GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אפי תשובה: אני חושב שיש פה שיתוף פעולה מעולה עם ליאת בן חיים, שהיא מנהלת המתנ"ס וכל מחלקת הנוער.
אפי תשובה: אני חושב שהיא עושה עבודה נהדרת ברמה של הדרכות, ובשיתוף פעולה של המנהל הקהילתי שנכנס בבתי הספר בשעות אחר הצהרים, כדי באמת להגיע לפתרון, וכדי להעלות את רמת המודעות.
גילה גמליאל: אבל אפי, יש לי שאלה: האם יש הבדל בין הנוער מהעדה לבין הנוער הכללי?
גילה גמליאל: זה השאלה.
גילה גמליאל: האם יש משהו שהוא מיוחד רק לעדה?
גילה גמליאל: כי אנחנו רואים את הנושא של השכרות בכל בני הנוער, לכן האם יש הבדל בין בני נוער שלהם, משהו שהוא מיוחד שאנחנו יכולים.
קריאה: אחוזים.
קריאה: אם יש אחוז.
אפי תשובה: אחוזים?
קריאה: אחוז מכלל האוכלוסייה.
אפי תשובה: להגיד לך שהם שותים יותר?
אפי תשובה: אני לא יודע להגיד לך אם הם שותים יותר.
אפי תשובה: אני גם לא חושב שזה נכון להגיד את זה.
קריאה: לא, מספרית מכלל האוכלוסייה.
דני דנון: מבחינת פתיחת תיקים, או רישומים.
אפי תשובה: בשנת 2010 נפתחו קרוב, אני מדבר על קטינים עכשיו, קרוב ל – 31, ליאת?
אפי תשובה: תיקים פליליים?
ליאת: קצת יותר.
אפי תשובה: קצת יותר.
ליאת: שמתוך זה אנחנו מדברים על 6 תיקים של בני נוער ...
אפי תשובה: נכון.
אפי תשובה: וזה בשנת 2010.
אפי תשובה: בסך הכל הכללי החתך שלהם בעבירות הפליליות הוא מינורי.
אפי תשובה: עוד פעם, פעם אחת בגלל שאנחנו הולכים על גישור – פישור.
אפי תשובה: פעם שניה – בגלל שבאמת, במהלך השבוע, אין להם שום מעורבות פלילית.
אפי תשובה: החבר'ה הם חבר'ה טובים.
אפי תשובה: יוצאים לעבודה או ללימודים.
אפי תשובה: אנחנו בעצם נפגשים איתם רק בסופי שבוע באותם קבוצות ששם אנחנו בעצם חוברים אליהם.
אפי תשובה: המפגשים בדרך כלל מסתיימים בצורה טובה של שפיכת אלכוהול.
אפי תשובה: במקרה הגרוע של עימותים, אבל זה באמת מספרים שאפשר לספור אותם על יד אחת.
אפי תשובה: בסך הכל הכללי אני חושב שנעשתה פה עבודה, ועבודה טובה.
אפי תשובה: יש שינוי של מגמה שהוא חיובי לטובת הקהילה, של תרומה מצד בני העדה.
אפי תשובה: אני חושב שבכלל, כל מערכת ההסברה הזאת, ועצם זה שאנחנו פה, גם בשגרה, פה בכיסא אני עם ראש המועצה, או עם ליאת בשגרה, על מנת לצמצם פערים, זה משהו שנותן את אותותיו, אנחנו באמת, בסופו של דבר, מצליחים כן לקטוף את הפירות ולהגיע למצב שבאמת כמה שפחות אירועים שקשורים למשטרה יגיעו לפתחי.
אפי תשובה: בסך הכל הכללי אני באופן אישי מרוצה מכל ההתנהלות.
אפי תשובה: באופן אישי מאד מאד מרוצה, ואני חושב שזה כתוצאה מעבודה של הרשות.
דני דנון: יש לי שתי שאלות אדוני ראש המועצה.
דני דנון: 1 – מבחינת מקום לאירועים ליוצאי העדה, של חתונות, כי היינו במקומות אחרים והיה בעיה.
דני דנון: יש להם מקום?
גילה גמליאל: עכשיו בנינו להם מרכז רוחני תרבותי, על סך משהו כמו 5 מיליוני שקלים שקיבלנו באמת תרומה מאיזה תורם משוויץ, והמועצה נתנה גם את חלקה, ובימים הקרובים אנחנו הולכים לחנוך את המקום.
גילה גמליאל: אני אשמח מאד שתגיעו גם.
גילה גמליאל: זה טקס.
דני דנון: וזה ישמש את העדה?
גילה גמליאל: וזה ישמש את העדה גם בית כנסת.
גילה גמליאל: מאד בית כנסת מסודר ומכובד עם כל הריהוט.
גילה גמליאל: אפילו ספר תורה התרמנו את הקבלן שבנה, הוא תרם את הספר תורה, עם כל הציוד, באמת בצורה, מקום שייתן מענה וכבוד לעדה.
גילה גמליאל: בלי שום קשר, אנחנו גם נתנו בסטרומה, כבר לפני שנתיים, נתנו להם גם מבנה שנותן מענה לתרבות בסטרומה עצמה.
גילה גמליאל: היתרון שבסטרומה, וזה באמת אני חושב שהמקום ששמה אני יכול להגיד העדה מאד מגובשת.
