GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
William Tall: The determining element is people generally go back for personal reasons: their mother is ill, they want their children to see their, these are the reasons that compel people to go back.
[באמצעות מתורגמן]: מניסיוננו, התמריץ הכספי איננו הגורם העיקרי לחזרתם של מבקשי מקלט.
[באמצעות מתורגמן]: הרבה יותר הסיפור האישי של כל אחד מהם, הרצון לחזור הביתה, לפגוש אם חולה או משפחה.
[באמצעות מתורגמן]: אבל התמריץ הזה הוא חשוב בתהליך קליטתם בחזרה בארצם.
[באמצעות מתורגמן]: נסיים בכך שאנחנו מעוניינים ונמשיך למלא תפקיד קונסטרוקטיבי בתהליך שנדון כאן.
דני דנון: One question: What is the annual income today in ?
William Tall: I'm sorry, the annual income of?
דני דנון: I got mixed up.
דני דנון: The annual income in today.
William Tall: I can't say.
William Tall: I don't know.
[באמצעות מתורגמן]: אינני יודע.
דני דנון: שאלה לנציג משרד הפנים, ברגע שהוכרזה המדינה, הסטאטוס של האנשים שנמצאים בארץ היום, השתנה?
צין: אני מהלשכה המשפטית של משרד הפנים.
צין: נעשות בחינות כל הזמן, הבחינות נעשות ביחד עם משרד ראש הממשלה ויחד עם משרד החוץ, כדי להחליט באמת באיזה שלב ניתן לשנות את הסטאטוס, כן או לא.
קריאה: סטאטוס ממה למה?
צין: כרגע הם נמצאים פה בגלל בעצם שלא ניתן להחזיר אותם למדינה שלהם.
דני דנון: מה ההגדרה שלהם היום, פליטים?
צין: הם לא פליטים, הם גם לא מבקשי מקלט, הם נתינים של מדינה שלעת הזאת, לא מחזירים אליה.
צין: ושוב, באמת,
דני דנון: ואם יש שינוי, למה יהיה השינוי?
צין: שינוי יכול להיות לקבלת החלטה שמחזירים למדינה הזאת או לקבלת החלטה שהמצב כרגע לא מאפשר עדיין החזרה למדינה הזאת.
דני דנון: ומי אמור לקבל את ההחלטה הזאת?
צין: בסופו של דבר, ההחלטה מתקבלת במשרד הפנים, בשיתוף כמובן עם משרד ראש הממשלה, עם משרד החוץ, כמובן, מתקבלות חוות-דעת גם מנציבות האו"ם.
דני דנון: ואז זה יחול אוטומאטית על כל מי שנמצא בארץ?
צין: מי שנמצא בארץ מאותה קבוצה.
דני דנון: אם לדוגמה היום יש 3,500 שוהים, שנמצאים מהחלק הזה של סודאן, אז אנחנו מדברים רק על חלק מסוים?
צין: אם ההחלטה תהיה להחזיר את דרום סודאן, זה יחול על מי שמדרום סודאן.
דני דנון: ואז יינתן זמן היערכות?
דני דנון: זה לא תוך יום.
צין: אני לא מאמינה שזה יהיה, זאת אומרת, ניסיון העבר מלמד שבדרך-כלל לא אומרים להם לקחת את הדברים וללכת מהיום למחר.
דני דנון: היה לנו בעבר מקרה של שינוי מעמד של מדינה?
צין: יש הרבה מדינות שהוכרזו בעבר כמדינות משבר, במצב שהשתנה.
דני דנון: את יכולה לתת לי דוגמאות?
קריאה: ליבריה, סיירה ליאון.
קריאה: חוף השנהב.
קריאה: טוגו, חוף השנהב.
דני דנון: ומה קרה אז?
דני דנון: אמרנו יש לכם חצי שנה להתארגן או שלושה חודשים?
דני דנון: מה היה?
צין: שנה.
דני דנון: שנה?
דני דנון: אז יש שנה שאתה אומר, הסטאטוס לשנה, ואתה יכול לשנות.
אברהם מיכאלי: ולא – הם הופכים לשוהים בלתי חוקיים.
דני דנון: כרגע, יש עבודת מטה בנושא?
צין: כן.
דני דנון: ואין לוחות זמנים להחלטה עדיין?
צין: לא.
צין: עובדים על זה.
צין: זה לא משהו שככה, לא מחכים.
צין: יושבים, עובדים, בודקים, כותבים חוות-דעת, קוראים חוות-דעת.
אברהם מיכאלי: הזורמים האחרונים, הפליטים האחרונים שזורמים עדיין בגבול מצריים, יש עדיין ביניהם, לפי הפילוח שלכם, גם עדיין תושבי דרום סודאן?
יעקב ז'ק רווח: אני חושב שכמעט ולא.
יעקב ז'ק רווח: נכון?
צין: לא, לא.
צין: מדרפור, לא מדרום סודאן.
יעקב ז'ק רווח: מדרפור, אבל לא מדרום סודאן.
יעקב ז'ק רווח: לשאלתך, אדוני היושב ראש, לא מדרום סודאן, אלא מדרפור, ששם הסיפור אחר.
דני דנון: יש פה באמת מישהו מקהילת יוצאי דרפור?
דני דנון: לא יודע אם זה יהיה רלוונטי, נשמע אותו.
דני דנון: אתה מדבר עברית, אחמד אוסמן?
