GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מיכאל זיניגרד: אולי במקום הזה יוכל לתרום יותר מבמרכז מצויינות, זה דבר ספציפי מאד.
מיכאל זיניגרד: המצויינות היא קשורה למקום מצויין.
מיכאל זיניגרד: מקום מצויין, אז גם יש מצויינות.
דני דנון: אני רוצה לבקש מהראשי רשויות ורכזי קליטה גם להעלות דברים נקודתיים, כי אנחנו בועדה, וחבר כנסת אלקין יודע, אנחנו מתעסקים לפעמים בגלים הגדולים, אבל גם באינסטלציה, בפתרון בעיות קטנות ומעיקות.
דני דנון: אז חשוב לי גם לשמוע מכם על הדברים היום יומיים שמעיקים ומפריעים לקליטת עליה.
דני דנון: צדוק זהוראי, ראש מועצה מקומית אלקנה.
צדוק זהוראי: אני אשתדל להוסיף רק מה שמתייחס לאלקנה, אבל בפתח דברי הייתי רוצה רק להעיר שמזלה של ההתיישבות ביו"ש שיש לה בירה כמו העיר אריאל, ויש לה, לעיר אריאל ראש עיר כמו רון, באמת שמוביל את ההתפתחות של ההתיישבות ביו"ש בצורה כמו שהוא יודע לעשות, וכולנו מברכים על כך.
צדוק זהוראי: אני באמת מאמץ כל מילה, כל משפט שנאמר על ידי רון הן בקשר לנושא של הקליטה, והן בקשר לנושא של הבניה, והקפאת הבניה בעיקר.
צדוק זהוראי: באלקנה, הדגש שלנו הוא בעצם הקליטה או החלק הצנוע שלנו בקליטה מתייחס דרך מוסדות חינוך.
צדוק זהוראי: ולפני 4 שנים קלטנו כיתה של בנות מהעדה האתיופית, עולות מכיתה ט', והשנה הם מסיימות, מחר יש לנו טקס סיום של האולפנה שכולל בנות שסיימו בהצלחה את לימודיהן, כיתה י"ב באלקנה.
צדוק זהוראי: שנה הבאה בעזרת ה' אנחנו קולטים כיתה חדשה בן 30 ל – 36 בנות.
צדוק זהוראי: אנחנו ממשיכים, אנחנו רואים בזה ייעוד לאומי חשוב, ואני חושב שזה דגם שכדאי לאמץ אותו בהתערות של האוכלוסייה מהסוג הזה בכלל אוכלוסיות עם ישראל, ובעיקר באוכלוסיות שנחשבות כאוכלוסיות חזקות.
צדוק זהוראי: אני פניתי בעניינים של קליטת עליה גם לשר ההסברה כדי לגייס גם את אמצעי ההסברה שיש למדינת ישראל לטובת קליטה של בנות, בנים מארצות המערב במסגרת, לדרך שנראית לי, זה גם על פי ניסיוני בעבר עם קבוצות בני נוער מיהדות התפוצות, כמו, הייתי מורה דרך, אז הדרכתי פעם גם קבוצה של תגלית, אז אני מכיר את הנוער, צורב לו את הדיסק ויוצר אותו, ויוצר את המסלול של כפי שנעשה באמת במסגרת "נעלה" למשל, שהנוער הזה מביא גם את ההורים אחריו.
צדוק זהוראי: במסגרת מוסדות חינוך כמו שיש לנו באלקנה, שנותנים שירות אזורי בעצם ליישובים מסביב, אני רוצה לפתוח את זה גם בראייה כלל לאומית, ולקלוט גם בנות, יכול להיות במסלולים מוסדרים של האולפנה, או של המכללה, מכללת אורות, או של הישיבה התיכונית, שגייסנו את מרכז ישיבות בני עקיבא כדי לנהל אותם, כדי להעצים, וכדי לשמש לנו שותף אסטרטגי למינוף הפעילות החינוכית של מוסדות החינוך הללו.
צדוק זהוראי: זה מתוך ראייה באמת לקלוט נוער מהתפוצות הן במסלולים סדירים, והן גם במסגרת סדנאות, הכשרות, חופשות קיץ, וכיוצא באלה.
צדוק זהוראי: הכנו גם תכנית שתאפשר הרחבה של המבנים הפנימייתיים שאמורים לשרת את האפשרות של הרחבה של יכולת הקליטה של הפנימייה לבנות באולפנה, וכמובן גם בראייה של תכנית אב לישיבה התיכונית.
צדוק זהוראי: ואני חושב שהאפשרות של אלקנה, כיישוב קטן יחסית, לתרום, הוא דרך הנישה הזאת של בני נוער, של מוסדות חינוך, ובדרך הזאת נוכל לתרום את חלקנו הצנוע, ובלבד שיהיה לנו כאן שיתוף פעולה, וגיבוי, וסיוע משרד הקליטה, ועדת הקליטה, משרד ההסברה, אלה הגופים שצריכים לסייע לנו בהכוונה של בני נוער, ובשיתוף פעולה בתחום הזה.
דני דנון: תודה רבה צדוק.
דני דנון: דוד לחיאני, ראש מועצה אזורית בקעת הירדן.
דוד לחיאני: אני חושב שאולי אני טועה, אני חושב שאחד האזורים הבודדים שיש בו יישוב שהוא על טהרת העולים מברית המועצות זה אצלי.
