GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בת חן קרני: השכונה הזאת כמעט ב – 90 אחוז מהתושבים שמתגוררים בה מאוכלסת על ידי קהילת יוצאי אתיופיה.
בת חן קרני: שכונת סטרומה – 32 בתי אב.
בת חן קרני: רחוב ויצמן, יובל גד ובעלי המלאכה, שזה עוד מקבץ של שכונות – 45 בתי אב, ואנחנו יכולים לראות שבגדרה הצעירה, שזה האזור החדש, המתפתח של גדרה – יש לנו 31 בתי אב.
בת חן קרני: אם אנחנו רוצים לתאר את השכונות באופן כללי – אנחנו יכולים לראות שגם אם אנחנו מגיעים לשכונת שפירא בעיקר, אנחנו יכולים לראות שבנייני המגורים שם במצב תחזוקתי די ירוד, למרות שבאמת לאורך שנים נכנסו לשם כל מיני פרוייקטים, גם בהובלה של המתנ"ס, גם בהובלה של רווחה, כל מיני עמותות וארגונים מבחוץ שהגיעו, וניסו, ככה, לשנות ולשפר את פני השכונה, אבל עדיין המוצב התחזוקתי ירוד, למרות שאנחנו יכולים לראות בשנים האחרונות באמת איזה שהיא מגמה של התושבים, של הפעילים, לקחת אחריות על מה שקורה בשכונה, ובאמת לפעול למען עצמם, מתוך האינטרסים שלהם.
בת חן קרני: מה שככה ציינתי כאן כדוגמא, זה הנושא של המקלטים הציבוריים.
בת חן קרני: במשך שנים המקלטים של הבניינים היו מאד מוזנחים, לא איפשרו לתת מענים לשעת חירום, וממש ככה, לפני שנתיים, נכנסנו עם פרוייקט מאד אינטנסיבי, ביחד עם תושבי השכונה, והיום המחסנים באמת ראויים וערוכים לקליטה בשעת חירום.
בת חן קרני: מפה אני רוצה להגיע לנתונים שלנו, של המחלקה: בטיפול המחלקה – 223 בתי אב, שזה מתוך קאדר של כ – 1,250 משפחות שמטופלות במחלקה.
בת חן קרני: כלומר, הקהילה האתיופית תופסת נדבך די משמעותי.
בת חן קרני: אתם יכולים לראות פה את הפירוט: יש 37 משפחות חד הוריות.
בת חן קרני: 70 קשישים.
בת חן קרני: 39 מתקיימים מקצבת נכות.
בת חן קרני: 32 מתקיימים מקצבת הבטחת הכנסה.
בת חן קרני: אלה מספרים שהלכו ופחתו בשנים האחרונות.
בת חן קרני: אני יכולה לומר שלפני 3 ו – 4 שנים המספרים הללו היו גבוהים הרבה יותר.
בת חן קרני: לגבי קהילת יוצאי חבר העמים – בעצם הקשר שלנו איתם הוא די מינורי, הייתי אומרת.
בת חן קרני: היום בגדרה יש כ – 500 תושבים יוצאי חבר העמים, רובם צעירים.
בת חן קרני: הקשר שלנו הוא בעיקר עם האוכלוסייה המבוגרת.
בת חן קרני: יש את מקבץ הדיור שאנחנו נמצאים בקשר איתו.
בת חן קרני: חלק מהשירותים הסוציאליים שלו במחלקה גם ניתנים למקבץ.
בת חן קרני: כמו שאתם רואים, במקבץ 168 יחידות דיור שבעצם מאכלסות 250 דיירים.
בת חן קרני: מבחינת תקציבי המשרד שלנו – משרד הרווחה בעצם מעביר תקציב שמיועד לפעילות ליוצאי אתיופיה וחבר העמים.
בת חן קרני: אנחנו יכולים לראות שהסכום עומד על כ – 700 אלף שקלים.
בת חן קרני: זה בעצם תקציב שהוא, באמת, אפשר לומר שהוא תקציב צבוע.
בת חן קרני: הוא מיועד אך ורק לאוכלוסייה הזו.
בת חן קרני: הוא בעצם משמש אותנו בכל השירותים שאתם רואים: סידור מפגרים במוסדות, שירותי שיקום, משפחות במצוקה, ילדים במעונות יום, פנימיות, סיוע לזקנים, ומועדון לזקנים, וכו'.
בת חן קרני: התקציבים שלנו במחלקה הם גדולים הרבה יותר, ובעצם גם במסגרת תקציבים כוללים יותר אנחנו נותנים מענים גם לקהילת יוצאי אתיופיה, בין השאר בכל הנושא של טיפול בנוער וצעירים, נערות במצוקה, מועדוניות משותפות, פעוטון בסיכון, ועוד.
בת חן קרני: במסגרת המחלקה אני גם אחראית על מוקד הקליטה בגדרה.
בת חן קרני: מוקד הקליטה מתוקצב לשנת 2011 ב – 414 אלף שקלים, שבעצם הסכום הזה נועד לממן ברובו את שכר כוח האדם.
בת חן קרני: למוקד יש מנהל מוקד, רכזת נוער, רכזת תעסוקה ומזכירה.
בת חן קרני: כשבעצם המטרה היא לתת מענים, שירותי תיווך, גישור לקהילה.
בת חן קרני: 60 אלף מסך כל התקציב בעצם מממן פעילות.
