GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אירנה אפרימוב: הפניות שאנו מקבלים, רוב הפניות זו בעיות שכנים, יכול להיות שדבר זה התחזק קצת, היו זמנים שפניות הכי הקשות היו גנבות ומכות ועכשיו אין מצב, באמת השתפר בעניין הזה אבל פתאום אחד לשבוע, זה בטוח הדברים לא יכולים ואנשים לא יכולים לחיות והם אומרים שהמשטרה לא מתייחסת כשהיא שומעת מבטא כבד כמו שלי עד כמה שזה מוזר זה מה שאנו שומעים.
דני דנון: אז מה את אומרת שאין מישהו שמדבר בשפה שלהם?
אירנה אפרימוב: אני חושבת שעכשיו אין אצלנו מוסד כזה שאין בו הרבה דוברי רוסית אני באתי לחפש מעצב לבית אנו 60% מדברים רוסית, אנו באים לחפש הבנה – מוצאים, למה במשטרה זה כל כך קשה?
אירנה אפרימוב: או אנשים לא כל כך רוצים לגלות את העניין או יחס –
דני דנון: יש?
אבי כהן: בעיקרון אין לנו ראשים בנקודה אבל יש לנו מערך מתנדבים.
אבי כהן: נעדרים של אתיופים, אתה לא יכול לדבר את השפה אז יש לנו מתנדב שמגיע, מדבר עם המשפחה, מתקשר אתה אבל על בסיס זה אנו מקבלים החלטות, אנו לא מתעלמים מהאוכלוסייה, אנו יודעים שיש אוכלוסיה עם תרבות מסוימת, מאפיינים מסוימים, שפה מסוימת, בבסיס התקשורת הזו אנו יכולים לתת הטיפול הכי טוב שאפשר כאן בקריית אתא אמנם יש הרבה סכסוכי שכנים מחבר העמים, מאוכלוסיות אתיופיות.
אבי כהן: אי אפשר לאפיין את זה במשהו מסוים זה יכול להיות רוסי עם מרוקאי שהמרוקאי שהוא שומע מוזיקה מוצרט ולא נעים לו לשמוע את זה.
אבי כהן: באמת ראיתי הייתה סיטואציה כזו.
אבי כהן: מאכלים של אתיופים, יש להם מאכלים שיוצרים גיוון של ריח.
יהודית מלכא: אתה מדבר על תרבות ובתרבות תאמין לי אפשר להסתדר אני גרה ביחד עם אנשים שמתרבות אחרת אני מדברת על כמעט מכות על איומים על ילדים,
דני דנון: על איזה רקע?
יהודית מלכא: לדוגמא שכן שמאופיין כחולה נפש שהשכנים מתלוננים עליו במשטרה לא פעם והרווחה לא יכולים לעשות שום דבר כי זה טיפול של המשטרה.
יהודית מלכא: מה טוענים גורמי הרווחה והם לא יכולים לעשות כלום ואותה משפחה כבר הגיעה לדרגים הגבוהים ביותר במשטרה ושם אומרים להם אין לנו מה לעשות.
דני דנון: כן אבל זה מאופיין השפה?
דני דנון: איפה הבעיה בשפה במקרה זה?
אירנה אפרימוב: אני אמרתי שזה לא בעיה של שפה אלא בעיה של יחס לאותם אנשים, יש תמיד הרגשה שהרוסים מתלוננים סתם והם לא מתלוננים סתם תתייחסו כמו שזה כל אחד אחר.
אבי כהן: ההרגשה הזו נמצאת גם בקרב אוכלוסיות אחרות.
אירנה אפרימוב: יכול להיות אבל אני פה עם מנדט אז אמרתי .
יעקב כץ: אירנה אומרת שאולי בגלל שלא מבינים אותם בכל מקום אז לא מטפלים בזה, לדוגמא בחיוג 100 אותו יומנאי שהיה מקבל את התלונה מאותו שכן היה מבינים אותם יותר היה מדבר בשפה שלהם היו יכולים להסביר את עצמם.
אבי כהן: אבל שניהם מדברים אותו דבר רק אחד לא מבין את השני.
אירנה אפרימוב: זה מה שהם טוענים.
אירנה אפרימוב: עכשיו אחרי כל הרעש שאמרתי אני רוצה להגיד גם מילה טובה כי אמרו שלא שומעים אותי – אני רואה הרבה משפחות בקרית אתא שהצליחו, שהם החליפו דירות, אנו רואים את זה בפיזור עולים חדשים בעיר כבר אין לנו את השכונה של עולים אין דבר כזה, אנשים גרים בכל מיני מקומות, אנו רואים שיש הרבה אנשים שהצליחו הם הצליחו לעבוד במקצוע שזה מאד היה חשוב, אנו רואים את אוכלוסיית הקשישים שמצאה פה את המענה לדיור, של יש לנו חמישה בתים, כל מיני סוגים, יש גם אתיופים שם וגם יוצאי קווקז וגם יוצאי אוקראינה ורוסיה אלה שגרים, הוסטלים ומקבצי דיור ומרוצים מהדבר אנו רואים התפתחות גם בפניות הרבה פניות הם יוזמה, אנשים רוצים להתנדב רוצים לתרום אני חושבת שזה סימן של קליטה אמיתית.