דוד לחיאני: קיבוץ ייטב, מושב שיתופי, עולי ברית המועצות, אני רוצה להגיד לכם, אוכלוסייה איכותית.
דוד לחיאני: אנחנו רוצים אוכלוסייה, אנחנו רוצים קליטה, הבעיה היא אחרת, דני, בלי הכְוונה ממשלתית זה לא יקרה.
דני דנון: מה זה: "הכְוונה ממשלתית"?
דוד לחיאני: קח למשל את הצעת החוק של משרד השיכון, "עזרה בשכר דירה", זה לא חל על יהודה ושומרון.
דני דנון: על הבניה הרוויה.
דוד לחיאני: בניה רוויה.
דוד לחיאני: במקרה שלי זה לא בא לידי ביטוי, אני מדבר בשם כולם.
דוד לחיאני: גם בשם כולם.
דוד לחיאני: אבל זה לא בא לידי ביטוי.
דוד לחיאני: וזה לא בא לידי ביטוי זה הכְוונה ממשלתית.
דוד לחיאני: כשדמי החכירה הם לא אפס, ברמת הגולן הם בקו עימות, כשאנחנו לא נקראים קו עימות, ואתה יודע מה הפעולות הראשונות, זה הכוונה ממשלתית.
דוד לחיאני: זאת אומרת, בלי הכוונה ממשלתית, זה נופל על ראשי הרשויות, ובאחריות שלנו להביא, ואנחנו עושים פה, אני חושב, על פי הנתונים שאנחנו רואים לפנינו, עבודה עצומה.
דוד לחיאני: אני שוב אומר, בלי הכוונה ממשלתית, בלי פניה, בלי שום דבר, 400 אלף שקל לא יעשו שום דבר, ולא יביאו לפה אוכלוסייה חדשה וצעירה.
חנה גולן: אין לאן להביא.
חנה גולן: אין דירות.
דוד לחיאני: אני מדבר על זה, על הכוונה ממשלתית.
דוד לחיאני: אצלנו במקרה בבקעת הירדן אין לי את הבעיה הזאת.
דני דנון: אצלך, אם באים עולים חדשים יש מגורים?
דוד לחיאני: אני יכול לקלוט עכשיו 1,000 עולים חדשים.
דני דנון: זה הרי עניין של שיווק.
דוד לחיאני: לא רק שיווק, מי שרוצה מקבל מגרש עכשיו כמעט באפס ובונה.
דני דנון: באיזה יישובים?
דוד לחיאני: כל היישובים.
דוד לחיאני: אולי שניים שאין בהם מקום שם זה פצאל ותומר.
דוד לחיאני: אבל כל היישובים זה יישובים איכותיים, עם בריכת שחייה בתוך, כמעט בכל יישוב, וגנים, ומשפחתונים, אין שום בעיה.
דוד לחיאני: הבעיה היא ששוב פעם, זה הכוונה ממשלתית.
דוד לחיאני: בלי הכוונה ממשלתית אנחנו רצים אחרי כל הסיפור.
דוד לחיאני: אנחנו אלה שרצים.
דוד לחיאני: וגם בחקיקה.
דוד לחיאני: ופה עבודה שלכם.
דוד לחיאני: גם בחקיקה זה לא בא לידי ביטוי.
דוד לחיאני: כי אם חקיקה היתה מתייחסת גם להתיישבות ביהודה ושומרון, היה לנו יותר קל.
דוד לחיאני: יותר קל.
דוד לחיאני: והנה, במשרד השיכון שום דבר לא נעשה, וגם בדמי החכירה אנחנו רצים שנים, שום דבר לא נעשה.
דני דנון: משה רוזנבוים, ראש מועצה מקומית בית אל.
משה רוזנבוים: שלום לכולם.
משה רוזנבוים: ראשית, ברשות ראש העיר רון, יושב ראש הקואליציה זאב, וחבר הכנסת דנון, יושב ראש מועצת יש"ע, ראשי רשויות ביש"ע, כל הפעילים למען העולים.
משה רוזנבוים: יישר כוח גדול על הכינוס הזה.
משה רוזנבוים: באמת, פעם ראשונה שעושים דבר כזה, ואני שמח להשתתף בו בכבודי ובעצמי, עם כל הענווה, כי אני חושב שזה חשוב מאד.
משה רוזנבוים: בבית אל למעלה מ – 8 אחוז הם עולים חדשים.
משה רוזנבוים: קרוב ל – 500 נפש.
משה רוזנבוים: אנחנו משקיעים המון בעולים החדשים.
משה רוזנבוים: הרבה מאד.
משה רוזנבוים: אנחנו למשל מחזיקים רכז קליטה על חשבוננו באופן מלא בשליש משרה.
משה רוזנבוים: מועדוניות.
משה רוזנבוים: יש משפחה מאמצת בני נוער.
משה רוזנבוים: המון, הרבה מאד פעילויות.
משה רוזנבוים: הסיוע שאנחנו מקבלים מהמדינה הוא ממש מאד מצומצם.
משה רוזנבוים: שר הקליטה טוען שהתקציבים שלו נמוכים.
משה רוזנבוים: אין לי יכולת לבדוק את זה.
משה רוזנבוים: אולי הוא צודק.
משה רוזנבוים: אולי צריך מקורות אחרים.