גילה גמליאל: יש להם שמה קבוצת הורים שבאמת נותנים להם כבוד כל השכונה עצמה.
גילה גמליאל: בשפירא היה לנו בעיה שקמה קבוצה, או שתיים, שהיה ביניהם מאבקים, ואנחנו, אני חושב שעכשיו, בתוקפה שלי, הם יודעים שאני מדבר רק לעדה.
גילה גמליאל: אני לא מדבר לא לקבוצה, לא לקבוצה ב'.
גילה גמליאל: מיניתי גם מטעם המועצה, וגם המועצה משלמת לרינה קליר, שלא נמצאת פה,היא יצאה לסוף שבוע, שהיא בעצם צריכה לרכז את כל הגופים שמטפלים בעדה.
גילה גמליאל: אני יכול להגיד לך ש – 100 אחוז הצלחה לא, אבל אני יכול להגיד 50, 60 אחוז, ואנחנו ממשיכים לעבוד בנושא הזה של לתת מענה לעדה עצמה.
גילה גמליאל: אחת הבעיות שלנו היה שהיו באים פה כמה גופים, נותנים תקציב לאותו דבר, או נותנים מענה לאותו דבר.
גילה גמליאל: זה אחת הבעיות.
גילה גמליאל: הצלחנו לצמצם את הפערים.
גילה גמליאל: אנחנו, אני יכול להגיד שגדרה, זה המקום, אני חושב, מספר אחד בארץ שנתן מענה לעדה, לא רק בזכותי, גם בזכות קודמיי, אני יכול להגיד את זה, בזכות מערכת של רווחה כמו שצריך, וחינוך, ורפי פה, ובת חן, ואלה שהיו לפני.
גילה גמליאל: אני כשהגעתי רק אני דאגתי לשולחן העגול שדן רק בנושא של העדה.
גילה גמליאל: גם מינהלת החינוך, עשינו, דנו בנושא הזה.
גילה גמליאל: אנחנו משפרים כל הזמן.
גילה גמליאל: זה לא מובן מאליו.
גילה גמליאל: זה לא דברים שאתה עושה היום ורואים מחר, ולכן אני אומר לכולם, מה שאנחנו עושים היום אנחנו נראה תוצאות בעוד שנה.
גילה גמליאל: ואני יכול, כמו שאני אומר לך, אני בכוונה נתתי למפקד אפי להגיד לך שאנחנו רואים את הבני נוער שלנו, וזה בעצם הדוגמה הכי טובה שאני עושה פה אירוע, ואנחנו עושים אירועים פה של 2,000, 3,000 בני נוער שמגיעים לפה, והעדה אתה רואה אותם בהתחלה, לפני 4 שנים הם עמדו בצד, ולפני 3 שנים הם קצת זזו.
גילה גמליאל: עכשיו השנה הם כבר רוקדים ביחד.
גילה גמליאל: ובעצם, אתה יודע, לסיים אירוע כזה, אחד הסיכונים תמיד שאומרים לי: תשמע, אם יקרה משהו, אתה תיתן את המחיר.
גילה גמליאל: אני מאמין בבני נוער שלנו, מסיימים אירועים מאד גדולים ביחד, והם נותנים, באמת, אני חושב שהיה לנו בעיות עם הצברים יותר מהעדה.
גילה גמליאל: זה האמת.
גילה גמליאל: היום יש לנו בעיות יותר, גם בגדרה יש לי בעיות עם הצברים בנושא בני נוער יותר מאשר יש לנו בעדה בגדרה.
גילה גמליאל: ולכן אני חושב שאפשר עוד לעשות, אבל אנחנו צריכים, יש לי כמה בעיות שאני רוצה להעלות אותם, כמו למשל: אני רוצה שבני העדה יעבדו ברשות.
גילה גמליאל: עכשיו אתה יודע, המדינה שלנו,
דני דנון: אתה יודע, אנחנו העברנו חוק בכנסת לפני חודש שמחייב מוסדות ציבור, משרדי ממשלה ועיריות, להעדפה מתקנת של יוצאי העדה האתיופית.
גילה גמליאל: יפה.
גילה גמליאל: אני שמח.
דני דנון: זאת אומרת, שזה יהיה אחוז וחצי, כגודל באוכלוסיה.
דני דנון: אני לא יודע כמה עובדים יש בעירייה היום, אבל אחוז וחצי אתה תהיה מחוייב, על פי חוק, להעסיק את יוצאי אתיופיה.
גילה גמליאל: קודם כל, אני אשמח מאד, אבל יש איזה בעיה שצריך לבוא ולדבר עליה.
גילה גמליאל: זה נכון.
גילה גמליאל: אבל אתה יודע, יש תנאי סף.
גילה גמליאל: עכשיו, כדי להכניס סייעת אני צריך שיהיה לה תעודת סייעת.
גילה גמליאל: כדי להיות ...
גילה גמליאל: לסייעת הבחורה צריכה לשלם 4,200 שקל כדי ללמוד להיות סייעת.
גילה גמליאל: זה בזמן שהיא יודעת גם ללמוד.
גילה גמליאל: ואז מה יוצא?
גילה גמליאל: דבר שהוא משהו פנימי, אישי של אשה שיכולה באמת לתת מענה לילדים, אז בעצם אנחנו מצד אחד, אנחנו מדברים גבוה, גבוה על העדה.
גילה גמליאל: מצד שני – יש את המסגרות שסוגרים את הדלתות בצד השני.
