GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני דנון: לגבי הבג"צ, זו נקודה שבעבר התייחסנו אליה, לא להגיד להורים, 'אתם חייבים לשלוח את הילד, יש מכסות', אבל אם אתם מחליטים לסגור את בית הספר או הגן ומאלצים את הפיזור, יש בעיה משפטית עם זה?
מאיה שריר: אני לא יודעת.
מאיה שריר: ראוי לפנות ללשכה המשפטית, אבל אני יודעת שבית ספר שלא עמד בתפקוד, ויושבת פה מנהלת מחוז מרכז, דר' סולי נתן, בית ספר בלוד, שלא עמד בקריטריונים כנראה לשביעות רצונה, נסגר, בית ספר 'הבנים'.
מאיה שריר: וגם בית ספר 'נר עציון' בפתח תקוה.
מאיה שריר: אין הסעות של ילדים בני הקהילה לבית הספר ויש פתיחה של אזורי רישום.
מאיה שריר: זאת אומרת כן יש אפשרות לנסוע ולעבור מעבר.
מאיה שריר: יוזמה נוספת של שר החינוך היתה לאפשר בתי ספר ממלכתיים, עם תוספת של לימודי יהדות, אבל פה זה לא התאפשר רק בגלל החינוך הממלכתי דתי, הדרישות של הדת.
מאיה שריר: מכיוון שאין אפשרות כזאת אנחנו עושים מאמצים לחזק את בתי הספר עתירי העולים, השר הנחה את המנהל הכללי לחזק את בתי הספר עתירי בני הקהילה, יש לנו תכניות.
מאיה שריר: היינו ביחד בחיפה, בסיכום שלנו עם בית ספר 'יבנה' בחיפה קיבלנו תכנית להפוך את בית הספר למצוין בספורט ובאמנות.
מאיה שריר: תכנית שתופעל.
מאיה שריר: גם בבאר יעקב הכנסנו תכנית.
מאיה שריר: הכוונה היא לחזק את בתי הספר האלה, שיהיו גם אבן שואבת לסביבה, כי בית ספר שיהיה מצוין בספורט ובאמנות, אנחנו מצפים שייכנסו עוד תלמידים מהאזור.
דני דנון: יש פה נציג משרד המשפטים, אולי אתה תוכל להתייחס לשאלה לגבי הנושא של התגברות על פסיקת בג"צ על ידי סגירת בתי ספר או מוסדות חינוך?
יעקב פרידברג: עד כמה שאני מכיר את המצב המשפטי, יש חקיקה שמסדירה את הנושא של אזורי רישום וכן הלאה, כמו שהוצג, וצריך יהיה לשנות חקיקה כדי להביא למצב שבו ילדים בגן ילדים לא לומדים על פי אזור הרישום שלהם.
דני דנון: לא, זה לא מה שהתכוונתי.
דני דנון: אני התכוונתי, נגיד תהיה החלטה היום בוועדה שהשר יחליט לאמץ אותה, שבאופן מודע רוצים לפזר את מוסדות החינוך בעלי אחוז מסוים, אי אפשר לחייב את ההורים לשלוח את הילדים למוסדות אחרים, אבל אם אתה מחליט לסגור מוסדות מסוימים ובעצם הסגירה אתה מאלץ את ההורים לפזר את הילדים למוסדות אחרים?
יעקב פרידברג: נדמה לי שזה ייצור בעיות משפטיות מורכבות מאוד.
יעקב פרידברג: הזכות לשוויון בחינוך היא זכות חוקתית וחלק מהזכות הזאת אומרת שיש לך גם מוסד שהוא קרוב לבית שלך, שהוא לא רחוק.
יעקב פרידברג: אני אומר את זה אינטואיטיבית, זה דורש התייחסות מאוד---
שלמה מולה: אם תהיה יוזמת חקיקה שמגבילה.
דני דנון: אני רוצה לבקש מדר' סולי נתן, את היית איתנו בסיור בפתח תקוה וגם התרשמנו מההשקעה בילדים, מההשקעה של המשרד, וראויה לציון הפעילות של המשרד, אבל מצד שני, כשדיברנו עם הילדים, דר' נתן, ושאלנו אותם 'הייתם רוצים ללמוד עם ילדים לא אתיופים כבר עכשיו, לא כשאתם עולים לחטיבה?', זה לא היה סקר מייצג, אבל התשובות שקיבלנו היו שהם היו כן מעדיפים והשאלה היא מה המשרד עשה מאז הסיור עד היום בנושא הזה.
סולי נתן: ראשית, כפי שאמרה גב' מאיה שריר, המדיניות של שר החינוך ושלנו היא כמובן ליצור אינטגרציה כמה שאפשר.
סולי נתן: שר החינוך נותן תשומת לב רבה, כפי שאמרתי גם בפעם הקודמת, לנושא הזה, והוא נמצא איתנו בקשר מתמיד ובשיחות תמידיות לגבי התנהלות העניין.
סולי נתן: אני יכולה לתת לך מספר דוגמאות מה נעשה מאז.
סולי נתן: היתה לי שיחה עם מחזיק תיק החינוך, למשל, ברחובות, שיש שם בית ספר מצוין, בית ספר 'הדרים', שנמצא בשכונת קרית משה, בית ספר שגם המחוז משקיע משאבים רבים כדי לקדם את התלמידים, אבל גם את כישוריהם, ליד אותה שכונה בונים עכשיו שכונה חדשה, בשיחה שהיתה לי עם זוהר בלום נאמר לי שבהחלט יש חשיבה לגרום לכך שהתושבים שיגיעו לשם יופנו וישובצו בבית ספר 'הדרים'.