אירנה אפרימוב: אנשים גם רוצים להיות מעורבים בחיי העיר בכל מיני סוגים, יכול להוסיף כל אחד מאלה שיושבים פה גם בוועדות הורים בבתי ספר גם במתנ"ס, בכל מיני ארגונים של מתנדבים, גם במשטרה גם שם מתנדבים וזה סימן טוב אז בו נראה גם את חצי הכוס המלאה וגם קצת -
דני דנון: תודה רבה אירנה, אני רוצה לשאול את אבי כהן מנהל הנקודה, מוקד 100 מתקשר, מישהו מקבל מענה באמהרית וברוסית?
אבי כהן: בעיקרון המשלט המחוזי שנותן שרות מחדרה עד קריית שמונה נותן מענה לכל קריאות המאה בכל שפה, לצורך העניין אם מתקשר אתיופי הוא מקבל מענה באתיופית, אמהרית, אין בעיה מבחינת ארגון השפה והבנה שלה ושליחת ניידת במידת הצורך לטפל באירוע.
דני דנון: אז איפה הקושי בחוקרים?
אבי כהן: באלה שמגיעים לשם.
אבי כהן: למשל מגיע אזרח לצורך העניין דובר השפה האתיופית, מתחיל להבין התחיל להבין אותו יש לנו קושי בתוך הארגון ולכן פיתחנו מערך של מתנדבים שאנו מזעיקים אותם במידת הצורך לבוא ולתשאל אותו אדם כדי להבין בדיוק מה קרה, אם זה נעדר, אלימות במשפחה אנו מתחילים להפעיל את כל המערכות היכולת שלנו להבין את השפה של הצד השני די לא בעייתי.
דני דנון: לגבי פעילויות נוספות שלכם בקרב בני נוער יש לכם פעילויות מיוחדות לנוער עולה?
אבי כהן: אנו עושים פעילות, יש לי את המש"קים של הפעולה, יש לנו שיטור ומש"קים שהם מוטמעים בבתי הספר, זאת אומרת הם מצפים לכל סוגי האוכלוסייה אם זה אתיופים, אם זה רוסים ואז בעזרת ההטמעות בבתי הספר אנו לומדים על כל מיני מאפיינים.
אבי כהן: אמרתי לעצמי מה אני אגיד בישיבה הזו, אז מה שכן בקרית אתא בעצם בקרית אתא מה שיפה זה הקליטה הנכונה כי בדרך כלל שאין קליטה נכונה אתה מזהה פרץ של אלימות, גנבות, בתי בושת בבתים פרטיים כי זה תולדה של חוסר תעסוקה כמו שאמרתי קטטות במקומות ציבוריים משהו כאן לא טוב בצורה הקולטת, במקומות אחרים שקיימים עוד פעם כשיש קליטה נכונה של עולים שמגיעים ומקבלים את התעסוקה והכוונה המתאימה את המקומות שבסופו של דבר שגורמים להם להוריד את כל הכעסים והדברים הבעיתיים.
שושנה רוזנטל: לשאלתך בנושא של פעילות משטרה בקרב הנוער אנו מממנים עם המשטרה ועם שרות מבחן תוכנית שנקראת תוכנית סיכונים שהיא תוכנית לנוער עובר חוק ואנו עובדים בשיתוף פעולה ומשתדלים להביא את הנוער הזה, אנו לא יכולים לחייב אותו אבל משתדלים להביא אותו לפעילות, מצמידים לכל נער כזה מלווה וזו תוכנית מאוד טובה ותוכנית יקרה.
סימה בנימיני: יש לנו תוכנית שאנו מביאים אותה אצלנו יש לנו מועדון של נוער ששם יש נושאים, סטודנטים עושים פעילויות פרטניות וקבוצתיות, יש לנו עובדת שהיא מלווה את התוכנית הזו זה נוער על גבול העבריינות שלא רוצים לפתוח לו תיקים ועושים איזו התערבות כללית למנוע את זה, זו תוכנית מאוד פעילה אצלנו בעיר זו מלווה, גם הפינה חמה נותנים לו לנוער חדר שיוכל להתקדם ולהרגיש בתוך בית זו איזה שהיא רווחה, ובנוסף לזה יש לנו תוכנית שמצילה בני נוער עולה שמדריך בני נוער ועובד איתם במועדון ומלווה אותם.
דני דנון: סימה, מתוך התיקים שלכם ברווחה, כמה עולים ולא אלו שמוגדרים מהשנים האחרונות אלא אלו שבאים מבית של עולים חדשים?
סימה בנימיני: סך הכול משהו כמו סדר גודל של אלף, עכשיו קיבלנו משפחות אתיופיות.
דני דנון: אלף בסך הכול או משפחות של עולים?
סימה בנימיני: של עולים.
דני דנון: מתוך כמה?
סימה בנימיני: מתוך כמעט 4000 , אבל עכשיו קיבלנו משפחות יוצאי אתיופיה.
דני דנון: העיר סגורה לרכישת דירות ליוצאי אתיופיה או פתוחה?
דני דנון: הלל יסיק: סגורה מ15 לדצמבר.
דני דנון: כרגע אם אני עולה מאתיופיה וקיבלתי מענק דיור אני יכול לקנות?
הלל יסיק: לא קונים יותר.
דני דנון: מיוחדים לא קונים יותר בקרית אתא?
