GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מויש לוי: זאת אומרת, לקראת שנה הבאה אנחנו בונים עכשיו, בשעה זאת, עוד 4 בתי ספר חדשים שאמורים להיפתח ב – 1 בספטמבר.
מויש לוי: הזכרתי קודם כבר את המתנדבים.
מויש לוי: אנחנו מדברים על למעלה מ – 40 מסגרות התנדבותיות שבהם מתנדבים בני נוער, כאשר כמעט חצי מאוכלוסיית בני הנוער בעיר הם מתנדבים במסגרות השונות.
מויש לוי: גם מבחינת תנועות הנוער יש לנו למעשב בעיר את כל תנועות הנוער הציוניות שיש במדינת ישראל, שהם פועלים ב – 15 מוקדים שונים, עם אחוז גבוה של ילדים שמשתתפים ומגיעים לתנועות הנוער.
מויש לוי: הזכרתי גם קודם את נתוני הגיוס שלנו – 94 אחוז מבני הנוער בעיר ...
מויש לוי: מתגייסים לצה"ל, רובם לתפקידי איכות ביחידות קרביות, יחידות מובחרות, ולפי הנתונים שקיבלנו ממש לאחרונה בצבא אנחנו גם מובילים בכמות המתגייסים שיוצאים לקצונה, למעלה מ – 20 אחוז.
מויש לוי: ראינו קודם את הכתמים הסגולים במפה לגבי אזורי התעסוקה ומלאכה.
מויש לוי: סמוך לכביש 431 יש לנו את אזור המלאכה, כאשר זה מה שהזכרתי קודם, כל האזור המסחרי שנקרא: ישפרו, למעשה כמעט כל המרכז כבר שווק.
דני דנון: מסחר או תעשייה זעירה?
מויש לוי: זה מסחר עם תעשייה זעירה.
מויש לוי: בחלק המערבי יש לנו שמה את כל האזור של המוסכים, בחלק דרום אנחנו מדברים על תעשייה קלה, והחלק הצפוני, העיקר שלו זה מסחר.
מויש לוי: זה הריבועים הגדולים שאתה רואה למעלה, שהם מסחר פרופר, ובאזור של התעסוקה, הפארק הטכנולוגי שלנו, זה הגוש הסגול, שרואים גם במפה הצדדית, החלק הצפון מערבי של העיר, שם אנחנו מדברים גם על מפעלים של הייטק וגם של אזורי משרדים, וגם של לוגיסטיקה שמרוכזים שמה.
מויש לוי: אזור שנמצא בפיתוח מואץ ועדיין נותר עוד הרבה לשווק בו.
מויש לוי: זה חלק מתוך האזור, הפארק הטכנולוגי וגני משרדים ותעסוקה שכבר פועלים באזור שמה.
מויש לוי: אופיס דיפו שסיימו להקים אותו.
מויש לוי: זה על קצה המזלג.
מויש לוי: אני אעביר את רשות הדיבור לויואן אלבוים, חברת המועצה ויויאן אלבוים, שהיא יושבת ראש ועדת הקליטה, כדי להציג את הנתונים של הקליטה.
ויויאן אלבוים: שוב, ברוכים הבאים.
ויויאן אלבוים: מחלקת הקליטה קיימת כבר בעיר בעצם מיום הקמתה, רוזיטה, המנהלת שלנו כבר יותר מ – 10, 12 שנה
רוזיטה ברלין: 14.
ויויאן אלבוים: 14.
ויויאן אלבוים: זאת אומרת, שנתיים ראשונות בהתנדבות, בעצם הראשונה והממשיכה, עם צוות מאד מאד מסור, דוברות שפות כמובן.
ויויאן אלבוים: המחלקה מטפלת, בעצם, ביותר מ – 10 אחוז מתושבי העיר.
ויויאן אלבוים: כמו שמויש אמר, כ – 12 אחוז, כ – 10 אלפים עולים, כאשר כמובן שהם צריכים טיפול יותר מסיבי משאר תושבי העיר.
ויויאן אלבוים: העיר מתאפיינת בעלייה על פי מדינות שונות.
ויויאן אלבוים: בהתחלה המסה העיקרית היתה מדינות מחבר העמים השונות, דוברי רוסית, אוזבקיסטן, וכו'.
ויויאן אלבוים: אחרי זה המגמה היתה יותר מצרפת, אני מדברת, ככה, כרונולוגית.
ויויאן אלבוים: אז הצרפתים כבר היום 4 ו – 5 שנים בארץ רובם, 400 עולים.
ויויאן אלבוים: דרום אפריקה, צפון אמריקה, שהיום מאפיינת, צפון אמריקה ואנגלוסקסים שונים מאפיינים היום את מסות העלייה העיקרית.
ויויאן אלבוים: הרבה מאד, כמו ששאלת על הממ"ד, הרבה מאד כיפות סרוגות ברמה זו או אחרת.
ויויאן אלבוים: מדינות אנגלוסקסיות נוספות זה: אוסטרליה, אנגליה, כמובן לא צריך להגיד שזו עלייה מאד איכותית, מאד ציונית.
ויויאן אלבוים: יש לנו מעט דוברי ספרדית מאמריקה הלטינית.
ויויאן אלבוים: שונות – דנמרק, הולנד, תורכיה ופרס.
ויויאן אלבוים: אתיופים מעט, יוצאי אתיופיה כ – 40 נפשות.
ויויאן אלבוים: אפילו מיפן יש לנו זוג אחד.