בת חן קרני: יש לנו מגוון של פעילויות, לילדים, לנוער, לצעירים וגם למבוגרים.
בת חן קרני: תקציב קליטה בקהילה שלנו הוא זעום מאד, עומד רק על 6,500 שקלים.
בת חן קרני: אולי פה ישמעו אותנו ויחליטו אולי לתת איזה שהיא תוספת קצת יותר ראוייה ומכובדת לכל הפרוייקטים.
בת חן קרני: התקציב הזה הוא כל כך קטן, אנחנו בקושי מצליחים לממן ממנו חלק מאד מאד מזערי של פעילות דווקא לאוכלוסיית גיל הזהב גם מהקהילה האתיופית, וגם יוצאי חבר העמים.
בת חן קרני: כל שנה אנחנו מקבלים תקציב במסגרת משרד הקליטה למימון קייטנות קיץ.
בת חן קרני: בשנה שעברה קיבלנו סכום לא מבוטל ויכולנו באמת לשלב את ילדי הקהילה.
דני דנון: מה קורה השנה עם הקייטנות?
בת חן קרני: סליחה?
בת חן קרני: אנחנו נערכים.
בת חן קרני: הקייטנות הם קייטנות שמופעלות על ידי המתנ"ס.
בת חן קרני: אנחנו עושים את כל המיפויים, שולחים את הקהילה.
ליאת: ילדי הקהילה משתלבים, יש להם אופציה להשתלב בכל קייטנה.
בת חן קרני: בוודאי.
בת חן קרני: בכל קייטנה, כשבעצם הסבסוד של משרד הקליטה.
ליאת: אין קייטנות סגרגטיביות.
ליאת: הילדים יכולים להשתלב בכל הקייטנות, כמו בשנים קודמות.
דני דנון: בעלויות מסובסדות?
ליאת: בדיוק.
בת חן קרני: עלויות מסובסדות, 200 שקלים פר ילד מעביר משרד הקליטה, ויש גם סבסוד שלנו, של משרד הרווחה, של המתנ"ס.
בת חן קרני: אנחנו באמת משתדלים שהם יקבלו את המענה הזה.
בת חן קרני: לגבי התכניות – אני עוברת הלאה, תכניות שמופעלות במסגרת המחלקה: יש לנו באמת תכניות מגוונות, החל מהגיל הרך ועד לאוכלוסיית האזרחים הותיקים.
בת חן קרני: יש לנו תכנית ביתית שפועלת למען העשור בגדרה.
בת חן קרני: יש לנו ... שזה המגשרים המסורתיים.
בת חן קרני: אנחנו הכשרנו קבוצה של 11 פעילים קהילתיים לשמש כמגשרים מסורתיים שנותנים מענים בתחומים של גישור, של יישוב סכסוכים בקהילה, ואנחנו עובדים איתם בשיתוף פעולה.
בת חן קרני: יש לנו קבוצה מקסימה, באמת, חבר'ה שעושים עבודה נפלאה, ובאמת, משנה לשנה אנחנו רואים את השיפור, ובאמת לעבודה כל כך אינטנסיבית שלהם בתחום.
בת חן קרני: יש לנו פרוייקט שח"ם – שילוב חינוך חברה ומשפחה.
בת חן קרני: זה פרוייקט ...
בת חן קרני: בנות שירות שנכנסות למשפחות.
בת חן קרני: יש לנו 10 משפחות, 9 מתוכן הם בני הקהילה האתיופית.
בת חן קרני: ילדים, כמו שאמרתי קודם, משולבים במועדוניות.
בת חן קרני: תכנית "אשת חיל" שזאת תכנית העצמה תעסוקתית לנשים.
בת חן קרני: תכנית שכשמה כן היא, עושה חיל פה ביישוב.
בת חן קרני: יש לנו את מועדון "תמר" לקשישים.
בת חן קרני: יש לנו פרוייקט של תיאטרון זמר חברתי קהילתי.
בת חן קרני: קבוצה של 30 בני נוער יוצאי הקהילה, נערים ונערות שזאת השנה החמישית כבר מופיעים ומייצגים את גדרה בגאווה רבה, בכנסים ובאירועים מאד מכובדים וחשובים.
בת חן קרני: מהווים גם מודל ודוגמא לנערי היישוב בכלל.
בת חן קרני: יש לנו את פרוייקט המרכז לנערה.
בת חן קרני: פרוייקט שמכיל כ – 45 נערות, רובן הגדול יוצאות הקהילה האתיופית.
בת חן קרני: נותן להם מענים מתום יום הלימודים ועד שעות הערב.
בת חן קרני: ומה שבעצם אני רוצה גם להדגיש ולחדד כאן זה שבשנים האחרונות דווקא אנחנו עדים לאיזה שהיא עלייה מאד יפה בנושא של מתנדבים מהקהילה.
בת חן קרני: מתנדבים מהקהילה ככה, נותנים יותר למען הקהילה, ובכלל לגדרה.
בת חן קרני: יש לנו מספר גבוה של מתנדבים, יש לנו היום 40 מתנדבים יוצאי הקהילה שבאמת עושים חיל ומסייעים בהרבה מאד פרוייקטים.
בת חן קרני: לגבי קהילת יוצאי חבר העמים – כמו שאמרתי קודם, השירותים הם בעיקר לקשישים.