אבי כהן: אני רציתי להוסיף בקשר לשאלתך בנושא של החקירות של משפחות עולים מאתיופיה אני יכול להגיד שיש קושי רב מאוד למשפחות שמגיעות לתחנה בנושא של חקירות אני יכול להעיד בנושא הזה החקירות בגלל השפה, הם מתעכבים כל כך הרבה שעות אין חוקרים מהעדה יש בעיה, קושי רב בנושא הזה ואני יכול להגיד לך בשעות הקטנות מזמינים כדי שיחקרו את העולה זה לא בעיה של קרית אתא זו בעיה מערכתית מאוד קשה בתחנות כשצריך לחקור אותם בכל הנושאים אלימות משפחה בעיקר.
דני דנון: כן פה אנו שמענו על תלונות כלפי נשים שיש בעיה.
אירנה אפרימוב: אני אומרת זה נושא שלא סיימתי להגיד כשמגיעים משפחות ממוצא אתיופי למחלקה אין לנו עובד סוציאלי שמדבר אמהרית אנו בהחלט מתקשים מאוד לטפל בנושאים יש לנו מרכז טפול באלימות שעובד מאוד יפה אבל שוב אין תקן.
שושנה רוזנטל: אנו אישרנו תקן במסגרת התוכנית הזו.
אירנה אפרימוב: אנו שמחים לשמוע את זה.
שושנה רוזנטל: ישבנו והמלצנו על זה.
אירנה אפרימוב: תכף נסיים את הנושא של החוקרים אנשים לא באים להתלונן כי הם יודעים שזה בעייתי, מגיעים להתלונן אבל ברגע שמפנים אותם לתחנה צריך לחקור ואין חוקר שיכול לחקור אותם בשפה.
אבי כהן: אין זמינות אין חוקר בשפה האמהרית זו בעיה ואנו משתדלים להזמין את אותו מתנדב.
דני דנון: אתה יודע כמה חוקרים יש בכלל במשטרת ישראל בשפה האמהרית?
אבי כהן: במשטרת זבולון יש אחד רק אחד שהוא חוקר נוער והוא לא נותן שרות.
דני דנון: מה לגבי אישה שבאה להתלונן לגבי אלימות במשפחה צריכה להיות אישה?
אבי כהן: אם זה עבירת מין אז צריכה להיות חוקרת מין לצורך העניין חוקרת מין שחוקרת בשפה האמהרית.
דני דנון: יש לכם דבר כזה?
אבי כהן: יש לנו מערכת מתנדבים.
אבי כהן: מאתרים, אבל זה קושי בעייתי לתת את השרות הזה כמו שאנו יכולים לתת כמו לשאר התושבים זה בעייתי.
דני דנון: או קיי ניתן לה לשמוע את משרד הקליטה לגבי תקציבים מה התקציב שאתם מקציבים לקרית אתא בשנה ב -2010, 2011?
שושנה רוזנטל: שנה שעברה התקציב היה מליון מאה שמונים ושתיים אלף שקל.
דני דנון: ישיר מהמשרד?
יעקב כץ: ישיר עכשיו זה כולל גם תקציב פרטני .
דני דנון: כמה מתוכו ?
דני דנון: השאלה שלי היא תקציב שעובר לעירייה לא לאזרח.
יעקב כץ: ה-מליון זה אולי סך הפרויקטים שמתופעלים לתושבי קריית אתא , מזה אם זה עובר לעירייה אם חברת המתנ"סים מפעילה תוכנית –
דני דנון: יש לך את הפרוט?
שושנה רוזנטל: אם אנו מעבירים לחברת מתנ"סים תקציב לפעילויות לילדים אי אפשר להגיד שזה לא תקציב של משרד הקליטה, היום הבאתי איתי חוזה, נכון אנו מבטיחים ולא מיד מקיימים אבל בסופו של דבר מקיימים אז הבאתי את החוזה לחצי משרה לאדם דובר האמהרית שיבוא מול היישוב וגם 45 אלף שקל לבני העדה האתיופית, עכשיו אני מאד שמחה ואנו די נלחמנו יחד כדי לקבל את התקציב הזה כי כשאני שומעת שרוב עולים מאתיופיה מגיעים לרווחה אני טוענת שזה לא צריך להיות כך כי עולים מאתיופיה מחפשים עבודה ועובדים ודואגים לחינוך הילדים אבל הם מגיעים חדשים ליישוב וזו הכתובת שלהם כדי לקבל הכוונה הם באי לרווחה וכשיהיה אדם כזה שיוכל לתקשר להדריך אותם שיהיה איש קשר זה יעזור מאוד.
דני דנון: זה מותנה עם העירייה או בלי קשר?
שושנה רוזנטל: כרגע זה לא מותנה, זה תקציב מראשון לאפריל עד סוף השנה הזו וזה 85 אלף, זה לא עובד סוציאלי זה כמו מדריך הוא יישב איפה שאתם תחליטו אבל בוועדת קבלה אנו נהיה שותפים
דני דנון: אירנה לגבי הנתונים של התקציב את מכירה את זה, זה מקובל?
