GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד מהרט: סל הפתרונות שאני מציע הוא כזה; למשל פתח תקוה, אם יחליטו לסגור את בית הספר 'נר עציון', עיריית פתח תקוה יכולה לפתור את הבעיה הזאת בבתי הספר הקיימים.
דוד מהרט: יש הרבה בתי ספר דתיים בפתח תקוה.
דוד מהרט: רק בית ספר מורשה, שיש שם 1,300 תלמידים, אם תוסיף עוד 100 תלמידים יוצאי אתיופיה לא יחושו אותם.
דוד מהרט: אבל אם תיקח את היישוב באר יעקב, שיש רק בית ספר ממלכתי דתי אחד, וההורים רוצים חינוך דתי, אז הפתרון---
דני דנון: אני רוצה להקשות עליכם, אתה צריך לבחור בין לחזק את בית הספר לבין לסגור אותו, מה אתה מעדיף?
דני דנון: זה לא רק ליוצאי אתיופיה, אנחנו נדבר תיכף על כך שבפתח תקוה יש בית ספר על טהרת עולים מחבר העמים, של 100%, וכל אחד יגיד 'אני אחזק אצלי בבית' וכל אחד יגור לבד.
דני דנון: המלה 'לחזק', אני חייב לומר לך, אני לא אוהב אותה, כי זה נותן הרגשה טובה, אנחנו מחזקים את יוצאי חבר העמים ומחזקים את יוצאי אתיופיה, וכל אחד מחזק את המגזר בנפרד.
דוד מהרט: אני אגיד לך, יש לי פתרון כתוב בעניין הזה, אני רק רציתי להניח איזה שהם עקרונות.
דוד מהרט: אגב, הנושא של עולי חבר העמים, אני חושב שלא הייתי מערבב אותו בדיון הזה, כי היבדלות מבחירה והיבדלות מחוסר בררה זה לא שתי היבדלויות, אלה שני דברים שונים.
דוד מהרט: אולי התוצאה היא אותה תוצאה, אבל הכוונה והרעיון שעומד מאחורי זה הם שני דברים שונים, ואנחנו, היהודים הדתיים, אומרים שלא המעשה חשוב אלא הכוונה שעומדת מאחורי זה.
דוד מהרט: בני הקהילה מתבדלים, כי החברה לא רוצה אותנו.
דוד מהרט: עולי חבר העמים מתבדלים כי הם רוצים להיבדל, כי הם חושבים שהם יותר טובים מהחברה הישראלית.
מרינה סולודקין: אדוני, לא חזק.
דוד מהרט: תאמין לי, לך למופת, תשאל אותם למה הם שם.
דני דנון: מר מהרט, משפט סיכום, בבקשה.
דוד מהרט: אני בעד אינטגרציה, בעד אינטגרציה שההורים רוצים אותה.
דוד מהרט: לכן אנחנו צריכים להציע פתרונות, כולל בתי ספר דתיים.
דוד מהרט: אני נגד שיכפו.
דוד מהרט: כמו שאני לא רוצה שיכפו עליי לאיזה זרם יילכו הילדים שלי, אני לא רוצה שלא יכפו על אף עולה מאתיופיה לאיזה זרם הילדים שלו יילכו.
דוד מהרט: הדבר השני, אני לא בעד חיזוק בתי הספר, אני חושב שצריך ללכת על מודל.
דוד מהרט: מה שאמרת, מאיה, בחיפה, אני בעד לשנות את מעמדו של בית הספר.
דוד מהרט: חיזוק בית הספר זה עוד כסף, אני מדבר על שינוי.
דוד מהרט: למשל להפוך בית ספר למדעי, ואז זה מאפשר לך גם שינוי של כוח אדם, הכנסת מעבדות וכולי.
דוד מהרט: ללכת על משהו שבאמת יכול להיות אבן שואבת במקומות שזה לא מתאפשר.
דוד מהרט: אבל מבחינתי הבררה הראשונית והטבעית היא אינטגרציה.
דוד מהרט: זה מה שאנחנו רוצים.
דני דנון: חבר הכנסת חיים אמסלם, בבקשה.
חיים אמסלם: תודה, אדוני היושב ראש.
חיים אמסלם: האמת, שמענו כאן דברים מרתקים ויש פנים לכאן ולכאן ובאמת, שיקולים נכבדים.
חיים אמסלם: אבל, אדוני היושב ראש, צריך להיאמר בצורה הברורה, גם אם מתוך אותו בית הספר יש, ואני מאמין שיש הישגיות ויש תוצאות מצוינות, הדעת לא סובלת שבמדינת ישראל של שנת 2011 יהיה בית ספר על טהרת העדה האתיופית, גם אם ייצאו משם כולם לקורס טיס, או כולם ראשי ישיבות.
חיים אמסלם: זה לא מקובל.
חיים אמסלם: זה לא יכול להיות מקובל.
חיים אמסלם: אני יודע שהלבטים הם קשים, ואני מאוד מעריך את עיריית פתח תקוה ואת המאמצים הנעשים, אבל אני רוצה לומר מלה דווקא למשרד החינוך.