משה רוזנבוים: יכלו להעצים את הפעילות שלנו עשרות מונים לו היינו מקבלים תקציב ייעודי לטובת העניין הזה.
משה רוזנבוים: סך הכל אנחנו עוזרים למדינה מתוך רצון טוב, מתוך הבנה שזו משימה לאומית, ובתקציבים מצומצמים שלנו כרשות שמונה כקצת מעל 6,000 נפש, ואין לנו הרבה יכולות, בכל זאת משקיעים המון.
משה רוזנבוים: יש לנו גם אוכלוסיה מארצות מצוקה, כמו בני מנשה, אין הרבה רשויות כאלה.
משה רוזנבוים: זה תיק לא פשוט.
משה רוזנבוים: זה טיפול שנמשך עשרות שנים.
משה רוזנבוים: הדור הראשון, מאד קשה לדור ההורים להיטמע, מי שזוכר את העליות שבאו מארצות מצוקה לפני 50 שנה, וכך הלאה.
משה רוזנבוים: וזה מאד מכביד, אבל אנחנו לקחנו על עצמנו את העניין הזה כאתגר מאד גדול, ואני חושב שהמדינה משקיעה מעט מאד בעניין הזה.
משה רוזנבוים: ואני לא רוצה פה לפרט, כי לא זה הפורום, נראה לי.
משה רוזנבוים: אנחנו נשמח מאד אם דני, אתה כיושב ראש הועדה, תוכל לקדם שיהיה פה, אני לא יודע מהפך, אבל שינוי משמעותי, להכיר במטלה שחוץ מכל המטלות האחרות שאנחנו לוקחים על עצמנו, שמיותר פה לפרט אותם, גם בזה אנחנו, לא רק בית אל, אלא כל ההתיישבות, רואה בזה כאידיאל לקלוט עליה.
משה רוזנבוים: גם עלייה קשה.
משה רוזנבוים: לא רק עליה איכותית.
משה רוזנבוים: מבחינת ההתפלגות תרשו לי לציין, אולי זה מעניין, יש אצלנו 30 אחוז יוצאי מדינות חבר העמים, 10 אחוז – צרפת.
משה רוזנבוים: 35 אחוז – בני מנשה מהודו, ועוד 22.5 אחוז מכל הארצות האחרות.
משה רוזנבוים: זה העיקר.
משה רוזנבוים: עד כאן.
משה רוזנבוים: תודה.
דני דנון: אני אציין משה, סיירנו בכלא 6 ודיברנו עם חייל יוצא בני המנשה מהיישוב שלך.
משה רוזנבוים: כן.
דני דנון: הסיבה שהוא ישב בכלא היתה סיבה כלכלית: שהוא נשאר לעבוד בבניין כדי לעזור למשפחה שלו להתפרנס.
דני דנון: זה באמת מראה את המצוקה.
דני דנון: אני רוצה לבקש מיושב ראש הקואליציה, זאב אלקין, קודם כל להודות לך שבאת, זאב, אתה לא מגיע לכל הסיורים של הועדה, עקב עומס זמנים, אבל חשוב לנו שבאת לביקור היום ביהודה ושומרון.
דני דנון: אפשר גם לומר, לא רק שר החוץ שצויין פה, גם יו"ר הקואליציה הוא עולה חדש לשעבר שגר היום ביהודה ושומרון.
דני דנון: אולי כדאי, תרשה לי לציין משהו, פרט מעניין אדוני, ששלושה מתוך, נדמה לי, שישה שרים ויושב ראש קואליציה, הדרג הבכיר שהם יוצאי ברית המועצות, שלושה מתוכם הם תושבי יהודה ושומרון.
דני דנון: זאת אומרת, כאן האחוז שלנו יותר גבוה.
זאב אלקין: אני קודם כל מברך אותך ואת צוות הועדה על קיום הישיבה הזאת.
זאב אלקין: אני חושב שבהחלט הנושא חשוב מאד, וראוי מאד, וגם מאפשר איזה שהוא הסתכלות רטרוספקטיבה של 20 שנה אחורה ולראות לאן התקדמנו עם גל העלייה האחרון הזה ביו"ש, ולמעשה אתה ציינת, וחברים ציינו, ובזה אני אפתח, שאני יושב כאן לא על תקן של חבר כנסת, ולא על תקן של יושב ראש הקואליציה, אלא על תקן של המושא הטבלאות האלה.
זאב אלקין: אני אחד מאותם המספרים שנספרים פה.
זאב אלקין: הגעתי ארצה בדיוק בשנת 90', אז אני חלק מכל הסטטיסטיקות שמופיעות כאן, ולהוציא הפסקה קצרה של קצת יותר משנתיים, מהרגע ההוא של ממש השעות הראשונות אחרי המטוס ועד היום אני ביו"ש.
זאב אלקין: ביישובים שונים, אבל אפילו עדיין באותה גזרה של אותה מועצה אזורית.
זאב אלקין: את הסיפור שאיתו אנחנו מתעסקים כאן, מבחינה סטטיסטית וברמת על, חוויתי על בשרי כאחד שהגיע לפה בגיל צעיר, עם משפחה צעירה, ולמעשה כל חיי בארץ גרתי באזור הזה.