אחמד אוסמן: כן.
אחמד אוסמן: קודם כל, תודה לכם.
אחמד אוסמן: שמעת על הכל, אמרת עובד שנה, משאיר פה את הסודאנים.
אחמד אוסמן: אתה עובד שנה, בשביל תוכנית של הסודאנים, מחזיר לסודאן.
אחמד אוסמן: היה סודאן, זה אחד, אתה היה התחלת, עבדת מחזיר, היה אני ארבע שנים בארץ, אני ראיתי כל מה שקרה לכל סודאני הוא חזר, יש אנשים כמו הוא אמר, יש אנשים 15 שנים, 10 שנים, לא ראו אבא שלהם אימא שלהם, היו במצריים שמונה שנים, תשע שנים, באו לישראל, ארבע שנים, שלוש שנים, קשה להם להישאר, גם ישראל לא נותנת לימודים, ביטוח לאומי, מס הכנסה, משהו, רק הוא חושב עוד על הילדים הקטנים, גיל 25, 30, היא לא חושבת על זה, יש אנשים פה בשני ילדים, שלוש, אחר-כך נולדו עוד ילדים פה, הילדים לא יודעים, רק עברית, קצת ערבית של מצריים, כל בן-אדם הוא אומר קשה לו להישאר, הוא רוצה לחזור, יש לו כרטיס של האו"ם, הוא היה במצריים, הוא הולך לאו"ם, עושה את החתימה, אחר-כך מגיע למשרד הפנים, מטפלים לו הכל, הוא חוזר, אחר-כך הוא מקבל מה שאתה אומר אתה נותן חמש דולר, 500 דולר, זה אנחנו לא יודעים, אבל אולי יקבלו זה, מקבלים שמה, זה אנחנו רואים זה היה, אבל עכשיו, שני סודאנים, סודאן דרום, סודאן צפון.
אחמד אוסמן: עכשיו יש הזדמנות של ישראל, אנשים של דרום נמצאים פה, אנחנו מדרפור, אנחנו חשבנו ישראל ייתן עוד כבוד, למה דרך חדש, מדינה חדשה, גם חלשה, גם הכלכלה שלו, גם הביטחון שלו, יש ה- BA, יש גם נובמאונטן, ריברנייל, בלונייל, גם שם דרפור, גם יש אנשים, היו, כולם מדרום סודאן, היו בצפון, כולם עכשיו נמצאו שמה.
אחמד אוסמן: אף אחד לא באוניברסיטה, לא בהייסקול, לא בשום מקום.
אחמד אוסמן: כל אחד, מי שהוא מדרום סודאן, יעזוב את הצפון.
אחמד אוסמן: זה כל בן אדם יודע, כולם עכשיו שם.
אחמד אוסמן: עכשיו ממשלת הדרום, היא רוצה לעשות סדר.
דני דנון: אחמד, אני חייב לעצור אותך.
אחמד אוסמן: בסדר, תודה.
דני דנון: לא, שאלה לי אליך.
דני דנון: הנושא שהעלית הוא ברור, לא נתייחס אליו כרגע, לגבי המעמד של הפליטים מדרפור.
דני דנון: השאלה אם היום היו מציעים לך 500 דולר או 1,000 דולר, היית מעוניין לחזור, בוא נגדיר כרגע.
אחמד אוסמן: אני מדרפור, אבל אני גם מהצפון.
אחמד אוסמן: נגיד, אני מהדרום, מתי נותנים לי 10,000 דולר, אתה מבין?
אחמד אוסמן: 10,000 דולר, אני לא יכול.
אחמד אוסמן: אני לדרפור עכשיו ישראל נותן לאחמד 50,000 דולר, אחמד לא חוזר לסודאן.
אחמד אוסמן: לא חוזר.
אחמד אוסמן: 50,000 דולר, אתה נותן לי ביד, אני לא חוזר לשם.
דני דנון: ומשיחות שלך עם, צריכים להגיע תכף לדיון נציגים מדרום סודאן, משיחות שלך עם אנשים מדרום סודאן, הם רוצים לחזור?
דני דנון: לא רוצים לחזור?
אחמד אוסמן: מישהו מדרום סודאן?
אחמד אוסמן: הוא מי שבא הוא מבקש, הוא רוצה, זה חייב.
אחמד אוסמן: אבל ישראל הוא עושה תוכנית, הוא מדבר, עושה להם סדר וככה, בגלל זה.
אחמד אוסמן: אין אחד יש לו מקצוע, חמש שנים בישראל.
אחמד אוסמן: ישראל עכשיו חבר טוב נמצא בדרום סודאן, חבר הכי טוב באפריקה עכשיו.
דני דנון: מנחם פרידמן ממוקד הסיוע לעובדים זרים, בבקשה.
מנחם פרידמן: תודה.
מנחם פרידמן: אל"ף, אני מבקש קצת סבלנות, זה הפעם הראשונה שאני מדבר בכנסת ושומעים שיש לי קצת מבטא.
מרינה סולודקין: לכולם כאן יש מבטא.
מנחם פרידמן: נכון.
מנחם פרידמן: לענות בקיצור נמרץ לשאלה שלך, אדוני, לצערנו היה נציג של דרום סודאן שהיה אמור להגיע.
דני דנון: הוא בשער, הוא מגיע, הוא בדרכו אלינו.
דני דנון: יש פקקים בכניסה.