חיים אמסלם: מכיוון שהדיון כאן הוא על האפליה, או על העשייה בנושא של האפליה, אל תספרו לי את הסיפור של משרד החינוך, כי אני מכיר אותו היטב ואני מכיר את סיפור המכסות היטב ופרשת עמנואל הזכורה לרע עוד טרייה במוחנו, וכאן נדרשת מחשבה מעמיקה ורצינית מצד משרד החינוך, בשיתוף עם ההורים מקרב העדה לעשות לטובתם, לטובת חינוך הילדים.
חיים אמסלם: אני לא מקל ראש בשיקולים שנאמרו כאן, ואני לא חושב שהפתרון הוא פתרון הוקוס פוקוס, ואני מקבל בהחלט שעולה חדש שנקלע לארץ זרה, לשפה זרה, יעדיף להיות בחוג שלו, כי זו חממה, אבל יש פה טעות אופטית.
חיים אמסלם: בשלב הראשון זה אולי נוח, אבל בהמשך זה חוזר כבומרנג.
חיים אמסלם: לכן אדוני היושב ראש, אני חושב שאם הוועדה בראשותך תיזום שילוב של אנשי מקצוע מכל ההיבטים שיחשבו באמת ברצינות, לפעמים יש עת לקרב ולפעמים יש עת לרחק.
חיים אמסלם: אי אפשר לדון בנושא הספציפי הזה באבחת חרב, זה לא שחור ולא לבן.
חיים אמסלם: הלוואי ודיונים כאלה יהיו פחות ופחות בוועדה הזו.
דני דנון: חבר מועצת העיר, מר גנאדי בורשבסקי.
דני דנון: אני רוצה התייחסות שלך עכשיו, כי אמרו שלגבי עולים מחבר העמים, שאתם מתבדלים מרצון.
דני דנון: זה המקרה בפתח תקוה?
גנאדי בורשבסקי: שלום לכולם.
גנאדי בורשבסקי: לפני זה כמה דברים.
גנאדי בורשבסקי: כמו שאמר הדובר הקודם, עורך דין, שלכל דבר יש אבא ובן, אז בפתח תקוה הכל הפוך, אבא זה עיריית פתח תקוה ובן זה משרד החינוך.
גנאדי בורשבסקי: גם כמו שאמר חבר הכנסת שלמה מולה, שכבר 18 שנים אנחנו מדברים על זה וכולם מציגים את ההישגים וכן הלאה, בפועל לא קורה שום דבר.
גנאדי בורשבסקי: כל אחד אומר את הנתונים, כמה טובים, אבל אני אומר לכם, לצערי, ששני החבר'ה האלה, שני חברים שלי, כמו שאומרים, כמו שכולם משתמשים בזה 'חברים שלי', הם אשמים בכל הדברים האלה.
גנאדי בורשבסקי: הם גם יכולים להחליט שהם לא יהיו ביחד באותו בית ספר 'נר עציון', למה?
גנאדי בורשבסקי: כי זה פוליטי.
גנאדי בורשבסקי: לצערנו.
גנאדי בורשבסקי: כמה שקשה לי להגיד, אבל פוליטית זה לא טוב להם, זה לא טוב לציבור שלהם, ובשנת 2011 לצערנו זה מה שקורה.
גנאדי בורשבסקי: היום גם יש דבר חדש, עדיין החבר'ה לא דיברו, אבל בטח ידברו על זה, בבתי הספר הממלכתיים דתיים בהפסקות אוסרים על הילדים לדבר באמהרית.
גנאדי בורשבסקי: הם מציגים את זה כהמלצה בלבד---
מרדכי זפט: קשקוש בלגוש.
גנאדי בורשבסקי: אני הקשבתי.
מרדכי זפט: אם היית מחובר למכונת אמת עכשיו, היא היתה מתפוצצת.
דני דנון: סליחה, אתה התלוננת שלא נתנו לך לדבר, אז צריך קצת סבלנות גם לשמוע דברים שלא מקובל עליך.
דני דנון: אני עושה את זה כל היום פה.
סיגלית יאראק: זה לא שזה לא מקובל, זה לא נכון.
דני דנון: תוכלו להגיב על זה.
גנאדי בורשבסקי: חבר הכנסת דני דנון, הם פשוט רגילים, עוד פעם, 18 שנה, לבוא לכאן לחמש דקות ויאללה, בפעם הבאה נבוא עוד פעם ונספר סיפורים.
גנאדי בורשבסקי: גם ביקשתי ממך, כשהיית בסיור בבית ספר 'נר עציון' ואמרו לך ילדים ש'זה לא טוב לנו להיות ביחד', וביקשתי ממך ליזום ביחד את ועדת החינוך וועדת הקליטה של הכנסת, שוועדת החינוך כבר דיברה עשרות פעמים על בית הספר 'גורדון' בפתח תקוה.
גנאדי בורשבסקי: מה שיש לחבר'ה האלה, יש להם מסר כפול.
גנאדי בורשבסקי: שם הילדים, 90% שנולדו בארץ, מגדירים אותם כרוסים, לא יוצאי חבר העמים, מגדירים אותם כרוסים, ואלה שלומדים---
שלמה מולה: את אלה שנולדו?
גנאדי בורשבסקי: 90% נולדו כאן, אפילו 98%.
מרינה סולודקין: אפילו אלה משנות ה-70 הם רוסים.
גנאדי בורשבסקי: בית הספר שהם עושים הכל כדי לסגור אותו, כי הם מציגים את זה שזה גטו של הרוסים, כולם כבר מכירים את הסיפור הזה, והם סגרו בית הספר היחידי בארץ שאין לו אזור רישום מוגדר.