זאב אלקין: עברתי תהליך של קליטה בגוש עציון, בהתחלה בכפר עציון, אחר כך באלון שבות, ועסקתי אחר כך בפרויקטים שונים שעסקו בקליטה שם, ולמעשה היום אני מתגורר באחד מהיישובים שאני לא יודע למה הוא לא נכלל בסטטיסטיקה, אבל אחוז העולים שם גם הוא סדר גודל של כ – 50 אחוז.
זאב אלקין: זה כפר אלדד.
זאב אלקין: פה הוא בטח, בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לא יודע אם הם סופרים אותו כיישוב נפרד או לא, כי הוא שייך לסוגיה המורכבת של היישובים שֶמִשום מה מסופחים ליישובים הגדולים יותר.
זאב אלקין: לכן הסיפור שאנחנו עוסקים כאן אני יודע לא רק מפי שמועה, ולא רק מפי המספרים.
זאב אלקין: אדוני היושב ראש, אני רוצה לפתוח דווקא בסיפור קצר, אני פגשתי בסוף שבוע שעבר כתבת בכירה של ערוץ הטלביזיה הראשי של רוסיה, שהיא נמצאת פה איזה שהוא פרק זמן קצר, שסיפרה לי על החוויות שהיו לה בהפגנה במחסום קלנדיה ביום הנכסה.
זאב אלקין: היא הלכה לשם, כטלביזיה רוסית, היא היתה בטוחה שהיחס יהיה אוהד, כי כידוע בקרב הפלשתינאים יש הרבה דוברי רוסית, והיחס לטלביזיה הרוסית הוא בדרך כלל אוהד, ונתקלה בהרבה עויינות.
זאב אלקין: ואז בהתחלה חשבה שחושבים שהם טלביזיה רוסית ישראלית, ערוץ 9, אז אמרה: אנחנו ערוץ ראשון של הטלביזיה הממלכתית של רוסיה.
זאב אלקין: אמרו לה: עוד יותר גרוע.
זאב אלקין: אנחנו שונאים אתכם.
זאב אלקין: היא שאלה: למה?
זאב אלקין: על מה שונאים אותנו?
זאב אלקין: אמרו לה: מאד פשוט, אתם ברוסיה לא ידעתם שהתנאים יהיו טובים, כל היהודים ברחו מכם, באו אלינו, התיישבו אצלנו ביהודה ושומרון ובכלל במדינת ישראל, עכשיו אנחנו לא מצליחים לגרש אותם מכאן, אז אתם אשמים.
זאב אלקין: זה סיפור אומנם, אמר לה את זה, אגב, ברוסית צחה, אותו פלשתינאי.
זאב אלקין: זה סיפור נחמד, אמיתי, עובדתי, פתח לה הרבה עיניים על מה שקורה כאן במזרח התיכון, אבל יש בו לא מעט מן האמת.
זאב אלקין: כשאתה מסתכל על הסטטיסטיקה הזאת, אז כולנו מבינים מה המשמעות של הנתון הזה, כן, 11 אחוז, 34 אלף מתיישבים ביהודה ושומרון, זה כמובן הישג חשוב מאד, ותרומה גדולה להתיישבות ב – 20 השנים האחרונות.
זאב אלקין: יחד עם זה, כשאנחנו מסתכלים על הנתון הזה, ומסתכלים על נתונים אחרים, אנחנו יכולים לראות גם את ההחמצה, אדוני היושב ראש, רק אם ניקח את הנתון הכלל ארצי של 20 אחוז מהאוכלוסייה, אז אתה עושה אינטרפולציה לכאן, זה אומר שהיה סיכוי סביר מאד שעוד כסדר גודל כ – 30 אלף מתיישבים היו היום ביהודה ושומרון.
זאב אלקין: זה היה המצב הנורמלי, לזה היינו צריכים להגיע בתום 20 השנים האלה, ואנחנו לא שם.
זאב אלקין: שלא לדבר על זה אם היינו להצלחות כפי שהגיעה אריאל.
זאב אלקין: הנה, יושב כאן ראש העיר, עם 42 אחוז של התושבים, המשמעות של זה שבגל העלייה האחרון העיר הכפילה את עצמה כמעט.
זאב אלקין: זה המשמעות של 42 אחוז של היום.
זאב אלקין: עכשיו שוב, תרגיל חשבונאי מאד פשוט מראה לנו שאם זה היה קורה בכל רחבי יהודה ושומרון היינו היום עם עוד 100 אלף מתיישבים.
רון נחמן: אז אני אראה לך דבר אחר, שאם זה לא היה קורה באריאל אז גוש קטיף היה קורה פה אותו דבר.
זאב אלקין: גם זה נכון.
רון נחמן: את זה צריך לקחת בחשבון.
רון נחמן: כ - Policy makers .
רון נחמן: זה בדיוק העניין.
זאב אלקין: עכשיו, הרי שוב זה ברור מה ה – 34 אלף האלה נתנו, וזה ברור איך יו"ש היתה נראית אם היה פה עוד 100 אלף תושבים.
זאב אלקין: וזה אם כל מקום היה מגיע לאותם הישגים כמו אריאל.
זאב אלקין: בעיני, הסטטיסטיקות האלה צריכות לשמש לכולנו איזשהו ציון דרך, מצד אחד של החשיבות של כל מפעל הקליטה שהיה פה, מצד שני – יכול להיות שכדאי לתת את הדעת יותר לעומק למה זה לא קרה.
