GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
טדלה לגילם: יש לנו פה מועדון לאוכלוסייה המבוגרת, יוצאי אתיופיה, שכבר פועל מעל שנה וחצי.
טדלה לגילם: שנה וחצי החזקנו מאוד יפה, תקציבים.
טדלה לגילם: עכשיו זהו, התקציב כבר הולך ומתדלדל מאוד.
שמואל סיסו: אני אולי אתן קצת רקע.
שמואל סיסו: זה פרויקט של הג'וינט.
שמואל סיסו: לג'וינט יש מחלה, תמיד אני אומר להם, 'אתם לוקחים זקן, מעבירים אותו את הכביש ובאמצע הכביש אתם עוזבים אותו, ואומרים לו להסתדר לבד', שני צעדים וזהו והולכים.
שמואל סיסו: אותו דבר גם פה.
שמואל סיסו: אז באמת הם באים למקום שזקוק לעזרה, כמו קרית ים, היא פתחה מועדון באמת לתפארת, קשישים אתיופים באים, עושים חקלאות אתיופית לקשישים, תעסוקה וזה.
שמואל סיסו: היו שנה וחצי והודיעו 'עוד חודשיים אנחנו הולכים הביתה', עכשיו מה נעשה?
טדלה לגילם: פתאום עוזבים.
שמואל סיסו: עכשיו מה נעשה?
דני דנון: הם מצפים מהעירייה להמשיך?
שמואל סיסו: הם מצפים מהעירייה, או לא יודע מאיפה, אבל זו כבר הוצאה עצומה.
דני דנון: חבר הכנסת מולה, בבקשה.
שלמה מולה: קודם כל, האמת היא שפה בקרית ים אני מרגיש מאוד בבית.
שלמה מולה: יוצא לי להגיע לפה הרבה.
דני דנון: יש משהו מיוחד?
שלמה מולה: אני חושב, אני לא יודע אם הוא סיפר לך, מר שמואל סיסו, על קרית המדע שהוא המציא כאן.
שלמה מולה: יש פה פרויקט של קרית מדע שנבנה באמת לתפארת מדינת ישראל עם תורמים נדיבים ובגלל יוזמה של ראש העיר.
שלמה מולה: אני כל הזמן מספר בכל מקום כמה שזה באמת מחבר את האוכלוסייה, דווקא את אוכלוסיית קרית ים, עם המדע, וזה דבר מאוד מבורך.
שלמה מולה: אני חושב שמר סיסו שם לגבי קליטת עולי אתיופיה את הנקודה המרכזית שבה או שקליטת העלייה מאתיופיה תצלח או תיכשל.
שלמה מולה: אני אפילו בא ואומר, למרות שהיוזמה היא מבורכת, כשנדרש ממחוקק חוק היום, העדפה מתקנת לעולי אתיופיה, אחרי שעולי אתיופיה הם בעצם 30 שנה, מראה לנו באיזה נקודה בעייתית אנחנו נמצאים מבחינת קליטת האקדמאים, אם כי הרעיון של קליטת אקדמאים באמת מסתובב בכל מקום.
שלמה מולה: אני חושב שיש מקומות שבהם ראשי ערים לא חיכו לחוק ואחת הדוגמאות זה כאן.
שלמה מולה: גם בקרית ביאליק לקחו שתי עובדות סוציאליות והתחילו להעסיק אותן וזה דבר מבורך וזה מאוד חשוב.
שלמה מולה: אני יודע שגם במשרד הקליטה חושבים איך בכל זאת אפשר לעשות צעד נאות.
שלמה מולה: תראו מה קרה, המדינה השקיעה כמעט ב-8,000 אקדמאים יוצאי אתיופיה, 8,000 היום זה מספר ענק, מספר עצום.
שלמה מולה: תחשבו ש-8,000 יוצאי אתיופיה היו מגיעים לא רק לעסוק עם עמותות של אתיופים לעמותות, היו נכנסים לכל המגזר הציבורי והפרטי, איך הקליטה היתה יכולה להיות הרבה יותר איכותית, הרבה יותר טובה, גם לחדשים שמגיעים, וטוב שכך.
