GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ליה שמטוב: לגבי התעסוקה.
ליה שמטוב: לפני כמה ימים ביקרתי, זו לא פעם ראשונה, במפעל צובר, מפעל של תוספי תזונה והחברה הזו נמצאת בנצרת עילית ואני רוצה שאנשי המשרד לפיתוח הנגב והגליל ישמעו אודותיה.
ליה שמטוב: זה מפעל קטן שעובדים שם בין 50 ל-60 עובדים, 99.9% הם עולים חדשים וזה המפעל היחידי בארץ שמייצר את הטכנולוגיה של soft gel.
ליה שמטוב: בפברואר או במרץ הם עשויים לקבל פרס מנשיא המדינה על פועלם.
ליה שמטוב: זה מפעל שרוצה להתרחב ולגדול.
ליה שמטוב: זה מפעל מאוד צנוע שמעוניין לקלוט עוד 50 או מאה עובדים.
ליה שמטוב: אז זה לידיעתכם, אז אם אפשר לעזור להם במענקים.
ליה שמטוב: אני רוצה שתיקחו את זה לתשומת ליבכם, כי באמת זה מפעל של אנשים מקצועיים וגם של אנשים צעירים שמשרתים בצבא ועובדים שם במפעל.
ליה שמטוב: אתה שאלת שאלה לגבי איזה ערים קולטות עולים.
ליה שמטוב: מנכ"ל משרד הקליטה נתן למשל את הדוגמה של צפת.
ליה שמטוב: בשנת 2003 כאשר כיהנתי כסגנית ראש העיר נצרת עילית, אז נבחרו הצעירים בפעם הראשונה למועצה בצפת.
ליה שמטוב: אני שאלתי אותם, במה אתם רוצים להתעסק?
ליה שמטוב: הם השיבו לי, אנחנו רוצים לקלוט עולים חדשים ויש לנו תוכניות ואנחנו רוצים לעשות אחד, שתיים ושלוש, הם מנו את הסעיפים.
ליה שמטוב: אמרתי, טוב לכם.
ליה שמטוב: אצלנו בנצרת עילית, זה כבר עשינו בשנת 1989.
ליה שמטוב: היום אם אני משווה בין שתי הערים האלה, אז איפה צפת ואיפה נצרת עילית?
דני דנון: אני רוצה לבקש מנציגי "נפש בנפש", ממישל קפלן גרין, אילו פרויקטים יש לכם שקשורים ביישוב הנגב והגליל.
מישל קפלן גרין: תודה על זכות הדיבור.
מישל קפלן גרין: אני מישל קפלן גרין.
מישל קפלן גרין: לידי יושבת ליזי מרטין .
מישל קפלן גרין: אנחנו עובדות בארגון "נפש בנפש" על פרויקטים שונים.
מישל קפלן גרין: אני מנהלת את הפרויקט עלייה לצפון Go North שהזכרתם אותו.
מישל קפלן גרין: כפי שידוע לכם זו תוכנית של 5 שנים כאשר הרעיון היה להביא אלף עולים לצפון בתוך חמש שנים משנת 2009 ועד 2013.
מישל קפלן גרין: בשנתיים הראשונות הצלחנו להביא 450 עולים לצפון שרוב רובם גרים במעלות, נהרייה, כרמיאל, קצרין וצפת.
מישל קפלן גרין: הם מעוניינים ורוצים לגור בכל המקומות.
מישל קפלן גרין: ילנה קוברסקי הזכירה זאת, יש לנו עולים שמשתתפים בפרויקט של הסוכנות היהודית "בית ראשון במולדת" כאשר הם מתחילים את עלייתם ארצה בקיבוצים וכמובן יש לנו עולים ביישובים, מושבים וכולי.
מישל קפלן גרין: אנחנו יכולים להסתכל על ההצלחה האדירה של 115 בתי אב, עולים, שכן הצליחו מקומות לגור בצפון.
מישל קפלן גרין: אבל אנחנו רואים שבשנה האחרונה היו 300 עולים שעלו לצפון, להיות יותר מדויקת, 319 עולים שעלו לצפון השנה.
מישל קפלן גרין: אם אנחנו רוצים להמשיך את הפרויקט, לא על הבסיס של אלף עולים במשך 5 שנים, אלא על בסיס של 300 או 400 עולים שיגיעו לצפון כל שנה, אנחנו זקוקים לדיור.
מישל קפלן גרין: נושא הדיור הוא פשוט בעיה רצינית מאוד.
מישל קפלן גרין: אפשר להתייחס לתעסוקה, אפשר להתייחס לחינוך, על הליטוף של קליטה לעולה ביישוב, אבל הדבר החשוב ביותר, אם הם לא יכולים למצוא דיור אז מה אנחנו עושים?
מישל קפלן גרין: מה אנחנו משווקים?
מישל קפלן גרין: ובמה אנחנו עוזרים לעולים?
מישל קפלן גרין: אז לדעתנו הנקודה הכי הכי חשובה זה שאנחנו לא רק צריכים לשים על השולחן אלא לדון בזה ולמצוא פתרונות דיור בצורה רצינית ומהר, גם לקראת השנה הקרובה וגם לעתיד היותר רחוק, זה הנושא של הדיור, הן דיור בשכירות והן דיור בבנייה.
מישל קפלן גרין: אנחנו רוצים להתייחס לזה גם בערים.
מישל קפלן גרין: השנה אכלסנו 17 משפחות במעלות.