מנחם פרידמן: אנחנו הזמנו מהמועד נציג אחד.
מנחם פרידמן: הוא ביקש ממני להביע שמה שהוא שומע מהקהילה שלו זה שהם מאוד רוצים לחזור למדינה שלהם, כשהיא תהיה יציבה.
מנחם פרידמן: עכשיו לקהילה אין הרגשה שהמדינה שלהם יציבה, שהמצב הביטחוני שם הוא יציב והם מוכנים לחזור מתי שתהיה להם הרגשה.
דני דנון: השאלה אם זו החלטה שלהם, אם זו הרגשה או החלטה שלנו.
מנחם פרידמן: אני מגיע לזה עוד מעט.
מנחם פרידמן: אני פשוט אומר לכם מה שהוא אמר לי ושהוא מאוד שמח שהמדינה שלנו נותנת אפשרות של הכשרה בכל מיני מקצועות.
מנחם פרידמן: אבל עכשיו, לדבר מטעם המוקד סיוע.
מנחם פרידמן: קודם כל, אנחנו תומכים בזכותם של אנשים לחזור לארצם ואנחנו מאוד שמחים שהמדינה שלנו נותנת לאנשים כסף כדי להשתקע בארץ שהיא עכשיו תהיה יחסית חדשה גם בשבילם וגם את ההכשרות האלו ואנחנו מקווים שאם אנחנו נותנים להם את היחס הטוב, הם יהיו עבורנו שגרירים של רצון טוב.
מנחם פרידמן: אבל אנחנו צריכים לזכור את ההיסטוריה שלעשר השנים הקודמות.
מנחם פרידמן: היתה מדינה שקראו לה חוף השנהב וב- 2007, 2008, אנחנו אמרנו לחוף השנהבים שהמצב שם יציב ושאפשר לחזור.
מנחם פרידמן: ועכשיו אנחנו התחלנו לתת ב- 2011 הנהגה קבוצתית לחוף שנהבים עוד פעם, ומדוע?
מנחם פרידמן: משום שהמצב שלהם לא היה יציב, כי אחרי שנתיים פרצה שם עוד מלחמה ואנשים שחזרו, עכשיו אנחנו יודעים מעדויות, שהם נמצאים בסכנה ושחלק מהם נרצחו.
דני דנון: אתם מעורבים היום, מנחם, בהליך שהוצג בפנינו של החזרה מרצון?
דני דנון: המוקד לסיוע שהוא מוקד פעיל, אתם גם לוקחים חלק בהסברה, בעידוד, בהכוונה, בהכשרה?
דני דנון: יש לכם חלק מעשי במהלכים האלו?
מנחם פרידמן: אנחנו לא מעורבים בצורה ישירה ואני חושב שזה מהסיבה שמה שאנחנו שומעים מהקהילות ומראשי הקהילות זה שהם לא חושבים שהמצב במדינה שם יציב.
מנחם פרידמן: למרות שאנחנו כן תומכים בזכות של האנשים לחזור לארצם, אנחנו לא רוצים לקחת חלק ממערכת שאולי מחזירה אנשים למדינה שהיא לא יציבה ושבעוד שנה או שנתיים תפרוץ שם מלחמה.
דני דנון: אבל אתם נוקטים פה עמדה.
דני דנון: אתם נוקטים עמדה.
דני דנון: יש פה קהל של אלפים.
מנחם פרידמן: של 2,000.
דני דנון: אני יודע מספר אחר, אבל בוא נאמר אלפים, בסדר?
דני דנון: יש קהל של אלפים, שהוא קהל מעודכן, שיכול להביע עמדה, יכול לדבר בטלפון, יכול להחליט בעצמו מרצון, אני אומר, הכל מרצון, ואני, התחושה שלי היא שאתם נוקטים עמדה כאילו אנחנו לא נוגעים בעניין, אנחנו רוצים לדאוג לתנאים שלהם פה והיינו בדיונים קודמים עם המוקד ונטפל בנושאים של הילדים, בנושאים אחרים, ולא כרגע להציג את האופציה שהיא אופציה קיימת וכבר יצאו 670 איש באופציה הזאת, מרצונם.
דני דנון: וממה שאני יודע מתגובות של אנשים שם, אני לא הייתי, ז'ק היה, אבל הם מדברים, האנשים שפה, אומרים – אנחנו, טוב לנו.
דני דנון: היום בדרום סודאן.
אברהם מיכאלי: חוץ מזה, מי אתם כמוקד שתגידו מצב יציב או לא יציב, לאותם תושבים, ותשלו אותם, כאשר משרד החוץ שלנו היום, כבר קושר קשרי יחסי חוץ עם המדינה הזאת?
מנחם פרידמן: שאלה מצוינת.
מנחם פרידמן: אני רוצה להגיד לכם שאנחנו יודעים מההיסטוריה, שב- 50 השנה שקיימת המדינה הזאת, סודאן, ב- 40 שנים, היו מלחמות בין דרום סודאן לצפונה.
אברהם מיכאלי: אתה יודע כמה מדינות כאלו יש שם, אז נביא עוד אנשים משם לפה, ניתן להם לחיות פה, שם המצב לא יציב?
מנחם פרידמן: סליחה, שנייה, ואנחנו קיבלנו חוות-דעת ממומחים באזור הזה, שאומרים שאנחנו לא יודעים מה יהיה בעתיד, שאנחנו לא יודעים שהמדינה הזו היא יציבה ושיש הרבה סימני שאלה.