אירנה אפרימוב: אני מכירה את זה אבל אני מסכימה שהתוכנית של פל"א ושל השתתפות עולים במט"י ובתעסוקה וכל זה אבל זה לא תקציב ישיר לפעילות בתוך העיר, התקציב הישיר לפעילות זאת אומרת קליטה וקהילה מה שאמרנו שקוראים לזה זה תקציב אפילו לא רבע ממה שדיברנו היום וזה תקציב שכל הזמן מצטמצם ומצטמצם משנה לשנה ואני לא חושבת שאני מגלה את אמריקה אנו כבר שנה שעברה עם כל התוספות אני חושבת שהגענו ל 250 זה מה שהיה.
שושנה רוזנטל: אבל זה רק לפעילות חברתית ושוב אני אומרת אנו מעבירים תקציבים לפעילות רווחה לפעילות באמצעות חברת מתנ"סים אני יודעת שזה לא מספיק אבל זה בכל זאת משהו בהתאם לתקציבים שלנו.
שושנה רוזנטל: אנו יכולנו להעביר, אני רציתי להצטרף למה שאירנה אמרה בנושא מחלקת קליטה אני חושבת –
דני דנון: ועדת קליטה זה דבר סטטוטורי נכון?
שושנה רוזנטל: כן .
דני דנון: אז בעצם אתן אומרים שצריך שתהיה מחלקת קליטה סטטוטורית?
שושנה רוזנטל: תראה זה נכון שיש משרד ממשלתי שהוא משרד הקליטה והוא הגוף שמכוון ועוזר אבל העולה נוחת בלילה הוא מגיע ליישב, בישוב הוא צריך שתהיה לו כתובת ואני חייבת להגיד כשתחשבו לפני שנתיים על איזה שהוא פרויקט שאמרתי שאני רוצה להביא אותו לקריית אתא בסוף לא יצא ממנו כלום אבל למה כי יש כתובת יש מחלקה שמלווה כשאני צריכה משהו אני פונה ויש תשובה מיידית והעולה יודע שיש אוזן קשבת 24 שעות ביממה ואני חושבת שזה נורא חשוב.
דני דנון: יש לכם פריסה על ערים שאין בהם מערכות קליטה?
שושנה רוזנטל: תחום העיסוק שלנו זה עולים בכל אחד מרשויות יש אנשים שעוסקים בתחום מסוים כשזה עבודה נוספת כשזה איזה תפקיד צדדי ההתייחסות היא בהתאם אין מה לעשות שאתה עוסק בנוסף זה לא תמיד יש לו מענה תקציבי.
שושנה רוזנטל: אם אני מסתכלת על הישובים פה בצפון רובם עברו את 20% וגם 40% ואומרים שהיום באמת העלייה לא גדולה ונכון בחמש נשים אחרונות קבלנו בקליטה ישירה לקריית אתא בסביבות 190 נפש שזה לא הרבה אבל הגיעו מאתיופיה ומישובים אחרים כי יש פה דיור ציבורי זמין וזה נכון ובדיור ציבורי אנו נותנים לאוכלוסיות חלשות ולא חזקות ויש איזה נתק אבל זה מהצב.
דני דנון: אדוני ראש העיר לגבי הדיור הציבורי כי זה מקבץ גדול מאוד של דירות מבחינה עתידית מה הכיוון?
יעקב כץ: בוא תראה אנו בשילוב הזה של דיור ציבורי אנו אוכלים הרבה בעיות ומרורים משום שהדיור הציבורי הוא במספר המטרים המרובעים לנפש הוא קטן שזה אומר שאנו מנציחים איזו התנהגות בתוך יחידות הדיור האלה ובעצם לא מצליחים לפתח איזו גישה תרבותית אחרת להתנהגות הזו ולכן יש לנו קושי לנסות איך שהוא לשדרג את היחידות האלה הם מצויות בחברות המשכנות במקרה הזה עמיגור ואז כמו שהיא אומרת יש לי עכשיו פול של 20 משפחות אני יודע שהם נטל על העירייה הם לא ישלמו ארנונה, בעתיד העירייה תצטרך להשקיע בהם כספים וזה מה שיהיה הבעיה היותר חמורה שבעצם לא יצרו איזה שהם איזונים מבחינת התנהגות בערים בישראל.
יעקב כץ: נושא הזה של לתת מענקים לאוכלוסיה האתיופית נותן מענק ולך תרכוש דירה אז בקריית אתא אני מנתק את החצי שנה אחרונה שהית העלית מחירים שתפסה את כל מדינת ישראל אז תחת כל עץ רענן ולא חשוב איפה יכולת ב 400 אלף שקלים לקנות דירה ואז נוצר מצב שקרית אתא הפכה להיות עיר נדל"נית של קריית אתא בלי שום אבחנה יכלו להיקלט פה בצורה חופשית 500 משפחות כי היה אפשר, זה היה משהו זמין מאוד בחיפה אי אפשר לקנות או בתל אביב או ברעננה כי זה יקר מאוד אז בעצם לאן מכניסים אותך?
יעקב כץ: שוב לפריפריה.
יעקב כץ: אז מה המשמעות שאני צריך להתמודד עם כל הבעיות הכלכליות הקשות האלה מבחינת רווחה והתמודדות קשה יומיומית.
יעקב כץ: המשפחות עצמם לא יוכלו לקבל את המענה כי אין לי את הכוח להתמודד אז אמרנו הרגע ויסות.