שלמה מולה: מר סיסו, לגבי מרכז הקליטה שנמצא כאן, אני חושב שאין בררה, זה יצטרך להיות עד שהמבצע של העלייה מאתיופיה יסתיים.
קריאה: זה לא יסתיים.
שלמה מולה: יש לי יסוד סביר להניח, כמו ששיתף פעולה עם  הממשלה הזאת לקבל החלטה.
שלמה מולה: אני חושב שראש הממשלה קיבל החלטה נכונה---
דני דנון: הוא בירך את מר נתניהו, אז אמרתי לו בכנס, 'תגיד את זה עוד פעם ועוד פעם ועוד פעם'.
משה הראל: כשראש הממשלה היה בשנת 98' אמרנו שהסתיימה העלייה מאתיופיה.
שלמה מולה: אבל אני אגיד לכם מה ההבדל.
שלמה מולה: אל"ף, כל עוד שעולים מגיעים, לא אכפת לי, אבל בנקודה הזאת אני יכול לומר לכם שאני באופן אישי מעורב בפרטי פרטים, פעם ראשונה, וחבר הכנסת דנון עד לכך, שאנחנו באנו ואמרנו שהסוכנות לוקחת את האחריות באתיופיה.
שלמה מולה: ברגע שהסוכנות לוקחת באתיופיה, שניים-שלושה הארגונים האמריקאים יוצאים משם, זאת אומרת המדינה מתחילה להתנהל לא על פי הארגונים, אלא על פי ההחלטות שלה.
שלמה מולה: לכן גם פרישת העלייה, לא באנו ואמרנו שכולם יעלו מחר בבוקר.
שלמה מולה: דרך אגב, חלק מהסיבה היא גם מצוקת מרכזי הקליטה.
שלמה מולה: לכן בגלל שמרכז הקליטה כנראה יצטרך להמשיך להיות, מה שכן אני הייתי רוצה, אדוני היושב ראש, שנתבע ממשרד הקליטה וממשרדים אחרים שכן ייעדו תקציבים נאותים לראשות העיר, לפה.
שלמה מולה: אם יש מרכז קליטה שבו נמצאים 400 עולים, כל הילדים הולכים לבתי הספר, מקבלים שירותים עירוניים, אי אפשר לבוא ולהגיד שהעיר לא תקבל סיוע, אם זה תקציבים לפעילות חברתית, אם זה תקציב למגשר אולי, לכל מיני תכניות.
שלמה מולה: צריך לבוא למשרד הפנים ולהגיד בצורה מפורשת, האוכלוסייה שנקלטה פה...
שלמה מולה: 40 עולים און ליין, חלק הולכים ואחרים בינתיים מגיעים.
שמואל סיסו: כרגע יש לי 100 ילדים.
שלמה מולה: במצטבר, כשאתה פורש את זה למשך שלוש שנים...
שלמה מולה: נניח העלייה תסתיים בעוד שלוש שנים, זה לא אומר שבעוד שלוש שנים סגרת, יש לך עוד שנתיים או שלוש שיש עולים, התכנון צריך להיות מהיום לעוד שש שנים.
שלמה מולה: לכן החשיבה צריכה להיות של לתת לרשות המקומית בעניין הזה.
שלמה מולה: אני חושב שזה לא נכון להגיד שהעיר קולטת עלייה ולספור את זה מ-89' כמה הגיעו, אני חושב שזו שגיאה, צריך לייצר איזה שהם תיקונים כדי להקל ולא להכביד.
שלמה מולה: מרכז הקליטה עובדתית יהיה.
משה הראל: ואז האוצר ייתן לנו הרבה פחות תקציבים, אם אתה תלך לשנים האחרונות.
שלמה מולה: אני התמקדתי דווקא בגלל 400 העולים שנמצאים פה במרכז הקליטה ואי אפשר לבוא ולהגיד לעיר ש'אתם לא קולטים עלייה' ולספור את המספרים, כי הצרכים, אנחנו יודעים שהם מאוד משמעותיים.
