנו – זה בבחינת מה שנאמר: "מברכך אברך".
מיכאל בן-ארי: יקבל מאיתנו את כל הברכה שבעולם.
מיכאל בן-ארי: יקבל מאיתנו את כל החיבוק שבעולם, כי הוא שותף, בסופו של דבר, למהלך אלוקי היסטורי של שיבת עם ישראל לארצו, ואני חושב שאחד הדברים המהותיים שאמרת שאין חזק, אין דבר משמעותי יותר מאשר אמירת האמת.
מיכאל בן-ארי: הרבה פעמים יוצא לי גם כן לנסות להגיד אמת, ואני מקבל חרפות מכל העולם, ואז אני רואה איך האמת מחלחלת בסופו של דבר, והיא הדבר היחיד שמשפיע, אז על כך אנחנו מברכים אותך, מחבקים אותך, ואני אדבר עם יושב ראש הכנסת לגבי הכיסא שלי.
דני דנון: חברת הכנסת ציפי חוטובלי, בבקשה.
דני דנון: אריה נרשם אחריך, אבל אם את רוצה, בבקשה, חבר הכנסת אריה אלדד.
אריה אלדד: תודה.
אריה אלדד: תודה לך על מילותיך, תודה לך על תמיכתך, ותודה לך על הדבר החשוב שאמרת על האמת.
אריה אלדד: והאמת שלי היא בעברית, אז אדבר עברית.
אריה אלדד: זה נכון שחייבים לומר את האמת שלנו.
אריה אלדד: זה נכון שמול האמת שלנו יש מישהו שמציג אמת אחרת, והעולם הופך יותר ויותר למקום שדוחה את האמת.
אריה אלדד: הוא אומר: אין אמת אחת.
אריה אלדד: יש האמת שלך, יש האמת שלו, יש נרטיב שלך, יש הנרטיב שלו.
אריה אלדד: אנחנו בעידן שהוא פוסט מודרני, ואנשים ברצינות מתנגדים לאמת.
אריה אלדד: אבל אני בכל זאת אומר את האמת שלי.
אריה אלדד: והאמת שלי שארץ ישראל שייכת לעם ישראל.
אריה אלדד: וזה נכון שצריך לסיים את הכיבוש.
אריה אלדד: אנחנו חייבים לסיים את הכיבוש.
אריה אלדד: את הכיבוש המוסלמי של ארץ ישראל, שהחל לפני, זה לא נכון למחוא כפיים,
דני דנון: לא מוחאים כפיים לא למר גלן בק, ולא לחברי הכנסת.
דני דנון: אפשר בסוף כל מי שרוצה למחוא כפיים.
דני דנון: אבל כעת אנחנו בישיבה.
אריה אלדד: יושב ראש הכנסת, רובי ריבלין, אמר כמה פעמים שאסור למחוא כפיים בכנסת כי בסוף אנחנו עלולים לחשוב שאנחנו צודקים.
אריה אלדד: זה לא נכון.
אריה אלדד: אני חושב שצריך לסיים את הכיבוש של ארץ ישראל, את הכיבוש המוסלמי של ארץ ישראל שהחל לפני 1,300 שנה, ואני גם מאמין בפתרון של שתי מדינות.
אריה אלדד: אני מאמין בפתרון שתי המדינות, אבל אני כל הזמן זוכר שיש כבר מדינה פלשתינית, והיא בירדן.
אריה אלדד: ירדן היא מדינה פלשתינית.
אריה אלדד: 80 אחוז מהתושבים של ירדן הם פלשתינים.
אריה אלדד: היא הוקמה על שלושה רבעים מהבית הלאומי היהודי שניתן לבריטניה כמנדט ב – 1918.
אריה אלדד: ב – 1920, בסן רמו, בוועידה אחרי מלחמת העולם הראשונה.
אריה אלדד: יש כבר מדינה פלשתינית, ולא צריך עוד אחת.
אריה אלדד: אבל אמרת גם שבסופו של דבר, כולנו בני אדם.