בת חן קרני: יש לנו סיוע בהפעלה של מועדון לקשישים גם כן מיוצאי חבר העמים, שבעצם למועדון הזה מגיעה גם אוכלוסייה ממקבץ הדיור פעם בשבוע באופן קבוע לספריה הציבורית, וכמו שאמרתי קודם, אנחנו גם נותנים שירותים סוציאליים לאוכלוסיית המקבץ בהתאם לצורך.
בת חן קרני: מה שחשוב לי להדגיש ולציין שבאמת יואל קודם הזכיר את העובדה שבאמת בשנים האחרונות אפשר לראות את השינוי.
בת חן קרני: אני חושבת שקודם כל זה באמת בהובלה של יואל ובתפיסה שלו שבאמת נתנו שנים ארוכות, ככה, קביים לקהילה, ואנחנו, ככה, רוצים שהם יצאו מהמקום הזה ויתחילו לעשות יותר למען עצמם.
בת חן קרני: אני יכולה להגיד שבאמת קיימת כאן עבודה מאד, עבודה הוליסטית.
בת חן קרני: כל הגורמים ביישוב מחוברים, עושים עבודה, ככה, מאד משותפת וביחד, ואני חושבת שרואים את התוצאות בשטח.
בת חן קרני: תכנית ... את המתנ"ס, הרווחה, חינוך, ובסופו של דבר זה ניכר כמובן בתוצאות.
בת חן קרני: בדף האחרון ריכזתי צרכים.
בת חן קרני: זאת אומרת, נראה כאילו, יש הרבה צרכים בגדרה.
בת חן קרני: רק ביום ראשון האחרון כינסנו כאן פורום די מכובד של גורמים שונים מהמתנ"ס, ..., אנחנו, רווחה, פורום שהיה בעצם בהובלה של פרוייקט ... והעלינו הרבה מאד צרכים.
בת חן קרני: אנחנו רואים שהצורך הבסיסי בלימוד שפה בקרב הקהילה האתיופית, וגם בקרב יוצאי חבר העמים, הוא צורך בסיסי מאד.
בת חן קרני: היום קיימים שני אולפנים שהם פועלים בבית חולים הרצפלד, לאוכלוסייה שעובדת שם, אבל יש צורך רב בנושא של לימוד שפה גם בסיסית, גם השלמה של 10 ו- 12 שנות לימוד.
בת חן קרני: יש לנו היום חבר'ה צעירים שהם בעלי יכולות, והם אומרים לנו: תשמעו, אנחנו דברים בסיסיים לא יודעים, גם בנושא של קריאה וכתיבה.
בת חן קרני: גם הקהילה עצמה העלתה את הצרכים שלה בכל מיני קבוצות הורים להתמודדות עם משבר גיל ההתבגרות, בנושא זוגיות, כולל התייחסות לבעיות של התמכרות ואלימות, שזה נושא שלצערנו עדיין קיים ועולה, ואין ספק שצריך לטפל בו.
בת חן קרני: צורך בפעילות תרבותית לשימור המסורת.
בת חן קרני: צורך בהכשרת מנהיגות קהילתית וכל הנושא של הכשרות תעסוקתיות לצעירים, כולל הכוונה ללימודים אקדמאיים.
בת חן קרני: אנחנו היינו רוצים לראות יותר צעירים שהולכים וככה נכנסים גם למסגרת האקדמיה.
בת חן קרני: תופעה נוספת שקיימת כאן היא תופעה של האמהות החד הוריות, אמהות שנכנסות להיריון, הופכות להיות חד הוריות.
בת חן קרני: חלקן גרות עם המשפחה המורחבת.
בת חן קרני: סובלות ממגוון רב של בעיות וקשיים.
בת חן קרני: וכמובן שצריך לתת להם איזה שהם תכניות תמיכה והעשרה והעצמה.
בת חן קרני: מבחינת המגמות העיקריות – כמו שאמרתי קודם, הנושא של תעסוקת נשים מאד בולט בגדרה מאז שנכנסה תכנית "אשת חיל" אנחנו יכולים לראות הרבה מאד נשים שיוצאות לעבודה.
בת חן קרני: אנחנו יודעים שעבודה היא בעצם מנוף לשיפור בכל מעגלי החיים של האשה.
בת חן קרני: נשים יוצאות לעבוד, דרך אגב, בהרבה מהבתים ישנו עידוד של הגברים.
בת חן קרני: הגברים מעודדים, תומכים, שומרים על הילדים, דואגים שהאשה תוכל להסתדר גם מבחינת העבודה.
בת חן קרני: כמו שאמרתי קודם, יש גם עליה במספר מתנדבים.
בת חן קרני: הרצון לתרום ולתת הולך וגדל.
בת חן קרני: אנחנו יכולים לראות גם עליה במעורבות של ההורים במערכות החינוכיות, שזה דבר חשוב.
בת חן קרני: גם לגבי הנושא של, אמרתי, תעסוקת נשים, כמובן שתעסוקת נשים ברגע שאשה יוצאת לעבוד זה הולך, ככה, ביחד עם סידור פעוטות במסגרות יומיות.
בת חן קרני: יש לנו כאן רצת קושי שאין לנו מספיק מסגרות.
בת חן קרני: אני מקווה שאנחנו נצליח להתגבר על המדוכה הזו ולמצוא מענה.
בת חן קרני: זהו.