זאב אלקין: למה זה קרה באריאל, ולמה זה לא קרה במקומות אחרים, ומה צריך לעשות כדי שגם בגל העלייה, הקטן אומנם היום, היום אבל נצליח להגיע לאחוזים יותר משמעותיים שלפחות ישקפו את הגודל של יו"ש בתוך כלל האוכלוסייה היהודית, הרי רואים את הסטטיסטיקות.
זאב אלקין: אחוז של העולים שמשתקעים ביו"ש גדל, אם משווים את זה 10 שנים אחורה, אבל עדיין הוא לא מגיע לאחוז של הממוצע הארצי של כלל האוכלוסייה, ולכן עיקר גידולה של יו"ש הוא כמובן לא על ידי עליה, אלא על ידי גידול טבעי, או הגירה פנימית מתוך מקומות אחרים בתוך הארץ.
זאב אלקין: על פניו אפשר להגיד, ודיבר על זה רון, שאנחנו נמצאים היום בתקופה שגם אם יהיו עולים שירצו לבוא, אין איפה לשכן אותם, וזה נכון, זאת המציאות, לצערי, בערים.
זאב אלקין: דעתי על זה ידועה, גם דעתך, אנחנו כאן בדיוק באותה עמדה ומנסים לפעול איפה שאפשר וכמה שאפשר כדי לשנות את המציאות העגומה הזאת, אבל על פניו אפשר להגיד: כל עוד שלא שינינו, כל עוד שאי אפשר לבנות חופשית, אז אין מקום לבנים של ההתיישבות בוודאי, אז העולים הולכים למקומות אחרים.
זאב אלקין: א' – גם לגבי יו"ש כולה זה לא מדוייק.
זאב אלקין: כי זה נכון שזה המצב בערים ובמועצות מקומיות, אבל בהתיישבות קהילתית יש היום בניה, ויש היום אפשרויות להתיישבות, ושם דווקא, אגב, אחוזי נוכחות של העולים הם הנמוכים ביותר, כשאתה מסתכל על התמונה הכללית ביהודה ושומרון, ייטב זה כמובן חריג מאד מאד מפורסם וידוע.
רון נחמן: אתה צריך להשוות את זה למועצות האזוריות במדינת ישראל, כי זה יישובים סגורים, וזאת בעיה.
זאב אלקין: אני חולק עליך, רון, שזה יישובים סגורים, כי במועצות האזוריות בתוך הגבולות הזמניים הנוכחיים של מדינת ישראל, שם חלק זה קיבוצים, שהם קלטו אומנם דרך בית ראשון במולדת, אבל קיבוץ מטבעו, האופי המיוחד שלו, לא קלטו מספרים גדולים, לכן זה לא נחשב.
זאב אלקין: החלק האחר זה מושבים, זה משק חקלאי.
זאב אלקין: עכשיו, היישובים ביו"ש זה יישובים קהילתיים שהם איפשרו יכולת תעסוקה ופרנסה בכל הענפים הרגילים של המשק.
זאב אלקין: אין לך כמעט יישובים קהילתיים בתוך מועצות אזוריות מעבר, מהצד השני של הקו הירוק, ולכן דווקא יישוב קהילתי ביו"ש ייתן שהוא גם קרוב למרכז כזה או אחר, יש כאלה שבסביבת ירושלים, יש כאלה שבסביבת גוש דן, אבל הוא מקום מגורים בהחלט טבעי למשפחה שענפי פרנסה שלה הם בתוך הערים הגדולות.
זאב אלקין: לכן, אני לא הייתי משווה את זה למועצות אזוריות אחרות, ויש כאן מה לשאול ולחשוב למה זה קורה?
זאב אלקין: אמרת משפט נכון: הם סגורים.
זאב אלקין: זה אמירה מעניינת.
זאב אלקין: מתוך מי שזוכר ויכוחים אפילו ביישוב שלי, איפה שאני נקלטתי, באלון שבות, על הסוגיה הזאת: כן עולים, לא עולים, כמה, וכל אחד שמצוי במציאות של יישובים קהילתיים, וועדות קבלה ביו"ש מכיר את הסוגיה אז
רון נחמן: אני אספר לך, וגם לועדה, וגם אנשים פה שיודעים איך קמה אריאל?
רון נחמן: גרנו בשכונה, שזה היה ההתנחלות הראשונה – גני צהלה, אתה מכיר בתל אביב?
רון נחמן: היו פנתרים שחורים בארץ.
רון נחמן: אנחנו היינו אשכנזים, אמרנו: גם אנחנו רוצים.
רון נחמן: הלכנו לראש העיר תל אביב, יוסי שריד היה העוזר שלו, ביקשנו שיעשו שכונה לצעירים, אז עשו את גני צהלה ואת סביוני אפקה.
רון נחמן: אז צהלה התנגדו לנו.
רון נחמן: אמרו שאנחנו נקלקל את צהלה, את השווי של המגרשים, כי אנחנו, הזוגות הצעירים, אנרכיסטים.
רון נחמן: כשגרנו כבר בצהלה, בגני צהלה, אז השכנים שלי, זה היה חיליק, זה שהקים את אלקנה, הוא היה ראש הגרעין של אלקנה, אמר: אנחנו עוברים להתיישבות.
רון נחמן: ואלקנה היה היישוב הראשון פה.
רון נחמן: אמרתי: יופי, בואו נצטרף להתיישבות הזאת.
רון נחמן: אמרו: לא, אתה לא יכול להתקבל, כי זה יישוב דתי.