גנאדי בורשבסקי: עוד פעם, מספרים סיפורים שאפשר מפה, אפשר משם, והם כל פעם.
גנאדי בורשבסקי: .. סליחה, רמי, צר לי, הבנתי שזה קשה לשמוע, אבל התרגלת כבר לשמוע.
גנאדי בורשבסקי: אתה יודע את זה מבפנים.
גנאדי בורשבסקי: לא יודע עד אם זה מעשי ומה אתם, ככנסת, יכולים לעשות, אולי ליזום איזה שהוא חוק, לא יודע, לחוקק חוק, בדיוק נגד כל... בעיניי זו עבריינות לשמה, ועושים את זה בתמיכה של משרד החינוך.
גנאדי בורשבסקי: כאן לפחות הם הגיעו, לוועדת החינוך של הכנסת הם בכלל לא מגיעים, אין להם מה להגיד.
גנאדי בורשבסקי: אין להם מה להגיד.
גנאדי בורשבסקי: המיצ"ב של בית ספר 'גורדון' האחרון, כל ההישגים של הילדים בבית הספר, שעושים להם מוות, פשוט עושים להם מוות, לא נותנים תקציבים, שום דבר, הילד בא להירשם לבית ספר, אז אומרים במינהל החינוך להורים 'לאן אתה שולח את הילד שלך?
גנאדי בורשבסקי: המורים אלכוהוליסטים, רק רוסים', וכן הלאה, קשה פשוט לשמוע את הדברים האלה.
מרינה סולודקין: והיבדלות מרצון.
גנאדי בורשבסקי: בדיוק, ולמרות זאת הילדים מגיעים לשם בהמוניהם, ההורים מביאים את הילדים לשם.
גנאדי בורשבסקי: כולם מספרים, שום דבר לא השתנה מלפני שנתיים---
דני דנון: במינהל החינוך של עיריית פתח תקוה אומרים להורים שהמורים אלכוהוליסטים בבית הספר הזה?
סיגלית יאראק: לא היה ולא נברא.
גנאדי בורשבסקי: ממש ככה.
גנאדי בורשבסקי: יש מכתבים של ההורים, הצהרות של ההורים, עם השם של הבן אדם שאמר את זה.
גנאדי בורשבסקי: ואתם מספרים שהכל טוב ויפה, כולם מציגים כל מיני דברים שתסלחו לי, לא שווים כלום.
גנאדי בורשבסקי: לא יודע מה הפתרון המעשי, אבל אתם חייבים להעמיד אותם במקומם ולפתור את הבעיה הזאת פעם אחת ולתמיד, שלא עוד 18 שנה נבוא לכאן ונשמע את הסיפורי םהאלה.
גנאדי בורשבסקי: תודה רבה.
מרינה סולודקין: קשה לי לומר, אני לא מכירה את המצב במקומות, אבל מה שאני צריכה לומר, אני שומעת עכשיו בשורות ודברים חדשים ואני מאוד אהבתי.
מרינה סולודקין: אזור רישום שיהיה פתוח, אני חושבת שזה מאוד נכון.
מרינה סולודקין: חבר הכנסת דנון, יחד איתך אנחנו היינו בגדרה וראינו איך הם פתרו את רוב הבעיות של ריכוז האתיופים בבית ספר אחד או שניים, פתחו אזורים וגם נתנו ללמוד בכל המקומות שההורים רצו.
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שזה לא משרד החינוך ולא הרשויות המקומיות שעשו טוב.
מרינה סולודקין: אני חושבת שעשו טעות אלה שאמרו 'רק ממלכתי דתי', ומיד יש בעיה בנושא הזה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שאם זה נכון אולי, גם זו שאלה, לאלה שמגיעים, הדור הראשון של עולים, בטוח שזה לא נכון לילידי הארץ.
דוד מהרט: מ-94' בני הקהילה רשאים לבחור לאן הם רוצים ללמוד, חוץ מאלה שעוברים תהליך השבה ליהדות.
שלמה מולה: גם בתהליך השבה ליהדות, אלה שעברו, יכולים לבחור.
שלמה מולה: אף אחד לא צריך לכבול אותם.
דוד מהרט: אמרתי, בתקופת ההשבה.
שלמה מולה: לא צריך לתת לזה לגיטימציה, דוד.
שלמה מולה: עד שעוברים, אין בעיה.
שלמה מולה: אחרי שעברו, הם יכולים לבחור, לא צריך להפחיד אותם.
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר ששמענו כאן, לפתוח אזורי רישום של ילדים גם ל-20 בתי ספר שיש לנו ריכוז מאוד גדול.
מרינה סולודקין: זה רק צד אחד.
מרינה סולודקין: יש צד שני, ואתם דיברתם כאן וחבר הכנסת מולה אמר שזה גם תלוי בקהילה.
מרינה סולודקין: אני יודעת שהקהילה האתיופית שלא אהבה את התופעות והדברים בנושא של בדיקות הדם, עשתה, בראשות אדיסו מסאלה, שעכשיו הוא לא בכנסת, עשתה דברים ואין אפליה בנושא הזה, נכון?
קריאה: למה אין אפליה?
קריאה: יש אפליה, עדיין לא מקבלים את הדם.
מרינה סולודקין: אני מדברת על המחאה, אני אומרת שכמו בקהילה שלי, שאין לנו דיור ציבורי לזקנים שלנו, גם אנחנו אשמים.