מישל קפלן גרין: הצלחנו לעשות זאת על ידי שיתוף פעולה אדיר עם העיר.
מישל קפלן גרין: העולים שהתיישבו שם רובם מארצות הברית אבל גם מקנדה וגם מאנגליה.
מישל קפלן גרין: אחד מהעולים שלנו שגר בכרמי
מישל קפלן גרין: אל זה אדם הנטמן שיושב כאן היום.
מישל קפלן גרין: רובם עולים מארצות הברית.
דני דנון: אדוני, ספר לנו קצת על עצמך.
דני דנון: מה אתה עושה היום, איך ולמה הגעת לגור בכרמיאל?
אדם הנטמן: הגעתי לכרמיאל כי היא בעצם הכי יפה בישראל לפי דעתי.
אדם הנטמן: רציתי לגור הרחק מן המרכז עד כמה שאפשר ולכן הגעתי לכרמיאל.
אדם הנטמן: התאהבתי לגמרי באזור.
דני דנון: מה עשה את החיבור בינך ובין העיר כרמיאל?
אדם הנטמן: בעצם הגעתי לישראל כאשר הייתי בן 20.
אדם הנטמן: טיילתי בה לאורכה ולרוחבה, גרתי בארץ במשך שנה, עשיתי מסע שהיה פילוט שאורגן על ידי ארגון "נפש בנפש".
אדם הנטמן: הגעתי לתל אביב.
אדם הנטמן: שנאתי את הכרך של תל אביב.
אדם הנטמן: נדמה היה לי שהאזור הזה הוא בשבילי.
אדם הנטמן: הצפון מזכיר במידה מסוימת את חבל הארץ של טוסקנה באיטליה.
דני דנון: אנחנו לא כל כך מכירים את טוסקנה.
אדם הנטמן: זה לא חשוב כל כך.
דני דנון: מה אתה עושה, אתה גולש באינטרנט?
אדם הנטמן: אני גולש באינטרנט ואני מעודכן במה שקורה.
אדם הנטמן: הכול עובר דרכי.
דני דנון: איך אתה מתפרנס?
אדם הנטמן: יש לי כמה אתרים, אני מתקשר עם סטודנטים שזה עתה סיימו את האוניברסיטה.
דני דנון: מה אתה עושה כדי לשפר מעמדך בישראל?
אדם הנטמן: אני נוקט בדרכים שונות.
מישל קפלן גרין: אדם הזמין אותנו אליו.
מישל קפלן גרין: דיברנו מקודם על הנושא של עלייה מאנגליה כי בעצם אדם הוא בגיל של זוגות צעירים וכמובן זה חשוב כי כאשר אנחנו מסתכלים על העלייה של העתיד ובעצם על הפוטנציאל הטמון באוכלוסייה הזאת אנחנו צריכים באמת להסתכל על התנאים על הצעירים היחידים שעתידים להקים משפחות ויגורו בגליל או בנגב לטווח רחוק.
מישל קפלן גרין: אז דיברנו מה ישאיר את האנשים הצעירים בגליל?
מישל קפלן גרין: חברים של אדם.
דני דנון: מה היא הנקודה כאן?
מישל קפלן גרין: הנקודה היא לפתח את הנושא של תעסוקה, לפתח מקורות תעסוקה בכל מיני תחומים.
מישל קפלן גרין: גם צריך שהמשרדים השונים יתחילו לדבר עם העולים לפני העלייה שלהם.
מישל קפלן גרין: אנחנו כבר עושים את זה אבל אנחנו צריכים אתגרים.
מישל קפלן גרין: אולי אתגרים שהממשלה יכולה להציע עם תמריצים כלשהם, לעזור למעסיק להחליט להעסיק את העולה.
ליה שמטוב: תמריץ כמו נתינת מענק.
מישל קפלן גרין: אמנם לתת מענק אבל אולי גם מענק של אולפן שהעולה יוכל גם לעבוד וגם ללמוד, להמשיך את האולפן במשך הזמן שהוא עובד.
מישל קפלן גרין: זה כדי שהעולה לא יצטרך להחליט בין X ל-Y.
ליה שמטוב: את מדברת על אולפן המשך.
מישל קפלן גרין: אני מדגישה את הצד התעסוקתי.
מישל קפלן גרין: אולפן שעוזר לעולה לקדם את החיים שלו.
דני דנון: דניאל אבן צור,
דני דנון: מנהל פרויקט "הישג ציוני", בבקשה דניאל.
דניאל אבן צור: צהריים טובים לכולם.
דניאל אבן צור: קודם כל זה מאוד מחמם את ליבנו שלמדינה עדיין חשוב גם ללוות את העולים בהמשך הדרך ולא רק להביא אותם לכאן.
דניאל אבן צור: אני מייצג קבוצה של 180 משפחות, כולן זוגות צעירים, משפחות עם ילדים.
דניאל אבן צור: אנחנו הקמנו את התנועה לפני שנתיים.
דניאל אבן צור: כולנו חיילים בודדים לשעבר.
דניאל אבן צור: אלינו במסגרת "סלע", "נעלה", עלינו לבד בין גיל 13 עד גיל 17, שירתנו בצה"ל ביחידות קרביות, רובנו, בינינו יש הרבה קצינים.
דניאל אבן צור: סיימנו כבר את הלימודים האקדמיים.
דניאל אבן צור: לי אישית יש תואר שני.