גילה גמליאל: כשאומרים לעדה: צריכים לבוא עם תעודות, ואתם צריכים ללמוד, הרי בסופו של דבר, אם מישהו מהעדה לומד, אז אין לו בעיה.
גילה גמליאל: הוא ימצא מקום עבודה.
גילה גמליאל: אנחנו רואים את זה פה עם חלק, עם חברים שיושבים פה.
אללי אדמסו: לא, לא, לא, זה לא נכון.
גילה גמליאל: ולכן אחד הדברים, דקה, אחד הדברים זה תנאי הסף שמונעים מבני העדה להגיע למוסדות ציבוריים.
גילה גמליאל: לא יעזור כלום.
גילה גמליאל: זה המציאות, וזה ימשיך להיות ככה.
גילה גמליאל: ולכן אני אומר צריך לבדוק אם כן, כמו שאומרים פה, לדאוג לתקצב אותם, או לצבוע להם כל מיני קורסים ללימודים שיוכלו להתקבל במגזר.
גילה גמליאל: אבל כשאני מגיע, ואני עושה לדוגמה, סתם ועדה שדנה בנושא לקבל עובד, היא לא עוברת.
גילה גמליאל: אין לה תעודה, וזה לא יעזור כלום גם אם אני ארצה, כי זה החוק.
גילה גמליאל: ולכן על זה צריך לשבת ולראות איך לתת להם מענה.
דני דנון: אני אבקש אנחנו צריכים לקצר בדברים, אז בקצרה להציג מספר פרוייקטים שמבצעים פה.
דני דנון: ראשית, הפרוייקט הלאומי.
דני דנון: יש פה את בוגרי הפרוייקט שנמצאים איתנו.
רבקה: שלום.
רבקה: אני רבקה ...
רבקה: תלמידת כיתה י'.
רבקה: רציתי לספר לכם על הפרוייקט הלאומי, שהוקם בגדרה 6 שנים.
רבקה: הפרוייקט הלאומי מתחלק ל – 2: יש לנו את ספייס, שזה שיעורי תגבור אחרי הבית ספר, אנחנו מגיעים לשמה, אוכלים, ומקבלים תגבור במתמטיקה ואנגלית.
רבקה: יש לנו את הצד השני שזה – הפיס.
רבקה: ששם יש לנו פעילויות מגוונות.
רבקה: יש לנו תיאטרון, סדנאות, תנועות נוער, שזה מית"ר מד"צים, בני עקיבא.
רבקה: שעובדים בתוך המרכז.
רבקה: יש לנו חדר מחשבים ששמה החבר'ה מגיעים ויושבים עם המחשבים.
רבקה: בית קפה, ומשחקי שולחן.
רבקה: יש לנו טלביזיה שם.
רבקה: החבר'ה מעבירים את הזמן.
רבקה: אני חושבת שאם לא היה לנו את המרכז אז היה לחבר'ה טיפה משעמם.
רבקה: הם היו מחפשים את עצמם ברחוב, והשעמום הזה הם היו מחפשים דברים, ועוד מגיעים לדברים שהם לא היו רוצים להגיע, למעשים שהם לא היו רוצים לעשות.
דני דנון: תספרי לי קצת על עצמך אני רוצה לדעת: מה את עושה אחרי בית ספר?
רבקה: אני מדריכה, כיום מדריכה.
רבקה: ואני כל יום חמישי מעבירה פעילות ... לי בהתחלה היה מאד קשה להיות עם החבר'ה שמה, כי היינו בסך הכל 2 בנות שהם אתיופיות, והיה לי מאד קשה להשתלב איתם, כי אנחנו לא היכרנו אותם.
רבקה: הם גם בבית ספר אחר, וגם לא מהחבר'ה האתיופים.
רבקה: אז היה לי קשה מאד להשתלב איתם.
רבקה: לאט לאט המדריכה דחפה אותנו להיות איתם ולהשתלב ולבוא איתם לפעילויות.
רבקה: ולאט לאט הצטרפנו אליהם.
רבקה: בסוף השנה יצאנו לסמינר, שמה אני יצאתי לבד, לא הכרתי אותם, אבל לאט לאט התחברתי אליהם, כי הייתי בסך הכל איתם בחדר שבוע שלם.
רבקה: אני חושבת שמרכז הפיס הוא גם ...
רבקה: בין החבר'ה האתיופים לבין החבר'ה שהם לא אתיופים.
רבקה: הם כבר הפכו להיות מעין, הם הופכים להיות חברים אחד של השני.
תלמיד: לי קוראים ...
תלמיד: אני בצוות הפועל בפיס.
תלמיד: הם התייעצו איתנו איזה פעילות מתאים לילדים, ואיך לעשות אותם, ולכמה לעשות אותם?
תלמיד: אני בוגר מד"צים, שאני כבר עוזר בקייטנות, אני כבר עובד דרך המתנ"ס, ... ילדים יותר קטנים, שהם בגנים, והפיס הוא מאד תורם לנו.
תלמיד: הוא נותן לנו מענה של אחרי הלימודים לבוא.
תלמיד: יש לנו אפשרות לראות דברים אחרת.
תלמיד: לא כמו שאנחנו חוזרים הביתה, אין לנו את ...
תלמיד: הזה שאמא שלי תבוא תעזור לי בשעורי הבית, או אבא שלי ייקח אותי לפארק לשחק.