אריה אלדד: כולם בני אדם, ויש לי בעיה עם האמירה הזאת לא כי זה לא נכון, אני רופא, אני יודע שמבחינה פיזיולוגית זה נכון לגמרי, אבל צריך להבין שיש אנשים שהמניעים שלהם שונים מהמניעים שלך.
אריה אלדד: אני מטפל בכוויות.
אריה אלדד: אני טיפלתי פעם במחבל מתאבד, אתם לא תצליחו לתרגם את זה לאנגלית, מחבל מתאבד "שלימזל".
אריה אלדד: מחבל מתאבד שלא הצליח לעשות מה שהוא רצה.
אריה אלדד: הוא הלך בחורף עם תרמיל כדי להתפוצץ בתוך אחד הרחובות של ירושלים.
אריה אלדד: הוא ירד מהאוטובוס, והוא ראה במאה שערים בירושלים אולם שמחות.
אריה אלדד: יצאו אנשים מחתונה, והוא אמר לי, כי הוא רק נפצע בפיגוע הזה.
אריה אלדד: הוא דיבר איתי כי הייתי הרופא המטפל שלו.
אריה אלדד: הוא אמר לי: "הלכתי לכיוון הכניסה לאולם, אבל לא היו שם מספיק ילדים, אז אני הלכתי לקבוצה היותר רחוקה, ששם היו הרבה אמהות עם עגלות ותינוקות וילדים, אבל בדרך החלקתי לתוך שלולית ונפלתי, והפצצה על הגב שלי נרטבה, ולכן לא התפוצצתי, זה רק נשרף ואני נכוויתי.
אריה אלדד: הוא היה בטיפול שלי 3 חודשים.
אריה אלדד: ולכן אני אומר, יש אנשים שאינם מתנהגים כמו כולנו, שבסוף היום רוצים שיהיה לנו טוב.
אריה אלדד: יש אנשים שהם מונעים על ידי כוחות אחרים, אחרים משלך ושלי.
אריה אלדד: כאשר גברת שאני טיפלתי בה ושלחתי לה עור מבנק העור בירושלים, והצילו את החיים שלה בבית החולים סורוקה, אחרי שהמשפחה שלה שרפה אותה, כי היא האשימה אותה באי נאמנות במשפחה, והצילו אותה בבית החולים סורוקה.
אריה אלדד: היא הייתה מעזה, ואחרי 4 חודשים הזמינו אותה לבית החולים לביקורת למעקב, והיא חזרה עם פצצה על הגוף כדי להתפוצץ בתוך בית החולים סורוקה.
אריה אלדד: כי המשפחה שלה אמרה לה שאם היא תתפוצץ בתוך בית החולים שהציל את חייה יסלחו לה, אז אנחנו מדברים פה על אנשים שהם מתנהגים אחרת.
אריה אלדד: שמונעים אחרת.
אריה אלדד: ואם אנחנו בסוף נחשוב שכולם אותו דבר, ונשכח איך האוייבים שלנו מתנהגים, אז באמת הם יצליחו לנצח אותנו.
דני דנון: תודה רבה לחבר הכנסת אריה אלדד.
ציפי חוטובלי: ראשית, תודה רבה לך על כך שבאת לכאן.
ציפי חוטובלי: תודה לך על כך שייצגת את ישראל בדרך הטובה ביותר.
ציפי חוטובלי: הייתי רוצה להודות לחברי דני דנון על כך שהוא אירח את האירוע הנפלא הזה.
ציפי חוטובלי: אני חייבת לומר לך, השיחה הראשונה שלי עם ראש הממשלה שלנו בנימין נתניהו היתה על על אמירת האמת.
ציפי חוטובלי: והייתי די צעירה ונאיבית ואמרתי 'אתה יודע, אם רק נאמר את האמת, אנחנו ננצח'.
ציפי חוטובלי: ואז הוא אמר לי את המשפט המעניין שאני זוכרת מאז, והמשפט היה: 'האמת אף פעם לא מנצחת.