דני דנון: שאלה אחת, בת לחן,
בת חן קרני: בבקשה.
דני דנון: על איזו בעיה, נגיד, מהשבוע האחרון, משהו שאת אומרת שאין לך יכולת לתת מענה, ואת אומרת: אני צריכה עזרה מהמשרדים הממשלתיים, השלטון המרכזי?
בת חן קרני: יש הרבה מאד בעיות.
בת חן קרני: אבל ככה נתמקד במשהו שעלה מאד מאד חזק, הנושא של לימוד השפה.
בת חן קרני: תקציבים ראויים שנוכל להקים כאן קבוצות אולפן כאלה ואחרות.
בת חן קרני: גם כל הנושא של קבוצות הורים, קבוצות הנחייה של הורים.
בת חן קרני: קבוצות שיוכלו לתת להם כלים איך להתמודד.
בת חן קרני: לחזק את הסמכות ההורית.
בת חן קרני: אני הייתי הולכת על, וכמובן דיברתי קודם על הקושי שלנו, צריך להקים, אין מקומות, היום, המסגרות, מסגרות היום, אני מדברת על מעונות יום ומשפחתונים, מלאות.
בת חן קרני: אין מקומות לשלב ילדים במסגרות הללו.
בת חן קרני: ואני מדברת על ילדי רווחה כמובן.
בת חן קרני: אין מקומות.
בת חן קרני: המסגרות הולכות ומתמלאות.
בת חן קרני: מעון "אמונה" מכיל יותר ממה שהוא יכול להכיל.
בת חן קרני: גם הבנתי עכשיו שמעון "אמונה", במעון "אמונה" יש אוכלוסייה יחסית גדולה מאד של "בני עקיבא".
בת חן קרני: מה שאני הבנתי ממנהלת המעון עכשיו זה שהם מתכוונים בשנה הבאה ממש להציב גבול, ולהגיד לנו: חבר'ה, אתם רוצים?
בת חן קרני: הם היום, אני חושבת, יושבים עם למעלה מ – 40 ילדים יוצאי הקהילה, אנחנו יכולים לקלוט רק עד 15.
בת חן קרני: מה אנחנו עושים עם כל היתר?
בת חן קרני: אנחנו לא יודעים.
בת חן קרני: אנחנו נמצאים בפני דילמה ובעיה קשה מאד.
דני דנון: אני רוצה לבקש מד"ר רפי בן חיים.
דני דנון: אני רוצה, רפי, לשאול אותך אם אתה יכול לחזור, כדי שלא תחזור על הדברים, לגבי הנושא של גיוס לצבא של יוצאי העדה?
דני דנון: האם יש לכם נתונים על מגמות?
דני דנון: על מספר מתגייסים?
דני דנון: עלייה במספר מתגייסים?
דני דנון: ירידה?
רפי בן חיים: כן, אבל ברשותך, אדוני חבר הכנסת, אני אתן את הסקירה הקצרה, ואחר כך אני אתייחס בצורה ספציפית אם יהיו שאלות.
רפי בן חיים: אז קודם כל אני שמח מאד להיות בין אלה שמקבלים את פניך כיושב ראש ועדת הקליטה של הכנסת.
רפי בן חיים: היו תקופות ששיווענו שמישהו יבוא לכאן.
רפי בן חיים: עברנו תקופות קשות מאד, ובהתאם למדיניות שמוביל כרגע ראש המועצה, אני בהחלט יכול להסתכל אחורה קצת, ככה, בסיפוק, אבל אי אפשר לומר שאנחנו עדיין מרוצים לגמרי מהתוצאות.
רפי בן חיים: אפשר לומר ככה: אני כרגע רוצה להתייחס לעיקרון לקליטת העדה האתיופית, כי הם בעצם מוצבים לפנינו על סדר היום.
רפי בן חיים: פחות קהילות אחרות.
רפי בן חיים: למרות שהם נמצאים כאן, אבל הם לא מוצפים עם בעייתיות.
רפי בן חיים: אז הייתי מחלק את זה לשלושה שלבים: השלב הראשון כאשר הם הגיעו לכאן, אלינו לגדרה, אז השלב הראשון היה להכיל אותם ולהציב אותם כאן באופן פיזי.
רפי בן חיים: השלב השני היה להערות אותם בתוך החברה של היישוב.
רפי בן חיים: והשלב השלישי זה בעצם כשאנחנו נמצאים כאן בתוך הימים האלה.
רפי בן חיים: אם אנחנו לוקחים מכנה משותף אחד שכדאי מאד מאד לכל גוף שמנסה לקלוט דברים חדשים, לדעתי, והניסיון מוכיח שצריך להסתכל מנקודה אינטגרטיבית.
רפי בן חיים: גם הטיפול בהם חייב להיות טיפול אינטגרטיבי.
רפי בן חיים: למה שאני מתכוון?
רפי בן חיים: אני זוכר שבשלב הראשון כאשר הגיעו לכאן ילדי העולים החדשים מאתיופיה.
רפי בן חיים: אגב, היום אנחנו סתם קוראים להם עולים חדשים.
רפי בן חיים: הם כבר לא עולים חדשים.
רפי בן חיים: רוב התלמידים שלנו בתוך מערכת החינוך הם בעצם כבר ילידי הארץ.