מנחם פרידמן: אנחנו יודעים שעכשיו יש רצח עם, שיש מלחמה.
אברהם מיכאלי: אפשר להביא לפה מיליונים בסימני השאלה האלה ואתם כמוקד תטפחו אותם.
דני דנון: מר רווח, משרד החוץ.
יעקב ז'ק רווח: רק הערה.
יעקב ז'ק רווח: עצם כינון היחסים לא מעיד ולא קובע על היציבות.
יעקב ז'ק רווח: המדינה עוד לא יציבה.
יעקב ז'ק רווח: המדינה עדיין במלחמה.
יעקב ז'ק רווח: מתחילת השנה, מאז משאל העם שקבע את העצמאות, שישה חודשים מאוחר יותר, כבר נהרגו 2,000 איש בקרבות ובמלחמות שעדיין מתנהלות מול הצפון.
יעקב ז'ק רווח: שאלות נשארו עדיין פתוחות, דיונים השבוע מתחדשים בחסות האו"ם ובחסות הארגון האפריקאני, באתיופיה, בין הצפון לדרום, על איך לפתור את הבעיות.
יעקב ז'ק רווח: התמונה לא ורודה.
יעקב ז'ק רווח: על המדינה אין עוד תשתיות וקושי, זה מדינה בהתהוות.
יעקב ז'ק רווח: זאת אומרת, חייבים ללוות אותם בצורה ידידותית, בעידוד האוכלוסייה שכאן, הם רוצים שיבואו, כל אלה שיירצו לבוא מכאן, צריך פשוט לתת מעטפה, מסגרת, שתאפשר את זה.
יעקב ז'ק רווח: אנחנו לא אומרים שזהו, זה גן עדן שם, זה עוד לא.
דני דנון: תודה, חברת הכנסת מרינה סולודקין, בבקשה.
מנחם פרידמן: סליחה, מר דנון, רק דבר אחד.
דני דנון: משפט סיום.
מנחם פרידמן: משפט סיום.
מנחם פרידמן: אני רק רציתי לבקר קצת מה זה עניין של עזיבה מרצון.
מנחם פרידמן: האם אנחנו באמת יכולים להגיד שכמו שנציגת משרד הפנים כבר אמרה, אנשים שאנחנו לא מכירים בהם כפליטים, אנחנו אף פעם לא הכרנו בהם כפליטים, אנחנו נותנים להם ויזה שלא נותנת להם אישור לעבוד, לא נותנת להם ביטוח רפואי ולא נותנת להם יציבות, כי צריכים לחדש אותו בכל שלושה חודשים.
דני דנון: אתה רוצה שניתן להם אזרחות אולי גם?
מנחם פרידמן: לא, אני רוצה שניתן להם מעמד של פליט, אם אנחנו מדברים על פליטים.
מנחם פרידמן: זה מה שאני רוצה.
מנחם פרידמן: אז להגיד שמישהו שבמצב כזה, שרוצה לצאת מהארץ?
מנחם פרידמן: אני לא יודע אם זה בדיוק עזיבה מרצון כמו שאומרים.
דני דנון: טוב, לא נפתח את הדיון פה כי זה דיון אידיאולוגי שלא ניכנס אליו עכשיו.
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר שכל הכבוד ליושב ראש ועדת העלייה והקליטה והתפוצות, זו הוועדה, שאנחנו מתדיינים היום בנושא של החזרה מרצון של פליטים מסודאן.
מרינה סולודקין: אני מברכת את משרד החוץ, משרד הפנים ומשרד ראש הממשלה, שהם, יש להם עבודת מטה והם גם מצליחים לעשות את הדברים החשובים.
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר ועוד פעם להדגיש שמדינת ישראל מקבלת לפי חוק השבות וחוק הכניסה, אנשים מכל העולם וזה מאוד חשוב וכולל אנשים שמגיעים מאתיופיה, ועושה כל מאמץ בכיוון הזה.
מרינה סולודקין: יש הסכמים בינלאומיים וגם עם אומות העולם, בנושא של מקלט מדיני לאלה לזמן של מלחמות ורצח עם של אנשים בכמה מקומות בעולם, אבל מאוד חשוב שאנחנו גם בהחזרת האנשים בתבונה ובחוכמה, יכולים לפעול.
דני דנון: ד"ר מיקי דור, , ראש אגף רפואה כללית.
מיקי דור: שתי הערות קטנות.
מיקי דור: קודם כל, פה הוצג שיתוף הפעולה, זאת אומרת אנחנו עושים את המאמצים של החזרת מיטב החיסונים בהתאם לגיל ובתהליך מוסדר.
מיקי דור: אנחנו לא יכולים שלא להביע את סימן השאלה לגבי הערה ואנחנו מציגים פה מצב, אלו שחוזרים, ואלו שנשארים הכל טוב.
מיקי דור: פה מדובר בקבוצה ללא ביטוח רפואי, 100,000, 150,000 איש ללא ביטוח רפואי, המערכת לא נתנה לזה תשובה תקציבית.
מיקי דור: אנחנו מאוד נשמח לטפל בהם.
מיקי דור: היום אין לזה תקציב, בתי החולים שלנו נותנים את כל הטיפול הדחוף בלי להניד עפעף, כמה נקודות קטנות של מתנדבים שמטפלים.