ציפי חוטובלי: האמת מנצחת רק אם אומרים אותה בקול רם ומספיק זמן, וממשיכים להגיד אותה'.
ציפי חוטובלי: ואני חושבת שזה אחד הדברים החשובים ביותר שעלינו לזכור.
ציפי חוטובלי: אני אעבור לעברית, כי מדינת ישראל מארחת אותך וזו השפה שלנו ואנחנו גאים בה.
ציפי חוטובלי: באמת המשפט הזה שאמר לי ראש הממשלה בנימין נתניהו שהאמת מנצחת רק אם אומרים אותה לאורך זמן, ואם חוזרים עליה, אני חושבת שזה משפט מפתח.
ציפי חוטובלי: כי הציונות בראשית דרכה לא התביישה לומר את האמת.
ציפי חוטובלי: ונראה לי שמה שמשותף לכל היושבים כאן זה שכשאנחנו מדברים על האמת, שהעולם מנסה כל הזמן לדבר בשפה אחרת, זה לא במקרה שאתה איש דתי.
ציפי חוטובלי: הסכסוך הזה הוא לא סכסוך טריטוריאלי, כמו שהעולם מנסה להציג אותו.
ציפי חוטובלי: כולם יודעים שאם הסכסוך הזה היה סכסוך טריטוריאלי הוא היה נפתר מזמן.
ציפי חוטובלי: הוא היה נפתר בכל ההצעות שהונחו על השולחן הבינלאומי, היו כאן שתי מדינות.
ציפי חוטובלי: אין כאן שתי מדינות, כי אין כאן רצון בסיסי להכיר בקיומו של העם היהודי ובזכותו למדינה.
ציפי חוטובלי: זה הסיפור העמוק של הסכסוך.
ציפי חוטובלי: ואני חושבת שכשאנחנו מצפים את הסכסוך הזה, ועוטפים אותו בעטיפות של סכסוך על טריטוריה, אנחנו חוטאים לאמת.
ציפי חוטובלי: כי האמת היא שזה סכסוך דתי.
ציפי חוטובלי: זה סכסוך שמוביל אותו האסלאם, ואנחנו לא יכולים להתעלם מהאמת הבסיסית הזאת שהיא שורש הסכסוך.
ציפי חוטובלי: לכן כל כך חשוב שכולנו כאן עומדים מאחורי האמת ההיסטורית הבסיסית ביותר.
ציפי חוטובלי: אנחנו כאן לא רק מכוח התנועה הציונית, אנחנו כאן מכוח התנ"ך.
ציפי חוטובלי: אנחנו כאן מכוחו של אברהם אבינו.
ציפי חוטובלי: אנחנו כאן מכוחם של כל האבות המייסדים של האומה שלנו שקיבלו הבטחה אלוקית על הארץ הזאת.
ציפי חוטובלי: זה כוחנו.
ציפי חוטובלי: ראש הממשלה הראשון שלנו, דוד בן גוריון, השתמש בספר הספרים, בתנ"ך, בעצם כבסיס המוסרי שלנו לחזרה שלנו לארץ הזאת, ואנחנו חייבים להמשיך ולהציג את זה כאמת הבסיסית והיסודית ביותר שבגללה אנחנו כאן.
ציפי חוטובלי: זה הדבר הראשון שרציתי לומר.
ציפי חוטובלי: העניין של לדבר על הסכסוך כסכסוך דתי, ולדבר על האמת החשובה הזאת.
ציפי חוטובלי: נקודה שניה שאני רוצה לדבר עליה היא במושגים של צדק מול רשע.
ציפי חוטובלי: ביום שישי האחרון מדינת ישראל ציינה 35 שנה למבצע אנטבה.