דני דנון: מיפן זה זוג יהודים?
ויויאן אלבוים: הוא יהודי.
קריאה: 50 אחוז מהעלייה היפנית בעיר הם יהודים.
ויויאן אלבוים: אני רוצה באמת להגיד מילה, זאת אומרת, אני בתפקידי, אני מנהלת בבנק לאומי.
ויויאן אלבוים: בוכמן זו שכונה במודיעין, זה שכונה טובה, עם עולים איכותיים מאד.
ויויאן אלבוים: יש הרבה עולים אנגלוסקסים מתרכזים בה, יש לנו שם, אתה נוסע בעולם, בגאווה גדולה אתה אומר שאתה ממודיעין, ובאמת מחלקת הקליטה נמצאת כל הזמן בקשר עם הנציגים שלנו בעולם, של המדינה, ודרכה משווקת את העיר, ולכן גם העולים האיכותיים מגיעים לכאן.
ויויאן אלבוים: מאחר ויש פה את יוקר המחיה, באופן טבעי אנחנו מאד מנסים להתאים, שעולים שמגיעים יוכלו מראש להגיע לכאן, מפני שאם לא יהיה להם טוב הם לא יעזבו, לצורך העניין, לעיר יותר זולה, הם יעזבו את הארץ לצערנו, וזה אנחנו לא רוצים.
ויויאן אלבוים: למרות שהיום אין לי מבטא, אני מצרפת, עליתי כשהייתי קטנה.
ויויאן אלבוים: ולכן אני עדיין אבל, פעם עולה, תמיד עולה, מכירה את ההתלבטויות, מכירה את הקשיים, וזה מלווה, ולכן מאד חושבים, ומאחר וכל הרכזות שלנו הם עולות לשעבר בעצם, כולם מבינים את האוריינטציה, וזה מאד, מאד חשוב, כמובן מדברים איתם בשפות שלהם.
ויויאן אלבוים: בואו נעבור לפעילויות – פעילויות המחלקה כמובן, מתמקדת קודם כל, מה שנקרא בשוטף.
ויויאן אלבוים: לקבל אותם, לקבל אותם עוד לפני שהם מגיעים, זה מאד חשוב.
ויויאן אלבוים: השלב הראשוני, המיילים הראשונים, הטלפונים הראשונים, הסיורים הראשונים שיכולים להביא אותם כשהם מגיעים לעיר להתרשם ולבקר, ואחרי זה גם הקליטה השוטפת.
ויויאן אלבוים: מה שמאד מקפידים במחלקה שלנו, אני קוראת לזה: החינוך הבלתי פורמלי.
ויויאן אלבוים: לפני החגים פעילויות.
ויויאן אלבוים: פשוט מחמם את הלב.
דני דנון: רוב העולים הם באים ושוכרים דירה במודיעין, או קונים דירה?
ויויאן אלבוים: חלקם וחלקם.
ויויאן אלבוים: הם מתחלקים.
ויויאן אלבוים: הרבה מאד שוכרים, ובמשך השנה הראשונה והשנייה קונים.
ויויאן אלבוים: הרבה פעמים אנחנו מלווים אותם גם בתהליך המשכנתא.
ויויאן אלבוים: לוקחים אותם ממש לבנק, עושים איתם סקר שוק, ממש מלווים אותם.
ויויאן אלבוים: ויש גם כאלה שקונים בשלב הראשוני יותר.
רוזיטה ברלין: דוברי אנגלית שבאמת יש להם כסף, לפני שהם עושים עלייה, הם מגיעים למודיעין, הם כבר יודעים יותר, אולי, ממה שאני יודעת מה פתחו, ואיפה מה נמצא.
רוזיטה ברלין: יש להם משפחות.
רוזיטה ברלין: הם באים הרבה גם שיש להם כבר דירות.
רוזיטה ברלין: הם קונים דירות לפני שהם מגיעים.
רוזיטה ברלין: אנשים שרוצים לבדוק איפה יותר טוב, אנחנו מאד בעד, ובודקים איפה יותר טוב.
רוזיטה ברלין: גם שוכרים לשנה בשביל לדעת איפה לקנות במודיעין.
ויויאן אלבוים: תוך שנה, שנתיים הם קונים.
ויויאן אלבוים: ומה שהתחלתי לומר שמאד חשוב, מאד חשובה הפעילות, מה שנקרא, אני קוראת לזה: חינוך ה - א – פורמלי: יציאה לים המלח, יציאה לאילת.
ויויאן אלבוים: פעילויות לפני חגים.
ויויאן אלבוים: כאן הם מרגישים שקולטים אותם, ושמתייחסים אליהם.
ויויאן אלבוים: לא רק דואגים להם למצוא עבודה, ולאיזה בית ספר הילד ילך, זה היחס האישי, זה השירה בציבור, מביאים להם הרצאות לפני החגים.
ויויאן אלבוים: אני רואה לפעמים בין 100 ל – 200 אנשים, אנשים שגם הם כבר עובדים, וההשתתפות מאד פעילה.
ויויאן אלבוים: זה גם מעין הבאת תודה והוקרה, ואמון במחלקה שקולטת אותם באופן שוטף לאורך השנה.
ויויאן אלבוים: אני עוברת הלאה: פעילויות מחולקות לילדים ולמבוגרים.
ויויאן אלבוים: כמובן בשפות שונות: רוסית, צרפתית, אנגלית, ספרדית מעט מאד.