מיקי דור: האוכלוסייה הזאת בלי טיפול רפואי.
מיקי דור: אז אני, האושר הגדול להשאיר אותם פה הוא מאוד מאוד בעייתי למערכת שלנו.
מיקי דור: אני לא חושב שזה הנושא, אז אני אעצור פה.
דני דנון: חבר מועצת עיריית תל-אביב, מר שלמה מסלאווי, בבקשה.
שלמה מסלאווי: שלום לכולם.
שלמה מסלאווי: אני כל הזמן נתקל בדבר שהוא הפך להיות שגרתי, שכל הארגונים מנסים לסייע למסתננים ואני לא מוצא אפילו ארגון אחד שהוא מנסה לסייע ל- 80,000 או 100,000 תושבים שגרים בדרום תל-אביב.
שלמה מסלאווי: מה שקורה היום בדרום תל-אביב, אנחנו מדברים על מספר של לפחות 38,000 מסתננים, בלתי חוקיים, שכבשו את דרום תל-אביב.
שלמה מסלאווי: השתלטו על כל השכונות, אנחנו הגענו למצבים שאנשים עוזבים את הבתים שלהם, אנשים מזייפים כתובות, הורים מזייפים כתובות בכדי שהילדים שלהם לא ילמדו בכיתה אחת שיש ילדי מסתננים, ילדי עובדים זרים, שהיום הגענו למצב שבבית-ספר מסוים יש כמעט 90% ילדי עובדים זרים, ילדי מסתננים.
שלמה מסלאווי: ואם אנחנו מדברים עכשיו על תקופה שמדברים על נושא הדיור, יש לפחות כ- 7,000 דירות שנלקחו או הושכרו על-ידי המסתננים, 7,000 דירות.
שלמה מסלאווי: מה שזה אומר, בעצם, אנחנו מדברים כל הזמן על נושא של הצעירים, היום באזורים שלנו, זה משפחות ברוכות ילדים בעיקר, משפחות חד-הוריות, כמובן שהיום משפחה עם ארבעה וחמישה ילדים, שרוצה לשכור דירה, היא צריכה לשלם 4,000 או 5,000 שקל.
שלמה מסלאווי: בצד השני יש עשרה מסתננים שמספיק שכל אחד מהם ייתן 400 או 500 שקל.
שלמה מסלאווי: אני לא צריך להגיד לכם מה המשמעויות של הדברים האלה.
שלמה מסלאווי: אל"ף, עלייה בנושא של השכירויות, ובצד השני, כמובן שאין מספיק דירות.
שלמה מסלאווי: מעבר לעניין הזה, יש קריסה מוחלטת של כל הנושאים החברתיים.
שלמה מסלאווי: אם זה חינוך, אם זה רווחה, אם זה בריאות, אם הנושא של התעסוקה, הדיור שהזכרתי, המצב מתחת לכל ביקורת.
שלמה מסלאווי: ואנחנו כל הזמן אומרים – OK, צריך לסייע להם.
שלמה מסלאווי: אבל באיזה שהוא מקום, נשכחו כל התושבים.
שלמה מסלאווי: אם הזכירו כאן את הנושא של הבריאות.
שלמה מסלאווי: מספיק אם נסתכל על הנושא של טיפות חלב.
שלמה מסלאווי: טיפות חלב, שגם ככה המשפחות שמגיעות לקבל חיסון לילדים שלהן, היו צריכות לחכות חצי שעה, 40 דקות.
שלמה מסלאווי: היום אולי יחכו שעתיים אם לא יותר, וכמובן שלא כל הילדים של ילדי המסתננים והעובדים הזרים מגיעים לקבל את החיסון, שלנו יש כמובן אינטרס שהם יקבלו את זה, מבחינת האמנה הבינלאומית, הם חייבים לקבל את זה ואנחנו רוצים שיקבלו, אבל לא כולם באים ומקבלים את זה כי אין את המודעות וגם המבוגרים, כמובן לא כולם יש להם ביטוח רפואי.
שלמה מסלאווי: אז יש כאן סכנה שאף אחד, אני לא יודע כמה מדברים על העניין הזה.
שלמה מסלאווי: הנושא של החינוך שהזכרתי, היום, גם כשהם הגיעו כל הילדים האלה, לא קיבלו.
שלמה מסלאווי: המורים לא קיבלו שום הכנה או אין להם מיומנות להעביר שיעור לכיתה שיש שם ילדים גם של מסתננים, גם של עובדים זרים, גם ילדי משת"פים וישראלים.
שלמה מסלאווי: אי-אפשר להעביר, צריך להיות קוסם בשביל להעביר שיעור לכיתה כזאת ויש מספיק ילדים שנמצאים שם.
שלמה מסלאווי: הנושא של תעסוקה.
שלמה מסלאווי: הרי המסתננים מן הסתם גם לקחו את העבודות של התושבים.
שלמה מסלאווי: לא נכנסו במקום עובדים שהם עובדי היי-טק, לקחו את העבודה של כמובן תושבי שכונות, שהם עובדי כפיים.
שלמה מסלאווי: ודיברו על החזרה של המסתננים.
שלמה מסלאווי: לא מזמן, כשנשלחו כאן או כשיצאו, הם רצו לצאת, 150 מסתננים, כל הארץ געשה, 150 אמרו מה יקרה להם ואנחנו שכחנו מן הסתם שכבר שם הכל שקט ואין שם מלחמות וה- 150 האלה שהלכו לשם, לא קרה להם שום כלום.