רפי בן חיים: אם נתייחס למספרים – אז יש לנו 7.3 אחוזים בתוך מערכת החינוך הפורמלית, מגני הילדים ועד כיתות י"ב – 7.3 אחוזים מכלל התלמידים.
רפי בן חיים: ובמספרים אבסולוטיים: 403 תלמידים מתוך 5,545.
רפי בן חיים: זה לא היה ככה.
רפי בן חיים: היו תקופות בשלהי שנות ה – 90', שהאוכלוסייה האתיופית בגדרה מנתה כ – 15 אחוז, והתלמידים היו 20 אחוז מתוך מערכת החינוך.
רפי בן חיים: אנחנו רואים היום שזה הופך להיות תופעה של קונוס מסויים.
רפי בן חיים: אנחנו רואים ככה: בעל יסודי, אם אני מתכוון לכיתה י' – י"ב יש לנו כ – 40 אחוז מילדי העדה, והיתר יש לנו ביסודי ובגני הילדים.
רפי בן חיים: כלומר, גם אנחנו רואים הישגים של הקליטה של גדרה, של הרווחה בעיקר, של קופות החולים, זה גם כן לדעת איך לאזן, בסופו של דבר, את אחריות ההורים, את הילודה בגדרה, כי אנחנו רואים שהם כבר לא כמו שהיו בהתחלה, הם היום הרבה יותר מוּדעים, הרבה יותר תובעים, הרבה יותר רוצים, והדימוי העצמי שלהם מתחיל להשתפר.
רפי בן חיים: פה הייתי רואה בעצם את ההישגיות שלנו.
רפי בן חיים: דבר נוסף – כאשר הם הגיעו לגדרה, ופה אני חוזר למשפט הראשון, אני זוכר שני גדלים במרכז השכונה, שהציבו להם שם שני קרוואנים.
רפי בן חיים: אגב, זה היה כורח הנסיבות, ואני זוכר שביקרתי בגו כמנהל מחלקה לחינוך מתחיל, ואני זוכר שראיתי ילדים קטנים, במקום שהם ידברו קצת עברית, הגננות התחילו יותר ...
רפי בן חיים: ככה למלמל באתיופית, אמהרית, זה ברור שדבר כזה אסור היה שיקרה.
רפי בן חיים: אחר כך, מכורח הנסיבות, אני רואה פה יהודי מחייך טוב.
רפי בן חיים: אני זוכר שבכורח הנסיבות הם רצו כולם להתמקד רק בחינוך הממלכתי דתי.
רפי בן חיים: אתם זוכרים את הסערה שקמה אז בכל מדינת ישראל, כולם רצו להיות בחינוך הממלכתי דתי, ואז עלתה השאלה: מי יהודי, ולא יהודי.
רפי בן חיים: עם כל זה התמודדנו כאן בתוך גדרה.
רפי בן חיים: בסופו של דבר, פיזרנו אותם, מבחינה אינטגרטיבית בכל מערכת החינוך.
רפי בן חיים: אין בית ספר היום, יש לנו רק ממלכתי דתי אחד בגדרה, ו – 4 ממלכתיים, אין בית ספר יסודי היום, או חטיבת ביניים, או תיכון, שאין שם ילדי העדה.
רפי בן חיים: זה לקח מאיתנו המון המון משאבים, וראשי המועצות, במיוחד יואל ואני, כפי שהזכיר מקודם ראש המועצה, אנחנו מסיעים עשרות ילדים לגני הילדים בתפזורת מהשכונות המרכזיות שלהם לגני הילדים, ובלבד שהם יהיו ... אינטגרטיבית.
רפי בן חיים: הפעלנו תכניות באדיבותם של, זה היה בהתחלה מטעם ... רשי, אחר כך תכנית ... מטעם הפרוייקט הלאומי, מטעם הג'ויינט, החברה למתנ"סים, ברית יהודי צפון אמריקה למען יהדות אתיופיה.
רפי בן חיים: כלומר, בשלבים מסויימים, אם אנחנו רואים עמותות באו לכאן לעזור לנו.
רפי בן חיים: הייתה לנו בעיה קשה עם המדינה.
רפי בן חיים: ניסינו להסביר למדינה בזמנו, שהעולים, מכורח הנסיבות של דיור, של מחירי דיור, הגיעו לגדרה.
רפי בן חיים: אבל הם לא באו למדינה גדרה, כמו שהגיעו לקריית מלאכי, הם לא באו למדינת קריית מלאכי, הם באו לגדרה, ואז המדינה התנערה: הם אצלכם.
רפי בן חיים: מה שטרחה המדינה לעשות זה מידי פעם להתקשר אלינו ולאיים ולהזכיר לנו את החוקים, ואת התקנות, דבר שאנחנו יודעים.
רפי בן חיים: היינו צריכים יותר עזרה מנטלית.
רפי בן חיים: היינו צריכים עזרה כספית, בזמנו, כשלא קיבלנו אותה.
רפי בן חיים: לדוגמה: אם תקציב של גדרה בזמנו היה X שקלים.
דני דנון: רפי, אני רוצה אבל למקד אותך, וגם לקצר אותך, על פני העתיד כרגע.
דני דנון: בוא נעזוב את העבר מה שהיה, פני העתיד כרגע.
דני דנון: מה הדברים שאתם רואים, הצרכים שאתם רואים, או מגמות?
רפי בן חיים: בהחלט.