יעקב כץ: מצידי תיתן מענק של שני מליון שקל למשפחה אתיופית בתל אביב ותכניס מאה משפחות ברמת השרון ובכל עיר אחרת חזקה בישראל ויהיה ויסות בכל הערים, זה מה שאני רוצה ויסות.
יעקב כץ: נכון גם משפחות אתיופיות יהיו בערים החזקות ועכשיו מאה משפחות אלה שיכנסו לקריית אתא אני אתן להם את כל הכוח האפשרי נוכל גם לשלב אותם בחינוך ובכל הפעילות תרבותית של קריית אתא כדי להרים אותם לא להחליש אותם וללתת שלהם שוב את אותו מעמד של חלשים של אלו שדחוקים בפינה ולא יכולים להרים קול בכלל וזה מה שיקרה, כלומר ברגע שאתה לוקח עיר ומחליש אותה ומחליש אותה אין לה את הכוח והמנוף להרים את זה.
יעקב כץ: אני שמח שהצעקה שלנו הייתה שבמקום קיבלנו מיד 70 משפחות ואנו צריכים לסדר אותם זה בתי ספר דתיים, אלו כיתות לימוד שצריך לפתוח והרבה בעיות אחרות והשקעות כספיות שהמדינה לא נותנת לזה מענה ואנו מתמודדים עם זה אחר כך ואז אתה יכול להיתפס ברגע שיש לך 250 משפחות כאלה ואתה לא יודע מה לעשות, לכן חשוב מאד שיהיה ויסות לכל העניין הזה הסל הגדול הזה של מענקים אולי הוא רעיון טוב כי הוא יודע להיכנס לזה אבל מה קרה?
יעקב כץ: הם מקבלים 400 אלף ודירה של מרובע של עמיגור נמכרה ב 200 אלף, 200 אלף שקל עברו מיד לסוחר, למתווכים הם לקחו את הכסף, כלומר 50% מהמענק הלך לכל מיני אנשים ברחוב ולא הלכו למשפחה האתיופית.
יעקב כץ: באמת הם לא קבלו דירה של 4 חדרים כדי להיכנס לרווחה ולהתנהגות אחרת אלא הנציחו את הסלמס בתוך הערים וזה מה יצא כלומר אם היו אומרים אסור לך לקנות דירה שהיא מתחת ל אתה צריך דירה של לפחות 3 חדרים אבל לא, לא נתנו שום קריטריון אני מסביר, אני מכיר את כל הבקרות ואת הנושא אבל המציאות היא זו, אומרת ומעידה על הכל זו עובדה אנו יכולים להגיד הרבה דברים שיש אבל זו המציאות לצערנו אנו צריכים לדעת לעשות את הויסות נכון זה לאו דווקא האתיופים, במקרה הזה זה בכלל זה כל העלייה שאנו רוצים לתת לה את האפשרות להתמודד אני לא רוצה למתג אותם כי בקרית אתא במקרה הזה העלייה האתיופית היא טובה, היא חזקה יש המון מנהיגים אתיופים בתוך העיר שמובילים קו תרבותי חזק מאוד ושמם מגיע למרחקים ומצליחים ללמוד באוניברסיטאות ומשתדלים מאד יפה אבל במקרה הזה בכלל אנו מדברים על הבעיה, אנו מציפים את הבעיה יש צורך בליצור ויסות נכון כדי שהערים יוכלו להתמודד עם אוכלוסיה יחסית חלשה שאפשר לתת לה את ברכת הדרך ואחרי חמש שנים להעלות אותם על דרך המלך ובעצם להיות חלק מהאוכלוסייה ולא למתג אותם חלשים כל השנים כל החיים.
דני דנון: אני רוצה להתכנס לסיכום אלא אם כן יש למשהו הערות בבקשה נציגת משרד החינוך ד"ר רובינשטיין.
שרה רובינשטיין: אני פשוט רוצה להוסיף לדברים שנאמרו כאן לתפיסה הכוללת של קליטה, זה נכון שאי אפשר להסתכל על קליטה של השנתיים הראשונות ואפילו לא בחמש השנים הראשונות כל המחקרים לגבי הילדים מראים שבאמת קליטה טובה בבתי ספר עורכת לפעמים עד 10 שנים בין 10 ל 11 זאת אומרת שנגשים לכל מבחני הבגרות גם למקצועות עתירי שפה על אחת כמה וכמה כאשר ההורים נשארים מאחור הקשיים הולכים ומתגברים עכשיו המדינה כפי שודאי את היודע וכולנו יודעים המדינה מאפשרת את התנאים הראשונים במשך חמישה חודשים כל הנדידה הנוספת היא בעצם לא באופן רשמי היא מעוגנת על ידי המדינה אם כי יש רצון לתמוך אנו כן מנסים לתת כיתות המשך ברור.
דני דנון: זה בתשלום נוסף האולפני המשך?
שרה רובינשטיין: לא תמיד אנו יכולים לתת מענה לפני הצרכים האמיתיים בשטח וכאשר יש קליטה גם של 60 משפחות, עכשיו שבאו ממרכזי קליטה הם זקוקים להרבה מאוד גם לעברית תקשורתית גם לעברית עיונית וגם לעברית תעסוקתית בעיקר וגם לעברית שתפתח להם פתח למוסדות ושלא יהיו תלויים רק בקביים של מגשרים או מתרגמים או של אנשי מקצוע אחרים ואז יהיה הם נסוגים מבחינת השתתפות החברתית והאזרחית שלהם ואני חושבת שפה כן צריכה לצאת קריאה גדולה בעניין הזה אני על כל פנים לגבי קריית אתא כשאני יושבת כאן להעביר את הנתונים של צרכי קליטת העולים בשפה יש לפתוח את הדברים ולראות מה אנחנו יכולים לעשות אני בהחלט חושבת שזקוקים.