מרינה סולודקין: בגלל שזו מדינה דמוקרטית.
מרינה סולודקין: אפשר בצורה, או מדיניות נכונה או במחאה, הפגנות וכל מיני דברים אחרים להגיע למצב שאי אפשר.
מרינה סולודקין: שאם הקהילה לא עומדת על ריכוז של ילדים, כמעט 100%, שזה רע מאוד לכולם, לילדים, לסביבה, לעיר, אם שותקים בנושא הזה... בנושא של היבדלות מרצון, אני אגיד לך שזו טעות דרסטית, בגלל שאלה שהתבדלו כאילו מרצון, לא קיבלו איתם, ויש הרבה בעיות בנוער שלא קיבלו אותם לחברה הישראלית.
מרינה סולודקין: הם מאוד סובלים וזו הפגנתיות, התבדלות כאילו מרצון.
מרינה סולודקין: אז בגלל זה לא כדאי לומר שאלה בחרו היבדלות מרצון ואלה מתבדלים כאפליה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שהשילוב והאינטגרציה הם דברים אחרים לגמרי.
מרינה סולודקין: דבר נוסף, אני רוצה לתמוך בך, חבר הכנסת מולה, שאתה אומר ששר החינוך והמנהל הכללי, שאני מאוד מאוד מעריכה, צריכים לשבת ביחד ולתת פתרון לבעיה של 20 בתי הספר עם ריכוז גבוה.
דני דנון: מר גבי נגוסי, מנהל תכנית שילובים בעיריית חיפה.
דני דנון: גבי, בקצרה, מה קורה היום בחיפה?
גבי נגוסי: קודם כל תודה, כבוד יושב הראש.
גבי נגוסי: צהריים טובים, כולם.
גבי נגוסי: אני אומר שגם בעיריית חיפה אנחנו פותחים את אזורי הרישום לגנים, לבתי ספר יסודי, חטיבות ביניים וחטיבות עליונות.
גבי נגוסי: אפילו בבתי הספר הפרטיים, הריאלי וליאו בק, שיש לנו קרוב ל-70 ילדים שם.
גבי נגוסי: אבל זה ברמה של האינטגרציה ואני חושב שזה שלב ראשון.
שלמה מולה: כמה יש לכם בליאו בק?
גבי נגוסי: 60 ומשהו בליאו בקר ובריאלי ביחד.
שלמה מולה: מצוין.
גבי נגוסי: אבל פה לא הייתי עושה הפרדה בין אינטגרציה לבין הישגים לימודיים, כי אני חושב שברגע---
דני דנון: יש לכם ריכוזים של יוצאי אתיופיה במוסדות החינוך?
גבי נגוסי: יש לנו בבית ספר 'יבנה', לא יודע להגיד באחוזים, אבל רוב הקהילה, 120 ומשהו, הם יוצאי הקהילה, כשבית הספר מונה בסביבות 130.
גבי נגוסי: אז יש לנו אתגר שם.
גבי נגוסי: ודיברו פה על העצמה וכלים לבית הספר---
שלמה מולה: רגע, למה במקומות אחרים אתם עושים ושם לא?
גבי נגוסי: דיברתם על זה וזה חלק של משרד הדתות, שיש שם בעיה של תהליך גיור ורישום.
מאיה שריר: זה בית ספר ממלכתי דתי ויש שם ריכוז גבוה וזה בית ספר שקיבלנו תכנית להפוך אותו---
גבי נגוסי: גם תלמידים ממשרד הקליטה שמגיעים לשם.
שלמה מולה: התלמידים האלה שלומדים הם בהליך השבה?
מאיה שריר: כן, גם.
גבי נגוסי: הייתי אומר שהאינטגרציה ופתיחת אזורי הרישום זה שלב ראשון שהרשות לוקחת אחריות.
גבי נגוסי: וכמו שלקחו בחיפה ואני שמח לשמוע שעשו עוד ערים בשלב ראשון, בשלב שני לא הייתי עושה הפרדה מההישגים הלימודיים.
גבי נגוסי: גם אני, כיוצא קהילה, כששולחים אותי לבית ספר שהוא אליטיסטי וחזק, אני צריך את הכלים והכלים יכולים להיות כלים להתמודדות, חברתית, מבחינת הישגים, מבחינה לימודית, לא הייתי עושה הפרדה, כי גם אם אנחנו שולחים, זה החלק הראשון, צריך לדעת שאם אתה שולח ילד, מה אני עושה לתחושה הרגשית והחברתית שלו והייתי נותן תמיכה גם לימודית, גם חברתית וגם רגשית.
גבי נגוסי: אז הפתרון שלי שאני מציע הוא קודם כל לפתוח את אזורי הרישום, והחלק השני, שברגע שפותחים את אזורי הרישום, צריך לתת מתן הזדמנות שווה בין אם זה כלים חברתיים, בין אם זה כלים חינוכיים ובין אם זה כלים לימודיים.
דני דנון: מר גדי יפה, יושב ראש ועד ההורים.
דני דנון: גדי, אני שומע קולות שאומרים, אתם באים ומדברים, בפועל ועד ההורים והעירייה מנווטים את המציאות למצב כזה ומנציחים אותה.