דניאל אבן צור: יש גם אנשים שממשיכים לדוקטורט.
דניאל אבן צור: מה שמייחד אותנו הוא הרצון להישאר בארץ.
דניאל אבן צור: יש הרבה אנשים שעוזבים.
דניאל אבן צור: עשינו מחקרים לגבי "סלע" ו"נעלה" וראינו שיש הרבה אנשים שעוזבים את הארץ דווקא בגלל הנושא של דיור ובגלל הנושא של אי יכולת להיקלט בארץ.
דניאל אבן צור: אז אנחנו יוזמים את התנועה שגם תחבר את האנשים וגם תביא אותנו, את אותם 180 משפחות ביחד.
דניאל אבן צור: זו רק התחלה כי יש לנו כל שנה בערך 30 או 40 משפחות שמצטרפות אלינו, עוד ועוד, והן רוצות לעבור לנגב או לגליל.
דניאל אבן צור: אחרי פעילות של שנתיים, סיירנו בכל הערים ובכל הרשויות.
דניאל אבן צור: אני רוצה להודות לכל אחד ואחד מכם שמלווה אותנו באופן אישי.
דניאל אבן צור: עכשיו אנחנו עומדים ממש בצומת דרכים.
דניאל אבן צור: הגענו לישוב כרמית, נשלחנו לשם על ידי מנהל מקרקעי ישראל.
דניאל אבן צור: הישוב הזה הוקם לצורך קליטת עולים.
דניאל אבן צור: זה ישוב הדגל בנגב שנושא את נס העלייה והקליטה של הנגב בשנות האלפיים.
דניאל אבן צור: כבר עברנו את כל המחסומים.
דניאל אבן צור: הדבר היחיד שנשאר, יש לנו כבר 91 משפחות שרוצות להתיישב ורוצות לעזוב את מרכז הארץ, לעזוב את עבודתם הנוכחית ולהקים עסקים וליישב את המשפחה בנגב.
דניאל אבן צור: אבל מה שחסר זה אישור של מנהל מקרקעי ישראל.
דני דנון: איפה זה ישוב כרמית בנגב?
דניאל אבן צור: זה ליד מיתר, לכיוון ערד שם, צומת שוקת.
דניאל אבן צור: אם נצליח בכרמית אז נוכל להעתיק את ההצלחה הזאת גם לנצרת עילית וגם לקציר בואדי ערה שגם שם אנחנו מתכננים להתיישב, שני מקומות נוספים שאנחנו רוצים להגי גם לשם.
דניאל אבן צור: אני מדבר על כמויות של 50 או 100 משפחות וזאת באמת לחולל שינוי ולעשות פעילות חברתית וליזום תעסוקה.
צבי רוזנברג: יש לנו הרבה ניסיון עם עולים שגרים כבר בארץ ואיך להתמודד איתם ואנחנו יודעים לייצג את הרצונות שלהם.
צבי רוזנברג: מה שאנחנו שמנו לב שיש בעיתיות זה שלנו בתור עמותה, בתור אנשים שרוצים לעבור לגליל ולנגב, את הניסיון בלבנות קהילות, לבנות ישובים.
צבי רוזנברג: זה ניסיון לעבוד מול משרדי ממשלה.
צבי רוזנברג: למרות שהמשרד לפיתוח הנגב והגליל מלווה אותנו, אין מישהו ספציפי שיכול להקדיש לנו יותר זמן וללוות אותנו באופן אישי מתחילת התהליך ועד סופו.
צבי רוזנברג: אני חושב שאיש מקצוע כזה שיש לו את הניסיון באחד ממשרדי הממשלה יוכל להועיל מאוד.
צבי רוזנברג: אנחנו מאוד זמינים.
צבי רוזנברג: העולים כבר נמצאים כאן, מוכנים, רוצים לעבור.
צבי רוזנברג: זה חבר'ה צעירים, אקדמאים שזה פוטנציאל חברתי עצום מעולה, רק חסר לנו באמת הצד שכנגד מטעם הממשלה שיבואו לקראתנו כדי שנוכל לגשר על הפערים.
מרינה סולודקין: אני חושבת שאנחנו כבר עייפים מדיבורים על הגליל ועל הנגב.
מרינה סולודקין: כולנו מבינים את האתגרים האסטרטגיים והאחרים בהקשר זה אבל אני לא מרגישה שמשהו קורה בשטח.
מרינה סולודקין: אני שומעת אנשים עייפים שמדברים על ישוב שהם רוצים להקים.
מרינה סולודקין: אני שומעת פעם שנייה ושלישית ואינספור פעמים על התוכניות האלה.
מרינה סולודקין: מה שאני מבקשת מהוועדה שלנו, הוועדה לעלייה וקליטה, אם מדובר בערים בגליל או בנגב הרי שאנחנו צריכים לדרוש מענקים לפחות לעולים.
מרינה סולודקין: לומר חד וחלק איזה מענקים.
מרינה סולודקין: אם מדובר בהקמת ישובים זה בטוח שאין זה מעניינו של משרד קליטת עלייה בלבד ואף לא מעניינו של המשרד לפיתוח הגליל והנגב בלבד, אולי זה מעניינה של מחלקה מסוימת במשרד ראש הממשלה.
מרינה סולודקין: זאת כמובן אם אנחנו רוצים להקים ישובים במקומות האלה.
מרינה סולודקין: אני מדברת על עיתוי.