שושנה רוזנטל: את לא צריכה לבדוק אולפן תעסוקתי אין לנו שום בעיה אנו דיברנו על זה אם יש קבוצה של חמשה עשר, שמונה עשר איש אנו יכולים לפתוח כיתה בלי הגבלה.
דני דנון: כם אני אקריא את הודעת הסיכום: ועדת העלייה הקליטה ותפוצות מברכת את ראש עירית קריית אתא מר יעקב פרץ חברי מועצת העיר וכל צוות העיר על הפעילות המבורכת בנושא קליטת העלייה.
דני דנון: הועדה קוראת למשרד הפנים להגדיר בחוק נושא של מחלקות סטטוטוריות לקליטת עלייה בערים קולטות עלייה.
דני דנון: הועדה תקדם חקיקה של שינוי סטטוס של ערים קולטות עלייה על מנת שישקפו את המצב בפועל.
דני דנון: הועדה תבחן את נושא הקבורה האזרחית.
דני דנון: הועדה קוראת לשר לביטחון פנים לשפר את המענה בנושא חוקרים דוברי אמהרית במרחב תחנת זבולון כמו כן הועדה מבקשת לקבל לידיה תוך 30 יום דו"ח על מצבת חוקרים דוברי אמהרית בכל מדינת ישראל.
דני דנון: הועדה שמחה לשמוע על הנושא של רכז בחצי משרה למען יוצאי העדה האתיופית.
דני דנון: הועדה קוראת למשרד הקליטה להמשיך ולתגבר תקציבים לפעילות חברתית עבור עולים חדשים בקריית אתא.
דני דנון: אני רוצה להודות על ראש העיר על האירוח ולכל החברים שהגיעו תודה רבה ובהזדמנות זו חג פסח כשר ושקט.
דני דנון: אנחנו פותחים ישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בנושא חשוב של גמול והכרה ראויים למסורבי העלייה.
דני דנון: התקיים דיון בוועדה בראשותה של חברת הכנסת ליה שמטוב, ואנחנו רוצים לראות מה נעשה כדי להתקדם בנושא הזה.
דני דנון: לצערי, אני לא רואה פה בחדר נציגים של משרד הקליטה ו"נתיב" שהתנצלו על כך שלא יכלו להגיע.
דני דנון: נציגי משרד הקליטה יגיעו בהמשך למסור דיווח.
דני דנון: הם ביקשו שזה יהיה דיווח דיסקרטי לגבי ההתקדמות שלהם בנושא.
דני דנון: אבל, אני כן ראיתי צורך לקיים את הישיבה, לשמוע את הנציגים, ולראות מה אנחנו עושים כדי שלא נשב פה בעוד שנה ונשמע על רצונות של המשרדים להתקדם.
דני דנון: נתן, אתה יכול להצטרף אלינו.
דני דנון: בפתח הדיון אני רוצה לומר שלא צריך להציג לי או לחברת הכנסת ליה שמטוב את החשיבות של מתן גמול ראוי למסורבים.
דני דנון: על זה אפשר לעבור הלאה.
ליה שמטוב: זה כבר השלב הבא.
דני דנון: אנחנו מעריכים, מכירים ומשוכנעים.
דני דנון: אין שום ספק בחדר הזה, ולפי דעתי גם בקרב הציבור בישראל.
דני דנון: אם היינו עושים היום סקר לגבי הנושא הזה, הציבור בישראל תומך בהכרה ובהשלמת פנסיה ראויה.
דני דנון: לכן, אני חושב שאנחנו צריכים לעבור לשלב השני לגבי הנתונים, כמה אנשים הגישו, מבחינת קריטריונים, מבחינת מספרים, ולראות מה עושים כדי לקדם את הנושא.
דני דנון: נתן שוורצמן, בבקשה.
נתן שוורצמן: זה יהיה יותר טוב אם אקריא את הדברים.
נתן שוורצמן: אני שוורצמן נתן, בן 82.
נתן שוורצמן: ברית-המועצות היא ארץ רעה, היא ארץ אויב.
נתן שוורצמן: היא עיכבה את העלייה שלי במשך 14 שנה, והיא לא נתנה לי אפשרות לעבוד שם במקצועי.
נתן שוורצמן: הייתי מהנדס מערכות בכיר.
נתן שוורצמן: בגיל 60 עליתי, ואז התברר כי אי-אפשר לגשר על הפער שנוצר במקצוע שלי.
נתן שוורצמן: מייד התחלתי לעבוד בישראל כאיש ניקיון, כחשמלאי, בארכיון, בשכר מינימום, וכל זאת עד שפיטרו אותי בגיל 65.
נתן שוורצמן: לכן, מצבי הכספי גרוע.
דני דנון: נתן, ברשותך, אני יודע שהכנת דברים.
דני דנון: אבל, חשוב לי יותר לנהל שיחה.