ציפי חוטובלי: מבצע אנטבה היה אחד המבצעים ההרואיים ביותר שידע העידן המודרני, וכולם נהנים להסתכל בגאווה איך העם היהודי לא נכנע לטרור, ובעצם שלח את טובי הלוחמים שלו לאוגדנה כדי לשחרר את אותם חטופים במטוס אירפראנס שבקלות גדולה מאד יכלו להיכנע לרשע ולהחזיר אותם באותו אולטימאטום נורא של החוטפים.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להזכיר כאן דברים שאמר מי שפיקד על המבצע הזה, והמבצע הזה קרוי על שמו, אחיו של ראש הממשלה, יוני נתניהו, יש עדות על כך שהוא עבר לוחם, לוחם לפני שהם ירדו מהמטוס באוגנדה ואמר להם: "אנחנו חייבים לנצח במלחמה הזאת, כי המלחמה הזאת היא המלחמה של הצדק נגד הרשע".
ציפי חוטובלי: אני חושבת שאנחנו כבר מתביישים להשתמש במושגים האלה.
ציפי חוטובלי: כשעיתון מרכזי כמו ה – New York Times נותן לאבו מאזן להציג תפיסת עולם שקרית מיסודה לגבי הקמתה של מדינת ישראל?
ציפי חוטובלי: ונותן לו לספר סיפור שקרי.
ציפי חוטובלי: אנחנו חיים במציאות שבה אנחנו לא מדברים על צדק מול רשע, אלא אנחנו מדברים באמת על כביכול צדק אחד מול צדק אחר.
ציפי חוטובלי: וזה לא צדק אחד מול צדק אחר.
ציפי חוטובלי: יש כאן צדק מול רשע.
ציפי חוטובלי: יש כאן מדינה שרוצה להתקיים בשלום ובשלווה, ויש כאן, לצערנו הרב, ארגוני טרור שמנסים להשמיד אותנו, פעם אחר פעם.
ציפי חוטובלי: וזה לא סכסוך על התנחלויות.
ציפי חוטובלי: התנחלויות צריכות להיות מחוץ לגדר הדיון.
ציפי חוטובלי: .
ציפי חוטובלי: היום הכנסת מעבירה חוק מאד מאד חשוב נגד החרמת מדינת ישראל, והחוק הזה בדיוק בא לדבר העניין שמדינת ישראל נאבקת בכל התפיסה שרוצה להחרים אותה כמדינה, ולא רק על התנחלויות, ולכן נמשיך לדבר במושגים הטהורים האלה של צדק מול רשע.
ציפי חוטובלי: רק לסיים בדבר אחד קטן ואחרון.
ציפי חוטובלי: במסגרת ההסברה שלנו יש עדיין הרבה מה לעשות בהקשר של שתי דמויות שחסרות כאן: גלעד שליט, שמצוי ושבוי בידיו של החמאס שחבר לפת"ח, והקהילה הבין לאומית ממשיכה להזרים כספים לאותם ארגוני טרור שהחייל שלנו נמצא בידיים שלהם.
ציפי חוטובלי: הדבר הזה חייב להיפסק.
ציפי חוטובלי: ומילה אחרונה לגבי יונתן פולארד שנמצא כל כך הרבה שנים בכלא האמריקאי.
ציפי חוטובלי: האיש הזה עלול לסיים את חייו בכלא האמריקאי, אנחנו רוצים לראות אותו חוזר, רק בשם הצדק, שכל מה שנשפט על עבירות דומות השתחרר בתקופת זמן הרבה יותר קצרה.
ציפי חוטובלי: אנחנו רוצים להיאבק על כך.
דני דנון: תודה רבה חברת הכנסת חוטובלי.
דני דנון: אני רוצה לבקש מדן דייקר, מנכ"ל הקונגרס היהודי העולמי, קודם כל ברכות דן, אתה נבחרת למנכ"ל.
דני דנון: מאחלים לך הצלחה בתפקיד החשוב.
דני דנון: רק בקצרה, דן, תגובתכם בנושא.
דן דייקר: בסדר.
דן דייקר: תודה רבה אדוני היושב ראש.
דן דייקר: אני אעדיף לדבר באנגלית ישירות למר גלן בק.
דן דייקר: מר בק, תודה רבה לך שבאת לדבר.