תלמיד: אז כאילו הפיס הוא חלק מהרקע הזה שמה שההורים לא אוהבים לעשות, אז יש חברים שיכולים לעזור לנו, ואני, מאד כיף בפיס.
תלמיד: אם לא היה את הפיס אז כל אחד היה בוחר דרך אחרת להתמודד עם החיים.
תלמיד: ומזלנו שיש לנו מרכזים כאלה טובים שלוקחים אותנו לעשות הרבה דברים טובים, להתנדב, וכמו, יש לנו גם הרבה פעילויות שעוזר לנו איך להכין את החיים לפני הצבא.
תלמיד: כמו פעילות שהיא הכנה לצבא.
תלמיד: מכינה אותנו גם פיזית וגם נפשית.
דני דנון: אתה יודע כבר מה אתה רוצה לעשות בצבא?
תלמיד: אני רוצה להיות לוחם.
תלמיד: ההכנה לצבא – היא מכינה אותנו לצבא גם נפשית, שזה מאד טוב, כי בדרך כלל אנשים מגיעים לצבא ולא יודעים איך לעשות ומה לעשות.
תלמיד: והפעילות הזאת עוזרת ויש לי הרבה חברים שהתגייסו שכבר יחידות כמו גולני, שהוא מייצג אותנו שם, ואני גם רוצה להיות אחד מהם.
תלמיד: אנשים ילכו לישון ואני אשמור עליהם.
תלמיד: ...
תלמיד: תיאטרון שזה יותר לעבוד ... נגיד לימודים שהיה לי קשה, אז אני בא, תיאטרון, יותר צחוקים.
תלמיד: זה שיתוף פעולה של בין אתיופים ולא אתיופים.
תלמיד: הרמנו הצגה אחת ביחד שלא האמנתי.
תלמיד: אני לא האמנתי בהתחלה שאני מדבר ככה עם אנשים שהם לא אתיופים, ועכשיו הם כבר חברים שלי, אני הולך אליהם, הם באים אלי.
תלמיד: זה מרכז כמו, ממש ...
תלמיד: תבואו, אנחנו נעזור לכם.
דני דנון: אני רוצה להודות לכם.
דני דנון: הגב' ליאת.
בקי סרציה: במקום ליאת תהיה בקי.
דני דנון: רק בקצרה בבקשה.
בקי סרציה: בוקר טוב לכולם.
בקי סרציה: שמי בקי מג'וינט אשלים.
בקי סרציה: התכנית נקראת "אשלים", בעצם מתמקדת בגיל הרך ועד גיל 12.
בקי סרציה: כידוע לכם השנים הראשונות של הילד היא תקופה מאד מכרעת להתפתחות שלו.
בקי סרציה: ועל כן אנחנו מתמקדים כבר מהגילאים האלה של לידה עד 12, יחד ובמימון פדרציית ניו – יורק.
בקי סרציה: היעדים של הפרוייקט זה בעצם איתור ואבחון כבר מגילאי שנה פלוס, איתור של ילדים שהם עם פערים התפתחותיים, רגשיים, שיפור הישגים.
בקי סרציה: ואנחנו נותנים מערך תומך לבית ספר, לחמישה בתי ספר בגדרה, ולכ – 170 תלמידים.
בקי סרציה: מעורבות חברתית – אז אנחנו מעודדים ומסבסדים ילדים בחוגים של המתנ"ס כדי באמת לצרוך פעילויות פנאי.
בקי סרציה: חיזוק קשר בין המשפחה, קהילה, ועוד מאפיין מאד חשוב שאנחנו ראינו בו כמרכזי זה באמת לתת לאנשי מקצוע, בעיקר במערכת החינוך, ידע בנושא התרבות הייחודית של קהילת יוצאי אתיופיה, וכמובן איגום משאבים בין כל הגורמים של היישוב בנושא קליטה.
בקי סרציה: נתונים: מלידה עד 12 יש לנו כ – 322 ילדים, ואנחנו עובדים עם 290 ילדים.
בקי סרציה: בגילאי לידה עד 3 – אני יכולה להגיד לכם שלפני 4, 5 ו – 6 שנים היו בקושי 10 ילדים שמשולבים במעונות יום.
בקי סרציה: כיום אנחנו עומדים על 54 ילדים שמשולבים במסגרות יום, וזה מאפשר, כמו שבת חן ציינה, לאמהות לצאת לעבודה משרה מלאה מ – 8 עד 4.
בקי סרציה: אנחנו מסבסדים, והם מקבלים סיוע כפול גם דרך תמ"ת, ולכן באמת זה נותן להם תמריץ לצאת ולעבוד.
בקי סרציה: בתוך המעונות אנחנו מפעילים פעילות שמקדמת התפתחות.
בקי סרציה: אנחנו נותנים בקבוצות קטנות כדי באמת לצמצם את הפערים.
דני דנון: אני חייב, משפט סיום.
בקי סרציה: אני רוצה להגיד שכל התכניות שלנו מלוות על ידי ...
בקי סרציה: חינוכיות שהמטרה שלהם באמת לתת ידע גם למערכת החינוכית לגבי התרבות, וגם להיות זמינים להורים, שהם יכולים להגיע לבתי ספר, לגנים ולמעונות ולדבר בשפתם ללא חשש, וכמובן להציג את כל הקשיים שיש להם.