ויויאן אלבוים: משתדלים להתמקד על פי חגים, על פי אזורים גיאוגרפיים בארץ, ועל פי שפות.
ויויאן אלבוים: פעילויות מיוחדות שיש בעיר – יש מועדונית.
ויויאן אלבוים: בתחילת כל שנה נפתחת אחרי צהרים מועדונית פעמיים בשבוע, 3 שעות כל מפגש, שעוזרת לילדים גם בהכנת שיעורי בית, מתמטיקה, עברית, וגם מועדונית יותר חברתית, יותר כיפית.
ויויאן אלבוים: יש שם מתנדבים מהעיר, כמובן עובדות המחלקה, ומתנדבות השירות הלאומי, ומתנדבות צעירות, ילדות בנות 16, 17.
דני דנון: מי מסיע את הילדים למועדונית?
ויויאן אלבוים: הם מגיעים עצמאית.
ויויאן אלבוים: בשנים קודמות.
דני דנון: זאת עיר גדולה.
ויויאן אלבוים: נכון.
ויויאן אלבוים: שנים קודמות זה היה בבוכמן, וזה היה נהדר, והיו לנו הרבה מאד ילדים.
ויויאן אלבוים: לאחר מכן, מאילוצי מקום, העברנו את זה לשכונה אחרת, עדיין הסתדרו, הם עושים פּוּל, חלקם עם המכוניות, חלקם עם אוטובוסים.
ויויאן אלבוים: מגיעים.
ויויאן אלבוים: היו 10 אחוז פחות ילדים.
ויויאן אלבוים: אבל פעמים אין ברירה, צריך לשנות מקום, והם מגיעים, הם מגיעים בהמוניהם.
ויויאן אלבוים: מאד אוהבים את הפעילויות.
ויויאן אלבוים: לפעמים גם אני רואה את ההורים מצטרפים.
ויויאן אלבוים: ככה, זה איזה שהוא מקום שמדברים איתך, מקום שיש קבוצה יותר קטנה עם אוזן קשבת.
ויויאן אלבוים: שוב, אני קוראת לזה: הפעילויות הלוא פורמליות האלה.
ויויאן אלבוים: אני חושבת שזה בעצם המתכון לקליטה נכונה.
ויויאן אלבוים: כי תמיד יהיה את הפורמליות, או.
ויויאן אלבוים: קיי?
ויויאן אלבוים: עבודה, חינוך, וכו'.
ויויאן אלבוים: א - פורמליות, הקליטה החברתית, היחס האישי, המילה, מה אפשר לעשות, זה עושה להם את ההבדל בין קליטה טובה לקליטה לא טובה.
ויויאן אלבוים: הם לא מצפים, דרך אגב, שהמדינה תפתור להם את כל הבעיות.
ויויאן אלבוים: לא מצפים שהעירייה תמצא להם מהיום למחר.
ויויאן אלבוים: אבל הם מצפים שיהיה כאן מישהו בשבילם.
ויויאן אלבוים: שלפחות שהם יראו שעשו את המאמץ, וזה מאד חשוב.
ויויאן אלבוים: פעילויות על ידי מתנדבים – פעילות מאד, כמו שמויש סיפר, העיר הזאת מאד חזקה בהתנדבויות.
ויויאן אלבוים: גם בתחום הקליטה.
ויויאן אלבוים: יש כאן אנשים ותיקים דוברי אנגלית וצרפתית, לדוגמה, שאו דרך בתי הספר, או דרך המחלקה, או בשיתוף פעולה, כל משפחה מקבלת משפחה קולטת.
ויויאן אלבוים: ראינו שזה עובד פנטסטי.
ויויאן אלבוים: הם באים להדלקת נרות.
ויויאן אלבוים: הם מרימים טלפון: לאיזה רופא ילדים את ממליצה ללכת?
ויויאן אלבוים: דברים קטנים.
ויויאן אלבוים: משפחה אחת ליוויתי, באמת, לקבל משכנתא, ועשיתי איתה סיורים, משפחה קולטת, זאת אומרת, בלי קשר לתפקיד, איפה לקנות דירה.
דני דנון: מתי את יודעת על משפחה שמגיעה?
ויויאן אלבוים: הרבה מאד, אנחנו מגיעים לפני שהם מגיעים.
ויויאן אלבוים: הם יוצרים קשר עם הרכזות שלנו דרך הסוכנות, דרך "נפש בנפש", או הרכזת של הקליטה הקהילתית, ואז אנחנו נתחיל לתת להם את הסיוע הראשוני.
ויויאן אלבוים: נתחיל לתת להם סיוע של עלויות.
ויויאן אלבוים: דבר שהוא מאד חשוב, עלויות.
ויויאן אלבוים: הרבה פעמים הם צריכים להבין ש – 6 חודשים הם צריכים להחזיק את עצמם פה לבד.
ויויאן אלבוים: נותנים להם סדר גודל כמה העלות פה, ואם יש להם את הסטוק הכספי.
ויויאן אלבוים: אם לא הרבה מאד, וזה טוב, אומרים: או.
ויויאן אלבוים: קיי.
ויויאן אלבוים: תודה, נחמד, אבל לא בבית ספרנו.
ויויאן אלבוים: או.קיי.
ויויאן אלבוים: כי חבל.
ויויאן אלבוים: אז הם הולכים למקומות שיותר זולים.
ויויאן אלבוים: לא חסר בסביבה.