דן דייקר: כמזכיר הכללי של הקונגרס היהודי העולמי, שמייצג 100 קהילות ברחבי העולם, לרבות הציבור הישראלי, בנושאים החיוניים ליהודים.
דן דייקר: אתה יודע, אנחנו חיים בתקופה ובאיזור שהוגדר כאביב הערבי, הגדרה שיש כאלה שכנראה מתייחסים אליה כגרסה אופטימית למה שקורה מסביבנו.
דן דייקר: אבל מה שאנחנו יודעים בוודאות הוא שכל מושג מהפיכת החופש החל לפני 3,000 שנה, כשמנהיג בעל כורחו ששמו משה דרש חופש מרודן מצרי.
דן דייקר: והעם היהודי הוא באמת זה שהגדיר, באותו רגע בהסטוריה, את מושג החופש על פי חוק והחופש על פי אלוהים, לכל בני האדם.
דן דייקר: והדבר במיוחד חזק היום משום שעושים שימוש בשפה של זכויות האדם, בשפה של זכויות האזרח והשוויון, נגדנו, כשבעצם אנחנו היינו אלה שבמשך 3,000 השנים האחרונות הצענו לעולם את מושג החופש ובטח את המושג של חופש פוליטי.
דן דייקר: זהו המסר שאנחנו צריכים, לדעתי, לייצא לעולם, שהזכויות היהודיות, המיוחדות שלנו, האביב היהודי שלנו, הוא משהו שצריך להכלל ביחד עם האוניברסאליות של זכויות האדם, זכויות האזרח וזכויות השוויון, שאם אתה הולך ברחוב, ואתה אכן הולך ברחוב, אתה רואה חברה פורחת, פתוחה, ליברלית, סלחנית, שבה רופאים מצילים את חייהם של אלה שמנסים לרצוח אותם, ויש לך חירויות במדינה הזו למיעוטים, נשים, הומוסקסואלים ולכאלה ששייכים למיעוטים אחרים, שהן דוגמא עבור העולם.
דן דייקר: אז אני חושב שבשם העם היהודי ובשם מדינת הלאום שלו, אנחנו מאד גאים לארח אותך ומאד גאים במה שאנחנו מייצגים, ואני מקווה שפתיחות, האוניברסאליות של זכויות אדם, זכויות אזרח וזכויות שוויון, והייחוד של זכויות יהודיות, ניתנים ליצוא ביחד, על מנת שהעולם יבין את הקשר הזה.
דן דייקר: תודה רבה מקרב לב.
דני דנון: תודה רבה לדן דייקר, מנכ"ל הקונגרס היהודי העולמי.
מרינה סולודקין: אחה"צ טובים ושלום.
מרינה סולודקין: אדוני היו"ר יש לך טעם מצויין, שהתבטא בכך שהזמנת כאלה אנשים נהדרים, ובראשם גלן וקבוצתו.
מרינה סולודקין: אני מוכרחה להגיד לך שיש לנו הרבה במשותף, העם הישראלי והעם האמריקאי.
מרינה סולודקין: הערכים שלנו מבוססים על התנ"ך, ואנחנו מאד דמוקרטיים.
מרינה סולודקין: אתה מבין, אני באתי לפני 20 שנה מברית המועצות לשעבר, כיהודיה סובייטית, אחרי נפילת מסך הברזל.
מרינה סולודקין: ואני מוכרחה לומר לך שאני בכנסת הישראלית מזה 15 שנה.
מרינה סולודקין: אני רוצה לשלוח את אהבתי לנשיא לשעבר ג'ורג' בוש , שפגשנו כאן בשנים קודמות, ב- 2009 אני חושבת, בכנסת, ואני רוצה לשלוח את אהבתי למר אובאמה ולבקש ממנו, באופן שבו אנו ישראלים שמבקשים ממנו, לשחרר את ג'ונתן פולארד.
דני דנון: תודה רבה לחברת הכנסת מרינה סולודקין.
דני דנון: אנחנו צריכים להתכנס לקראת סיכום.