רפי בן חיים: אני קראתי לסקירה שלי, מקודם רציתי לשים לה את הכותרת:
רפי בן חיים: מכיתות קלט לאיכות תעודות הבגרות.
רפי בן חיים: כלומר, אם פעם התמודדנו עם כיתות קלט, היום כבר אנחנו מתמודדים עם איכות תעודות הבגרות של התלמידים.
רפי בן חיים: 3 יחידות, 4 יחידות, וכן הלאה, וכן הלאה.
רפי בן חיים: הבעייתיות היום שאני רואה, זה שבעצם בשנתיים האחרונות אני זועק אותה בקול ...
רפי בן חיים: הטיפול חייב להיות הוליסטי גם בקרב דור הביניים, גילאי 30 עד 50.
רפי בן חיים: אלה היום בעצם ההורים של רוב התלמידים.
רפי בן חיים: אם אתה מסתכל היום על כל החתך של התלמידים, אתה רואה שכבר כולם ילידי הארץ.
רפי בן חיים: 90 אחוז מהם ילידי הארץ.
רפי בן חיים: אז איך ייתכן שהם לומדים עם הבן שלי אבל הוא מגיע להישגים מסויימים והם לא?
רפי בן חיים: אז אתה נותן שיעורי עזר, ואתה נותן אוכל, ואתה נותן אחר הצהרים, ואתה נותן ... זה עדיין לא זה.
רפי בן חיים: כלומר, אותו ילד כשהוא מגיע אלי הביתה, הבן שלי, אז אני יודע איך להתייחס אליו, כיוון שאני ... וכן הלאה.
רפי בן חיים: לעומת זאת, אותו עולה שגר מאתיופיה הבית עדיין לא מספיק תומך, ולכן חייבים להיכנס גם כן לבתים, להקצות משאבים לשיפור השפה, לשיפור הדימוי העצמי.
רפי בן חיים: שיפור ההורות.
רפי בן חיים: שיפור היחס בין הורים לבין תלמידים, כיוון שהיו בעיות של היררכיה, שבשונה ממה שקרה בחוץ לארץ אנחנו רואים את זה פה היום.
רפי בן חיים: אבל אי אפשר לומר שלא נעשה כלום, כי בסך הכל אנחנו רואים היום שקט מאד בגדרה, הם נמצאים איתנו, וכן הלאה.
רפי בן חיים: לגבי האחוזים של המתגייסים לצבא – על פי הנתונים, אני רוצה להזמין את רפי מיארה שיבוא ויגיד לנו כמה, כיוון שהוא מנהל את התיכון הגדול ביותר בגדרה, ויש לו את הנתונים, גם מטעם צה"ל, וגם מטעם משרד החינוך.
רפי בן חיים: בבקשה רפי.
רפי מיארה: בוקר טוב לכולם.
רפי מיארה: נתחיל באמת מהנתונים.
רפי מיארה: בשנים האחרונות מסיימים בממוצע 45 תלמידים בוגרי י"ב מהקהילה האתיופית, מתוך כ – 240 בוגרים.
רפי מיארה: והנתונים שהצגנו גם לפני מי שהיה רמטכ"ל, שביקר פה לא מזמן, בוגי יעלון, השר לנושאים אסטרטגיים, שלושת השנים האחרונות הנתונים שבידינו הם כאלה: בנים – בממוצע 97 אחוז, ומאחר שיוצאי הקהילה מהווים כ – 15 אחוז, אז כמובן הם לא נופלים באחוז הגיוס מאחרים.
רפי מיארה: כי אחרת הם היו משפיעים עם ההתגייסות שלהם, אחוז הגיוס היה יותר נמוך, אז כל גדרה הייתה יורדת לפחות מ – 85, 90 אחוז.
רפי מיארה: אנחנו עם הבנות,
דני דנון: בדקתם לגבי הבנים כמה מסיימים את השירות?
רפי מיארה: כן.
רפי מיארה: הבנים מסיימים 94 אחוז.
רפי מיארה: אני מכיר את התופעה שמתחילים, ולאורך הדרך הם לא עומדים בקשיים של השירות, ובבעיות המשמעת, ובבעיות בבית וכו', מסיימים 94 אחוז.
רפי מיארה: מתחילים בנים, בנות - יש קצת יותר מצהירות כדתיות, וזה יורד ל – 93 אחוז בבנות, ומסיימות – 89 אחוז.
רפי מיארה: זה לגבי הנתונים.
רפי מיארה: אבל יש פה עוד 2, 3 דברים חשובים מאד.
רפי מיארה: יושבת פה הגב' אסתר שוורץ, ממשרד החינוך, מנהלת מחוז המרכז, ואני רוצה להביא דוגמה למשאבים שהמדינה נותנת לצורך ההוראה והלמידה, בצורה טובה מאד.
רפי מיארה: אלא מה?
רפי מיארה: ניקח את גדרה, הפערים הולכים ומתגברים וגדלים, מדוע?
רפי מיארה: מגיעה לפה אוכלוסייה ברמה מאד גבוהה.
רפי מיארה: אנחנו כבר מוקד לעלייה לרגל, למשל, עוד שעה אני צריך להיות עם אנשי האוצר, ואנשי משרד החינוך, רפי ואני, אנחנו שימשנו כפיילוט ברפורמה שעומדת להתרחש בחינוך העל יסודי, והפער הזה, אם לא שומרים ולא מצמצמים אותו, יכול להביא לנזק חברתי.