דני דנון: משפט אחד בקצרה, הגב' שושנה בן דור, מתכנית התגבור ללימודים.
שושנה בן דור: שמי שושנה בן דור.
שושנה בן דור: אני המנהלת את ארגון צפון אמריקה למען יהודי אתיופיה – ישראל.
שושנה בן דור: אנחנו מפעילים פה בגדרה את אחת, זה אחד מתוך 9 יישובים שבהם אנחנו מפעילים לימודיות.
שושנה בן דור: הובאנו לכאן על ידי הפדרציה של ניו - יורק, ואנחנו כמובן מתאמים את הפעילות שלנו עם ...
שושנה בן דור: כפי שאמרתי אנחנו עובדים ב – 9 ישובים כבר 18 שנים.
שושנה בן דור: אנחנו נותנים 10 שעות שבועיות של תגבור כיתות א' עד ו'.
שושנה בן דור: כרגע בתוך 2 בתי הספר היסודיים שבהם הריכוזים הגדולים ביותר של ילדים יוצאי אתיופיה בפינס ובאוהל שלום עובדים עם צוות המקצועי, מורות מוסמכות, וגם קצת סטאז'ריות, שאני רוצה שאנחנו גם מסגרת המאפשרת מתן סטאז'.
שושנה בן דור: אחת הבנות השנה היא בעצמה בוגרת לימודיה משנות ה – 90', מהעיר רמלה.
שושנה בן דור: ויש לנו עוד כאלה.
שושנה בן דור: הרעיון, או מה שעומד מאחורי התכנית שלנו היא, קודם כל האמונה שיכולת של התלמידים להשתלב באופן מלא בתוך כיתות האם שלהם כשווים בין שווים, ואנחנו פשוט נותנים את הכלים הלימודיים שהילדים אינם יכולים לזכות בהם בתוך המסגרת של הכיתה הגדולה, ולצערנו הרב לא כל ההורים, או מרבית ההורים עדיין אינם במצב שהם גם יכולים לתת את התגבור הלימודי שמצפים מכל הורה.
שושנה בן דור: אנחנו עובדים עם 90 תלמידים.
שושנה בן דור: הכנסנו השנה את התכנית בכיתות ה', ו' כיוון ... שזו המסגרת של רשת המתנ"סים החליטה שלא לעבוד בגדרה.
שושנה בן דור: עבדנו גם בבית ספר "אפרתי" בבני עייש, משום שהייתה מדיניות במשך כמה שנים להוציא תלמידים מהיישוב הזה ליישובים אחרים.
שושנה בן דור: אבל, כפי שאמרתי, אנחנו השנה מתמקדים פה.
שושנה בן דור: כפי שאמרתי, הצוות שלנו הוא מקצועי, ואנחנו עובדים עם מגוון התלמידים יוצאי אתיופיה.
שושנה בן דור: מהמתקשים ועד התלמידים שהם יכולים אצלנו לקבל חומרים מעל רמת כיתת הלימוד.
שושנה בן דור: אני זוכרת רפי קיבל אותנו בהתחלה קצת בפסקנות, אחר כך הוא החליט שהוא מרוצה מכך שאנחנו עובדים ביישוב.
שושנה בן דור: אני חייבת להגיד, אנחנו רואים התקדמות רבה אצל התלמידים.
שושנה בן דור: עדיין מרגישים אבל שיש איזה משבר בין דורי שבהחלט משפיע על התלמידים מכיוון שכמעט כל התלמידים אצלנו הם בעצמם ילידי הארץ.
שושנה בן דור: עוד לא הגענו לאותם הרמות של הישגים כפי שיש לנו במקומות כמו רמלה, לוד ורחובות.
שושנה בן דור: אבל ההתקדמות קיימת, ואנחנו מקווים שההתקדמות תמשיך.
שושנה בן דור: יש לנו גם תכנית למתן מלגות בתיכון, כדי לאפשר לילדים להישאר בבית, לא לצאת לפנימייה אם אינם רוצים בכך.
שושנה בן דור: בינתיים לא קיבלנו אף בקשה מהתיכונים בגדרה.
שושנה בן דור: אני חושבת שעמותות כן יכולות לפעול.
דני דנון: משפט אחרון קצר של הגב' יובי תשומה מהגרעין הקהילתי.
- כץ: אני יכולה לספר על מה אנחנו עושים, אבל אני דווקא רוצה להתחיל מזה שאני יושבת פה ושומעת את כל הדברים המגניבים והמדהימים שנעשים פה, אבל שני דברים ככה חורים לי: 1 – האם ילודה של פחות אתיופים בגדרה זה הישג?
- כץ: אני לא חושבת.
דני דנון: מה זה פחות?
- כץ: היה פה איזה שהיא התייחסות לזה שיש פחות ילדים.
דוד נפתלי: זאת הייתה טעות.
דוד נפתלי: האוכלוסייה פשוט התבגרה.
דוד נפתלי: זה היה טעות מה שהוא אמר.
- כץ: אני לא יודעת.
- כץ: זה מה שאני הבנתי.
- כץ: ואם אני יולדת פחות ילדים כיוצאת אתיופיה בגדרה, אני עושה טוב ליישוב, וזה נראה לי נורא מעליב לשמוע את זה מכאן.
- כץ: אני לא יודעת מה יגידו יוצאי אתיופיה שיושבים פה והם הורים.
- כץ: לדבר אמהרית זה אסור?