דני דנון: אני רוצה לבקש בקצרה, שלמה מוזובסקי נשיא Young Israel מארצות הברית, בבקשה שלמה.
שלמה מוסטופסקי: תודה לך, השר דנון.
דני דנון: עוד לא שר, יו"ר.
שלמה מוסטופסקי: היו"ר דנון, חבר כנסת.
שלמה מוסטופסקי: הייתי רוצה להודות למר בק על כך שהוא הגיע לכאן היום, ושמחתי מאד לשמוע כמה מחברי הכנסת מדברים על ג'ונתן פולארד.
שלמה מוסטופסקי: כנשיא המועצה הלאומית, אני מייצג 140 בתי כנסת בארה"ב וכ- 50 פה בישראל.
שלמה מוסטופסקי: ואחד הפרויקטים המרכזיים שעליהם אנחנו עובדים נועד לנסות ולשחרר את מר פולארד.
שלמה מוסטופסקי: צר לנו מאד לראות שאפילו כשאביו נפטר, ארה"ב לא התירה לו אפילו לצאת מבית הסוהר על מנת להיות נוכח בהלווית אביו.
שלמה מוסטופסקי: ובעוד שאתה מדבר על צדק, גלעד שליט, ג'ונתן פולארד, ישנן תופעות של אי-צדק שיש לדבר עליהם.
שלמה מוסטופסקי: אתה לא יכול לעשות שלום עם אנשים שלא רוצים לעשות שלום.
שלמה מוסטופסקי: הנוסחה שטחים תמורת שלום אינה עובדת כשהמילה שלום מאוייתת PIECE (חתיכה - המתרגמת).
שלמה מוסטופסקי: וזה משהו שאדם כמוך יכול להפיץ ברחבי העולם.
שלמה מוסטופסקי: אני יודע שכאן בארץ ישראל אנשים משמיעים את קולם, אבל איכשהו אנשים לא רוצים לשמוע.
שלמה מוסטופסקי: ואני מוצא שארה"ב, כשאני מדבר עם אנשים שאינם יהודים, ומדבר איתם ומספר להם את הסיפור על מה שמתרחש כאן, אנשים כן רוצים לשמוע את האמת.
שלמה מוסטופסקי: יש לדבר על הדברים, ואני מודה לך מאד על כך שאתה עושה זאת.
שלמה מוסטופסקי: תודה רבה.
דני דנון: תודה רבה שלמה.
דני דנון: אני רוצה, לקראת סיום, לומר מספר מילים מהלב.
דני דנון: אם היינו יושבים פה, ויש פה חברי כנסת ותיקים, חברת הכנסת סולודקין, וחבר הכנסת אלדד, שהיו פה לפני, והיינו אומרים לפני 10, 15 שנים כשהיה תלונות על CNN שנמצאים פה איתנו, ועל כלי תקשורת אחרים, והיינו אומרים להם: בעוד 10 שנים תהיה רשת חדשות אחרת, ויהיה מגיש כמו מר גלן בק והצוות שלו, והם יציגו את האמת.
דני דנון: היינו באים ואומרים: זה לא יכול להיות, אתם מדמיינים.
דני דנון: תנחתו.
דני דנון: והנה פה אנחנו יושבים היום ורואים שאפשר אחרת.
דני דנון: בפירוש אפשר אחרת.
דני דנון: נושא ההסברה זה לא קרב אבוד שצריך להרים ידיים ולהגיד: אין מה לעשות, כל העולם נגדנו.
דני דנון: בפירוש זה לא כך.
דני דנון: היום אנחנו ראינו מציאות.
דני דנון: אנחנו רואים יום יום שאם דבקים בערכים באומץ, באמת, בקשר שלנו האמיתי לארץ ישראל, אפשר גם להסביר את זה ברגעי המבחן.
דני דנון: אפשר גם להסביר את זה לציבור בארצות הברית.
דני דנון: אפילו אני הייתי מעז לומר גם לציבור באירופה.