רפי מיארה: ביישוב כמו גדרה שיש, מצד אחד, אוכלוסייה במצב, ברמה מאד גבוהה, אנחנו מדברים על מדד קיפוח 2 בבתי הספר היסודיים, ופה ביישוב הוותיק – 5, 6, 7 מדד קיפוח.
רפי מיארה: הפערים האלה אנחנו סוגרים אותם בהרבה מאד מאמץ של החינוך, של הרווחה, ומה שיואל עשה, מיד כשהוא נבחר, שולחן עגול.
רפי מיארה: אין יותר שכל אחד עובד לעצמו, כולם ביחד מתאמים, ומה שחסר, ואני מתאר לעצמי, כועדת קליטה אתם שומעים בהרבה מקומות, זה לא משאבי זמן הוראה, ולא מורים, ולא שעות תיגבור.
רפי מיארה: כתוצאה מהפערים הילדים מרגישים מתוסכלים, והרבה מאד פעולות שעולות כסף, פעולות העשרה וחוגים, הם לא יכולים לעמוד בהם, אז המועצה מסבסדת למאות, וכנראה אין להם את המשאבים האלה להחזיק את זה לאורך זמן, ואומנם אנחנו נותנים בקיץ עדיפות עליונה לכל ילדי הקהילה.
רפי מיארה: את כל העבודות שהמועצה יוזמת: שיפוצי קיץ, פרוייקט השאלת ספרים, עשרות מהילדים האלה מקבלים עדיפות מסיבה פשוטה: אין להם הורים שיכולים להביא אותם איתם למקומות העבודה שלהם למצוא להם שבועיים, שלושה ימי עבודה.
רפי מיארה: אנחנו השתדלנו, זה העבודה שלהם.
רפי מיארה: הם עובדים אצלנו.
דני דנון: כמה ילדים בקיץ הקרוב יעבדו?
רפי מיארה: בשנה שעברה עבדו 45 ילדים.
רפי מיארה: שזה המון כסף.
רפי מיארה: בממוצע חלקם מימנו את המסע לפולין מהכספים האלה.
רפי מיארה: אפילו כמעט ולא שילמו, כי קיבלו גם מלגות, וגם עבדו.
רפי מיארה: אנחנו מדברים על, בשנה שעברה המועצה הקצתה לנושא העבודה 175 אלף שקל.
רפי מיארה: שרוב הכסף הלך לילדים האלה.
רפי מיארה: אז בסך הכל אם נמצא את המקורות, ונמשיך ביחד, לא כל אחד לחוד, ומילה טובה למנהל מחלקת החינוך, הוא הוביל את המהלך וספג הרבה מאד ביקורות לפני מספר שנים, כאשר החליט לחלק את הילדים, ולאט לאט התברר שזאת הייתה הדרך הכי נכונה לשלב אותם בכל בתי הספר.
רפי מיארה: אצלי יש 80, בחינוך הדתי העל יסודי יש כמעט 100, למרות שהם בית ספר יותר קטן, והם יותר ישראלים לפעמים מהצד ...
רפי מיארה: שאנחנו מכירים.
רפי מיארה: בסך הכל גדרה היא דוגמא מצויינת לשילוב הזה, גם גופים וולונטריים, וגם מחלקת החינוך, בתי הספר, רווחה כמובן, והשולחן העגול שיואל יוזם, וכולם נפגשים ומדווחים, ומקבלים משימות, זה דבר מאד חשוב.
דני דנון: לילך לבבי, יושבת ראש ועדת הקליטה בגדרה.
לילך לבבי: אני אדבר ממש בקצרה, כי הזמן שלנו קצר.
לילך לבבי: אני מדברת, אני באתי לחדד את הנושא של מקבץ הדיור, לגבי התושבים שם.
לילך לבבי: כבר נתנו סקירה על הכמות האוכלוסייה שם.
לילך לבבי: נפגשתי איתם שבוע שעבר, וריכזנו 3 נקודות שהם היו רוצים לקבל איזה שהוא סיוע בהם: 1 – דיברה על זה כבר חברת הכנסת סולודקין, לגבי דרכי הגישה.
לילך לבבי: באמת קשה להם לצאת מפה.
לילך לבבי: אין להם דרך לא לצאת מפה, ולא לחזור לפה, ואז הם נמצאים רק במקבץ הדיור, וזה משהו שצריך לפתור, כדי שתהיה להם אפשרות גם לצאת קצת להתאוורר מחוץ לגדרה, וגם כמובן להגיע לביטוח לאומי, או משרד הקליטה שאליו הם בעצם צריכים להגיע, וזה ברחובות.
לילך לבבי: הדבר השני – זה נושא ... ראיתם אותה פה.
לילך לבבי: הם מאד רוצים לטפח את המקהלה שלהם, וכמו שאתם ראיתם הם שרים נורא נורא יפה, לפחות בעיני, ויש עוד פה אנשים מאד מאד מוכשרים.
לילך לבבי: זאת שמנגנת בפסנתר, הגברת שמנגנת בפסנתר היא מורה לפסנתר ברוסיה, הייתה מורה לפסנתר ברוסיה באופרה שם, אני חושבת שצריך לטפח אותם, וגם יכול לתת מענה גם ליישוב לכל מיני אירועים, וגם כמובן תעסוקה בשבילם.