ויויאן אלבוים: ההתנדבויות האלה, הקליטה, משפחה למשפחה מאד טובה.
ויויאן אלבוים: פעילויות נוספות כמו ירידי עבודה שהמחלקה מארגנת, שיווק ירידים.
ויויאן אלבוים: העירייה מארגנת שיווקי ירידים.
ויויאן אלבוים: מחלקים את מרכולתם, תוצרתם.
ויויאן אלבוים: היה לנו אחד מברזיל שמכר קפה.
ויויאן אלבוים: פתח בעקבות היריד עסק.
ויויאן אלבוים: באים אליו הביתה וקונים ממנו מה שרוצים.
ויויאן אלבוים: אין קליטה יותר טובה מזאת.
ויויאן אלבוים: העירייה מאד קולטת כאן.
ויויאן אלבוים: יש תיקצוב נוסף מעבר לתיקצוב משרד הקליטה, של ראש העיר, לפעילויות השונות.
דני דנון: כמה משרד הקליטה העביר ב – 2010?
ויויאן אלבוים: התקציב של העירייה זה חצי מיליון.
ויויאן אלבוים: של משרד הקליטה, את יודעת יותר טוב ממני.
ויויאן אלבוים: משרד הקליטה, הם יכולים להגיד.
דני דנון: רגע, שניה, מדברים עכשיו, מר חתוכה, מה המספרים?
ויויאן אלבוים: מספרים בעל פה של משרד הקליטה את לא זוכרת?
דני דנון: רק הערת מידע.
נחמיה חתוכה: אתה כבר יודע מניסיונך שהמספרים הם מורכבים.
ויויאן אלבוים: הם מורכבים.
ויויאן אלבוים: אבל הסך הכל, על הסך הכל.
דני דנון: סך הכל הפעילות היא לא הולכת לנפש.
דני דנון: בלי הכסף שהולך לעולה.
דני דנון: אלא הולכת,
ויויאן אלבוים: למחלקה.
נחמיה חתוכה: ב – 2011 התקציב השוטף שקשור לתכניות עבודה של ...
נחמיה חתוכה: סיוע ישיר לפעילויות האלה כ – 145 אלף שקלים.
נחמיה חתוכה: עוד תוספת של סיורים.
דני דנון: זה 2010?
נחמיה חתוכה: כן.
נחמיה חתוכה: עוד, בערך 150 אלף שקל ...
נחמיה חתוכה: זה מעבר לסיורים.
נחמיה חתוכה: סיורים ...
נחמיה חתוכה: את העלייה הקהילתית ...
נחמיה חתוכה: קומת סיוע נוסף.
נחמיה חתוכה: ויש פה כזאת תכנית.
דני דנון: ב – 2011?
נחמיה חתוכה: – 2011 אנחנו נוסיף פה עוד כמה משתנים של חינוך בלתי פורמלי אחרי הצהרים.
נחמיה חתוכה: תקציב לפעילות אחר הצהרים לפנייתם של פעילות גם חברתית וגם אחר הצהרים בהיקף של כמעט 100 אלף שקל, 95 אלף שקלים, ועוד התקציב השוטף – 138 אלף שקלים.
דני דנון: אז כמה אתה מעריך 2011 יהיה כל התיקצוב?
נחמיה חתוכה: אני לא חושב שהוא יחרוג הרבה יותר מזה.
נחמיה חתוכה: כי הפרוייקטור כבר בעצם ממומן עד סוף שנת העבודה, עד סוף שנת.
נחמיה חתוכה: הכל זה 192 ועוד 198, זה משהו כמו 220 אלף שקל.
נחמיה חתוכה: אז עוד פעם אני חוזר ואומר: זה חלק מהתקציבים זה ממקורות אחרים - - -
דני דנון: בסדר.
ויויאן אלבוים: האתגר שלנו כעיר היום, למרות שסך הכל באמת המצב הוא מצב טוב.
ויויאן אלבוים: אני לא מדברת על ערים אולי יותר קשות, שהבעיות הם מאד אקוטיות.
ויויאן אלבוים: אבל גם אצלנו יש משהו מאד מרכזי.
ויויאן אלבוים: יש בעצם שני, כמו שאתם יודעים יותר טוב ממני בטח, יש בעצם שני סוגי קליטה: קליטה בקהילה, וקליטה קהילתית.
ויויאן אלבוים: קליטה בקהילה בעצם בממוצע עולה מקבל 2,000 שקל בשנה.
ויויאן אלבוים: שזה כסף, שאין לו באמת מה לעשות כי הקליטה הקהילתית התקציב כל כך טוב ועשיר, שבעצם המחלקה, בשיתוף עם משרד הקליטה, עושה בעצם מימון צולב.
ויויאן אלבוים: או.
ויויאן אלבוים: ובעצם אני רוצה להגיד: פעילות גדולה, מזמין כמובן את כולם.
ויויאן אלבוים: העובדים עובדים ביחד במחלקה.
ויויאן אלבוים: יש היום רכזת קהילתית אחת, שרי, שבאמת עובדת כאן הרבה שנים כבר, ועושה עבודה מאד טובה, ורואים את הפירות.
ויויאן אלבוים: רואים שכשקליטה קהילתית מוצלחת הם מביאים את הדודים, ואת החברים, וכו', ואפשר לעשות פעילות.
ויויאן אלבוים: אבל הקליטה, וזו הקליטה שצריכה להמשיך.
ויויאן אלבוים: זה הוכיח את עצמו.