- כץ: אני חושבת שזאת אחת הבעיות שלנו שאנחנו כל כך מצניעים את התרבות שלנו, עד שכשזה בא לידי ביטוי אז אנחנו אומרים: לא.
- כץ: אז אני ממש, ממש, ממש מעודדת את העניין הזה שמגשרות נכנסות ומדברות עם הילדים בשפת האם שלהם.
- כץ: מחקרים מראים את זה אובר אנד אובר אגיין, שזה פשוט טוב לדבר בשתי שפות.
- כץ: אז אני חושבת שפה צריך להיאמר בצורה חד משמעית, שלדבר באמהרית, ברוסית, צרפתית ואנגלית זה מצויין.
- כץ: ואם יש אפשרות לעשות את זה ולהכניס מטפלות יוצאות אתיופיה שידברו קצת יותר באמהרית, אז יופי.
- כץ: אני חושבת שזה מה שצריך לעשות, וזה קצת חורה לי, כי אני בחרתי לגור פה, כחלק מהגרעין הקהילתי.
גילה גמליאל: זה לא מה שהוא אמר.
גילה גמליאל: את מסלפת דברים.
גילה גמליאל: הוא אמר,
- כץ: לא סילפתי דברים.
גילה גמליאל: הוא אמר שהיו גנים בהתחלה צבועים, ושהוא בא, ודיברו שם כי זה היה גן צבוע, ודיברו שמה כל הזמן באמהרית.
גילה גמליאל: לא לימדו אותם עברית.
גילה גמליאל: ואז חילקו את זה בכל הרשויות.
- כץ: עם הנהוני הראשים אני מבינה שאני לא היחידה שהבנתי את זה ככה.
- כץ: אני רוצה רק לשים את זה על השולחן ולהגיד שזה מה שאני הבנתי, ועם זה אני לא מסכימה.
- כץ: אם לא הבנתי נכון אז אני חוזרת בי.
גילה גמליאל: טוב, לא לעשות פה פוליטיקה.
גילה גמליאל: תעשי טובה.
קריאה: יובי, בואי תתמקדי,
גילה גמליאל: כן.
גילה גמליאל: תתמקדי בפרוייקט עצמו.
- כץ: או.
- כץ: קיי.
- כץ: בכל מקרה, מה שאני רוצה להגיד זה שלפני 6 שנים, אני ועוד 15 משפחות החלטנו לגור פה בגדרה.
- כץ: אנחנו, אולי בשונה מהתכניות, זה החיים שלנו.
- כץ: זה שאני מתלהטת זה כי הילד שלי הולך בשנה הבאה לגן חובה, ואני נורא חוששת.
- כץ: ישבתי איתך וחששתי, ורעדתי, ומה אני עושה?
- כץ: לאיזה גן אני שולחת אותו?
- כץ: יש יוצאי אתיופיה, אין יוצאי אתיופיה.
- כץ: איך יתייחסו אליו, איך לא יתייחסו אליו?
- כץ: ואני רוצה רק להביא את זה בתור מישהי שהיא לא, שתושבת שפירא עוד רגע, יהיה להם יוצאי אתיופיה, ואיך מתייחסים לזה?
- כץ: אז אני רוצה להגיד שאני חלק מקבוצה של אנשים שחלקם יוצאי אתיופיה, וחלקם אינם יוצאי אתיופיה, ובעניין הזה של שילוב, אני חושבת שזה קורה בצורה הכי טובה.
- כץ: סדר שבועות בגרעין – נמצאים שם 50 איש, חצי מתוכם יוצאי אתיופיה, חצי מתוכם לא יוצאי אתיופיה, ואוכלים מאכלי חלב.
דני דנון: מה זה הגרעין?
- כץ: הגרעין זה משפחות שבאות, שבאו לפה, או מתוך הקהילה כאן, שאמרו: אנחנו רוצים להיות כקהילה, ולחשוב על כל מיני תכניות שאנחנו רוצים לעשות כאן.
- כץ: ויותר מלעשות את התכניות זה לחשוב מה בסך הכל גורם לי, באופן אוטומטי, כמישהי שהיא כבר דור שני בארץ, לחשוב על לשלוח את הילד שלי למועדונית יום.
- כץ: באוטומטית.
- כץ: ואני בוגרת הארץ.
- כץ: כן, יש לי תואר ראשון, ואני חושבת שאני יכולה לעזור לילד שלי, אבל אוטומטית אני חושבת ככה.
- כץ: ואני חושבת שכאן, כאן אנחנו אומרים משהו קצת אחר, שאנחנו צריכים לקחת את האחריות ולהגיד: או.
- כץ: רגע, בוא נחשוב לאן אנחנו שולחים את הילדים שלנו, כי עם כל הכבוד לכל העולם, בסופו של דבר אני חושבת שאם אנחנו לא נעשה את זה, כל העזרה שתבוא מבחוץ היא טובה, אבל לטווח מאד מאד קצר.
דני דנון: משפט סיכום יובי.
- כץ: אני פעם ראשונה יושבת בפורום הזה ושומעת את כל מה שנאמר.
- כץ: אני פחות חוששת עכשיו לשלוח את הילד שלי.
דני דנון: אז משהו טוב יצא מהישיבה.
- כץ: אז תודה ומן הסתם יש עוד מה לעשות.
דני דנון: חברת הכנסת סולודקין, בקצרה בבקשה.