דני דנון: ממה אתה מתפרנס היום?
דני דנון: מהי הקצבה שאתה מקבל היום?
נתן שוורצמן: רק ביטוח לאומי.
נתן שוורצמן: ביחד עם אשתי זה בערך 2,200 – 2,300.
ליה שמטוב: לא, ביחד עם אשתך זה 3,500 – 3,700.
נתן שוורצמן: אני לא זוכר בדיוק את הסך-הכול.
אליהו אסאס: 3,400.
אליהו אסאס: אבל, זה לא הדיון.
נתן שוורצמן: בערך 3,000.
נתן שוורצמן: קודם כל, אני רוצה לומר שאני צריך שתי דקות וחצי כדי לומר את כל מה שאני הכנתי.
דני דנון: אבל, אני רוצה לומר בצורה מאוד ברורה שאנחנו כבר עברנו את השלב שבו החשיבות ברורה לנו.
דני דנון: אנחנו רוצים כרגע להתקדם, ולראות מה עושים כדי שזה יקרה, ולא להבין את החשיבות ואת העשייה כי זה ברור לנו.
דני דנון: זה ברור לנו, ואנחנו מכירים את זה.
דני דנון: אני רוצה להיות פרקטי, יותר מעשי – לראות בכמה אנשים מדובר, כמה כסף זה עולה למדינה, ולמה הפתרון לזה לא נמצא כבר.
דני דנון: נתן, לסיום - אם תוכל בדבריך לדבר על העתיד ולא העבר.
נתן שוורצמן: במשך 14 השנים שבהן הייתי מסורב עלייה אני עבדתי שם ועשיתי הכול כשליח של ישראל, וזאת למרות שלא אמרתי שאני שליח.
נתן שוורצמן: העבודה היתה באמת מפוארת, ורציתי להראות משהו.
נתן שוורצמן: הרבה אנשים מסורבי עלייה עבדו כמו שליחים.
נתן שוורצמן: היה סמינר מדעים, סמינר - - -, גני ילדים והכול, וגם אני עשיתי עבודה, ואני יכול להראות.
נתן שוורצמן: הרבה אנשים שהגיעו ארצה מברית-המועצות קצת אחרי לא איבדו את האזרחות שלהם, ועכשיו הם מקבלים פנסיה.
נתן שוורצמן: כציוני אני מיהרתי לצאת מייד כשניתנה לנו אפשרות.
נתן שוורצמן: התנאי הוא שאני איבדתי את האזרחות, ועכשיו אני לא מקבל כלום.
נתן שוורצמן: אני מקבל רק ביטוח לאומי.
נתן שוורצמן: למרבה האירוניה, אנשים שהם לא היו ציונים והם לא מיהרו לצאת מהארץ שמרו על האזרחות הרוסית של המדינה בה הם עבדו הרבה שנים.
נתן שוורצמן: אבל, אני איבדתי את האפשרות לקבל פנסיה, למרות שיש לי ותק שם של 35 שנים עד גיל 60.
נתן שוורצמן: אני לא מקבל פנסיה.
נתן שוורצמן: משפט אחרון – אני לא עבדתי שם במקצוע שלי.
נתן שוורצמן: אבל, אני כן עבדתי למען ישראל, כשליח של ישראל.
נתן שוורצמן: באותו זמן לא קיבלתי שם כלום.
נתן שוורצמן: אבל, עכשיו, לאחר שהגעתי ארצה, אני צריך לקבל פיצוי לגבי הפנסיה כי המצב הכספי שלי גרוע מאוד.
יעקב שטרייכר: אתה שאלת מה הוא רוצה, וגם אני רוצה לשאול.
יעקב שטרייכר: (מדבר בשפה הרוסית.
יעקב שטרייכר: )
נתן שוורצמן: מיליון.
נתן שוורצמן: איזה שאלה?
נתן שוורצמן: כמה אני רוצה?
נתן שוורצמן: יש דעה לאנשים לגבי פנסיה אפילו משכר מינימום.
נתן שוורצמן: איזה פנסיה יש לאדם שקיבל שכר מינימום במשך הרבה שנים?
נתן שוורצמן: אפילו זה – משכר מינימום.
נתן שוורצמן: האם אתה יכול לדמיין איזה פנסיה יש משכר מינימום?
דני דנון: הרב אליהו אסאס, בבקשה.
אליהו אסאס: שמי אליהו אסאס, ואני רוצה להודות על כך שיש לנו פגישה היום.
אליהו אסאס: אבל, בכל זאת, זהו הדבר האחרון שאני רוצה להודות עליו, כי ביתר הדברים אני רוצה להשיב על השאלה שלך, מה אנחנו מצפים שיהיה?
אליהו אסאס: כמו שאמרת, אין על מה לדון שאנחנו זכאים לפיצוי פנסיוני – זו הנוסחה – מכיוון שאנחנו לא עבדנו פה, ולא עבדנו שם מספיק זמן, כי לא יכולנו לעבוד כי היינו מסורבי עלייה ולא הגענו בזמן הנכון.
אליהו אסאס: הקריטריונים כבר הוסכמו, והכול כבר ידוע.
אליהו אסאס: אתה שאלת מה אנחנו רוצים.
אליהו אסאס: אנחנו רוצים דבר אחד והוא שתהיה התקדמות.