סולי נתן: קבענו שאנחנו מקיימים פגישת עבודה בשנת הלימודים הבאה מפני שעדיין לא אוכלס המקום, כדי לקדם את העניין הזה לשנת הלימודים תשע"ג.
סולי נתן: יחד עם זאת, אם אנחנו תמיד חוזרים לפתח תקוה, קיימנו שם ישיבה, אתה ראית את בית הספר, השקעה רבה בתלמידים, בפתח תקוה עצמה אנחנו קבענו דבר כזה; שר החינוך בראש ובראשונה חייב את כל מוסדות החינוך, את המוכר שאינו רשמי, להשתתף במשימה הלאומית של קליטה נאותה של תלמידים שהם יוצאי אתיופיה.
סולי נתן: כפי שנאמר כבר, ואמרנו את זה גם בעבר, אכן בשנת הלימודים הנוכחית המדיניות של השר והיוזמה של השר הוחלה על בתי הספר כולם.
סולי נתן: בית ספר 'נר עציון' נמצא בשכונה שהיא מאוכלסת בתלמידים יוצאי אתיופיה, כפי שנאמר כאן, אזור הרישום של התלמידים האלה, בית ספר 'נר עציון', זה חוק מדינת ישראל, הרשות קובעת את אזור הרישום, יש בית ספר שכונתי---
דני דנון: אם בית הספר ייסגר בשנה הבאה, מה יקרה לתלמידים?
סולי נתן: אם אנחנו הולכים לעניין של סגירת בית ספר, אנחנו צריכים לשבת עם הרשות המקומית ועם הפיקוח ולתכנן איך אנחנו עומדים במשימה הזאת, אבל אני אומר לך את המהלכים שעשינו וחשוב לדעת אותם.
סולי נתן: נתנו אפשרות בחירה להורים, ולהתחיל מן הקל אל הכבד: ראשית לא נתנו לתלמידים ממוצא אתיופי שהם מחוץ לאזור הרישום ללמוד בבית ספר 'נר עציון'.
סולי נתן: בעבר התנקזו לתוך 'נר עציון' תלמידים שהם לא מהשכונה והם היו יוצאי אתיופיה.
סולי נתן: אז ראשית פיזרנו אותם לבתי הספר האחרים, הממלכתיים או הממלכתיים דתיים, בהתאם לרצונם של ההורים.
סולי נתן: הפעילות השנייה והדרך השנייה שפעלנו זה לאפשר לכל הורה שמבקש ללמוד בחינוך הממלכתי לבחור את בית הספר שלו, בחירה חופשית של ההורים, הם יבחרו גם את בית הספר הממלכתי.
סולי נתן: וכך היה, נרשמו הרבה תלמידים לחינוך הממלכתי בשנת הלימודים הנוכחית.
סולי נתן: לא תלמיד אחד, אני מדברת על קבוצה גדולה של תלמידים.
סולי נתן: הדבר השלישי, אנחנו מקיימים ועדה, והוועדה הזאת היא ועדה שקיימת בכל יישוב ויישוב אבל גם בפתח תקוה, תלמידים שרוצים ללמוד מחוץ לאזור הרישום, מתקיימת ועדה שדנה בפנייה של כל אחד ואחד.
סולי נתן: בוועדה הזאת, של תלמידים מהשכונה שרוצים ללמוד מחוץ לשכונה של 'נר עציון', יש גם נציגות של המחוז ושל הפיקוח הממלכתי דתי אבל גם נציגות של הפיקוח הממלכתי.
סולי נתן: הוועדה דנה לגופו של עניין על כל מקרה ומקרה.
שלמה מולה: מי שרוצה לעזוב את בית הספר?
סולי נתן: אני מספרת על הפעילויות שאנחנו עושים כרגע.
סולי נתן: אני חושבת שאלה שלושה נושאים מאוד מאוד רציניים, שאפשרנו להורים בחירה, ללמוד מחוץ לאזור הרישום שלהם כפי שמחייב הסמכויות של הרשות המקומית וחוק מדינת ישראל.
דני דנון: אבל, דר' נתן, לפי הנתונים שאת מציגה בפנינו נשב פה גם עוד שלוש, חמש, עשר שנים ובאותן שכונות עתירות עולים יוצאי אתיופיה עדיין יהיו מוסדות חינוך על טהרת יוצאי אתיופיה.
סולי נתן: אני רוצה לומר לך עוד דבר אחד, יש הורים שמאוד שבעי רצון מ'נר עציון' ולא רוצים ללמוד בבית ספר אחר.
סולי נתן: כשסגרתי את בית הספר 'הבנים' בלוד, סגרתי אותו בראש ובראשונה מפני שלא הייתי מרוצה מתפקודו של בית הספר, מההישגים הלימודיים של התלמידים ומההתנהלות שלו.
סולי נתן: ואכן, בשל כך קיימנו קשר עם הקהילה של יוצאי אתיופיה, עם ההורים, עם המורים, עם הרשות, והילדים היום נמצאים בבתי ספר אחרים.
סולי נתן: זה בית ספר ממלכתי, אבל גם אפשרנו להורים לבחור את בית הספר שלהם מחוץ לאזור הרישום.