רון נחמן: למה לא?
רון נחמן: תעשו מעורב.
רון נחמן: אמרו: לא.
רון נחמן: זה יישוב דתי.
רון נחמן: אמרתי: או.קיי.
רון נחמן: אז אני אקים יישוב אחר.
רון נחמן: ככה זה התחיל.
רון נחמן: אני נשבע לך, ככה זה.
רון נחמן: בקטע הזה ככה זה התחיל.
רון נחמן: וזה לא השתנה גם היום, אותו דבר.
רון נחמן: חשוב שתדע.
רון נחמן: אז אני יכול לבוא בטענות לכל העולם, אבל בוא נסתכל אנחנו גם בראי.
זאב אלקין: לכן אני אומר שניתוח המספרים האלה בעיני הוא צריך להיות לשני כיוונים: מצד אחד – הסתכלות פנימה של ההתיישבות, במעין רטרוספקטיבה כזאת, מה הוחמץ כאן ולמה, ומה אפשר לעשות כדי לא להחמיץ בגל עליה שיש, וגם בעזרת השם ילך ויתגבר ממקומות שונים, וכדאי להיות ערוך לכך כי לא היתה אוכלוסייה שתרמה לקליטה כמעט כמו אוכלוסיית ההתיישבות, כן?
זאב אלקין: אבל בסוף זה היה גל שעבר דרכה והשתקע רובו במקומות אחרים.
זאב אלקין: אז כדאי לשאול למה העניין הזה קרה?
זאב אלקין: זה מצד אחד.
זאב אלקין: והיום, עוד כפי שאמרתי, יש איפה לבנות, ויש איפה לקלוט, גם במציאות הקשה שיש היום.
זאב אלקין: הנקודה השנייה כזה כמובן המדינה.
זאב אלקין: וזה כבר יותר במגרש של משרד הקליטה, ואלינו ככנסת, האם המדינה עושה הכל כדי לעזור לקליטה בהתיישבות?
זאב אלקין: כי זה לא פשוט.
זאב אלקין: אפילו סוגיה כל כך פשוטה של אולפן שבעיר יש לה פתרון פשוט, במקום כמו ההתיישבות אין לה פתרון פשוט.
זאב אלקין: היא דורשת השקעה מיוחדת ומחשבה, ואיך עושים את זה, במיוחד כשהעלייה היא קטנה וזה טיפין, טיפין.
זאב אלקין: קליטת ילדים עולים במוסדות חינוך, היא קשה יותר מקליטה בעיר ששם יש לפעמים בתי ספר שמטבעם מושכים רוב ילדים עולים, ויש שם הרבה שעות, וניתן לעשות עם זה משהו.
זאב אלקין: זאת אומרת, שיש הרבה מאפיינים ייחודיים לקליטת עליה בהתיישבות שאני לא בטוח שהמדינה נותנת כאן את כל המענה, וכדאי לנסות בדיון כאן למפות את זה ולנסות לפעול לשיפור המצב.
זאב אלקין: יש סוגיות מיוחדות.
זאב אלקין: הזכיר משה את סוגית בני מנשה.
זאב אלקין: זה רלוונטי, ועוד קבוצות דומות.
זאב אלקין: יש עוד כל מיני קבוצות קטנות בסגנון הזה.
זאב אלקין: זה רלוונטי לבית אל, זה רלוונטי מאד לקריית ארבע, הם לא פה, נדמה לי, אבל זה יישוב שמוזכר כאן בטבלה עם אחוז מאד גבוה של העולים.
זאב אלקין: רוב העולים הם עולים מברית המועצות לשעבר, אבל יש שם קבוצה גדולה של בני מנשה שיש איתה הרבה בעיות.
זאב אלקין: בזמנו ועדת קליטה אפילו קיימה ישיבה שם, בקריית ארבע בסוגיה הזאת.
זאב אלקין: וזה נושא שהוא נופל בין הכיסאות כל הזמן.
זאב אלקין: כי הם בהרבה מאד מאפיינים דומים לעולים מאתיופיה, אבל התמיכה והמעטפת הממשלתית היא רחוקה מאד מלהגיע לתמיכה של העולים מאתיופיה, ואז הם איפה שהוא באוויר, והרשויות שאחוז של העולים מהסוג הזה גבוה, הם אחר כך לא יודעים איך לאכול את זה, ואיך להתמודד עם זה.
זאב אלקין: אז בהחלט יש גם סוגיות ייחודיות כאלה, כמו שאמרת, אפשר לנסות לקדם את זה, כי זה לא מספרים גדולים.
זאב אלקין: זה לא שינוי מדיניות כלל ארצי שדורש תקציבים גדולים, לכן בוודאי ובוודאי, ובזה אני אסיים, אני מתנצל שאני צריך לעזוב, כמו שאמרת, זה לא שגרתי שאני מצליח להצטרף אליך לסיורים האלה, הפעם החלטתי שזה חובתי לא רק כחבר ועדת קליטה, אלא כמי שצריך לבוא ולהגיד תודה להתיישבות על 20 שנה של קליטה, לפחות בעיני, מוצלחת, כן?
זאב אלקין: אני מרוצה.
זאב אלקין: לא יודע אם ההתיישבות, אני מרוצה.