גדי יפה: ועד ההורים העירוני בפתח תקוה רואים את כל תלמידי העיר ולכן אנחנו צריכים לקחת בחשבון את כל המשמעויות שקיימות בנושא הזה.
גדי יפה: אף אחד מתושבי העיר לא שמח על מה שקורה עם בית ספר 'נר עציון' מבחינת אופי האוכלוסייה שם.
שלמה מולה: אבל איך אתם מסכימים כוועד הורים?
גדי יפה: חבר הכנסת מולה, אף אחד לא יכול להגיד עליי את הדברים האלה מפני שלפני שלוש שנים אני עמדתי בראש המאבק בנושא של בתי הספר הפרטיים שיקבלו את התלמידים האתיופים.
שלמה מולה: נכון, מסכים.
גדי יפה: ולכן אני בא ואומר לכם פה שמצד אחד אנחנו לא ששים על העניין הזה ומצד שני אנחנו צריכים לשים לב טוב טוב לכל מערכת החינוך הממלכתית דתית שנמצאת היום בפתח תקוה, על כל שלוחותיה והפרטיים שלה ובתי הספר שלה.
גדי יפה: קודם דיברו על בית ספר 'מורשה'.
גדי יפה: כן, בית ספר 'מורשה' הוא בית ספר גדול, אי אפשר להכניס שם היום אפילו תלמיד אחד.
גדי יפה: צריכים עכשיו לחכות לבית הספר החדש בשביל שיהיו שם תלמידים, ויש שם קרוונים ויש שם 1001 דברים, אז בואו נכניס לשם עוד תלמידים אתיופים.
גדי יפה: ..
גדי יפה: אז זו לא הנקודה, הנקודה פה צריכה להיות שגם אם מקימים ועדה וגם אם בודקים את הילדים וגם אם מקבלים פה החלטות, לבדוק את כל ההשלכות של מערכת החינוך הממלכתית דתית בפתח תקוה.
גדי יפה: אין לנו בעיה, אם זה במערכת החינוך הממלכתית, יש לנו 25---
שלמה מולה: מה, אתה רוצה לפתור את בעיית החינוך הממלכתי דתי על גבם של הילדים האתיופים?
שלמה מולה: אתה עושה טעות.
שלמה מולה: הם לא צריכים להיות---
גדי יפה: חבר הכנסת מולה, יש לנו 25 בתי ספר ממלכתיים---
שלמה מולה: אני יכול להגיד לך מבחינתי שבתי הספר הממלכתיים, אם זאת הבעיה של עולי אתיופיה, בית ספר מסוים יצטרך להיסגר, לי אין בעיה עם זה.
שלמה מולה: יכול להיות שיש לך בעיה, כי אתה מייצג פה אולי מישהו, אבל אני לא.
גדי יפה: חבר הכנסת מולה, אנחנו מוכנים לקבל ב-25 בתי ספר ממלכתיים שלנו את כל התלמידים האתיופים בחלוקה.
שלמה מולה: זה חלק מהפתרון.
גדי יפה: אני אומר את זה וזה קיים וזה מובטח וזה מוקלט עכשיו.
גדי יפה: העניין הוא לגבי הנושא של הממלכתיים דתיים.
קריאה: אתה הבטחת, אבל לא הבטחת לקיים.
קריאה: זה הבדל עצום.
סיגלית יאראק: סליחה, אני יכולה לומר שיש לי מספרים של תלמידים רבים שלומדים בחינוך הממלכתי, על פי בקשת הורים.
סיגלית יאראק: כל הורה שביקש לעבור לממלכתי קיבל וגם בחר את בית הספר.
גדי יפה: אני אומר לך, אדוני יושב ראש הוועדה, חד משמעי, כל תלמיד שירצה ללמוד בחינוך הממלכתי, 25 בתי ספר עומדים פתוחים לקבל אותו.
סיגלית יאראק: פלוס הסעות.
גדי יפה: כולל הכל, כולל מה שצריך, כולל חיבוקים, כולל הכל.
שלמה מולה: אז למה אתה מתנגד שתוקם ועדה כזאת?
גדי יפה: אני לא מתנגד, אני אומר, בואו נקים את הוועדה, אבל אל תקבלו החלטות ש---
דוד מהרט: אבל יש מספיק בתי ספר דתיים לקלוט את בני הקהילה ב---
גדי יפה: אין.
קריאה: אתה דיברת למשל על 'מורשה', ב'מורשה' יש 1,242 תלמידים, הם לא יכולים לקבל, לא ילד אתיופי, הם לא יכולים לקלוט ילד אחד, לא אתיופי גם.
שלמה מולה: למה אתה לא מעלה, במקום 100% ב-'נר עציון', למשל, זה 25% במורשה.
שלמה מולה: תעביר את אלה לאלה ואת אלה לאלה.
גדי יפה: במורשה 150 ילדים יוצאי העדה.
דוד מהרט: 150 זה פחות מ-10%.
דוד מהרט: תכניס 25% ופתרת את כל הבעיה בפתח תקוה.
דני דנון: משפט סיכום בבקשה.
גדי יפה: לכן אני בא ואומר, אנחנו צריכים להיזהר, מצד אחד לא לשפוך את התינוק עם האמבטיה, ומצד שני למצוא פתרון לבעיות, כי יש בעיות ואף אחד לא מסתיר אותן, ואנחנו כהורים מוכנים לעמוד בראש.