מרינה סולודקין: מזמן, זה זמן רב שהחיילים המשוחררים מבקשים אדמה ומכסות מים.
מרינה סולודקין: הם מאוד רוצים לעסוק בחקלאות טרופית.
מרינה סולודקין: היה רק שר אחד שהיה מוכן לעשות משהו בכיוון זה, אני מתכוונת לשר שלום שמחון.
מרינה סולודקין: לא מצאנו פרטנרים אחרים במשרדי ממשלה אחרים במשך הקדנציות הקודמות.
מרינה סולודקין: אני חושבת שגם על זה אנחנו צריכים לתת את הדעת וזה יהיה פתרון מצוין לישוב הנגב והגליל.
שמעון לנקרי: אזור העדיפות הלאומי הוא אזור מאוד קטן בעצם וכל מה שעולה פה, ולא משנה באיזו ועדה, אנחנו נשב, אתה, אני, ראשי ערים, תמיד יעלה אזור העדיפות הלאומי.
שמעון לנקרי: צריך להבין שכל החבר'ה האלה שדיברו פה באמת מדברים מהמקום שכולם רוצים לנוע למרכז.
שמעון לנקרי: כדי לשכנע אותם להישאר בנגב ובגליל ובאזורי העדיפות הלאומית באמת צריך לראות שהחלטות הממשלה שהוחלטו כבר לתת עדיפות כזו או אחרת אכן מיושמות.
שמעון לנקרי: לא פעם אתה מוצא החלטות שכן מועדפות אבל אף אחד לא מממש אותן.
שמעון לנקרי: אתה רואה משרדי ממשלה שמתקשים לנוע בין משרד האוצר לבין גורמים אחרים, שאם פשוט כן היו בונים את זה בצורה נכונה לא היינו רואים את המעברים האלה.
שמעון לנקרי: אני רואה את שתי הבנות שלי, אחת סטודנטית בתל אביב, השנייה היא טניסאית באזור השרון.
שמעון לנקרי: מתי אני אראה אותן?
שמעון לנקרי: ברור הוא שאם היו מרכזים גדולים כמו שהשר קודם אמר והיה תעדוף לגמרי מושלם כמו שהחבר'ה האלה מבקשים אז הכול גם היה נראה אחרת ואז הנהירה לא היתה חד כיוונית אלא היו נמצאות סיבות טובות לאנשים להישאר באזורי הפריפריה, באזורי העדיפות הלאומית.
דמיטרי אפרצ'ב: אדוני היושב ראש, הנקודה המרכזית זה הנושא של דיור.
דמיטרי אפרצ'ב: כל שאר הדברים בעלי פיתרון.
דמיטרי אפרצ'ב: אין שום בעיה, לא כסף, שום דבר.
דמיטרי אפרצ'ב: אין תקציבים לבנייה, לא ציבורית, לא אחרת.
דמיטרי אפרצ'ב: אם היינו עכשיו מגיעים למצב שבעכו או בכל מקום אחר, דימונה, או כל מקום אחר, היו מוסיפים אלף יחידות דיור, תוך חודש ימים זה היה נגמר.
דמיטרי אפרצ'ב: עוד אלף יחידות דיור, נגמר.
דמיטרי אפרצ'ב: כל עוד אין פתרון לנושא הזה אנחנו יכולים לדון מפה עד מחרתיים.
אלי ברנשטיין: בדיוק על הנושא הזה רציתי לדבר.
אלי ברנשטיין: אני מדימונה.
אלי ברנשטיין: עכשיו קלטנו קבוצה של מאה סטודנטים שהם גרים אצלנו ומסיימים ללמוד בקרוב.
אלי ברנשטיין: הקבוצה הזאת סיימה את הלימודים, חברי הקבוצה רוצים להישאר לגור בדימונה.
אלי ברנשטיין: אנחנו הצענו להם קרקע, המינהל עוצר אותנו.
אלי ברנשטיין: צריכים מכרז.
אלי ברנשטיין: החבר'ה האלה רוצים להישאר לגור כקבוצה ולבנות את הבתים שלהם בעיר.
דימטרי אפרצ'ב: בשנת 1990 מי שהיה שר הבינוי והשיכון הצליח להתגבר על כל הבירוקרטיה עם מאות אלפי יחידות דיור.
דימטרי אפרצ'ב: אני הגעתי לעיר קצרין יומיים לפני שאת עלית לארץ, בדיוק לפני 20 שנה בחודש הזה.
דימטרי אפרצ'ב: אני זוכר שכאשר אנחנו הגענו לישוב היו 3000 תושבים, עמדו שם שתי שכונות ריקות.
דימטרי אפרצ'ב: העולים קיבלו מפתחות.
דימטרי אפרצ'ב: היום זה ישוב של 8000 איש.
דימטרי אפרצ'ב: וככה זה בעכו ובכל מקום.
אלי ברנשטיין: בדימונה היו 20 אלף איש, הגיעו ל-40 אלף איש.
אלי ברנשטיין: זאת אומרת 20 אלף איש הגיעו לדימונה.
אלי ברנשטיין: עכשיו אני רוצה לדבר על עוד נושא אחד שהוא מאוד חשוב.
אלי ברנשטיין: אנחנו מדברים פה על סטודנטים, על חבר'ה שצריכים להגיע.
אלי ברנשטיין: יש את כל האמצעים.