ויויאן אלבוים: עכשיו, בסוף 2010 חשבנו שזה ירד.
ויויאן אלבוים: פנינו למר חתוכה, בשיתוף פעולה עם העירייה, זה המשיך ל – 2011.
ויויאן אלבוים: בעצם אנחנו צריכים להמשיך את זה הלאה, להגדיל את זה למדינות נוספות.
ויויאן אלבוים: היום זה דוברי אנגלית בלבד, זה צפון, אנגלוסקסים, אפשר להגיד בגדול.
ויויאן אלבוים: זה אתגר אחד.
ויויאן אלבוים: וזה כסף.
ויויאן אלבוים: זה עלות.
דני דנון: אני רוצה לקצוב את זמנך, משפט סיכום.
דני דנון: אני רוצה לשמוע את העולה החדשה שנמצאת פה, ד"ר אלישבע שרייבר.
דני דנון: את רוצה להגיד משפט סיכום?
ויויאן אלבוים: משהו קצר.
ויויאן אלבוים: קודם כל באמת, יש פה שיתוף פעולה מצויין.
ויויאן אלבוים: גם ...
ויויאן אלבוים: השווה את מחלקת החינוך שעובדים איתם הרבה מאד, והילדים כאן, בגלל שזה, הילדים הם 40 אחוז מהעיר, אז גם מהעולים זה אחוז מאד ניכר, וזו עבודה מהותית.
ויויאן אלבוים: מחלקה באמת שנותנת הרבה.
ויויאן אלבוים: מחלקת קליטה והסוכנות שאיתנו בשיתוף פעולה.
ויויאן אלבוים: אני חושבת שהיום האתגר זה להגדיל ולהרחיב, וזה בעצם מה שאנחנו פונים אליכם, ראש העיר בטח ידבר על זה, שהקליטה הקהילתית א' – תמשיך לאנגלוסקסים, ותורחב לדוברי צרפתית, ומדינות נוספות לפי הצורך.
ויויאן אלבוים: כי עובדה שבשנים האחרונות מהצרפתים ירדו, וחבל.
ויויאן אלבוים: תודה.
דני דנון: ד"ר אלישבע שרייבר, עולה חדשה.
דני דנון: את לא עולה חדשה, כאילו, עולה ותיקה.
דני דנון: קודם כל, אני רוצה לשאול אותך: למה מודיעין דווקא?
אלישבע שרייבר: למה מודיעין דווקא?
אלישבע שרייבר: אז לפני שעלינו לארץ אני ובעלי, שנינו רופאי ילדים, וידענו כבר משנפגשנו לפני שהתחתנו, שאנחנו רוצים לעלות לארץ.
אלישבע שרייבר: אבל השארנו את ההחלטה איפה לגור ממש לדקה האחרונה, כי לא ידענו מה לעשות.
אלישבע שרייבר: מתוך כל החקירות, בוא נגיד, שלנו, איפה לגור?
אלישבע שרייבר: מה אנחנו רוצים?
אלישבע שרייבר: מה אנחנו מחפשים?
אלישבע שרייבר: ראינו שרופא בארץ תמיד עובד אולי, לא רק במקום אחד, לפעמים צריכים לעבוד בכמה מקומות, דבר שאני, וגם בעלי, שנינו רופאי ילדים, אז הוא לפחות צריך שני מקומות לעבוד, ואני צריכה לפחות אחד, אם אני רוצה גם להיות אמא באותו זמן.
אלישבע שרייבר: אז ידענו שאנחנו צריכים לפחות 3 מקומות לעבוד באותו תחום.
אלישבע שרייבר: אז החלטנו על מודיעין, כי מודיעין הוא ממש מרכזי.
אלישבע שרייבר: ידענו: אם אנחנו במודיעין אנחנו יכולים לעבוד בתל אביב.
דני דנון: איפה את עובדת היום?
אלישבע שרייבר: היום אני עובדת בשני מקומות: אני עובדת רק, שנינו עובדים רק בקופת חולים לאומית, ואני עובדת במודיעין עלית, אצל ברכפלד כרופאת ילדים, ובעלי עובד,
חיים ביבס: קריית ספר.
חיים ביבס: אין מושג כזה: מודיעין עלית.
חיים ביבס: המציאו את זה כדי לשווק את היחידות דיור שם, על מנת שהם יוכלו.
אלישבע שרייבר: או.
אלישבע שרייבר: קיי.
אלישבע שרייבר: קריית ספר.
אלישבע שרייבר: אז האמת היא אני עובדת בברכפלד, לא בקריית ספר.
אלישבע שרייבר: אז אני עובדת שמה.
אלישבע שרייבר: המון ילדים.
אלישבע שרייבר: בעלי הוא עובד בקופה ביישובים, הוא מסתובב בכל היישובים: טלמון, נריה, דולב, כוכב השחר, מעלה לבונה, כל יום הוא מסתובב.
אלישבע שרייבר: חוץ מזה הצלחנו, דרך הקליטה הקהילתית להקים מרפאה עצמאית בבית שלנו.
דני דנון: תסבירי לי את זה, מה זה אומר?
אלישבע שרייבר: מה זה אומר?
דני דנון: למה דרך קליטה קהילתית?
דני דנון: מה קיבלת מהם?
אלישבע שרייבר: קיבלנו, היה להם איזה שהוא תכנית, שאני חושבת עכשיו עדיין אין את זה, אבל מקבלים כסף להקים עבודה פרטית.