דני דנון: שאלה תיאורטית, אם מחר בבוקר משרד הבריאות יחליט שגילו בעיה תברואתית בביוב של 'נר עציון' ואי אפשר ללמוד מחר בבוקר בבית הספר, מה יקרה לאותם תלמידים?
דני דנון: מה הייתם עושים כוועד הורים?
דני דנון: מה היה קורה בעיר פתח תקוה?
גדי יפה: אם היו מחליטים לסגור את בית הספר הזה באופן סופי, היינו לוקחים את אותם תלמידים, ואני אומר לך בלב מלא, לבתי הספר הממלכתיים ומקיימים אותם שם.
גדי יפה: אי אפשר לקיים את התלמידים האלה בבית הספר, היינו מוצאים פתרונות.
שלמה מולה: אתה לא יכול לכפות על ההורים.
גדי יפה: חבר הכנסת דנון אמר כרגע איזה שהוא עניין היפותטי, היינו מוצאים לזה פתרונות, אבל אנחנו לא יכולים לקחת את אותם תלמידים.
גדי יפה: אנחנו גם לא רוצים להסיע, למה להסיע?
גדי יפה: הוא דיבר על הסעות, למה להסיע?
גדי יפה: אנחנו בפתח תקוה הולכים נגד הסעות, הסעות זה לא טוב, זה לא בריא, זה לא בשביל השכונה, זה לא בשביל התלמיד, ואנחנו מבטלים הסעות בפתח תקוה.
גדי יפה: בשנת הלימודים הקרובה הולכים להתבטל עשרה אוטובוסים שמסיעים תלמידים ברחבי פתח תקוה.
גדי יפה: זה לא בריא להסיע, גם החוק אומר, תלמיד צריך ללמוד באזור מגוריו מהגן ועד י"ב.
גדי יפה: לא צריך להסיע.
גדי יפה: רק מלה אחת, חבר הכנסת דנון, מה שהוזכר פה לגבי בית ספר 'גורדון'.
גדי יפה: בעשר השנים האחרונות נסגרו בפתח תקוה ארבעה בתי ספר בגלל מיעוט תלמידים.
גדי יפה: רק בית הספר הזה פתאום צריך להיסגר בגלל מיעוט תלמידים, אז קובעים שמדובר בבית ספר של רוסים.
גדי יפה: לכן אני רוצה להגיד לוועדה, גם בנושא של בית ספר 'גורדון', הוא נסגר בגלל מיעוט תלמידים ולא בגלל שום סיבה אחרת.
גדי יפה: תודה.
דני דנון: עורכת דין דנה מכניאן.
דנה מכניאן: חשוב לי בכל זאת לשבור כמה מיתוסים שעולים פה פעם אחר פעם.
דנה מכניאן: אף אחד שהוא גזען לא חושב על עצמו שהוא גזען ותמיד לגזענות יש הצדקות שהן כאילו הגיוניות.
דנה מכניאן: המיתוס הראשון שנאמר כאן, בין השורות אבל חשוב לי לחדד ולשים את הדברים על השולחן; אין היום אפשרות להורים יוצאי אתיופיה שרוצים ומבקשים לשלוח את הילד שלהם מחוץ לאזורי הרישום, לא מאפשרים להם את זה, וזה בניגוד למדיניות שהיתה אמורה להיות, של משרד החינוך.
דנה מכניאן: אם אדוני שואל מה אנחנו יכולים לעשות כבר מחר---
דני דנון: אני לא הבנתי, מה זאת אומרת לא מאפשרים להם את זה?
דנה מכניאן: אמרה כאן דר' סולי נתן שהורים שרוצים לשלוח את הילד שלהם לחינוך הממלכתי, יכולים לבקש ולעשות את זה.
דנה מכניאן: הורים שרוצים להעביר את הילד שלהם לבית ספר מחוץ לאזור הרישום, תתכנס ועדה.
דנה מכניאן: הוועדה הזאת היא ועדה לפי חוק, כמו כל תלמיד בעיר.
קריאה: וכל הבקשות מאושרות.
דנה מכניאן: אין כאן העדפה מתקנת.
שלמה מולה: אם כל הבקשות מאושרות, למה צריך ועדה?
קריאה: אין גם בקשות כאלה, דני.
דני דנון: דנה, האם את מכירה רשויות שבהן יש פטור לוועדה הזאת?
יצחק כהן: כעיקרון יש הנחיה של משרד החינוך ולפחות כך נאמר שלרשויות המקומיות בכל מה שקשור ונוגע לילדים יוצאי אתיופיה, הם פטורים מאזורי רישום.
יצחק כהן: יש רשויות מקומיות שמתעלמות מההנחיה הזאת ולא מאפשרים להורים לרשום את ילדיהם מחוץ לאזורי הרישום, פתח תקוה ועוד כמה מקומות.
דנה מכניאן: ב'טבקה' יצא לי לדבר עם הורים, לא רק בפתח תקוה, גם בנתניה, שאמרו 'אני ביקשתי להעביר את הילד שלי מחוץ לאזור הרישום', אנחנו ב'טבקה' לא בעד כפייה ולא בעד סגירה של בתי ספר, אבל כן יש כאן בעיה, ודיבר פה היועץ ממשרד המשפטים על שוויון, השוויון כולל גם העדפה מתקנת.