סולי נתן: בכל אופן, אם אנחנו חוזרים ל'נר עציון', 'נר עציון' מונה היום לשנת הלימודים הבאה כ-300 תלמידים.
דני דנון: עם תלמיד אחד שהוא לא יוצא אתיופיה.
סולי נתן: שניים, אם לדייק.
דני דנון: זה שיפור של 100%.
דני דנון: כשאני הייתי שם היה תלמיד אחד, בטח זו האחות הקטנה.
קריאה: אבל גם תושבי השכונה הם 100% אתיופים.
איציק עובדיה: אחד מהם זה הבן של המורה שמלמד בתוך בית הספר.
דני דנון: לא, עכשיו יש שניים.
סולי נתן: ואלה התלמידים שגרים בשכונה.
דני דנון: שוב, הנתונים ב'נר עציון'; כמה תלמידים בשנה הבאה?
סולי נתן: אומרת המנהלת 300.
דני דנון: מתוכם שניים הם לא יוצאי אתיופיה.
סולי נתן: יחד עם זה, אנחנו משקיעים, על פי יוזמתו של השר, משאבים גדולים מאוד לתוך בית הספר, גם הרשות וגם משרד החינוך.
סולי נתן: אני מוכרחה לומר לך ששר החינוך נתן את כובד משקלו בעניין ואני חושבת שהתלמידים מקבלים מעל ומעבר למה שהיו מקבלים אם היו משובצים בבתי ספר אחרים שפזורים ביישוב.
שלמה מולה: מה ההישגים שלהם?
סולי נתן: ההישגים הם בהתאם ואני מרשה למנהלת על ההישגים.
מזל שטרית: בהשוואה לבתי ספר כמו שלנו, אנחנו---
שלמה מולה: אל תיקחי אותי למקומות שיש 100% אתיופים ותשווי, אני רוצה שאת תיקחי את בית הספר שלך מול בית ספר איכותי בשכונה אחרת בפתח תקוה.
שלמה מולה: שם אני רוצה את ההשוואה הזאת.
מזל שטרית: אנחנו בממוצע טוב ואנחנו רק בעלייה וזה מאוד חשוב.
דני דנון: אני רוצה לבקש מעורך דין יצחק דסה, המנהל הכללי של 'טבקה'.
יצחק כהן: קודם כל אני רוצה לברך את יושב ראש הוועדה על קיום הדיון הזה, אם כי ציפינו שהדיון הזה יתקיים, לאחר החלטה של כבוד היושב ראש, בשיתוף עם ועדת החינוך.
יצחק כהן: צריך לומר, הבעיה לא נוצרה סתם, לבעיה יש אבות ויש בנים.
יצחק כהן: האבא הוא משרד החינוך והבנים הם הרשויות המקומיות.
יצחק כהן: על פי הבדיקה שלנו אין רצון אמיתי וכוונה אמיתית להתמודד עם הבעיה.
יצחק כהן: בעבר משרד החינוך ניסה להתמודד עם הנושא על ידי קביעת מכסות, שזה בניגוד לחוק שכנסת ישראל חוקקה אותו, שאומר שאסור להפלות ילד בגלל מוצאו, או מעמדו הסוציו אקונומי.
יצחק כהן: הנושא הגיע לבג"צ, בג"צ פסק את מה שפסק ומשרד החינוך היה צריך להתמודד עם הבעיה.
יצחק כהן: עד היום אנחנו לא רואים התמודדות אמיתית של משרד החינוך עם הבעיה עצמה.
שלמה מולה: הבג"צ הזה עשה רע מאוד.
שלמה מולה: הוא לא נתן אפשרות למשרד החינוך ללכת עם ההחלטה הזאת של להגיע למצב של 10%, 6%, 7%, להגיע למצב של פיזור.
שלמה מולה: הבג"צ עשה שירות רע.
שלמה מולה: בוא נסכים קודם כל על הנקודה הזאת.
יצחק כהן: תפקידו של בג"צ לבדוק אם פעולה מסוימת היא בהתאם לחוק או לא.
יצחק כהן: בג"צ קבע שזה בניגוד לחוק.
יצחק כהן: משרד החינוך היה צריך להפיק את הלקח, כי אם יש לך באג ויש לי באג, הקריטריון לא צריך להיות צבע, הקריטריון לא צריך להיות המוצא, הקריטריון צריך להיות ההישגים הלימודיים של אותם הילדים.
יצחק כהן: אם משרד החינוך קובע שהמכסה היא הפתרון---
דני דנון: אני רוצה לקדם אותך, המצב הוא רע, אין פה אחד בחדר שאומר 'מעולה, כך צריך להיות', מה אתה מציע כדי לשפר את המצב?
דני דנון: או יש דוגמאות למקומות שעליהם אתה יכול להצביע ולהגיד 'פה עשו 1, 2 ו-3 והמצב שונה'?
יצחק כהן: אני חייב לומר שגם בהתעסקות שלנו עם 'נר עציון' ההשוואה שלהם לגבי ההישגים של התלמידים זה בהשוואה לילדים יוצאי אתיופיה אחרים, לא בהשוואה לבתי ספר אחרים.
יצחק כהן: נכון שהעמדה שלנו באה ואומרת שצריך לצאת מנקודת הנחה שילדים יוצאי אתיופיה אינם חלשים מטבעם.