דני דנון: אפשר להעביר את המסרים האלה, אבל זה הכל מתחיל בנו, באומץ הפנימי שלנו, בנחישות הפנימית שלנו ובנכונות שלנו לקבל החלטות שטובות לעם היהודי, ואחרי זה לחשוב על ההסברה שלהם, ולא ההיפך.
דני דנון: אם נחשוב איך מסבירים את ההחלטות, ואז נקבל את ההחלטות, לא היינו יושבים היום בירושלים, כי אמרתי לגלן בדרכו הנה, שההחלטה להעביר את הכנסת מתל אביב לירושלים, של ראש הממשלה דוד בן גוריון, לאור לחץ אמריקאי שהופעל עליו, היתה החלטה ציונית אמיתית.
דני דנון: ובן גוריון לא חשב מה יהיה במישור ההסברתי?
דני דנון: איך אני אסביר את זה מחר בבוקר לניו יורק טיימס.
דני דנון: הוא קיבל החלטה ציונית אמיצה ועכשיו יישמנו אותה.
דני דנון: אני רוצה, קודם כל להזמין את כל הנוכחים שפה לאירוע הגדול: מחזירים את האומץ.
דני דנון: אני יש לי את האומץ שלי, גלן, אני לא צריך שיחזירו לי את האומץ, אבל צריך כן לבוא ולומר לציבור שיש לנו ערכים, אנחנו מאמינים בזה, ואני רוצה לבקש מהאורח שלנו לומר מספר מילות סיכום לפני שננעל את הישיבה.
דני דנון: מר גלן בק, בבקשה.
גלן בק: רק מילות פרידה, ושוב, תודה.
גלן בק: אמרת שמה שאני עושה כאן חשוב באותה מידה כמו מה שאני עושה באמריקה.
גלן בק: הייתי רוצה לתקן אותך.
גלן בק: אני מאמין שזה יותר חשוב.
גלן בק: מה שקורה בישראל, קורה לשאר העולם.
גלן בק: ברור לי, בצורה יוצאת דופן, כאדם שגם כן מאמין באלוהים האחד, באיזו תקופה אנחנו חיים.
גלן בק: וגם ברור לי לאין שיעור שידו של אלוהים היא בדברים.
גלן בק: וכל מה שזה מצריך, הוא שכל אחד מאתנו יתייצב, עם החלק הקטן שלו בפאזל.
גלן בק: על מנת שהרוע ישתלט, עלינו להמשיך לשתוק.
גלן בק: אבל אם נעמוד יחד ופשוט נאמר 'אנחנו מאמינים בלא להרוג זה את זה.
גלן בק: אנחנו מאמינים בהגינות פשוטה' ורק נשלב ידיים, אלוהים יעשה את היתר.
דני דנון: אני מודה לכולם, לכל מי שהגיע מארצות הברית.
דני דנון: בוקר טוב לכולם, ברוכים הבאים לוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
דני דנון: אנחנו מקיימים ישיבת מעקב בנושא רישוי מקצועיות רפואיים לעולים, בהשתתפות פרופ' רוני גמזו, מנכ"ל משרד הבריאות.
דני דנון: קיימנו ישיבה ארוכה ומקיפה בנושא בתחילת חודש ינואר וביקשנו מהמנכ"ל לשוב אלינו לאחר שהוא דיווח שהוא מקדם את הנושא במשרד.
דני דנון: ביקשנו לקיים ישיבת מעקב, שבה לא נפתח את הנושא ואת כל עניין התלונות והפעילות והמוקד הטלפוני – כן עובד, לא עובד.
דני דנון: יש פרוטוקול הכנסת, מי שלא נכח בישיבה אני יכול להפנות אותו לקרוא את כל הדברים שהועלו, ובצדק, על-ידי הגופים השונים – נציגי העולים, עמנואל, ואחרים מארגונים שונים שאני מזהה.
דני דנון: מה שנעשה בישיבה, אנחנו נקבל סקירה קצרה של המנכ"ל, נשמע התייחסויות של הנציגים לסקירה ולגבי ההתקדמות שהמשרד יציג בפנינו.