לילך לבבי: הדבר השלישי זה בעצם, זה בעצם כל הקישור והכל, זה הנושא שלאין להם תקציבים לפעילות שוטפת ביום יום.
לילך לבבי: הם רוצים לצאת פעמיים, שלוש בשנה לטיולים, בשביל להכיר את הארץ.
לילך לבבי: הם בעצם לא מכירים אותה כל כך.
לילך לבבי: לחגוג את חגי ישראל.
לילך לבבי: חוגים.
לילך לבבי: הם מבקשים דברים מאד מאד פשוטים בעיני.
לילך לבבי: גם ביקשו משחקי חשיבה, שתהיה להם בעצם תעסוקה, כי אין להם במה להתעסק.
לילך לבבי: וזהו.
לילך לבבי: אלה שלושת ...
דני דנון: אני רוצה לשאול את פקד אפי תשובה, מפקד נקודת גדרה, אם יש דברים שהם ייחודיים לקהילת העולים שאתם מתעסקים איתם?
אפי תשובה: נעשו שינויים משמעותיים מאד במהלך השנים האחרונות לגבי הקהילה האתיופית פה בגדרה.
אפי תשובה: יש דברים פחות טובים, ואני אגע בכולם.
אפי תשובה: ראשית, אנחנו מינינו שוטר שהוא מפקד שיטור קהילתי, בן העדה האתיופית, אשר בעצם הוא עושה ימים ולילות לטובת הקהילה, כאשר המטרה בעצם זה לא להגיע לרישום פלילי ותיקים פליליים, אלא לדאוג שבעצם כל סכסוך שבתוך הקהילה, או בין בני העדה לצברים, ייגמר בסופו של דבר על ידי גישור ופישור.
אפי תשובה: אז אני חושב שהתהליך הזה, התהליך הזה מצליח מהסיבה הפשוטה שאם בעבר היו לנו את המקרים, למשל, של החתונות מתחת לבניינים ברחוב שפירא, שבעצם זה הוביל לרעש, להפרעות, ומן הסתם לויכוחים וסכסוכים בין השכנים, היום התופעה הזאת כמעט ונעלמה.
אפי תשובה: אין לנו תופעות כאלה יותר.
אפי תשובה: וכל באמת חתונה מבצעים תיאום יחד איתנו, כשהמשק נוכח בטח, מתאם עם השכנים, ומגיעים למצב שאין שום הפרעה לאף אחד מהשכנים.
אפי תשובה: תופעה נוספת זה בעצם, אני רואה שיש היענות מצד בני העדה לבוא ולהתנדב בקהילה ברמה של המשמר האזרחי, שבעבר לא היה קיים.
אפי תשובה: אז היום כן.
אפי תשובה: יש היום מצב נהדר, באים, מתנדבים בשיטור הקהילתי שלנו, ותורמים חלק נכבד בהפעלה, באירועים תחת כיפת השמים, וכן הלאה.
אפי תשובה: תופעה שלדעתי מחמירה, אני לא יודע אם זה דווקא של בני העדה, זה כל בני הנוער, תופעת השכרות.
אפי תשובה: אלכוהול היום זה נגע רע שפוגע משנה לשנה בגיל יותר ויותר צעיר.
אפי תשובה: דווקא אצל בני העדה, בעיקר בסופי שבוע, אנחנו מזהים תופעה של שכרות, שכרות קשה, כשהם שותים מתחת לבניינים, במועדונים, ברחוב.
אפי תשובה: עכשיו, היום אנחנו מוודאים שזה.
דני דנון: החוק החדש שהעברנו לגבי השפיכה.
אפי תשובה: שפיכות אלכוהול הם בלי סוף.
דני דנון: מה?
אפי תשובה: החוק הזה, קודם כל, זה דבר אדיר.
אפי תשובה: צמצם לנו את תופעת הקטטות ב – 70 או 80 אחוז לדעתי.
אפי תשובה: אבל עדיין אנחנו מזהים שהדברים נעשים בהיחבא.
דני דנון: אז איפה השתייה היום?
דני דנון: היום הרי בגינות, איפה שזה היה כבר בעייתי.
אפי תשובה: החבר'ה שותים.
אפי תשובה: או ששותים לפני.
דני דנון: איפה אבל הם שותים?
אפי תשובה: או בבתים, או שהם שותים לפני, בהיחבא, הרי סך הכל הנקודה פה היא לא מספיק גדולה להכיל את כל האלכוהול שקיים בשטח, וכשאנחנו מגיעים כבר ...
אפי תשובה: שהחבר'ה כבר שיכורים לגמרי.
אפי תשובה: ואז נוצא מצב\
אפי תשובה: לעיתים, של חיכוכים.
אפי תשובה: הדבר הוא לא בשמים, אבל הוא בהחלט קיים.
אפי תשובה: זה תופעה שהיא גם מחמירה, לאו דווקא של בני העדה, אבל היא בהחלט קיימת, וצריך לשים עליה, לתת עליה את הדעת, ולשים עליה דגש, בעיקר בכל מה שקשור בחינוך.
אפי תשובה: עכשיו, אנחנו, אני כמפקד הנקודה, ופקודיי, מקפידים עם הצעת החוק, בבתי הספר, על מנת לדבר אל ליבם של הילדים ולהצביע על כל המגמה הזאת של העלייה בשכרות, ובבעיות שנוצרות כתוצאה מהם.