יצחק כהן: ההסתכלות והסטיגמות והדעות הקדומות הקיימות הן אלה שבעצם יוצרות את הבעיה עצמה.
יצחק כהן: התפיסה היא שילדים יוצאי אתיופיה הם שווים חולשה---
יצחק כהן: אל"ף, תסתכלו על ילדים יוצאי אתיופיה כילדים שווים בין שווים.
יצחק כהן: בי"ת, משרד החינוך, לפחות כך הוא אמר, פותח את אזורי הרישום ברשויות המקומיות לילדים יוצאי אתיופיה והורה יוכל לבחור.
יצחק כהן: מה שקרה זה שבעצם יש לנו הורים שאינם יוצאי אתיופיה שמוציאים באופן מכוון את הילדים שלהם מבתי הספר והמחלקות של הרשויות המקומיות משתפות פעולה עם הורים שיש להם דעות קדומות וגזעניות, כשהרשויות המקומיות יכולות לווסת.
יצחק כהן: הרי התשובה הכי קלה זה לומר 'יש לנו בית ספר עם אחוז גבוה של אתיופים, בוא נסגור אותו'.
יצחק כהן: הראייה צריכה להיות הפוך, אם יש בית ספר כזה, הרשות המקומית ומשרד החינוך יכולים לפעול באופן אקטיבי ולראות איך הוא מווסת את זה בחזרה.
יצחק כהן: ב-'נר עציון', הייתי כן מצפה שבשנה הקרובה יבואו ויגידו 'יש לנו לא רק שני ילדים לא יוצאי אתיופיה, אלא בואו נראה איך אנחנו מצליחים לגייס הורים אחרים מאותה שכונה ללמוד בבית הספר הזה'.
יצחק כהן: אם 'נר עציון' לא הצליח לשווק את עצמו כבית ספר הישגי ולהביא ילדים שאינם יוצאי אתיופיה לאותו בית ספר, זה כישלון.
יצחק כהן: אני כן רוצה לראות במהלך השנים, גם אם אני לא סוגר את אותו בית ספר, שילדים שאינם יוצאי אתיופיה יחזרו לאותו בית ספר או ייקלטו תלמידים חדשים ללמוד באותו בית ספר.
יצחק כהן: נקודה נוספת, ברשותך, אנחנו רואים, וזה הופך להיות גם דמגוגיה, בילדים יוצאי אתיופיה כנכס, כמקור להשגת משאבים, אם אנחנו באים ואומרים, בואו נפתח בתי ספר שבהם יש ריכוז גבוה, כך נוכל בעצם לסחוט מהמדינה, מהממשלה, ממשרד החינוך, כספים, כך בעצם נשביח את אותו בית ספר.
יצחק כהן: אני חושב שצריך לבוא ולהגיד שבית ספר חייב להיות מבוסס...
יצחק כהן: אם בעבר הייתי בדעה שחשוב, ולא אכפת לי אם בשם האינטגרציה, ולא צריך לפגוע בהורים, כרגע צריך לכפות על הרשויות המקומיות שהם יבואו בתכניות מפורטות איך הם מתכוונים לפעול כך שבבתי ספר יהיה ויסות נכון.
דני דנון: אני רוצה לפנות לממלא מקום ראש העיר פתח תקוה, מר מוטי זפט.
דני דנון: ראשית, מוטי, תעשה לי קצת סדר; אזור הרישום פתוח היום ליוצאי אתיופיה בפתח תקוה, השאלה היא אם מעבר לזה, אתם מממנים הסעות?
דני דנון: אם אתם מקיימים פעילות הדרכה או עידוד להורים?
דני דנון: ראינו את זה בעיריית חיפה, עיריית ראשון לציון, שיש פעילות יזומה כדי לעודד את ההורים לשלוח את הילדים מחוץ לבתי הספר או מוסדות החינוך האלה.
דני דנון: מה קורה היום בפתח תקוה?
מרדכי זפט: היום בפתח תקוה כל הורה של ילד יוצא אתיופיה מוזמן לאגף החינוך אצלנו, יושב עם מנהלת האגף, סיגלית, או עם סגניתה, היא מדברת איתו ופותחת בפניו את כל האופציות, ממלכתי דתי וממלכתי שאינו דתי וגם פרטיים.
מרדכי זפט: דיברו פה על מה שהיה בזמנו, אני חושב שמותר לדבר על חצי הכוס המלאה, אולי לא חצי, אולי שלושת רבעי.
מרדכי זפט: כולנו זוכרים את הסערה לפני שנתיים-שלוש, מאז, אני יכול להגיד ברוך ה', בשנה שעברה שנת הלימודים נפתחה ללא כל בעיה ובמהלך כל השנה הזאת לא היתה שום בעיה בקליטת תלמידים, גם בבתי הספר הפרטיים והעסק התייצב ואינשאללה ימשיך כך גם הלאה.
מרדכי זפט: אז בואו נזכור גם את זה לטובת פתח תקוה.
מרדכי זפט: אני רוצה לדבר על 'נר עציון'.
מרדכי זפט: היית אצלנו בבית הספר, ציינת שהתרשמת.
מרדכי זפט: האדם מטבקה דיבר וגם חבר הכנסת מולה דיבר על ההשוואה בין 'נר עציון' למקומות אחרים, אני חושב שכשמווים צריך להשוות---
שלמה מולה: זה לא מפריע לך שיש 98% תלמידים יוצאי אתיופיה?