דנה מכניאן: בגלל מניעים גזעניים, וצריך לקרוא לילד בשמו, נוצרה הבעיה הזאת, אז עכשיו, כאקט של העדפה מתקנת, אני חושבת שצריכה לצאת מכאן קריאה שהורה שרוצה לשלוח את הילד שלו לכל בית ספר מחוץ לאזור הרישום ובית הספר בשכונת גנים האליטיסטי הוא במרחק קילומטר אחד בלבד---
גדי יפה: סליחה, הוא במרחק 5 קילומטר, הוא בדיוק בצד השני של העיר, זו הטעיה.
דנה מכניאן: אני מזמינה כל מי שכאן לחזור הביתה, להיכנס לגוגל ולראות בדיוק---
גדי יפה: 'כפר גליל' נמצא 4-5 קילומטרים---
דנה מכניאן: אם הורה עושה את הבחירה ולא רוצה שהילד שלו ילמד ב'נר עציון', ורוצה שהילד שלו כן ילמד בממלכתי דתי אחר בפתח תקוה, צריכה להיות לו את האפשרות.
דנה מכניאן: הרי כולנו יודעים שאותם הורים שהוציאו את הילדים שלהם מבתי ספר בגלל המניעים הפסולים, שלא רצו שהילדים שלהם ילמדו עם תלמידים יוצאי אתיופיה, אותם הורים כן הוציאו את הילדים שלהם למקומות מרוחקים.
דנה מכניאן: ומיתוס שני, ואני מפנה את כולם גם לנייר העמדה שלנו, גם בשכונה שבה יש בית ספר באותה שכונה, באשקלון, עדיין מתקיימת ההפרדה.
לב ברזני: זה לא נכון.
לב ברזני: אני אגיד לך דבר מאוד פשוט.
לב ברזני: הנתון פה לא נכון---
דני דנון: תן לה לסיים ואני אתן לך להגיב.
דנה מכניאן: עוד כמה מלים.
דנה מכניאן: עניין הבג"צ של המכסות.
דנה מכניאן: באותו עניין היה תלמיד שרצה להתקבל לבית ספר.
דנה מכניאן: הוא היה יליד הארץ ואמרו לו 'אתה לא יכול להתקבל לבית הספר, כי יש כאן כבר יותר מדי אתיופים', זה מה שנקבע כלא חוקי.
דנה מכניאן: בג"צ לא אמר שאי אפשר לפזר הורים שמעוניינים לבתי ספר אחרים.
דנה מכניאן: שוב, מי שמעוניין, יכול לעשות את זה.
דנה מכניאן: ומיתוס נוסף שגם חשוב לי מאוד להפריך כאן וזה מיתוס שמצער אותי לשמוע, זה טיעון חדש שעולה, שאם אנחנו נרכז את יוצאי אתיופיה באותו בית ספר, נוכל בעצם להשקיע בהם יותר.
דנה מכניאן: זה לטובתם.
דני דנון: נכון, את צודקת במאה אחוז.
דנה מכניאן: לא רק שהטיעון הזה הוא לא הגיוני, כי צריכה להיות מדיניות כזאת, שגם ילד שלא לומד בבית ספר שיש בו ריכוז גבוה של יוצאי אתיופיה, יקבל את אותו חלק יחסי של תקציב ועזרה ומימון.
דנה מכניאן: מעבר לזה, אפשר לתת את הסיוע הנוסף הזה במסגרות אחר הצהריים ולהשקיע בשכונה באופן הזה.
דנה מכניאן: הרי אם אנחנו נקבל את העמדה הזאת, מה שזה ייצור זה תמריץ כלכלי לפתוח עוד בתי ספר כאלה.
דני דנון: מר ברזני, התייחסות קצרה.
לב ברזני: אני רציתי להגיד, מה שכאן ציינת, דבר מאוד פשוט.
לב ברזני: באותו בית הספר, מתוך 150 תלמידים, יוצאי אתיופיה 65 ועוד 12 דוברי רוסית.
לב ברזני: קודם כל זה לא בגלל הריכוז.
לב ברזני: יש לנו בעיה אחת, בסך הכל באשקלון, רבותיי, גרים כ-6,000 בני הקהילה האתיופית, מתוכם הרוב נמצאים, בשל הסיבה של מימון הבתים ורכישות, בשכונות ברמה סוציו אקונומית 1 מקסימום ובית הספר שם מתאים להם.
קריאה: מה זה מתאים להם?
לב ברזני: הם נמצאים שם.
לב ברזני: הם רוצים את בית הספר הזה, לא שאנחנו לא מציעים מקום אחר.
דנה מכניאן: איזה מקום אתם מציעים להם?
לב ברזני: כל בתי הספר, הכל אצלנו פתוח, איפה שהם רוצים ללכת ללמוד.
דנה מכניאן: הורה באשקלון יכול היום לשלוח את הילד שלו לאיזה בית ספר שהוא בוחר?
דוד מהרט: לשכונת ברנע, למשל?
לב ברזני: בוודאי שכן, אין שום בעיה.
דוד מהרט: אני מוכן לבדוק את זה.
לב ברזני: בבקשה.
דני דנון: אתם נותנים הסעות?
לב ברזני: על פי החוק, אם בית ספר במרחק 2.5 קילומטר, מקבלים הסעה.
דוד מהרט: אם רוצים אינטגרציה, צריך מימון מלא של הסעה, כי ההסעות בהרבה רשויות מקומיות הן 50% זה משרד החינוך ו-50% זה רשויות מקומיות.