שלמה מסלאווי: ואני גם לא רואה, אני גם לא רואה, אני לא רואה אינטרס מצידם לחזור בכלל לארצות שלהם.
שלמה מסלאווי: למה הם בדיוק יחזרו?
שלמה מסלאווי: כאן יש להם את הכל.
שלמה מסלאווי: אם תעשו סיבוב בתחנה המרכזית הישנה, אף אחד לא יזהה את המקום הזה.
שלמה מסלאווי: פעם זה היה, אני מדבר על מקום ברח' נווה שאנן, שמי שרצה לקנות נעליים, מכל הארץ היה מגיע לשם.
שלמה מסלאווי: היום לצערי, אתם תראו שם חנויות ומסעדות ובתי בושת וחנויות של סקס ותשאלו גם את אנשי המשטרה, לא שאני אומר את זה, הם יגידו, יש פשיעה אדירה בקרב המסתננים, בינם לבינם.
שלמה מסלאווי: כמובן שגם זה מגיע לגבולות אחרים.
שלמה מסלאווי: אבל זה בינם לבינם.
שלמה מסלאווי: והמשטרה אמרה לא פעם שלנו אין את הכלים להתמודד מול התופעה הזאת, שתבינו.
שלמה מסלאווי: שר, השר לביטחון פנים היה אצלנו בשכונה והוא אמר – עם כל הכבוד, אני בסך-הכל שר, אני לא יכול להתמודד מול התופעה הענקית הזו.
שלמה מסלאווי: בצד השני יש את האתיופים והאתיופים מן הסתם, נפגעים גם.
שלמה מסלאווי: כל תקציבי הרווחה העירוניים, שיכלו לעזור לעולים, הולכים לטיפול במסתננים ובעובדים זרים ואני לא צריך להגיד לכם ששקל אחד או רבע משרה לא ניתנה, לא על-ידי הממשלה ולא על-ידי העירייה.
שלמה מסלאווי: היום רוב האלימות, אמרנו, זה בינם לבינם ובגלל צבע עורם של העולים מאתיופיה, לא פעם נופלים קורבן למעשי אלימות קשים מצד כנופיות של המסתננים ואני אומר לכם את זה באחריות.
שלמה מסלאווי: דבר נוסף, אחרון.
שלמה מסלאווי: בגלל הפחד מפני אלימות של המסתננים, ישראלים רבים נרתעים מהעולים האתיופים, בגלל שהם חושבים שגם הם מסתננים, אז הם נופלים בעצם בין הכיסאות.
שלמה מסלאווי: ועוד שני דברים אחרונים, כל הזמן מדברים על הגדר שהולכת להסתיים, אולי, אולי ב- 2013 אולי זה יקרה ועד אז כמובן יגיעו עוד עשרות אלפי מסתננים, כמובן לדרום תל אביב ולא לכפר שמריהו או צהלה, והמתקן שהייה שממשלת ישראל החליטה עליו כבר לפני חצי שנה, לא קורה שום דבר וגם אין סיכוי שיקרה משהו והגענו למצב של קריסה מוחלטת ואני חושש שהעניין הזה באיזה שהוא מקום יכול להתפוצץ, לא נראה לי שזה יכול להמשיך ככה.
דני דנון: אני מבקש ממר צבי ברגמן, מישיבת התפוצות, מנהל הישיבה עולמי בהר ציון, בבקשה.
צבי ברגמן: שלום לכם.
צבי ברגמן: ברשות חבר הכנסת מר דני דנון, תודה רבה על ההיענות לדיון הזה, דיון שהוא מאוד חשוב.
צבי ברגמן: אנחנו יושבים בהר ציון, שזה מקום שהוא יחיד במינו שהוא מקודש לשלושת הדתות – ליהדות, לנצרות ולאסלאם.
צבי ברגמן: אנחנו פועלים אתם בשיתוף פעולה מלא.
צבי ברגמן: אלו דברים שאולי לא שומעים עליהם בתקשורת, כי זה דברים שצריכים ועדיף שייעשו מאחורי הקלעים.
צבי ברגמן: כאשר אנחנו מדברים על העניין של הפליטים, יש מקום חשוב לנושא הדתי, בין ראשי הדת בכינון היחסים של המדינה.
צבי ברגמן: פנתה אלינו ידידה משותפת מערד, היא אמרה – יש לכם עולמי, אולי תעזרו לנו בבעיה של הפליטים שזו קטסטרופה מה שהולך בערד.
צבי ברגמן: דיברתי עם עוד מישהי, עיתונאית מאילת שפנתה אלינו שאמרה לי גם שהמצב באילת הוא קטסטרופה.
צבי ברגמן: זה אנשים שהגיעו, מה שנקרא אנשים שקופים, אין להם שם, הם עושים מה שהם רוצים בעיר ואנשים נמצאים בפאניקה.
צבי ברגמן: הזמנו את מי שהיה אמור להיות שגריר סודאן, הוא הגיע אלינו מאילת, גם יושב-ראש קרן Bless you הגיע אלינו.
צבי ברגמן: דיברנו אתם.