מרינה סולודקין: אז קודם כל תודה למארגנים, לראש המועצה, לחברי המועצה, וגם לאלה שעובדים במחלקות של מועצה.
מרינה סולודקין: אני אגיד לכם, אני הבנתי כאן עשו מהפכה שקטה.
מרינה סולודקין: פיזרו את יוצאי אתיופיה בכל המוסדות ובכל הבתי ספר.
מרינה סולודקין: אנחנו לא ראינו באף מקום את זה בגלל שיש מכשולים לזה.
מרינה סולודקין: הם עשו את זה, וכל הכבוד.
מרינה סולודקין: דבר שני אני רוצה לומר שאני ודני לא נרד מתחנת האוטובוס למקבץ דיור.
מרינה סולודקין: דבר שלישי – אדוני, אני מאד מתנצלת, טעית.
מרינה סולודקין: יש הרבה אתיופים אקדמיים.
מרינה סולודקין: אלפי איש שאפשר לקבל בעבודה, וזה לא רק תנאי סף.
גילה גמליאל: הם עובדים אצלנו.
גילה גמליאל: הם עובדים.
גילה גמליאל: אבל אני אומר שצריך יותר.
מרינה סולודקין: מה שאני אומרת לך, אנחנו בקדימה יש חבר כנסת מבריק, שלמה מולה, שהגיע ממפלגה רוסית לקדימה.
דני דנון: משפט סיכום, ראש המועצה בבקשה.
גילה גמליאל: קודם כל באמת אני רוצה להודות לכם שבאתם לפה, ולדני, שעושה עבודת קודש, וזה רעיון מצויין להגיע לרשות.
גילה גמליאל: זה נותן כבוד לראש הרשות.
גילה גמליאל: נותן בעצם גם למנהלי המחלקות שלי, ולאלה שהשקיעו פה שנים, כמו שאמרת, בצורה שקטה בתכנית מצויינת.
גילה גמליאל: יש לנו פה את ליאת.
גילה גמליאל: יש לנו באמת אנשים פה שעשו עבודה טובה כל השנים, ואני רוצה להודות להם.
גילה גמליאל: ואנחנו בגדרה ממשיכים עם עזרה כמובן של העמותות, עם עזרה של גופים חיצוניים, אבל אנחנו ממשיכים בתכנית לראות את גדרה קדימה, ביחד עם העולים, ואת הנושא של התחנת אוטובוס זה תלוי בך.
מרינה סולודקין: לנו, בנו.
גילה גמליאל: בך ובי.
גילה גמליאל: אני אבצע.
גילה גמליאל: תסגרי את זה כמה שיותר מהר, ככה זה יותר יתבצע, וייתן מענה גם למקבצי דיור.
גילה גמליאל: אני גם רוצה להודות ללהקה המכובדת שלנו, המקהלה שעומדת פה, ובאמת שרה יפה.
גילה גמליאל: אנחנו עוד נבוא לבקר וגם לתקצב אותם.
גילה גמליאל: ניתן להם יותר פעילות עניפה ביישוב.
דני דנון: כם אקריא את הודעת הסיכום של הועדה, ונשמע שיר סיכום מהמקהלה: "ועדת עליה, קליטה ותפוצות מודה לראש מועצת גדרה, מר יואל גמליאל, לגב' לילך לבבי, יושב ראש ועדת עליה וקליטה, וכל העוסקים במלאכה על פעולתם למען קליטת העלייה בגדרה.
דני דנון: הועדה מברכת ומעריכה על שילובם ופיזור של ילדי יוצאי אתיופיה בכל מוסדות החינוך במועצה.
דני דנון: הועדה פונה למשרד התחבורה לקדם את נושא מיקום תחנת ההסעה בקרבת מקבץ הדיור, ולאשר בהקדם את התקציב להרחבת המסלולים שיאפשרו את הקמת התחנה.
דני דנון: הועדה קוראת למשרד הקליטה לחזק את נושא לימוד השפה העברית גם בקרב קהילות הביניים, ולתגבר פעילות עבור דיירי מקבץ הדיור.
דני דנון: הועדה מודה לכל מי שארגן את המפגש, ולמקהלת מקבץ הדיור.
דני דנון: אבל אנחנו לא נסיים לפני שנשמע את המקהלה.
דני דנון: אני שמח לפתוח ישיבה של ועדת עליה, קליטה ותפוצות של הכנסת בעיר ראש העין.
דני דנון: אני מודה לראש העיר, משה סיני, שמארח אותנו היום.
דני דנון: גם חברי הטוב, מתי יצחק, שאני יודע שאתה באופוזיציה, מתי, כל היום בכנסת ובמשרדי הממשלה פועל למען העיר, אז כזה אופוזיציה, אדוני ראש העיר, זה סידור טוב.
משה סיני: אנחנו ממזמן כבר לא חושבים במונחים כאלה, אלא במונחים של אחריות לעיר, ואני חושב שמתי מגלה אחריות ובגרות, ואני רוצה, בהזדמנות הזאת שתדע שהוא באמת עוזר לעיר.
דני דנון: וגם הישיבה היום היתה היום בוועד הפועל הציוני, מתי חבר שם מטעם הליכוד, ודיברנו שאנחנו יורדים אל השטח, והועדה מקפידה להגיע לסיורים, לשמוע על בעיות, על צרכים.