ויויאן אלבוים: דרך מט"י.
אלישבע שרייבר: דרך מט"י, ונפגשנו עם הבן אדם.
דני דנון: כמה כסף?
דני דנון: מה קיבלתם?
אלישבע שרייבר: אני חושבת שקיבלנו 8,000 שקל.
ויויאן אלבוים: קודם כל הם נפגשו עם בן אדם שהם מימנו, שאת זה היא לא יודעת.
דני דנון: מבחינת תקציבים מה קיבלתם?
אלישבע שרייבר: קיבלנו 8,000 שקל מהם, שזה עזר לנו לשפץ את האזור שבו אנחנו עובדים, לקנות את הציוד שאנחנו צריכים, ולהדריך אותנו איך להקים עסק.
אלישבע שרייבר: אנחנו לא אנשי עסקים.
אלישבע שרייבר: אנחנו רופאים, וזה נורא קשה לנו, אז הוא ממש ישב איתנו ועזר לנו להדריך אותנו איך להקים את זה, לא היינו יכולים לעשות את זה בלי התקציב שקיבלנו, הכסף עזר לנו, והדרכה מהבן אדם עזר.
אלישבע שרייבר: לא היינו יודעים לאיפה לפנות.
אלישבע שרייבר: האמת היא לא חשבנו על זה.
דני דנון: זה קליניקה?
דני דנון: את מדברת על עסק, זה הקליניקה במודיעין?
אלישבע שרייבר: הקליניקה, המרפאה העצמית שיש לי בבית שלי.
דני דנון: זה בעצם היתה הכוונה בשיפוץ, בפתיחת תיק,
אלישבע שרייבר: תכנית עסקית.
אלישבע שרייבר: כרופאה אין לי ראש למספרים, לכסף.
אלישבע שרייבר: יש לי ראש לרפואה.
דני דנון: היום שניכם עובדים בקליניקה בבית?
אלישבע שרייבר: שנינו עובדים בבית, וגם בשני מקומות אחרים שסיפרנו לך.
אלישבע שרייבר: אז החלטנו על מודיעין.
אלישבע שרייבר: היה עוד דבר אחד שנורא חשוב למה החלטנו על מודיעין, זה שוב פעם העניין המרכזי: עולים חדשים שמגיעים מחוץ לארץ אנחנו כאן בלי משפחה, בלי אף אחד.
אלישבע שרייבר: וכל משפחה מגיעים לכאן לבקר אותנו.
אלישבע שרייבר: או שהם מגיעים בשביל עבודה, או רק להגיע לראות אותנו, או הם בקבוצה, בוא נגיד אחיינים בקבוצה לטיול בארץ, וכשהם מגיעים לארץ, מודיעין היא כל כך מרכזית שזה לא נורא.
אלישבע שרייבר: אם אבא שלי בא, ועובד בירושלים, לא נורא לקפוץ לראות אותי.
אלישבע שרייבר: אם אני גרה בזיכרון, בוא נגיד, זה שעתיים להגיע אלי.
אלישבע שרייבר: אי אפשר, ואני אומרת את זה לעולים חדשים שמתקשרים אלינו לפני כן, איך לגור, אני אומרת: אי אפשר לגור במקום שזה לא במרכז הארץ.
אלישבע שרייבר: כי אם אתם רוצים לשמור על היחס עם המשפחה שלכם, כשהם מגיעים לארץ אחרי 10 שעות בטיסה, הם לא רוצים להיכנס לאוטו לשעתיים להגיע לזיכרון.
אלישבע שרייבר: לא היינו רואים את המשפחה אם אנחנו לא היינו במרכז הארץ.
אלישבע שרייבר: אז מודיעין ממש היה הפתרון שלנו איפה לגור.
דני דנון: יש קולות שאומרים גם על מודיעין, גם על רעננה, שאנגלוסקסים גרים בתוך עצמם.
דני דנון: מדברים אנגלית.
דני דנון: מה את אומרת על זה?
אלישבע שרייבר: אני גם מדברת עברית.
חיים ביבס: סליחה, אחד הדברים הכי גרועים שמדינת ישראל ניסתה לעשות בהקמה של המדינה, ולשמחתי באיזה שהוא שלב הרימה ידיים, זה רצון לכפות על אוכלוסיות איפה כן לגור, ואיפה לא לגור.
חיים ביבס: כי בסופו של דבר, עם כל הכבוד, מה שלא נעשה יגורו ביחד.
חיים ביבס: כי זה טבעי.
חיים ביבס: מה לעשות?
חיים ביבס: זה אותה שפה, זה אותה תרבות, אותם דברים.
חיים ביבס: בגלל זה כל הצרפתים הולכים לנתניה, כי הם רוצים להיות ביחד.
חיים ביבס: ואותו דבר האנגלים והאמריקאים מגיעים למקומות כמו רעננה או מודיעין, כי הם רוצים להיות ביחד.
חיים ביבס: אותו דבר, דרך אגב, בוא נלך למשהו אחר: אוכלוסייה דתית, לדוגמא, במדינת ישראל.
חיים ביבס: היא גם, אני מדבר דתית לאומית, לא חרדית, חרדית בכלל רוצה לגור ביחד.
חיים ביבס: אבל גם דתית לאומית רוצה לגור ביחד.
חיים ביבס: מעט מאד יספרו לך סיפורים שהם רוצים לגור בתוך אוכלוסייה חילונית.