אלי ברנשטיין: אנחנו במשך 5 שנים שיווקנו כאלף יחידות דיור, השנה אנחנו משווקים 1200 יחידות דיור.
אלי ברנשטיין: הבנים שלנו חוזרים הביתה.
אלי ברנשטיין: שני הילדים שלי מתוך ארבעה חזרו לדימונה.
אלי ברנשטיין: אתה לא יודע איזה אושר זה.
אלי ברנשטיין: אחד מהם בונה בית.
אלי ברנשטיין: הוא עובד בקק"ל.
אלי ברנשטיין: אז תבינו זה הכול פונקציה שלנו.
אלי ברנשטיין: אנחנו צריכים להילחם ואתה צריך לעזור לנו, החלטת ממשלה בנושא הדיור.
אלי ברנשטיין: תהיה עכשיו הנחה של 140 אלף שקל, הנחה במשכנתאות לאזור א'.
אלי ברנשטיין: זה המון.
אלי ברנשטיין: 800 שקל משכנתא זה עוזר המון.
אלי ברנשטיין: תעזור לנו לקדם את הנושא מול המינהל וגורמים אחרים.
דני דנון: לצערנו אין פה נציג של המינהל ואין פה נציג של משרד השיכון.
אלי ברנשטיין: אתה פה.
אלי ברנשטיין: אתה, יש לך בשורות בשבילנו?
רונן כהן: רונן כהן, משרד השיכון.
דני דנון: אני מברך את ראש עיריית בית שאן שנכנס כרגע.
דני דנון: אנחנו כמעט בסוף הדיון, בוא הצטרף אלינו.
דני דנון: אנחנו מדברים בדיוק עליכם.
דני דנון: הנציג של משרד השיכון מדבר עתה.
רונן כהן: פשוט אמר את זה ראש העיר של דימונה.
רונן כהן: השר מביא בפני הממשלה את כל הסוגיה של העזרים במשכנתאות.
רונן כהן: הוא לא ממוקד עולים אבל בוודאי שהוא משרת את העולים.
דני דנון: ההקלה במשכנתאות איננה תופסת לגבי הנגב והגליל בלבד?
רונן כהן: מתמקדים באזורי עדיפות.
רונן כהן: הרעיון הוא להוריד את המחירים, את העלויות.
רונן כהן: זה הכיוון.
דני דנון: אני אגיד לך, אני אגיד את זה גם לשר, אני רואה בעיתיות שיקנעם מקבלת את אותם תנאים כמו שמקבלים בצפת ובקריית שמונה.
דני דנון: אי אפשר למתוח את המפה בצורה כזאת ואז להגיד אין כסף.
דני דנון: אני רואה בעיתיות בכך שהמפה כל כך פרושה.
דני דנון: גם בתעשייה, אם אני יזם היום ואני רוצה לבנות מפעל תעשייה, אני אבנה אותו ביקנעם ואני לא אבנה אותו בקריית שמונה או בקריית גת.
רונן כהן: יש כל כך הרבה קרקעות, בעיקר באזורים האלה שאנחנו מדברים עליהם.
רונן כהן: יש אזורים שבהם יש קרקעות שהן בשלות לבנייה.
רונן כהן: יש סבסוד של בין 60 אלף שקל למאה אלף שקל.
רונן כהן: אנחנו באמת הולכים למקומות הרחוקים יותר, לא מקומות שהם במרכז הארץ, אלה באמת בפריפריה, האזורים שהם רחוקים יותר.
רונן כהן: חוץ מזה שיש סיוע בשכר דירה בשיעור של 50% לעולה חדש מעבר לתקציב שלו בחמש השנים הראשונות לעלייתו ארצה.
רונן כהן: זה כדי שהוא יוכל לממש רכישת דירה למרות שכר הדירה שם הוא ממילא יותר נמוך מאשר במרכז הארץ.
רונן כהן: אלה הפעולות שאנחנו עושים למען עולים.
דני דנון: אתם מקיימים דיונים בנושאים האלה במשרד?
רונן כהן: בקשר לבנייה ציבורית אתה מכיר את עמדת משרד האוצר.
דני דנון: מה היא עמדת משרד השיכון?
דני דנון: את עמדת משרד האוצר אני מכיר, אותה תשאיר לנו.
דני דנון: מה היא מדיניות משרד השיכון?
רונן כהן: עמדת משרד השיכון, יש מאבק יומיומי על להגדיל את התקציבים.
רונן כהן: אני יכול להגיד לך שבאזורי הגליל והנגב , המלאי שלנו הוא יותר גדול.
רונן כהן: יש הרבה עולים חדשים...
מרינה סולודקין: זה מיועד רק לותיקים.
מרינה סולודקין: יש לנו 60 אלף עולים.
מרינה סולודקין: מה אתה מדבר?
מרינה סולודקין: גם שר השר לא מבין מה הוא אומר לצערי הרב.
רונן כהן: אולי אפשר לדבר עם מנכ"ל המשרד לקליטת עלייה.
רונן כהן: בשנה שעברה, מי שהוביל את זה, זה המשרד לקליטת עלייה, 200 משפחות נכנסו לדירות.
מרינה סולודקין: יש תור של 60 אלף.
דימטרי אפרצ'ב: 500.
רונן כהן: אין ספק שהפערים הם גדולים.
רונן כהן: אני לא מסתיר את זה.
רונן כהן: הפערים הם גדולים אבל הם לא הולכים לכיוון הבנייה, תוספת של תקציב, זה כרגע מה שאני רואה בגדול, לא להוסיף לבנייה תקציבית.