דני דנון: אני רוצה להודות למנהלת הועדה, דנה גורדון, שארגנה, ואני אעביר את רשות הדיבור לראש העיר שיפתח את הישיבה.
מתי יצחק: אני רוצה להתנצל, כי אני יש לי עוד פגישה מאד ... אז כמה דקות אני יוצא.
מתי יצחק: אני מתנצל מראש.
משה סיני: קודם כל ברוכים הבאים לעיר ראש העין.
משה סיני: אני גם לפני שנאמר כמה דברים על העיר עצמה, אני רוצה, קודם כל, לברך על הרעיון.
משה סיני: אני חושב שזה לא דבר טריוויאלי שועדה של הכנסת יורדת ומקיימת ישיבה בערים.
משה סיני: בדרך כלל חברי הכנסת ספונים, אולי ספונים זה לא מילה טובה, אבל יושבים במקום שנועד לכך במשכן הכנסת, אבל עצם היציאה שלהם לשטח אני חושב שהיא מאד, מאד מבורכת.
משה סיני: חשוב לומר עליה כמה מילים טובות, ואני חושב שגם זה נותן איזה שהוא אנרגיות טובות לגופים שעוסקים בסוגיה הזאת.
משה סיני: אני לא בטוח שאני מכיר את כולם.
משה סיני: אתה רוצה לעשות,
דני דנון: אני אומר כמה מילים, אולי כל אחד יציג את עצמו.
דני דנון: [הצגת הנוכחים]
משה סיני: אני אתן אולי כמה מילים, כמה משפטים פותחים על העיר, מאחר ואתם בכל זאת נמצאים פה.
משה סיני: ניתן את רשות הדיבור למנהלי אגפי החינוך והרווחה שלנו, ואחרי זה נקיים איזה שהוא דיון, אלא אם כן אתה רוצה - - - טוב, אז תיראו חברים, העיר ראש העין היא עיר שמונה היום 40 אלף תושבים.
משה סיני: עיר שהוקמה בשנת 49', 50' בעקבות מבצע מרבד הקסמים.
משה סיני: היא עברה תהליך של התפתחות במרוצת שנות ה – 90' כאשר למעשה הוכפל מספר תושבים.
משה סיני: היום אנחנו עיר של 40 אלף תושבים.
משה סיני: הם למעשה מורכבים מפסיפס מאד, מאד הטרוגני.
משה סיני: אותן משפחות שעלו מתימן, יחד עם משפחות שעלו מחבר העמים.
משה סיני: יש לנו גם אוכלוסייה מחבר העמים.
משה סיני: אוכלוסייה אתיופית.
משה סיני: יש פה אפילו עלייה מהודו, שהגיעה בשנות ה – 70', וכמובן ישראלים שנולדו במדינת ישראל.
משה סיני: משפחות שהם ממוצא אשכנזי.
משה סיני: מן כור היתוך למעשה של כל קיבוץ הגלויות שיש לנו היום במדינת ישראל.
משה סיני: אחד הדברים המרכזיים שחשוב לשים אותם על השולחן פה, יש פערים בין האוכלוסיות השונות.
משה סיני: אנחנו בסוציו – אקונומי 6, אבל יש לנו שכונות שלדעתי יכולות בקלות להיות מדורגות ל – 9, ויש שכונות מצוקה שהם 3 או 4.
משה סיני: חלקם היו בפרוייקט שיקום שכונות בתקופתו של ראש הממשלה המנוח בגין.
משה סיני: למעשה הפרוייקט הזה כל הזמן צריך להיות מחודש.
משה סיני: לכן הפערים הם קיימים.
משה סיני: העיר היום היא עיר שמוגדרת: עיר איתנה.
משה סיני: אחת מ – 17 ערים במדינת ישראל, וזאת לאחר שנים ארוכות של גירעונות וחובות, ובעיות חמורות שהיו בעיר, מבחינת ההתנהלות הכספית והפיננסית, היום אנחנו עיר איתנה.
משה סיני: העיר זכתה בשנת 2009 – 2010 בפרס החינוך של מדינת ישראל.
משה סיני: שזה מבחינתנו, תיראו שם את התמונה, פרס הניהול התקין, ולאחרונה גם הוגדרנו, וזה ממש חם מהתנור, כאחת מ – 10 הערים הירוקות במדינת ישראל, ככה שזה גם תואר שמחייב אותנו להמשיך ולהשקיע בדברים האלה של איכות החיים ואיכות הסביבה.
משה סיני: מבחינת עיקרי הפעילות שלנו – מה שחשוב לומר ברמה האסטרטגית, אנחנו רואים אתגר לבנות מנהיגות נוער.
משה סיני: אני חושב שזה דבר מרכזי שיש אצלנו כאן בעיר.
משה סיני: העצמת נוער, וגם מבוגרים.
משה סיני: למעשה כל אגפי העירייה נרתמים לנושא הזה, לפתח את כישורי החיים של התושבים.
משה סיני: מבחינתי זה יותר חשוב מפארקים וממבנים.
משה סיני: אלא כישורי החיים של התושבים זה הדבר המרכזי.
משה סיני: כל מה שמחובר למטרה הזאת הוא מקבל פה סיוע ותקציבים, ואנחנו רואים את עצמנו כעיר שיוצרת באמת את הדור הבא של המנהיגים במדינת ישראל.
משה סיני: ויש לנו כאן פרוייקטים ברמה הלאומית בפן הזה.