חיים ביבס: באיזה שהוא שלב, שמגיע לשלב של לימודים, גני ילדים, כל הדברים האלה, בסוף רוצים להיות שיהיה להם את הבית כנסת שמתאים לאופי שלהם שיהיה להם.
חיים ביבס: אז זה בסדר שאנחנו חושבים שאנחנו יכולים לנהל את כולם, לדחוף אותם לאיזה שהוא מקום.
נוי בוכריץ: בדרך כלל, לא תמיד.
נוי בוכריץ: בדרך כלל.
חיים ביבס: תמיד אנחנו בטוחים שאנחנו יודעים יותר טוב.
חיים ביבס: הם יודעים - - -
נוי בוכריץ: איפה שאני גר זה יישוב מעורב.
נוי בוכריץ: גם דתיים, גם חילוניים, גם מסורתיים.
נוי בוכריץ: כוכב יאיר.
דני דנון: גם מודיעין זה יישוב מעורב, גם, וגם, וגם.
חיים ביבס: אפשר לעשות את זה ביישוב של 8,000 תושבים.
חיים ביבס: אי אפשר לעשות את זה בעיר של 80, 100 אלף תושבים.
חיים ביבס: אי אפשר.
חיים ביבס: אני מכיר את זה.
חיים ביבס: במכבים רעות יש את זה.
חיים ביבס: במכבים אין דתיים, אבל ברעות, לצורך העניין, יש לך 100 משפחות, בסדר, הם חיים בתוך אוכלוסייה דתית, מסורתית, חילונית לרוב.
חיים ביבס: זה בסדר.
חיים ביבס: אבל זה אפשר לעשות ביישוב קטן, גם בסוציואקונומי מסוים.
חיים ביבס: אי אפשר לעשות את זה בכל מקום, בכל תנאי.
חיים ביבס: אי אפשר לעשות את זה במסות גדולות.
חיים ביבס: זה לא נכון.
חיים ביבס: זה גם, דרך אגב, מבחינת אוכלוסייה זה לא נכון.
חיים ביבס: כי בסוף מה אתה עושה?
חיים ביבס: אתה רוצה לבוא, נגיד, במודיעין, יש כולם, יש איזה שהיא היסטריה של יש מתחם, נגיד, שקוראים לו: שבטים מוריה, בוכמן לשעבר, בדקתי דרך אגב, האדריכל לא תרם כסף, לכן ביטלתי את השם.
חיים ביבס: לא תרם כסף למתחם.
חיים ביבס: בסופו של דבר, מה לעשות?
חיים ביבס: באופן טבעי אוכלוסייה דתית הולכת לשם, כי רוב האוכלוסייה הדתית מתרכזת שם, ו – 50 אחוז מהאוכלוסייה שם הם אוכלוסייה דתית, כאשר בחתך האוכלוסייה יש לנו 20, 21 אחוז אוכלוסייה דתית בעיר.
חיים ביבס: לכן אני אומר: בואו, רבותיי, אנחנו לא יכולים.
חיים ביבס: כמה שאנחנו חושבים שאנחנו נכוון ונביא, בסוף הם הולכים לאן שהם רוצים.
חיים ביבס: דבר אחד אני לא מסכים איתך, אם כולם יחשבו בתפיסה הזאת שצריך לגור במרכז הארץ, אז בסוף לא נוכל לדבר לא על הגליל, ולא על הנגב, ולא על ארץ ישראל השלמה, ולא על חצי ארץ ישראל.
אלישבע שרייבר: אני מגיעה בחופש לצפון.
אלישבע שרייבר: מה שרציתי להגיד לגבי זה, כמה שיותר שאני יכולה לדבר בעברית, לשוחח אתכם בעברית וכל זה, בסוף היום, כשאני רוצה להתקשר לחברה, נורא קשה לי לעשות את זה בעברית.
אלישבע שרייבר: אני לא יכולה לקשקש ככה בעברית.
דני דנון: הילדים שלך אבל אחרי הצהרים, הם הולכים עם ילדים, נקרא לזה, אנגלוסקסים?
דני דנון: הולכים עם ילדים ישראלים?
אלישבע שרייבר: אז אני אגיד לכם, אם אתה תיקח את כל המשפחות בבוכמן, כל דוברי האנגלית, הם יגידו שאנחנו קצת יוצא מהכלל.
אלישבע שרייבר: אנחנו נכנסנו לבית כנסת שזה יותר מעורב, בית כנסת שלנו 70 אחוז ישראלים, 30 אחוז דוברי אנגלית.
אלישבע שרייבר: הילדים שלי, החברים הכי טובים שלהם הם ילדים ישראלים.
אלישבע שרייבר: הילדים שלי בין עצמם בבית מדברים בעברית ולא באנגלית.
אלישבע שרייבר: הילד הקטנצ'יק שלי שהוא איחר בדיבור שלו, בגיל שנתיים וחצי קיבלתי: מאמי, פעם ראשונה.
אלישבע שרייבר: הוא רק מדבר בעברית.
אלישבע שרייבר: אז אני חושבת שצריכים גם וגם.
ויויאן אלבוים: אלישבע, זה לא טוב.
ויויאן אלבוים: הילדים שלי לא מדברים צרפתית.
ויויאן אלבוים: את מפחידה אותי.
ויויאן אלבוים: זה לא טוב.