רונן כהן: אלה באמת סדרי עדיפות של הממשלה.
רונן כהן: אנחנו כן תומכים בזה.
דני דנון: בשנת 2011 לא יהיה שקל לבנייה תקציבית.
מרינה סולודקין: זה לא שאין כסף.
רונן כהן: יש מעט מאוד.
דני דנון: מה זה מעט, מה הסכום שמוקצה בתקציב?
רונן כהן: השר החליט להקצות מתקציבי המשרד 150 מיליון שקל לרכישת דירות למלאי.
רונן כהן: הן לא יהיו באזורי הנגב והגליל.
רונן כהן: הן יהיו באזור המרכז ששמה יש אנשים שממתינים לדירה 7 או 8 שנים, ולא רואים דירה, לעומת מקומות אחרים, שם ההמתנה היא שנה, חצי שנה, שנה וחצי.
רונן כהן: זה סדר העדיפויות.
רונן כהן: שם באמת המצוקה היא אמיתית.
רונן כהן: זה סדר העדיפויות בעיניי.
רונן כהן: כמובן אני רק פקיד.
מרינה סולודקין: זה היה חוק שלי.
דני דנון: אני רוצה לסכם בבקשה.
דני דנון: הועדה מעריכה ומודה לכל המשרדים העושים במלאכה למען עידוד עלייה והתיישבות בנגב ובגליל.
דני דנון: הוועדה התרשמה שקיימות שתי בעיות מהותיות: דיור ותעסוקה.
דני דנון: בנושא הדיור הוועדה החליטה שיש להגדיל את מלאי הדירות הפנוי לעולים באופן מיידי, ופונה למשרד השיכון להציג תוכנית עבודה בנושא תוך 30 יום.
דני דנון: בנושא התעסוקה עתירת ידע הוועדה קוראת למשרד התמ"ת לגבש תוכנית פעולה מיידית להקמת מפעלים עתירי ידע בנגב ובגליל.
דני דנון: הוועדה פונה לשר לפיתוח הנגב והגליל לשקול ולעדכן מחדש את מפת הישובים בנגב ובגליל.
דני דנון: אני רוצה להודות לכל העושים במלאכה.
דני דנון: יישר כוח גדול.
דני דנון: לאיזה פרויקטים?
אלי דוקורסקי: אני ביקשתי קודם כל תקן של מגשר שילווה את כל הקליטה הזו.
אלי דוקורסקי: הייתי אצל המנהל הכללי של המשרד, אמרתי לו 'שמע, הגיעו לכאן שמונה משפחות מאמריקה הלטינית, קיבלתי משרה מלאה לפרויקטור שיקלוט את שמונה המשפחות'---
אברהם מיכאלי: ממי קיבלת את זה?
אלי דוקורסקי: ממשרד הקליטה.
אלי דוקורסקי: אני מדבר על כשקלטנו לפני שנה, שנה וחצי.
אברהם מיכאלי: אז היה מושג כזה באותו משרד שנותן.
אלי דוקורסקי: כן.
אלי דוקורסקי: לגבי המגשר של העלייה מפלשמורה, עשו איתי מלחמת עולם, הסכימו בסוף לתת לי לתקופה מוגבלת חצי משרה, וגם את זה לא קיבלתי.
אלי דוקורסקי: אני זקוק למשרה מלאה של מגשר, שיעבוד, ייתן את המענה, יסייע לנו מבחינת התקשורת, השפה האמהרית, שנוכל לדבר ולתקשר עם האנשים.
אלי דוקורסקי: עד היום זה לא קרה.
אלי דוקורסקי: הסיכום היה מלפני מספר חודשים.
אלי דוקורסקי: ועוד פעם, אין לי טענות למחוז, המחוז היה סופר דופר קואופרטיבי, משה הראל ושוש רוזנטל וכל האנשים של המחוז שאיתם דיברנו, הדברים תקועים בירושלים ואני מבקש את העזרה ואת ההתערבות שלכם.
אלי דוקורסקי: דבר נוסף שאני מבקש, אנחנו מקבלים תקציב שנתי לפעילות שנקראת קליטה בקהילה.
אלי דוקורסקי: מה שאני מבקש, שלא יבואו ויגידו לנו שהתקציב של קרית ביאליק היה, לדוגמה, 400,000 שקל, יישאר 400,000, אבל תסיט את הצרכים מעלייה אחת שנקלטה לעלייה אחרת.
אלי דוקורסקי: אנחנו מבקשים שיינתן תקציב.
אלי דוקורסקי: דובר שנקבל תקציב פעילות ייעודי, לא קיבלנו.
אלי דוקורסקי: אני חייב מנגד לציין, לשבחו של משרד הרווחה והשירותים החברתיים את שיתוף הפעולה; הייתי אצל המנהל הכללי של המשרד, הוא ירד לשטח, למחוז, היו אצלי עוד באותו שבוע כל אנשי המשרד, כולל מירושלים, כולל מהמחוז, אנחנו מבצעים איתם פרויקטים.
אלי דוקורסקי: תסקור את זה מיד מנהלת הלשכה לשירותי רווחה.
אלי דוקורסקי: אני מבקש שבגלל המאפיינים המאוד מיוחדים של העלייה, ואנחנו נכונים להיכנס לפרויקטים, אבל אני חושב שבגלל שיש צורך שהפרויקטים שאנחנו מקבלים והתקנים...