צבי ברגמן: הם אמרו לנו שהם מרצונם יהיו שמחים לעזוב לסודאן, ויש להם גם את המימון המלא לנסוע לשם, רק הם צריכים גם את העזרה של המדינה כאן, שיעזרו להם לנסוע לשם.
צבי ברגמן: בשיחה מה שיוצא, אנחנו, מה שיצא, שאנחנו צריכים להגיע למסקנה שיש את הכסף, רק את הדחיפה של המדינה, שהיא תוציא אותם.
צבי ברגמן: אין בעיה מבחינה משפטית, כמו שהזכירו כאן קודם, הם כבר לא נחשבים לפליטים.
דני דנון: אני מבקש מד"ר גודוביץ', שפעיל בבית-ספר רוגוזין.
דני דנון: רק מהדוברים הבאים, לתמצת בדבריכם בבקשה, כי אנחנו צריכים להתכנס לקראת סיום.
דני דנון: בבקשה, ד"ר גודוביץ'.
רמי גודוביץ': תודה רבה.
רמי גודוביץ': אני קודם כל רוצה להגיד שאני מאוד שמח על הדיון הזה, אני חושב שישראל נמצאת עכשיו ברגע מאוד חשוב כיוון שהיא יכולה לעשות בחירה שאם היא תיעשה נכון, כלומר לטפח את, לעזור לפליטי דרום סודאן השואפים לחזור, לרכוש מיומנויות שיעזרו להם לפתח את המדינה, שיעזרו להם, בדיוק הדברים שאנחנו כל-כך טובים להם, לקחת קרקע, אחת מהקרקעות הכי פוריות בעולם, שיש בה חקלאות נחשלת לחלוטין.
רמי גודוביץ': לקחת מערכת בריאות שיש בה, שאחוז מקרי המוות בלידה הוא אחד לשלושה.
רמי גודוביץ': דברים קטנים שחלקם דורשים זמן קצר של מיומנות, חלקם דורשים זמן יותר ארוך של מיומנות.
רמי גודוביץ': בדרום סודאן, לא הרבה אנשים יודעים את זה, אבל לא באמת היתה מערכת חינוך, פשוט כיוון שמערכת החינוך שם נשלטה בעיקר על-ידי מורים ערביים מוסלמים, שראו בתלמידים הדרום סודאניים אויבים שלהם או עבדים פוטנציאליים.
רמי גודוביץ': עכשיו, אנחנו, דרך העבודה שלנו בספריית גן לווינסקי, בביאליק רוגוזין, אנחנו חווים תהליך שהוא באמת תהליך עצום שבו גם הילדים, כולל ילדים שהגיעו לארץ חסרי כל השכלה בגיל 14 ועומדים להתחיל בבחינות הבגרות שלהם, כולל הורים שבאים אלינו יום יום ושואלים, מבקשים לקבל מאיתנו הדרכה לגבי איך נראית מערכת חינוך בלי אלימות, איך בכלל, איך הם צריכים להמשיך מאיפה שאנחנו באים.
רמי גודוביץ': במילים אחרות, אני חושב שבהשקעה נכונה של מדינת ישראל, אם ישראל תצליח לראות במבקשי המקלט, באותם 2,000 מבקשי מקלט מדרום סודאן, שהם מועמדים, חלקם הגדול מועמדים ורוצים לחזור, תראה בהם שגרירים, לא רק שגרירים שיופיעו על פלקטים של פרסומת, אלא שגרירים שיעזרו למדינת ישראל לעזור למדינה הטרייה, למדינה הצעירה בעולם, להפוך להיות באמת לא רק מעצמה אלא נכס אסטרטגי, במיקום גיאוגרפי ואסטרטגי שפשוט אין כדוגמתו.
רמי גודוביץ': אני חושב שכולנו נרוויח מכך ואני חושב שהתהליך הזה, חשוב שהוא ייעשה בצורה הכי הומאנית ורגישה.
רמי גודוביץ': אנחנו יודעים על אנשים שחזרו, כולל קטינים שחזרו לבדם עד עכשיו, שלמרות כל התהליך המאוד מכובד שארגונים שונים היו מעורבים בו, לא היו צריכים לחזור, הם נאלצו לברוח מהמקום שלהם, חלקם, כולל ילדה אחת שנמצאת היום בבית חולים במחלה קשה, בכלל רחוקה מאוד מדרום סודאן, כולל ילד מדרפור שאין לנו מושג איך הוא התגלגל והוא הצליח ללא שום בגיר להגיע לשם.
רמי גודוביץ': כלומר, התהליך המבורך והחשוב הזה, קודם כל יכול לשנות את המעמד של ישראל בעולם ולהקנות לה את אחת מהתומכות, לא רק עוד איזה מיקרונזיה, עם כל הכבוד למיקרונזיה, אלא מדינה שנמצאת באמת בצומת שיכולה לשנות את הכוח של ישראל בעולם.
דני דנון: עובד חוגי מתל-אביב, בבקשה.
עובד חוגי: שלום לכולם.
עובד חוגי: אני פעיל שכונות כמה עשרות שנים, גר בדרום תל אביב.
עובד חוגי: אני יושב בדיון הזה ואני מסתכל ואומר – תשמע, רגע, אתה חולם, הוזה?
עובד חוגי: מה, משהו פה לא מסתדר לי.
עובד חוגי: כי אני שומע הרבה מספרים, מהאדון הנכבד, שבמשך שנה, כמעט שנה, הוצאנו 670.