שלמה מולה: אמרו שיש שניים.
מרדכי זפט: התשובה שלי, מפריע לי.
מרדכי זפט: אני אגיע לזה.
מרדכי זפט: תן לי שלוש דקות ותשמע.
שלמה מולה: מה שטוב, אנחנו נשמע, אבל קודם כל תגיד לנו איזה פעולות אתם עושים בצורה יזומה בעניין הזה, לא רק להביא את ההורים ולדבר איתם, והאמת גם תלוי איך מדברים איתם ואיך מעבירים את המסרים.
מרדכי זפט: תן לי את השלוש דקות לדבר, הגעתי מפתח תקוה, ביטלתי פגישות בשביל הפגישה פה.
מרדכי זפט: דיברו על ההישגים של 'נר עציון'.
מרדכי זפט: אני מודד הישגים, אתה יודע איך?
מרדכי זפט: לאן הילדים הבוגרים הולכים?
מרדכי זפט: ההכוון בתוך היסודי, לאן הם הולכים.
מרדכי זפט: בוגרי 'נר עציון' הולכים לישיבות התיכוניות הכי טובות, ישיבת בני עקיבא בנחלים, ישיבה של שי פירון אצלנו, הבנות לאולפנת 'ישורון', ל'כפר אברהם', למוסדות, כמו שהילדים האליטיסטיים מ'כפר גנים' הולכים.
מרדכי זפט: לאותם מקומות הם הולכים.
מרדכי זפט: שתיים, ראש ישיבת 'כפר אברהם', הרב שמעון שושן, ויושב ראש הוועדה שמע את זה מפיו, אמר שהילדים יוצאי העדה בוגרי 'נר עציון' מגיעים אליו לישיבה יותר מוכנים לחטיבה מאשר ילדים יוצאי העדה שלומדים ב'כפר גנים', בבית הספר האליטיסטי.
דני דנון: אתה בעד להניח את המצב הקיים, אם הכל טוב.
מרדכי זפט: שאלת אותי, חבר הכנסת מולה, אם אני אוהב את המצב שיש בית ספר שכולו ילדים יוצאי אתיופיה.
מרדכי זפט: התשובה היא במפורש לא, אבל יש לי גם תכניות להמשך.
מרדכי זפט: קודם כל, אם הגענו לקונצנזוס שהעירייה משקיעה את כל נשמתה, חלדה וכספה לטובת העניין הזה, בסדר.
שלמה מולה: היא לא עושה חסד.
מרדכי זפט: אמרתי חסד?
מרדכי זפט: אנחנו עושים את זה באהבה וברצון.
שלמה מולה: אני מדבר על העירייה, לא על בית הספר.
מרדכי זפט: על העירייה.
מרדכי זפט: העירייה משקיעה בבית הספר ובכל ילדי אתיופיה הרבה יותר מאשר היא משקיעה פר ילד, מאשר בבן שלי, ועושה את זה מתוך תפיסה שצריך לעזור קודם כל למי שצריך את הדחיפה למעלה.
מרדכי זפט: הילד שלי, אני אסתדר עם מה שיש לי.
מרדכי זפט: וכך היא נוקטת בשיטתיות, בהכוון ראש העיר.
מרדכי זפט: דיברו על השר, אז גם ראש העיר שלנו דוחף את העניין הזה.
מרדכי זפט: צריך להבין, ואני שמח על ההזדמנות שניתנה לי פה, אני עושה הבחנה בין ילד עולה מאתיופיה, או עולה מסקנדינביה, זה לא משנה, שמגיע לישראל בגיל 11 ואתה שם אותו בכיתה של ילדים ישראליים בגיל 11, בלי שהוא יודע להגיד שלום בעברית, בלי שהוא מבין מלה שהמורה מדברת, ולא באשמתו, הוא בא בלי הרקע הזה, לבין ילדים יוצאי אתיופיה ילידי הארץ.
מרדכי זפט: ילד יוצא אתיופיה, שההורים שלו עלו מאתיופיה, הוא נולד בישראל, היה בגן ילדים וכדומה, מבחינתנו הוא אותו דבר כמו הילד שלי ושלה.
מרדכי זפט: אין שום הבדל.
מרדכי זפט: ולכן אם אתה שואל אותי לגבי 'נר עציון'---
דני דנון: תתקדם, לגבי מה הולך להיות בעוד שנה, שנתיים, שלוש.
מרדכי זפט: לגבי 'נר עציון', אם אתה שואל אותי לדעתי, לילדים שמגיעים עכשיו, זה מקרוב, ממרכז הקליטה, בלי שום ידע, אין שום---
שלמה מולה: אני לא מסכים איתך.
שלמה מולה: לא, הם מגיעים---
קריאה: הילדים שנולדו בארץ הם נולדו, מה השאלה.
מרדכי זפט: אדוני היושב ראש, אני לא בכנסת, אני לא רגיל שמפריעים לי.
דני דנון: אני יודע שבמועצת מליאת העיר פתח תקוה הדברים לא יותר שקטים מפה.
מרדכי זפט: הבאת את איציק עובדיה שיעיד על זה?
דני דנון: יש שלושה חברי מועצה.
דני דנון: מר זפט, מבט לגבי העתיד.