אלי דוקורסקי: למשל דרך שיתוף הפעולה עם משרד הרווחה אנחנו עומדים לקלוט עכשיו עובד סוציאלי ומדריכים חברתיים, כשהתקצוב יהיה תקצוב ללא מאטצ'ינג.
אלי דוקורסקי: הרי המדינה בדרך כלל בשלב מסוים יוצאת החוצה ואנחנו צריכים להישאר ולהתמודד ובדרך כלל, מי שמכיר ברשויות מקומיות, כשאתה  מתחיל פרויקט אתה אחר כך לא יוצא ממנו.
שלמה מולה: יש לכם מידע כמה עולים מאתיופיה, למשל, אמורים או מתעתדים להגיע לכאן?
אלי דוקורסקי: כן, כ-50 משפחות הגיעו מאוגוסט ומתוכננות עוד 100.
אלי דוקורסקי: זה נתון מדויק, עוד 100 משפחות אמורות להגיע.
אלי דוקורסקי: אנחנו מבקשים שישחררו אותנו מהנושא של המאטצ'ינג.
אברהם מיכאלי: מאטצ'ינג באיזה תחום?
אלי דוקורסקי: בנושא של השתתפות של משרדי הממשלה.
אלי דוקורסקי: עם משרד החינוך, למשל, הגענו לסיכום.
אלי דוקורסקי: הם התחייבו שכל הנושא של הסעת התלמידים...
אלי דוקורסקי: למשל, בנושא הסעת התלמידים, מרבית העולים הולכים לבתי הספר הממלכתיים דתיים.
אלי דוקורסקי: בקרית ביאליק אין היום בית ספר ממלכתי דתי, אנחנו מסיעים את הילדים לנשר, לקרית טבעון.
דני דנון: אין בכלל?
אלי דוקורסקי: אין בכלל.
אלי דוקורסקי: לרכסים ולקרית מוצקין.
אלי דוקורסקי: הגענו לסיכום עם משרד החינוך, הם התחייבו לי לגבי השנה הזאת, אני אדרוש כמובן שזה יימשך גם הלאה, שמממנים את זה 100%.
דני דנון: את כל ההסעות.
אלי דוקורסקי: את כל ההסעות.
אלי דוקורסקי: היום כשאני מסיע תלמיד החוצה זה שקל מול שקל.
אלי דוקורסקי: כאן לקח על עצמו משרד החינוך את המימון המלא ואני מבקש שזה ייעשה גם מבחינת המשרדים האחרים.
אלי דוקורסקי: משרד שהוא יחסית קטן כמו המשרד לאזרחים ותיקים העביר לנו תקציב של 20,000 שקלים דרך משרד הקליטה לטובת נושא של להוציא את זקני העדה, את ותיקי העדה לטיולים.
אלי דוקורסקי: עשינו את הדבר הזה.
אלי דוקורסקי: זה דבר שהוא נפלא.
אלי דוקורסקי: פתחתי במימון מלא של העירייה מועדון לעולים המבוגרים יותר, גייסתי כסף לנושא הזה, אבל אנחנו מבקשים שנקבל יותר עזרה.
אלי דוקורסקי: אני מבקש שמשרד החינוך יעביר לעירייה תקציבי תרבות תורנית, ייעודיים, עבור העלייה מאתיופיה, בנושא המורשת היהודית.
אלי דוקורסקי: אנחנו מקבלים תקציב זעום ממשרד החינוך בתחום התרבות התורנית למטרות, נגיד הכלליות, אבל אני מבקש כאן, כדי לחזק את הנושא של הזהות היהודית, את הנושא של מורשת ישראל, שנקבל תקציבים ייעודיים.
אברהם מיכאלי: מדובר על 50 שנקלטו, עוד 100 יגיעו, זאת אומרת הם יבקשו גם שירותי דת משלהם, כי הקהילה רוצה בית כנסת משלה וכאלה דברים.
אברהם מיכאלי: לקהילה יש בית כנסת משלה?
אלי דוקורסקי: לא, אין לקהילה בית כנסת משלה.
אלי דוקורסקי: עוד דבר שחשוב לעבוד עליו זה הנושא של החיבור בין העולים של מבצע שלמה ומבצע משה לבין העולים מהפלשמורה שהגיעו, כי יש כאן מתחים ובגלל זה, למשל, אחד הדברים שאנחנו עושים זה להרים ערבי תרבות משותפים.
שלמה מולה: אני אגיד לך מה הייתי מציע.
שלמה מולה: קודם כל לא להשתמש במלה פלשמורה.
אלי דוקורסקי: אוקי, מקבל---
דני דנון: יוצאי אתיופיה הוותיקים והחדשים.
אלי דוקורסקי: בין העולים הוותיקים לעולים החדשים.
אלי דוקורסקי: אנחנו למשל אתמול סיכמנו עם משרד התרבות והספורט, דרך עמותת תרבות ישראל, אנחנו נקבל שני אירועי תרבות, אירוע תרבות אחד לנוער ואחד למבוגרים ואנחנו מזמינים גם את הוותיקים וגם את החדשים כדי ליצור את האינטגרציה והשילוב.
אלי דוקורסקי: יש לנו למשל מועדון נוער אתיופי בקרית ביאליק, שרבע מהמבקרים בו הם לא בנים למשפחות מעולי אתיופיה.