זאב אלקין: ואני רוצה לחזק את ידיך, דני, באמת להתיישב על הסוגיות האלה, גם החוצה מול משרד הקליטה, אבל אני רוצה לחזק גם את ידיך, דני השני, לנסות לעשות ניתוח פנימי, פנימה לתוך התיישבות למה לא כולם לא רון נחמן, ולמה לא כולם אריאל.
דני דנון: תודה רבה זאב אלקין.
רון נחמן: אדוני היושב ראש, ברשותך, אני רוצה לומר לכל באי כוח של ההתיישבות, הרבה אנשים בכנסת לא עומדים חזק חזק על קרקע איתנה, עם שתי רגלים חזקות בנושא שלנו.
רון נחמן: שניים נמצאים פה, ואני חייב להגיד את המילה "תודה" גם גם לחיאני וגם צדוק, גם משה.
רון נחמן: בשמי, אני מניח שאני גם מייצג את ראשי הרשויות שלנו, אני רוצה להגיד לכם תודה גדולה, על העמדה הבלתי מתפשרת, העקבית, האידיאולוגית, שהיא באה לידי ביטוי בכל עבודת הכנסת.
רון נחמן: תודה רבה בהזדמנות הזאת.
דני דנון: אני רוצה לבקש ממנכ"לית עיריית אריאל, הגב' חנה גולן, בבקשה.
חנה גולן: אדוני היושב ראש, אני רוצה להציג בשני חלקים, מה קיים אצלנו באריאל, ולהעלות איזה שהיא בעיה, שאני לא יודעת אם זה קיים בכל המקומות, אבל לנו יש שני רכזי קליטה בחצי משרה.
חנה גולן: ייאמר לזכותו של משרד הקליטה שמצא לנכון לפני שנה כל אחד מהם ישב על משרה מלאה, אחד לדוברי אנגלית, אחת לעולים מחבר העמים.
חנה גולן: הרכזים עושים את העבודה שלהם.
חנה גולן: הבעיה היא שאין לאן להביא את העולים.
חנה גולן: אני חוזרת ואומרת את זה, ואני רוצה להגיד את זה במכוון כאן, על מנת שהנציג של משרד הקליטה סוף סוף יבין שלא יעזור מה נעשה, אין לנו איפה לקלוט אותם.
חנה גולן: אין לנו דירות קלט.
חנה גולן: אין לנו דיור.
חנה גולן: הדירות פה הם מאד יקרות, בגלל ובזכות 12 אלף הסטודנטים, אבל בגלל שלא בונים פה שום דבר, וסטודנטים שוכרים דירות והעלו את המחיר.
חנה גולן: זה דבר אחד.
חנה גולן: יש לנו כאן סידור עם משרד הקליטה פעם בשבוע מגיעה עובדת של משרד הקליטה, אנחנו נותנים לה את האכסניה, על מנת להקל על העולים לא לנסוע לפתח תקווה לעמוד שם בתור, אז היא מגיעה לכאן, והוא מקבל את השירות, וחברי המועצות האחרות, אתם טוב שתדעו את זה.
חנה גולן: יש לנו כאן שתי כתות אולפן מבוגרים לעברית.
חנה גולן: אבל יש בעיה אחת שאני רוצה להעלות אותה, ואני פשוט לא שמעתי את זה מאף אחד.
חנה גולן: אנחנו משקיעים הרבה מאד מה – 400 אלף שקל, אני לא מתרגשת מזה, כי לא לפעולות.
חנה גולן: 250 אלף שקל לפעולות.
חנה גולן: אנחנו משקיעים הרבה מאד בעולים שאף אחד לא הגדיר עד איזה שנה האדם הוא עולה.
חנה גולן: אני עולה חדשה.
חנה גולן: השנה באוגוסט 49 שנה בארץ.
חנה גולן: ממש כמוך דני, רק מה?
חנה גולן: אני באתי מוילנה, מליטא.
חנה גולן: אז עד מתי אני אהיה עולה?
חנה גולן: עד מתי העולה הוא עולה?
חנה גולן: זה משהו מאד דיפוזי שאף אחד לא יודע.
חנה גולן: ואנחנו משקיעים הרבה מאד בקשישים, לא שאני מצטערת, אני חושבת שזה מאד משמעותי להשקיע בקשישים.
חנה גולן: אנחנו משקיעים בגילאים של 60, 50 – 60.
חנה גולן: אין דגש, גם לא ממשרד הקליטה, ופה אני רוצה לבקש מהיושב ראש, לפנות למשרד הקליטה, כמו שמשרד הקליטה בשנה שעברה הכריז 20 שנה לעלייה, מאד חשוב.
חנה גולן: השקיעו הרבה מאד כסף באירועים ל – 20 שנה לעלייה, שזה היה קונצרט חד פעמי, עלה הרבה מאד כסף.
חנה גולן: אני רוצה לבקש ממך, אדוני היושב ראש, לפנות למשרד הקליטה שיקצה כסף לטיפול בנוער.
חנה גולן: אני יושבת פה, על ידי יושב יהודה בן יהודה, יש פה בעיות, אצלנו לפחות, של נערים ונערות בגילאי 15, הייתי אומרת, ועד גילאי 20 פלוס.
חנה גולן: הבנות, כמו שאמר קודם אלקין, יוצאי רוסיה הם לא מזהים ערבים, לא ערבים, זה לא מטריד אותם כל כך.
חנה גולן: הבנות, יש פה הרבה מאד סיפורים שבנות מסתובבות עם ערבים.