דני דנון: כמובן נתייחס גם לכל נושא הרישוי, נושא שהועלה על-ידי הארגונים בימים האחרונים ולפני הישיבה.
דני דנון: בבקשה, פרופ' רוני גמזו, מנכ"ל המשרד.
פרופ' רוני גמזו: קודם כול, אני מודה לוועדה ואני אומר – אני שמח שהוועדה שמה אותנו כל הזמן בכיסא הזה ודורשת מאתנו תשובות ודורשת מאתנו שקיפות ודורשת מאתנו להראות מה אנחנו עושים, והייתי אומר, מלחיצה אותנו, מיישרת אותנו למספר נושאים ומדגישה את עמדת ארגוני העולים והתושבים החוזרים.
פרופ' רוני גמזו: התושבים החוזרים וארגוני העולים אלה שני תחומים – אנחנו מכירים את זה היום מאוד מאוד לעומק - אלה שתי אוכלוסיות שונות, אומנם עוברות את אותו מבחן, אבל שתי אוכלוסיות שונות, באות מרקעים שונים, והמורכבויות הן שונות לחלוטין.
פרופ' רוני גמזו: לא אחזור על הדילמות שניצבות בפני משרד ממשלתי שאחראי על מקצועות רפואיים במדינה שהיא מדינה קולטת עלייה.
פרופ' רוני גמזו: הדילמות והאיזונים הם מאוד מורכבים, אתם מכירים אותם.
פרופ' רוני גמזו: נדרש ממני, מהנהלת המשרד ומהגורמים המקצועיים במשרד כל הזמן לזכור את זה, להיות יצירתיים, לחשוב איך פותרים את הבעיות, לחשוב איך מקטינים את הביורוקרטיה, לחשוב איך מוצאים כל מיני שבילי פתרון כאלה ואחרים להידבר כמה שיותר, להיות פתוח, נגיש, כל אותם דברים.
פרופ' רוני גמזו: ברקע, זה לא סוד, הולך ונוצר מצב של מחסור ברופאים וקיים מצב של מחסור בתקנים, כלומר במקומות עבודה.
פרופ' רוני גמזו: אלה מסגרות שיוצרות לנו את הקושי איך לטפל בבעיה הזאת.
פרופ' רוני גמזו: כותרת הדיון כאן היא רופאים.
פרופ' רוני גמזו: אסור לשכוח שאנחנו לא עוסקים למול ארגוני העולים ותושבים חוזרים רק במקצוע הרפואה, אנחנו עוסקים במקצועות רבים אחרים.
פרופ' רוני גמזו: לפני שאפתח במצגת, אומר דבר נוסף.
פרופ' רוני גמזו: יש עלינו לחץ בכל מיני הקשרים להסדיר עוד ועוד מקצועות.
פרופ' רוני גמזו: בארבע השנים האחרונות, מאז בג"ץ 2005, הוסדרו במדינת ישראל שמונה מקצועות בריאות.
פרופ' רוני גמזו: כל מקצוע שמוסדר, מקשה עלינו ומקשה על עולים ומקשה על תושבים חוזרים מכיוון שהוא מוסדר עם נקודות מאוד מאוד ממוסגרות וקשיחות על אופן הרישיון, אופן ההכרה בלימודים במקומות אחרים, וכל פעם שנכנס מקצוע אנחנו ניצבים נבוכים, הייתי אומר, לפעמים למול כמות עצומה של בעיות.
פרופ' רוני גמזו: במיוחד כשמדובר בעולים קשה לנו עם זה.
פרופ' רוני גמזו: כרגע אנחנו מאוד מאוד קשים גם בצד השני.
פרופ' רוני גמזו: אנחנו לא מאפשרים בקלות להוסיף הסדרה של מקצועות, אף-על-פי שעל שולחן ועדות הכנסת יש כרגע לפחות שני מקצועות שנדונים כבר אחרי קריאות להסדרה, ואנחנו כמשרד הבריאות מקשים, וגם שם אנחנו חוטפים למה אנחנו לא מסדירים את המקצוע.