אלישבע שרייבר: אני ממש אוהבת שאני חיה ועובדת בעברית, וכל זה, אבל בסוף היום, כשאני צריכה מתכון למשהו, או איך למצוא, אני חייבת את החברה שיכולה להבין, אז אני חייבת את האנגלית, ואני חייבת להיות מעורה.
אלישבע שרייבר: אז בבוכמן, כמה שיותר שמדברים.
דני דנון: זה לא בוכמן.
דני דנון: יש שם חדש.
אלישבע שרייבר: אני גרה במוריה.
אלישבע שרייבר: זה לא מאה אחוז דוברים אנגלית.
אלישבע שרייבר: יש המון ישראלים שמה גם כן, וזה ממש נותן לנו אפשרות להיות מעורב ככה.
אלישבע שרייבר: אנחנו מדברים הרבה על אנגלוסקסים כאן, אבל שמה יש דוברי אנגלית גם, ואנחנו ממש מעורבים.
אלישבע שרייבר: אבל אני ממש רוצה לשים אצבע על התכנית.
אלישבע שרייבר: שישה חודשים לפני שהגענו לארץ קיבלנו אימייל כבר מהקליטה הקהילתית, היינו בקשר איתם.
אלישבע שרייבר: הם ידעו את כל הגילים של הילדים שלי, מה הם צריכים, ומה אנחנו צריכים לעשות כשאנחנו נוחתים בארץ, איפה ללכת, ...
אלישבע שרייבר: לקח את היד שלנו וממש עזר לנו בכל תהליך ותהליך מה אנחנו צריכים לעשות.
אלישבע שרייבר: כי תשמע, זה תרבות אחרת.
אלישבע שרייבר: זה חיים אחרים.
דני דנון: כמה מקרים כמו ד"ר שרייבר היו בשנה אחרונה?
דני דנון: קליטה קהילתית, כמה משפחות השתתפו בתכנית?
ויויאן אלבוים: 120.
נחמיה חתוכה: לא, לא, לא, מה קרה לכם?
ויויאן אלבוים: על מה?
ויויאן אלבוים: אתה מדבר.
נחמיה חתוכה: הוא מדבר כמה משפחות עלו במסגרת עליה קהילתית, כמו שהיא עלתה לפי 4 שנים.
דני דנון: אפשר על עוד מקרים.
דני דנון: אני רוצה לבקש מנחמיה חתוכה, מנהל מחוז ירושלים ודרום של משרד הקליטה, בבקשה נחמיה.
דני דנון: אתה גם תושב המקום?
נחמיה חתוכה: אני גר - - -
חיים ביבס: אני רק רוצה לומר לך, תראה, אני חוזר עכשיו מועדת תאגידי מים.
חיים ביבס: לצערי, או לשמחתי, אני כבר לא יודע.
חיים ביבס: אנחנו יושבים בישיבה, אז אני כמובן ראש עיריית מודיעין.
חיים ביבס: היועצת המשפטית של רשות המים היא תושבת מודיעין.
חיים ביבס: המשנה ליועץ המשפטי של רשות המים, תושבת מודיעין.
חיים ביבס: הרפרנט של האוצר הוא תושב מודיעין, וכולם, כל הזמן אנחנו, כל הזמן אחד נגד השני, כי בסוף, כשהם פושטים את המדים, גם הם מדברים נגד התאגידים.
חיים ביבס: אבל אין מה לעשות.
דני דנון: כן נחמיה.
נחמיה חתוכה: אני רוצה לומר, העיר מודיעין היא עיר יוצאת מהכלל.
נחמיה חתוכה: העולים מאד רוצים להגיע אליה.
נחמיה חתוכה: כמובן שהפוטנציאל של העולים שיכול להגיע למודיעין ולהישאר בה, הוא פונקציה של היכולת שלו בכלל.
דני דנון: כשאומרים: להישאר.
דני דנון: יש מקרים רבים של עולים שעוזבים?
דני דנון: כי זה עלה כמה פעמים מהדוברים פה.
נחמיה חתוכה: יש מקרים של עולים שעוזבים.
נחמיה חתוכה: אני חושב שזה פחות בשנים האחרונות, אבל יש מקרים של עולים שעוזבים.
נחמיה חתוכה: אבל זה כי המחירים פה עלו בקצב, הוא הגיע לפה, ולא מצליח להתמודד עם העלייה של המחירים.
נחמיה חתוכה: אתה מבין?
נחמיה חתוכה: העניין הזה כאילו רדף אחריו.
נחמיה חתוכה: הוא נאלץ בסוף, לקח - - -
ויויאן אלבוים: לכל מקרה יש סיבה.
נחמיה חתוכה: עיריית מודיעין קולטת עלייה באופן ...
נחמיה חתוכה: אתה תשמע, יש בעיות.
נחמיה חתוכה: תמיד יש בעיות, העיר מודיעין קולטת ומשקיעה באמת לעילא ולעילא.
נחמיה חתוכה: מבחינתם העולים זה נכס, הם מטפחים אותם, זה בין היתר בגלל המדיניות של ראש העיר הקודם, וראש העיר הנוכחי, בוודאי ובוודאי, לקלוט את העולים, ולטפח אותם כדי שהם יהיו חלק מהחברה.
נחמיה חתוכה: אנחנו שומרים על איזה שהוא פסיפס של תרבויות.
נחמיה חתוכה: אני רוצה רק להתייחס לעניין של עלייה קהילתית.
נחמיה חתוכה: סליחה, לפני כן ככה, אם יש לי משהו מול העיר מודיעין אז אני פונה או ...