דני דנון: גב' אורלי צוקרמן, מנהלת שירותי קליטה באזור צפון, הסוכנות היהודית.
אורלי צוקרמן: אני רוצה לומר, בקשר למרכז הקליטה, מרבית העולים שמסיימים פה את תקופת השהות במרכז הקליטה, בין שנה לשנה וחצי, לאחרונה לא נשארים בקרית ים, הם רוכשים דירות מחוץ לקרית ים ובעצם תקופת הקליטה שלהם היא פה במרכז הקליטה.
אורלי צוקרמן: אני רוצה לציין דבר נוסף.
אורלי צוקרמן: בתוך מרכז הקליטה, אדוני ראש העיר, דיברנו על זה לא מזמן, יש לנו 15 דירות לקליטת עולים מארצות אחרות.
אורלי צוקרמן: בעצם קרית ים אפשרה לעצמה לקלוט מספר רב של עולים מארצות אחרות בזכות זה שאנחנו מעמידים במרכז הקליטה 15 דירות קלט.
דני דנון: הדירות האלה מלאות?
אורלי צוקרמן: מלאות כל הזמן.
דני דנון: מאיזה מדינות העולים עכשיו?
אורלי צוקרמן: ממדינות חבר העמים בעיקר, 90%, דרום אמריקאים מעט וארצות מערב אחרות.
דני דנון: זה טוב.
אורלי צוקרמן: ומספר העולים בקרית ים השנה הזו, כפי שציין ראש העיר, גדל, והעיר אפילו לא יצאה לעידוד עלייה החוצה, במשלחות, ובכל זאת קרית ים בין הערים שקלטו מספר רב של עולים בזכות שירותי הקליטה הראשוניים שניתנים פה.
אורלי צוקרמן: זה דבר שחשוב לציין אותו וזה גם ניתן במסגרת מרכז הקליטה, כי אם לא יהיה לנו קלט ראשוני כזה זה לא היה מאפשר קליטת עולים אחרים.
אורלי צוקרמן: לעניין קליטת עולי אתיופיה, כפי שאמרתי, הדברים שעלו פה וגם בקרית ביאליק, בנושא העברת המידע ממרכז הקליטה לרשות המקומית, זו נקודה שעלתה כבר פעם שנייה, אני אעביר את זה, זה תחום שהוא לא בטיפול שלי, אני בטיפול בשאר העולם.
משה הראל: עוד הערה.
משה הראל: יש גידול גם במספר התושבים החוזרים שהגיעו לקרית ים בשלוש השנים האחרונות.
משה הראל: השנה ממאי, בגלל התקציב, 28 משפחות ממאי, בחצי השנה האחרונה, וב-2009 ו-2008 כ-60 משפחות.
דני דנון: זה מעבר למה שקורה בארץ?
משה הראל: לא, זה מתוך מה שמגיע לכל הארץ.
דני דנון: לא, השאלה שלי אם יש פה אחוזים יותר גבוהים או שזה אותו דבר כמו שקורה בכל הארץ.
שמואל סיסו: יחסית זה יותר גבוה.
משה הראל: זה קצת יותר גבוה מערים בסדר גודל כזה.
משה הראל: יש תכנית לתושבים חוזרים שהיו שנתיים בארץ והיו כאלה שהיו חמש שנים, אז חלק נמצא במגזר הלא יהודי בצפון, אבל בערים בסדר גודל של קרית ים הנתונים של תושבים חוזרים הם מכובדים, חוזרים הביתה.
צילה וייסבוך: גם המחיר של הדירות הוא פחות מהערים האחרות, בגלל זה כולם מבקשים פה דירות עכשיו.
דני דנון: אני רק אומר, אנחנו אמרנו את זה גם בישיבה הקודמת, אנחנו נלחמים להגדיל את המענק של העולים יוצאי אתיופיה.
דני דנון: העולים מקבלים מענק כשהם יוצאים ממרכז הקליטה בסדר גודל של 500,000 שקל, אני מניח שתוך מספר שבועות זה יפורסם רשמית, אבל המענק לדיור יגדל ב-40% וזה יגיע לסדר גודל של 700,000 שקל למשפחה וזה יאפשר לעולים יותר מבחר, כי היום אין להם מבחר, הם הולכים למקומות שבהם אפשר לנצל את המענק.