מרדכי זפט: מבט לגבי העתיד - אנחנו רואים את המגמתיות, כיוון שהשכונה כנראה נסגרה לקליטת משפחות חדשות, בטח במסות גדולות, אז לא צפויים הרבה ילדים חדשים שמגיעים למקום ולכן מספר הילדים בכיתות א' וכדומה יהיה יותר מצומצם.
מרדכי זפט: במקביל אנחנו, תוך שבועות ספורים, ועכשיו הגיעו חבריי ממשרד החינוך, עומדים להתחיל לבנות שני בתי ספר ממלכתיים דתיים בעיר, אחד במתחם נחלים ואחד בשכונת נווה גן.
מרדכי זפט: אני מעריך שתוך שנתיים, אם תימשך המגמה הזאת שדיברנו, אנחנו נוכל לקלוט את הילדים האלה במגוון בתי הספר הממלכתיים דתיים.
מרדכי זפט: כיוון שהיום יש מספר מצומצם.
מרדכי זפט: ברגע שיש לנו עוד שניים, אנחנו כולנו מעריכים ומקווים ומאמינים שלא תהיה בעיה לקלוט אותם בכל המוסדות.
אברהם נגוסה: בואו נצא מהמדיניות המוצהרת של משרד החינוך.
אברהם נגוסה: המדיניות המוצהרת של משרד החינוך אומרת שילוב עולי אתיופיה, גם עולים אחרים, שילוב במערכת החינוך.
אברהם נגוסה: מה שאנחנו רואים בשטח זה לא שילוב, זו הפרדה, זו התבדלות ברורה והסללה לשולי החברה, לא למרכז החברה.
אברהם נגוסה: הקהילה כבר נמצאת בשולי החברה הישראלית ומגבירים את המצב הזה יותר בזה שאנחנו מפרידים את גני הילדים ואת בתי הספר.
אברהם נגוסה: איך אנחנו יכולים לשלב מבחינה חברתית?
אברהם נגוסה: איך אנחנו יכולים לשלב את הילדים בעתיד בתיכון ובצבא, באוניברסיטאות ובתעסוקה אם אנחנו מתחילים להפריד אותם ולשלוח אותם לשולי החברה ולהפריד אותם מגן הילדים ובבית הספר היסודי?
אברהם נגוסה: אני חושב שצריכים לבוא ולהגיד שהמדיניות פה והמעשה בשטח אחר.
אברהם נגוסה: לכן המדיניות המוצהרת נכשלה.
אברהם נגוסה: גם התפיסה של קליטת עלייה של מדינת ישראל כקולטת עלייה לאינטגרציה, זה נכשל.
דני דנון: דר' נגוסה, יש לך דוגמה לעיר אחרת שבה הפעילות של הרשות ומשרד החינוך היתה שונה והביאה לתוצאות שונות?
אברהם נגוסה: אני חושב שדוגמה נכונה שאנחנו היינו בסיור בראשון לציון למשל.
אברהם נגוסה: בעיר ראשון לציון ארגנו הסעות, הם פתחו אזורי רישום והם הסיעו אותם ופיזרו את ילדיהם למערכת החינוך ואין לנו ריכוז חוץ מגן ילדים אחד ברמת אליהו, והם גם הולכים לפזר את זה.
אברהם נגוסה: אז ראשון לציון, עיריית ירושלים, כדוגמה.
אברהם נגוסה: יש ערים אחרות שהן הצליחו.
שלמה מולה: אני חושב שאתה נותן יותר מדי קרדיט לראשון לציון.
אברהם נגוסה: מה שמגיע מגיע.
שלמה מולה: אני רק מזהיר אותך.
אברהם נגוסה: אבל אתה לא ראש העיר.
אברהם נגוסה: אני חושב שנלך לפי המדיניות המוצהרת, מה שעושים זה פגיעה בשוויון, פגיעה באינטגרציה, פגיעה בשילוב הקהילה ולכן חייבים לפזר את הילדים בהסעות.
אברהם נגוסה: עיריית פתח תקוה לא רוצה להוציא כסף להסעות, היא לא רוצה לעודד את הדברים האלה.
אברהם נגוסה: אני לא מדבר על הישגים, רבותיי, ההישגים יהיו מה שיהיו, אסור לנו לקבל את המציאות הקיימת של להפריד בית ספר רק לשחורים.
אברהם נגוסה: זו פשוט בושה למדינת ישראל.
דני דנון: מר זפט, שאלה לגבי ההסעות.
דני דנון: היום יש הסעות חינם למי שרוצה לצאת וללמוד במקום אחר?
מרדכי זפט: בוודאי, כן.
סיגלית יאראק: במאות אלפי שקלים לשנה.
אברהם הופנברג: אגב, משרד החינוך, כשזה מתחת לשני קילומטר או שלושה קילומטר, לא מכיר בהסעה הזאת, אבל אנחנו לא עושים את החשבון הזה.
מרדכי זפט: אתמול מישהו מכוכב יאיר אמר לי שהוא שמע מראש המועצה שם שהוא רוצה לקלוט תלמידים יוצאי אתיופיה מפתח תקוה והוא יסיע אותם הלוך וחזור כל יום.
מרדכי זפט: זה נראה לי הזוי, אבל.
מרדכי זפט: ..
סיגלית יאראק: אנחנו מממנים גם את שכר הלימוד עבור הילדים שלומדים בחינוך הפרטי.
דני דנון: כמה כאלה יש?