אליהו אסאס: בשנה האחרונה לא קיבלתי שום פנייה מאף גורם, שום שאלה שהופנתה אליי, שום דבר – כאילו אנחנו לא קיימים.
אליהו אסאס: לא שמעתי על שום התקדמות.
אליהו אסאס: אולי יש התקדמות נפלאה.
אליהו אסאס: אבל, אני לא שמעתי על זה.
אליהו אסאס: אני חושב שהשורה התחתונה היא בחשבון הבנק.
אליהו אסאס: אף אחד לא שאל מהו חשבון הבנק שלי על מנת להעביר לשם כל חודש פיצוי פנסיוני.
אליהו אסאס: אדוני היושב-ראש, זה מה שאני מבקש כי כל ההחלטות כבר היו פה.
אליהו אסאס: אני שואל עכשיו מה נעשה, וזאת מכיוון שאף אחד לא סיפר לי מה נעשה.
אליהו אסאס: אני רוצה לדעת בדיוק דברים קונקרטיים, וגם תאריכים.
אליהו אסאס: אצלנו גורם הזמן הוא מאוד מאוד חשוב.
אליהו אסאס: אני פה אולי הצעיר מהחבורה – אני רק בן 65.
אליהו אסאס: אני הילד פה.
אליהו אסאס: אבל, יש אנשים שהזמן שלהם מאוד מאוד לחוץ.
אליהו אסאס: אני רוצה לשמוע פה תאריכים – מאיזה חודש של השנה נקבל פיצוי פנסיוני בחשבון הבנק שלנו.
דני דנון: מישה שאולי, בבקשה.
מישה שאולי: שלום, אני לא בין אלה שצריכים ליהנות מזה.
מישה שאולי: אני פועל בהתנדבות למען החברים הוותיקים שלי שהודות להם אני בארץ.
מישה שאולי: אני שוטר לשעבר, ו-30 שנה עבדתי במוסדות המדינה.
מישה שאולי: אף פעם לא נתקלתי במצב כזה שאף אחד לא אחראי לשום דבר.
מישה שאולי: בשלושת החודשים האחרונים ניסיתי לברר איפה נתקע מימוש ההחלטה הנפלאה שהתקבלה בוועדה הזאת החל ממאי 95', ואני לא מצליח לעשות את זה.
מישה שאולי: אומרים לי אנשי משרד האוצר שאין להם זמן להיפגש, אומרים שדורשים איזושהי רשימה סגורה של מוטבים אפשריים.
מישה שאולי: אף אחד לא יודע שום דבר.
מישה שאולי: התוצאה, אומנם, טובה.
מישה שאולי: לפי החישובים שלנו זה צריך לעלות בין 2 ל-3 מיליון שקל בשנה.
דני דנון: על כמה אנשים מבוססים התחשיבים שלכם?
מישה שאולי: הם מבוססים על עד 150 איש עם ותק של פעילות ציונית של 10 שנים לפחות, שכר ממוצע במשק – 8,000 שקל ומשהו, 2% לשנה – זה החישוב.
מישה שאולי: ברור שאוצר המדינה חוסך מידי חודש שהוא לא משלם את הכסף הזה 200 - 300 אלף שקל, שזה כמובן נפלא.
מישה שאולי: זה מאוד יקדם את הכלכלה שלנו.
דני דנון: אנשים גם מתקדמים בגיל, וחלקם הולכים לעולמם.
מישה שאולי: עוד יותר יהיה חיסכון- פנטסטי.
מישה שאולי: אני התחייבתי בישיבת הוועדה הקודמת שאני אודיע לכל חברי הכנסת שנוגעים בזה ברגע שמישהו מהאנשים האלה ימות: דע לך, חסכת למדינה עוד סכום.
מישה שאולי: אני לא מבין מה קורה?
מישה שאולי: האם אף אחד לא מבין מה קורה?
מישה שאולי: אנשים לא מצליחים להיפגש?
מישה שאולי: האם שני משרדי הממשלה לא מצליחים להיפגש ביניהם?
מישה שאולי: זו חרפה.
דני דנון: אלי ולק, בבקשה.
אליהו ולק: בוקר טוב לכולם.
אליהו ולק: שמי אלי ולק, מוותיקי ידידי ועדת העלייה והקליטה.
אליהו ולק: קודם כל, אני רוצה לברך את היושב-ראש שהוא חדש, מבחינתי.
אליהו ולק: אני משתתף לראשונה בישיבה שדני דנון יושב בראשה.
אליהו ולק: אני מאחל לדני שהוא יצליח להזיז את העניין הכאוב הזה.
אליהו ולק: כמו קודמי, אני לא טוען לשום גמלה.
אליהו ולק: ברוך השם, אני עליתי לפני ארבעים שנה.
אליהו ולק: אבל, במשך כל חיי השתתפתי במאבק למען העלייה מברית-המועצות.
אליהו ולק: הייתי גם שותף לניסיון המוצלח יותר בסוף שנות השמונים לעזור לפעילים שהגיעו, ואז קבוצה קטנה של פעילים קיבלה סיוע של עם ישראל מהסוכנות היהודית.
אליהו ולק: כבוד היושב-ראש, אני רוצה להפנות את תשומת ליבך לכך שהדיונים בוועדה זו, ועוד לפני הוועדה, התחילו לפני שנתיים לפחות.