אלי דוקורסקי: מבחינתי זאת הצלחה של הקליטה.
אלי דוקורסקי: בקרית ביאליק אנחנו הקפדנו וביקשנו לאורך כל השנים, כחלק מהתפתחות העיר, את העולים החדשים.
אלי דוקורסקי: קיבלנו באהבה ובברכה ואנחנו נמשיך תמיד להיות ראשונים להתייצב בשורת הקולטים את העליות מכל מקום, אנחנו מבקשים את הכלים.
אלי דוקורסקי: תנו לנו את הכלים, תנו לנו את המשאבים, אנחנו נעשה את זה טוב.
אלי דוקורסקי: עשו את זה קודמיי בתפקיד בצורה מיטבית, אני אעשה את זה הלאה, אנחנו מחויבים לנושא, רתומים לנושא, כל המערכות העירוניות.
אלי דוקורסקי: מתקיימת אצלי ישיבת סטטוס קבועה בנושא של קליטת העלייה עכשיו מאתיופיה, כדי לראות איך הדברים מתקדמים.
אלי דוקורסקי: תנו לנו את הכלים לעשות, נקלוט בצורה הטובה ביותר.
אלי דוקורסקי: ברשותכם, אני אתן למנהלי האגפים שיציגו, איש איש בתחומו.
דני דנון: רק שאלה אחת לגבי עידוד עלייה.
דני דנון: הנתונים מראים שמגיעים לפה עולים, השאלה אם אתם עושים משהו או שזה עובר מפה לאוזן.
אלי דוקורסקי: קרית ביאליק היתה שותפה בפרויקט מדהים, אני חושב, עם אמריקה הלטינית, יצאו פעמיים בשנה משלחות של העירייה לדרום אמריקה, קליטה ישירה.
אלי דוקורסקי: היו משלחות עלייה בשעתו, באוזבקיסטן וברוסיה, והבאנו לכאן עולים בקליטה ישירה.
אלי דוקורסקי: הוזמנו לנסוע עכשיו, בחודש אפריל, לסנט פטרסבורג, כדי לקבל עולים נוספים.
אברהם מיכאלי: יש שם יריד גדול.
אלי דוקורסקי: אנחנו, אגב, כרשות מקומית, מעבר להנחה שקבועה בחוק, כל עולה שמגיע לקרית ביאליק מקבל מאיתנו שנה חינם כניסה לקאונטרי קלאב העירוני, אנחנו נותנים סל תרבות מאוד עשיר, מסייעים להם בכל הנושא של ההצטיידות ואני לא מבקש ולא פונה למשרדי הממשלה לקבל תקציב.
אלי דוקורסקי: אנחנו עושים את הדברים האלה ואני חושב שהדברים האלה עובדים בקרית ביאליק מאוד יפה.
אלי דוקורסקי: אני אומר, תנו לנו לעשות.
אברהם מיכאלי: מה לגבי הדיור?
אברהם מיכאלי: חוץ מהקבוצה של יהודי אתיופיה שכרגע מגיעים, הם קבוצה ייחודית, אבל נניח מגיעים עולים מדרום אמריקה, עולים מרוסיה, האם הם יכולים היום לרכוש בעיר, בתנאים סבירים, דירה?
אלי דוקורסקי: קודם כל, דבר שעשינו, אנחנו העמדנו דירה של העירייה שמהווה דירת קלט לעולים.
אלי דוקורסקי: במסגרת הקליטה הישירה בדרך כלל לא מגיעות מסות גדולות, אז יש דירת קלט שלנו, של העירייה, שאנחנו שיפצנו, בסיוע הסוכנות היהודית, שכשמגיעה משפחה בקליטה ישירה, עד שהיא מתארגנת היא יכולה גם חודשיים להיות בדירה.
אלי דוקורסקי: עד שהיא מתארגנת, אנחנו דואגים עבורה.
אלי דוקורסקי: דיור ציבורי אין כמעט בקרית ביאליק.
אלי דוקורסקי: גם היום דירות שהיו בעבר דירות של עמיגור, בקרית ביאליק מי שמנהל את הדיור הציבורי זה עמיגור, הם כבר הפכו להיות במצב של רוכשים.
אלי דוקורסקי: מה שקרה עכשיו עם העלייה החדשה מאתיופיה, שהם הופנו לשכונות הקצה של העיר, לשכונות המוחלשות.
אלי דוקורסקי: הם רכשו איפה שקל יותר לרכוש.
אברהם מיכאלי: הם רכשו בכסף הזול שהמדינה נותנת.
אלי דוקורסקי: אני לא יודע אם יש כאן נציגים של משרד הבינוי והשיכון.
אלי דוקורסקי: אני ביקשתי פגישה עם המנהל הכללי של המשרד ואני אשמח אם תהיה גם תמיכה לדבר של הוועדה.
אלי דוקורסקי: שכונת ביאליק דרום חייבת להיכלל ללא כל קשר, אבל זה מתחזק עוד יותר בפרויקט שיקום שכונות.
אלי דוקורסקי: שכונה חלשה מאוד, מבחינה פיזית, בתים של שנות ה-50, ואנחנו מבקשים לגבי שתי השכונות, צור שלום ודרום, שקלטו את העולים, שיכניסו אותם לנושא של שיקום שכונות חברתי.
שלמה מולה: גם לפני כן היתה קבוצה גדולה של עולי אתיופיה בצור שלום.
שלמה מולה: היא עזבה?