סיגלית יאראק: המון, בסביבות 40 תלמידים שלומדים בחינוך הפרטי.
סיגלית יאראק: אנחנו מממנים שכר לימוד והסעות ואת כל הצרכים של הילדים שחלקם נחשבים גם למעוטי יכולת, שזה כולל לבוש והנעלה וכל הכרוך בהוצאות הלימוד.
שלמה מולה: קודם כל זה נורא מתסכל אותי, אני מוכרח לומר לכולם, זה מאוד מתסכל שיותר מ-15, 18 שנה מתקיימים דיונים דומים בדיוק, מה שנקרא הכלבים נובחים, השיירה עוברת, שום דבר כמעט לא משתנה, זה מן סוג של מחזוריות של דיונים באותן אמוציות וכן הלאה.
שלמה מולה: ברמה האישית זה מאוד מתסכל אותי.
שלמה מולה: דבר שני, אני לא חושב שאנחנו צריכים לשים על המזבח את המורים, את צוות העובדים של בית הספר.
שלמה מולה: לא משנה אם זה 'נר עציון' או בכל בית ספר אחר.
שלמה מולה: לי באופן אישי יש הערכה רבה מאוד לאותם עובדים, אנשים שמשקיעים כדי לתת את כל המיטב בתנאים הקיימים, כך אני מאמין.
שלמה מולה: אני מקווה שאני לא אתבדה.
שלמה מולה: לכן הבעיה שלנו צריכה להיות מול משרד החינוך, קובעי המדיניות, והרשות המקומית וקביעת מדיניות של הרשות המקומית בעניין הזה, שהיא בעצם מייצרת את התוצאה ההפוכה, ואני אפתיע אתכם, גם בני הקהילה לא פטורים מהבעיה הזאת.
שלמה מולה: אברהם, גם אתה לא פטור כמו שאני לא פטור מזה.
שלמה מולה: אני אומר לכם כאן, אדוני היושב ראש, אני חוזר על זה עשר פעמים, בכל דיון, כל עוד אנחנו לא נגיע למצב שבו אם יש במדינת ישראל 70% לומדים בבית ספר ממלכתי, אצל יוצאי אתיופיה בדיוק הפוך, אז אנחנו כל הזמן נתעורר בבוקר ונבוא ונגיד, איפה אנחנו נמצאים?
שלמה מולה: צריך להגיע למצב שבו גם העולים שגדלו כאן, או הגיעו לכאן, לא רק ילידי הארץ, גם הוריהם שהתגיירו, אף אחד לא צריך להפחיד אותם, הם צריכים להשתלב בבתי הספר הממלכתיים.
שלמה מולה: מי שחפץ בכך שהילדים שלו לא ייסעו רחוק אלא ילמדו בבתי הספר בסביבה, בבתי ספר איכותיים, אני חוזר ואומר בבתי ספר איכותיים, אף אחד לא צריך להפחיד את ההורים ש'אם הבן שלך לא ילמד בבית ספר ממלכתי דתי', הוא עלול לקחת לו את תעודת הגיור.
שלמה מולה: הדבר הזה הוא לא עניין של רק של הרשות המקומית, אברהם, זה תפקידך, תפקידי, תפקיד של יוצאי אתיופיה, בעיקר שהוא צריך לתת עוגן.
שלמה מולה: זה פתרון אחד.
אברהם נגוסה: יש מצב שמפחידים אותם?
אברהם נגוסה: אם יש, אנחנו נילחם בזה.
שלמה מולה: אתה רוצה להתווכח איתי?
אברהם נגוסה: למיטב ידיעתי, אין מי שמפחיד אותם.
אברהם נגוסה: אם יש, נילחם.
שלמה מולה: אל תתווכח איתי, תלך תעשה אספה בראשון ובפתח תקוה, תגיד להם 'תילחמו בבתי הספר הממלכתיים', אל תבוא לכאן, אל תעשה הצהרות לכאן כאילו שאתה פטור מזה.
שלמה מולה: אני מוכן לבוא איתך ואני רוצה לשמוע שאתה אומר להורים 'תרשמו את הילדים שלכם בבית ספר ממלכתי'.
שלמה מולה: לא צריך להיות פה גיבור.
אברהם נגוסה: למה אני צריך להגיד להם?
אברהם נגוסה: הם צריכים לקבל את ההחלטה.
אברהם נגוסה: אם יש מישהו מפחיד, זו כפייה, ולכן אנחנו נילחם, אבל אם ההורה בוחר, אני לא יכול לכופף אותו.
שלמה מולה: אני מציע לא לזרוק הכל רק על המדינה.
שלמה מולה: אבל אני רוצה לבקש, אדוני היושב ראש, בקשה משר החינוך, דרישה מינימלית שלנו כוועדה, לבקש ממנו להקים ועדה שתמצא פתרון לאותם 17-24 בתי ספר שיש בהם אחוז גבוה מאוד של יוצאי אתיופיה.
שלמה מולה: יש סל פתרונות אפשריים.
שלמה מולה: אני חושב ששר החינוך, עם הצוות המקצועי שלו, יכול לתת פתרונות וכלים בהידברות עם ההורים, עם אנשי המקצוע, עם בני הקהילה, עם הארגונים, אבל בשום פנים ואופן אנחנו לא נוכל להשלים גם ציבורית שיהיו אחוזים גבוהים של תלמידים יוצאי אתיופיה.