שלמה מולה: אני רק רוצה לציין שדווקא העולים שעלו בשנות ה-80, 83'-84' פה בקרית ים באמת נקלטו טוב מאוד, עם אבטלה מאוד נמוכה.
שלמה מולה: כשאתה מדבר על עולים, העלייה מאתיופיה, גם הדור השני הופך להיות בעייתי, אבל הסימנים כאן דווקא בתחום התעסוקה מאוד מעודדים.
שלמה מולה: אני מסתובב בהרבה מאוד מקומות, אבל צריך גם את זה לציין.
אדם אמילוב: כמה דברים.
אדם אמילוב: קודם כל אני מאחל לך הצלחה.
דני דנון: אתה עוד לא באת לכנסת.
אדם אמילוב: דווקא לפני כמה ימים הייתי.
דני דנון: לא לוועדה.
אדם אמילוב: לא לוועדה.
אדם אמילוב: ראש הוועדה הקודמת, חברת הכנסת ליה שמטוב, אני מכיר אותה טוב, היא חברה שלנו, חברה של העיר, היא היתה כמה פעמים פה ואני מאחל לך באמת הצלחה.
אדם אמילוב: מצד אחד משרד הקליטה זה אחד המשרדים שמקבלים הכי פחות תקציב, מצד שני אני אומר שקליטה היא מאוד חשובה לארץ ישראל, כל המדינה בנויה על העלייה פה, וצריך לעודד את העלייה עוד ועוד ואנחנו רואים את הפירות של העלייה האחרונה, היא מאוד קידמה את המדינה קדימה.
אדם אמילוב: אתם באתם לפה לדבר על קליטת עולי אתיופיה, כמה דברים.
אדם אמילוב: אני מרגיש פה בקרית ים, אני 20 שנה בארץ, השכנים שלי אתיופים ואני מרגיש שקהילת אתיופיה מאוד התקדמה.
אדם אמילוב: יחד איתי, גם אני הגעתי מקווקז, יחד עם הקהילה, ואנחנו נמצאים באותו מצב לגבי ההשתלבות.
אדם אמילוב: אם אנחנו מדברים על משרדי ממשלה, אין יוצא קווקז אחד בכל משרדי הממשלה, חוץ מאחד שעובד עם הקווקזים במשרד הקליטה.
אדם אמילוב: אז בעניין הזה אנחנו נמצאים הרבה יותר אחורה.
אדם אמילוב: רציתי להגיד לך, היתה גם תכנית חומש ליוצאי אתיופיה, לפני כמה שנים, ופתאום השנה אנחנו לא רואים, האם זה נמשך, לא נמשך.
אדם אמילוב: כל החוקים שמדינת ישראל מקבלת, יש התחייבות, או אין התחייבות?
אדם אמילוב: לצערי אני יודע שתכנית החומש הסתיימה, השנה לא היתה.
אדם אמילוב: אם אתם רוצים לחייב ייצוג הוגן לעולי אתיופיה במשרדי ממשלה, אני לא יודע אם זה יחייב או לא יחייב.
אדם אמילוב: אם זו תהיה אפליה מתקנת כמו לערבים, יכול להיות שבאיזה שהוא שלב זה כן יחייב.
שלמה מולה: אנחנו קוראים לזה העדפה מתקנת.
דני דנון: זה יחייב.
דני דנון: ברגע שזה יעבור זה יחייב.
אדם אמילוב: לגבי הקהילה הקווקזית, אני אומר לך, רק בן אדם אחד עובד בכל משרדי הממשלה, זה 0.00001% של יוצאי קווקז שעובדים במשרדי ממשלה.
אדם אמילוב: יש המון יוצאי קווקז בוגרי אוניברסיטאות, יש להם תואר ראשון, תואר שני, יש אפילו פרופסורים ועשרות אנשים עושים דוקטורט, אבל משרדי ממשלה לא קולטים אותם.