עובד חוגי: בחודש האחרון נכנסו לנו 1,700.
קריאה: לא מדרום סודאן.
עובד חוגי: אני מדבר כללית.
עובד חוגי: אני מדבר על הנושאים החברתיים.
עובד חוגי: אם נתמקד רק על דרום סודאן, אבל אני מתמקד על הנושא של מהגרי עבודה, ואני לא יודע מאיפה תקרא להם, מהגרי העבודה שחוצים את הגבול עם מצריים, אני מדבר על אלה שבסוף הם מגיעים למדינת דרום תל אביב.
עובד חוגי: הנה, עוד מדינה חדשה עכשיו יש לכם.
עובד חוגי: מדינת דרום תל אביב.
עובד חוגי: זה משהו הזוי.
עובד חוגי: אני אומר לכם בשיא הפשע, בשכונת התקווה, אני נולדתי בשכונת התקווה, בשיא הפשע, אנשים, ילדים, ילדות, ילדים, היו יוצאים ברחוב.
עובד חוגי: היום, כשמחשיך, אף אחד לא יוצא.
עובד חוגי: אני רוצה לראות פה בשולחן הנכבד, וכל המומחים פה, שיושבים לי, שיהיה מוכן שהילדה שלו, בת 13, בת 14, הוא לא יכול להוציא אותה בערב, נגמר הסרט.
עובד חוגי: הסגר.
עובד חוגי: אני רוצה לראות שמול הבית של מישהו מכם, תהיה כנסייה, כנסייה.
עובד חוגי: אני רוצה לראות איזה מישהו שיהיה מוכן.
עובד חוגי: עכשיו אני אגיד יותר מזה.
עובד חוגי: אני לא נגדם.
עובד חוגי: מי שפליט, אכן פליט, חובה עלינו כמדינה, חובה, זה לא זכות, לא להכניס אותם למעצר דקה, לעשות להם, לתת להם מגורים, לתת להם קורת גג, שיהיה להם אוכל, ביגוד, הכל.
עובד חוגי: אבל בתנאים נורמאליים, לא לעצור אותם אפילו דקה.
עובד חוגי: אבל בגלל שהם לא פליטים, אני מבקש את כל אלה, או שבינתיים זמנית, תעשו להם בצפון תל-אביב או בכפר שמריהו, בהרצלייה, זמני.
עובד חוגי: ואצלנו במדינה זמניה זה נהיה קבוע.
עובד חוגי: כי מה שקורה פה זה דבר הזוי.
עובד חוגי: חבר'ה, הזוי, זה דברים שאין, תבואו לשם, עם כל יפי הנפש שיש לי פה ואני ראיתי אותם.
עובד חוגי: דרך אגב, אני עובד במרינה תל-אביב.
עובד חוגי: כשהם הביאו אותם לשם, כולם יצאו קודם כל לבריכת גורדון, כולם יצאו מבריכת גורדון, שטפו אותה יומיים, חיטאו אותה.
עובד חוגי: כל יפי הנפש שיושבים לי פה.
עובד חוגי: ואני באמת, כמו שלמה, אני מזדהה.
עובד חוגי: אני לא רואה ארגון אחד, אחד, שבא ואומר, אם זה תקשורת, אם זה, כלום.
עובד חוגי: אנחנו גזענים.
דני דנון: תודה, עובד.
דני דנון: בקצרה, רווית יונה מאשדוד, יושב-ראש ועד רובע ב'.
רווית יונה: שלום.
רווית יונה: אני רק אקריא את זה בזריזות.
דני דנון: אני מעדיף לא להקריא.
דני דנון: תדברי מהלב, את לא צריכה להקריא.
רווית יונה: אני באה לייצג את התושבים מרובע ב' באשדוד.
דני דנון: אצלכם יש סודאנים או מאיפה הפליטים שלכם?
רווית יונה: לנו יש מסתננים מכל מקום.
רווית יונה: אנחנו לא נגדם חס וחלילה, באופן אישי, אנחנו גם כן חושבים שאם יש צורך לעזור לפליטים אמיתיים, יש לעזור להם.
רווית יונה: אבל מי שאמור להיות ארעי, באיזה שהוא שלב צריך לחזור ומי שארעי לא תוקע יתד ופותח עסקים.
רווית יונה: יש לנו ברובע 15 בתי ממכר אלכוהול, 15, ברובע קטן, שנחשב חלש, נכשל.
רווית יונה: אנחנו נלחמים באמת בתדמית של הרובע הזה כבר המון המון זמן.
רווית יונה: הדירות אצלנו הפכו לאכסניות, הן לא דירות כבר.
רווית יונה: 15, 20 אנשים בתוך דירה.
רווית יונה: זה פוגם באיכות החיים, אנחנו נלחמים יום אחרי יום לשפר את התדמית.
רווית יונה: אני לא מוכנה לעזוב את האזור שלי, אבל ברגע שאני שומעת או בעל חנות שומע – תעזבו את המרכז, המרכז שייך לנו, מה נשאר לנו עוד?
רווית יונה: זה אנחנו מרגישים זרים בבית שלנו.
דני דנון: אנחנו מסכמים את הדיון ואני רוצה לחזור לתחילת הדיון.
דני דנון: לפני כן, שתי הערות אחרונות.
דני דנון: קודם כל, ז'ק רווח, בבקשה.
יעקב ז'ק רווח: הערה של תהייה טיפה.