שלמה מולה: אני מסכים עם דבר אחד שמישהו אמר כאן, אסור לכרוך את ילידי הארץ, שנולדו בארץ, בגלל שהם יוצאי אתיופיה, לבין העולים.
שלמה מולה: לכן צריך לתת גם לנקודה הזאת ביטוי ואז יכול להיות, בסופו של דבר, גם אם יש יוצאי אתיופיה בעלי צבע חום גבוה, אם רובם הם ילידי הארץ, נמצאים באותה שכונה, צריך לדבר על העצמת בית הספר, מתן יותר כלים לבית ספר כדי שהילדים יהיו הישגיים, לאו דווקא רק עולים.
שלמה מולה: אבל בשום אופן אנחנו לא נוכל לקבל את המצב שיהיו בתי ספר סגרגטיביים.
שלמה מולה: אני מציע שכולנו, בלי לעשות איזה שהן עסקאות פוליטיות עם ראשי הרשויות המקומיות או עם מחזיק תיק בעל צבע כזה או אחר, או בעל עניין פוליטי כזה או אחר, לא נעשה את הסחר מכר הזה, נלך בגישה טהורה שעושה צדק.
שלמה מולה: אני מדבר על כולם, כל מי שעוסק בעניין הזה.
דני דנון: מר דוד מהרט, המנהל הכללי של מרכז ההיגוי, בבקשה.
דוד מהרט: אני חושב שההסתכלות צריכה להיות הסתכלות ברמת מקרו, ברמה הארצית.
דוד מהרט: אני חושב שהמצב בפתח תקוה איננו דומה למצב בבאר יעקב והמצב בבאר יעקב איננו דומה למצב בנתניה.
דוד מהרט: אגב אני רוצה להגיד שברמה הכללית בתי הספר שיש בהם את האחוז הגבוה ביותר של בני הקהילה זו העיר נתניה ולא פתח תקוה.
דוד מהרט: אנחנו יכולים לדבר על פתרון ואנחנו יכולים לדבר על יישוב ויישוב, אבל הפתרונות אינם אחידים.
דוד מהרט: זו הערה אחת.
דוד מהרט: הערה שנייה, חינוך זה לא רק ציונים, חינוך הוא חינוך להישגים לימודיים, אבל גם יש מרכיבים חברתיים ואם הילדים יוצאי אתיופיה יקבלו אותי בנתוני המיצ"ב או במבחנים ציון גבוה אבל ירגישו רע, ירגישו ממודרים, ירגישו מנוכרים לחברה הישראלית, בעיניי הציונים האלה אינם שווים כי בסופו של דבר יהיו אנשים שאולי מרגישים מצטיינים, אבל מרגישים מתוסכלים מבחינה חברתית.
דוד מהרט: נקודה שלישית שצריך לשים לב אליה; על משרד החינוך אפשר להגיד הרבה דברים, אבל אני חושב שאפשר גם להגיד משהו על החברה הישראלית, חברים.
דוד מהרט: בסופו של דבר אם יש הורים שכשרואים ילדים יוצאי אתיופיה מוכנים לעשות תרגילים ולעשות כתובת פיקטיבית ולרשום את הילדים שלהם בבית ספר שאין בהם ילדים יוצאי אתיופיה, זו בעיה של החברה הישראלית ולחברה הישראלית יש קושי עם העובדה שאנחנו אנשים בעלי צבע עור שונה.
דוד מהרט: אגב, היא לא מבחינה בין הילדים שלי, שלמה, והילדים שלך, שנולדו פה, לבין מי שהגיע אתמול.
דוד מהרט: מבחינתם כולנו עולים מאתיופיה.
דוד מהרט: זו נקודה נוספת.
דוד מהרט: נקודה אחרת שאני רוצה להגיד; אני חושב שאנחנו צריכים להיזהר בדברים שלנו, כי לכל ילד שאנחנו מדברים עליו יש הורים.
דוד מהרט: אני חושב שכל דבר וכל פתרון שנציע, הוא צריך להתחשב בדעתם של ההורים.
דוד מהרט: בסופו של דבר מי שצריך להגיד את המלה האחרונה אלה ההורים.
דוד מהרט: ההצעה שלי, ואני הגשתי מסמך למשרד החינוך, צריכה להיות מורכבת על כמה עקרונות.
דוד מהרט: עיקרון אחד הוא שצריך להציע מגוון של פתרונות להורים וההורים צריכים לבחון בפתרון שנראה להם.
דוד מהרט: אני פותח סוגריים קטנים ולהגיד שלפני כמה שנים היה בית ספר, שעדיין קיים, רמב"ם בנתניה והיה הרבה רעש.
דוד מהרט: ישבנו עם מנהלת מחוז ממשרד החינוך ועם נציגי ההורים.
דוד מהרט: אמרנו להם שיש שתי אפשרויות, אפשרות אחת היא לחזק את בית הספר, אפשרות שנייה היא לסגור אותו ולפזר.
דוד מהרט: ההורים אמרו לנו 'חברים, אנחנו לא רוצים לרוץ אחרי הפרנג'ים', הפרנג'ים זה הלבנים, 'שלא רוצים אותנו, הם עזבו את השכונה ואנחנו לא רוצים את זה, תחזקו לנו את בית הספר'.
דוד מהרט: בסופו של דבר מה שנקבע זה לחזק את בית הספר.