סיגלית יאראק: פתח תקוה מממנת באופן מלא.
דני דנון: יש פה תושב פתח תקוה, דניאל אוריה, בבקשה.
דניאל אוריה: כבוד היושב ראש, קודם כל אני אגיד פה דברים ש---
דני דנון: אין שום בעיה, הכל לפרוטוקול.
דני דנון: הוא סובל הכל, הפרוטוקול.
דניאל אוריה: קודם כל אותי, באופן אישי, בתור תושב פתח תקוה, זה מאוד מקומם שאני שומע דברים שהם, לצערי, שכשאתה מביא אותם במבחן המציאות בשטח אתה רואה שיש מרחק עצום בין מה שנאמר לבין מה שבאמת קורה בשטח.
דניאל אוריה: חברים, אני חושש שהנושא של בית ספר 'נר עציון' זו פצצה מתקתקת שמי שבאמת נותן לזה הכשר ואנחנו יודעים את זה טוב, זה כמובן הנושא של מינהל החינוך וכמובן יש פה את הנציגים שלצערי נותנים לזה הכשר ולגיטימציה, להתנהלות הזאת.
דניאל אוריה: צר לי שאני אומר את זה בוועדה פה, אבל אני חושב שהנושא של בית הספר 'נר עציון', מוטי, אתה מכיר אותנו טוב מאוד, מבחינתי אתה כרגע יושב ראש מבחינת הקהילה שלנו בעיר ואתה יודע טוב מאוד שאתה מושך בחוטים ואתה יודע טוב מאוד שכל הפתרון האמיתי, לטובת הקהילה שלנו, עובר דרכך.
דניאל אוריה: אני לא צריך פה את ראש העיר---
מרדכי זפט: אני אשמח שתיתן לי עוד כתרים.
דניאל אוריה: אתה יודע טוב מאוד שאנחנו יכולים לפתור את הבעיה הזאת, אתה יודע טוב מאוד שאנחנו מאוד רוצים שבית הספר הזה יתפרק ואין פה שום רצון שבית הספר הזה יהיה בית ספר של מה שנקרא בסיס לגיוס משאבים על גב הקהילה.
דניאל אוריה: אגב, לדעתי, בית הספר עושה מעל ומעבר.
דני דנון: לך יש ילדים בבית הספר?
דני דנון: אתה קשור?
דניאל אוריה: לא, אין לי, אבל עשינו מספר פגישות יחד---
מרדכי זפט: עלית על נקודה טובה.
דניאל אוריה: אנחנו עשינו מספר פגישות עם ההורים, יחד איתו, כשבן האדם החליט לקום באמצע הישיבה וללכת בגלל שהוא לא רצה לדבר עם ההורים.
דניאל אוריה: מה שאני מנסה להגיד פה זה לא פנטזיה אישית שלי, של לפרק את בית הספר, זו פנטזיה שהקהילה, שמאוד חשוב לה שהם יהיו חלק אינטגרלי מהחברה, והמציאות הזאת, לצערי, שיוצרים בית ספר שמעודד גם בתי ספר נוספים, שזה 'נצח' ועוד אחרים, שהופכים להיות כמו בית ספר 'נר עציון', זה משהו שהוא במשמרת שלך.
דניאל אוריה: אתה יכול להגיד הרבה דברים מאוד מאוד יפים, שהמציאות בפתח תקוה היא מאוד מאוד טובה וכל זה, אבל אתה יודע טוב מאוד שסך הכל רק דיבור שלך עם הזרם האישי שלך, וצר לי שאני הולך לכיוון הזה של מה שנקרא סיעות פוליטיות בתוך העיר פתח תקוה, שמנהלות בצורה מאוד מאוד קשה את הנושא של הרישום של הילדים האתיופים בעיר, לצערי זה עצוב מאוד.
דני דנון: מר זפט, התייחסות קצרה.
מרדכי זפט: צר לי שהממלכתי דתי, שזה הזרם היחיד כמעט שקולט את הילדים יוצאי העדה ומטפל בהם באהבה ומשקיע בהם המון, הוא זה שסופג את הריקושטים.
מרדכי זפט: אבל בסדר, ככה נגזר מהשמים.
מרדכי זפט: אני אתייחס במלה לגנאדי ובזה גם לדניאל אוריה.
מרדכי זפט: אתה עלית על זה, אתה שאלת אותו אם יש לו ילדים בבית הספר, אין לו---
דני דנון: שאלתי שאלה לדעת, אבל אם הוא רווק, אנחנו רוצים שהוא יתחתן והילדים שלו יגיעו לבית הספר הזה.
דני דנון: בשביל זה אנחנו פה, בשביל למנוע את זה.
דני דנון: בבקשה, מר זפט.
מרדכי זפט: ועד ההורים הוא נגד סגירת בית הספר, אני בעד סגירת בית הספר ונתתי מתווה שאני מעריך שתוך שנתיים המציאות תשתנה.
מרדכי זפט: ועד ההורים, אגב, מאוד רוצה את בית הספר, שיהיה בית הספר הזה, ושאמרנו שזה עם כל---
דני דנון: אתה יכול לומר לנו שתוך שנתיים לא יהיה בית ספר 'נר עציון'?
מרדכי זפט: אני לא אמרתי שלא יהיה בית ספר.