חנה גולן: יש פה הרבה מאד סיפורים של בנים שהם בני 16, 17 לא יכולים להתגייס כבר, כי יש להם 4, 5 תיקים במשטרה.
חנה גולן: הילדים האלה הם ילדים מצויינים.
חנה גולן: אני מכירה את המשפחות שלהם.
חנה גולן: זה משפחות טובות.
חנה גולן: אלא מה?
חנה גולן: יש שם בעיית אלימות ופריצות.
חנה גולן: כאשר המשפחות האלה הגיעו, הילדים הם היו בני 10, בני 8, ההורים עבדו בשביל לפרנס ולקנות את הדירה, וכן הלאה.
רון נחמן: בשביל שרידות.
חנה גולן: הילדים האלה, איפה שהוא, נפלו בין הכיסאות.
חנה גולן: הם לא סיימו בית ספר.
חנה גולן: יש לנו קבוצה לא מעטה כזאת, שהיינו במשטרה שבוע שעבר, אנחנו העירייה הקצבנו כסף ייחודי לזה.
חנה גולן: לצערי, אני לא יכולה כבר לטפל, כי המשטרה אומרת: אין, יש להם כבר תיקים פתוחים, זה כבר בבית משפט.
חנה גולן: את לא יכולה לעשות כלום.
חנה גולן: כי רציתי לעשות פרוייקט מיוחד להציל אותם, על מנת לאפשר להם להתגייס.
חנה גולן: לצערי אני לא יכולה לעשות עם זה שום דבר.
חנה גולן: וחבל לי, כי אני רואה בדרך עוד כאלה.
חנה גולן: אין לי ספק שיש גם ברשויות האחרות בעיות, אולי פחותות, כי יש להם פחות עולים.
חנה גולן: הייתי רוצה שיהודה יסביר, מהפעילות של המשטרה, את הנקודה הזאת לשים לב לילדים, שהם אחר כך הבוגרים, והם אחר כך האזרח הישראלי, שצריך להיות אזרח טוב.
דני דנון: נשמע בבקשה את רב פקד יהודה בן יהודה.
יהודה בן יהודה: חנה כהרגלה שמה את הדברים האמיתיים על השולחן, ואת הגחלים של האש, וזה הכי טוב שיכול להיות.
יהודה בן יהודה: אני אומר את זה גם כקצין משטרה פה שנתיים כבר במרחב שומרון, שיושב באריאל, וגם כתושב השומרון, אני רואה את עצמי בשני הכובעים האלה.
יהודה בן יהודה: השימת דגש האמיתית, זה נוער שבדרך כלל דובר את השפה טוב.
יהודה בן יהודה: הוא מייחד את עצמו, הוא מתבדל מהנוער האחר.
יהודה בן יהודה: הוא רואה את עצמו מבודל.
יהודה בן יהודה: הוא הרבה עובד על ספורט, כושר, שרירים, על מנת שבאמת תהיה לו איזה שהיא נוכחות מסויימת.
יהודה בן יהודה: הם גם עושים את המסיבות באופן אישי שלהם, לא מערבבים, לא מתערבבים.
יהודה בן יהודה: האינטגרציה היא מאד מאד קשה.
יהודה בן יהודה: אפילו אם אנחנו מנסים לעשות מודלים ביחד עם העירייה, נכנסים פה עם הרשות, אני אומר את זה כאחד שהיה 23 שנים בתל אביב בעשרות תפקידים, לא ראיתי כזה שיתוף פעולה עם רשות.
יהודה בן יהודה: אני מברך את כל הרשויות, ואני יושב פה ועובד מול אריאל, בראש ובראשונה, לא ראיתי כזה שיתוף פעולה מול רשויות.
יהודה בן יהודה: הכרתי את זה כתושב, אבל לא כמפקד במשטרה.
יהודה בן יהודה: מנסים לעשות מודל איתם.
יהודה בן יהודה: גם עם אילו, וגם עם אילו, יש לנו מפקד מרחב, גם עם אלה שיש להם תיקים.
יהודה בן יהודה: ניסינו לחשוב על כל מיני חוגים של קרב מגע, על מנת להוציא את כל האגרסיות.
חנה גולן: דברים אתגריים.
יהודה בן יהודה: דברים אתגריים.
יהודה בן יהודה: סוסים, קשה מאד לארגן אותם אפילו לזה.
יהודה בן יהודה: גם לארגן אותם לבוא למודל כזה, ואז, בדרך זו או אחרת, דרך המשטרה, עם הפרקליטות לנסות אחר כך את התיקים הלא בעייתיים, לנסות איכשהו לכמת כדי שהם יוכלו להתגייס, קשה אפילו לזה להגיע.
יהודה בן יהודה: גם פה צריך למהר, אחר כך אתה שואל מה עושים?
יהודה בן יהודה: לא יעזור כלום.
יהודה בן יהודה: אם לא יהיו מדריכים שלהם, מדריכים שהם עולים ותיקים שנמצאים פה 20, 30 שנה, ומכירים את השפה.
יהודה בן יהודה: במילים פשוטות, אם ניקח את המודל הדתי – מכינות קדם צבאיות – מכינות קדם לעולים רוסים, שמתחילים אבל המכינות בגיל צעיר יותר.
יהודה בן יהודה: בגיל הבית ספר, כי חלקם כבר פרשו מבית ספר.