אדם אמילוב: בעניין הזה, אני מבקש ממך, אם אתם שוקלים את הנושא של השתלבות יוצאי אתיופיה במשרדי ממשלה, גם לשקול את העניין של יוצאי קווקז.
מוריס משה אבגי: אני מבקש לצרף גם את העולים ממרוקו...
דני דנון: אני רוצה לסכם את הדיון.
דני דנון: ועדת העלייה והקליטה רוצה להודות לראש העיר, עורך דין שמואל סיסו, לממלא מקומו, מר מוריס אבגי, לסגנים, לצוות העירייה, על ההירתמות לקליטת עלייה.
דני דנון: אנחנו מחויבים לתקן את המצב הבלתי אפשרי שקרית ים, שקולטת עולים, לא מוגדרת לפי משרד הפנים כעיר קולטת עלייה.
דני דנון: אנחנו נקדם את הצעת החוק בנושא הזה.
דני דנון: הוועדה התרשמה שקיים שיתוף פעולה מרבי עם משרד הקליטה.
דני דנון: זה לא בכל מקום, יש מקומות שאנחנו באים כדי להעלות את כל הבעיות, והתרשמנו שכאן קיים שיתוף פעולה מרבי.
דני דנון: אנחנו כן מבקשים מהמשרד להגדיל את התקציב לפעילות במהלך שנת 2011, לאור העבודה הטובה שקיימת בין הגופים.
דני דנון: אני רוצה להודות לכולם על זה שהייתם איתנו היום.
דני דנון: שלום לכולם, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
דני דנון: אנחנו נמצאים היום בכנס העשור לשלום הילד, בבאר-שבע.
דני דנון: אנו מברכים את המועצה לשלום הילד על העשייה ועל שיתוף הפעולה לרבות בטיפול, סיוע וקידום ילדי עולים.
דני דנון: אנחנו עוסקים בנושא שהוועדה עוקבת אחריו באופן רציף, נושא שהוא חשוב מאד, היום בלילה מגיע מטוס נוסף של עולים יוצאי אתיופיה, שמונים וארבעה עולים ואנחנו מברכים על כך, כל עולה הוא נכס למדינה.
דני דנון: היום אנחנו מתמקדים בנושא היערכות המדינה לקליטת ילדי הפלשמורה, אני רוצה לפתוח את הדיון ואני חושב שהכי מתאים לבקש מדטאן דלקאו, עולה מאתיופיה, עלה בגיל תשע, תלמיד בכיתה י"א בתיכון העירוני ניסוי קהילתי ע"ש רבין בבאר שבע לדבר ולספר לנו קצת מהחוויות שלו.
דטאן דלקאו: בוקר טוב, אני הגעתי לכאן ואני מאד מתרגש לעמוד פה ולדבר.
דטאן דלקאו: אני מבאר שבע, לומד בכיתה י"א בתיכון קהילתי ע"ש רבין במגמת חשמל.
דטאן דלקאו: עליתי לארץ מאתיופיה בשנת 2002 כשהייתי בן תשע עם אמא, אח ושתי אחיות.
דטאן דלקאו: הגענו למרכז קליטה "רתמים" בנגב וכעת אני גר בבאר שבע.
דטאן דלקאו: כשהגעתי לארץ חששתי בעיקר מהשפה, לא דיברתי עברית ואף אחד במשפחה לא דיבר עברית.
דטאן דלקאו: באתיופיה גרתי בעיר גונדה.
דטאן דלקאו: אני אמנם לא זוכר את הדרך לארץ אבל אני זוכר שהיה כייף לטוס במטוס.
דטאן דלקאו: ראיתי שהכל פה מאד שונה, האנשים היו כולם לבנים, לפני כן באתיופיה ראיתי רק איש אחד לבן, האנשים פה לבושים אחרת, אנחנו התלבשנו כמו שנהוג באתיופיה.
דטאן דלקאו: פה אנשים היו לבושים אחרת, באתיופיה היו בניינים גבוהים אבל לא כמו פה.
דטאן דלקאו: התרבות היתה שונה, אנשים דיברו אחרת אחד עם השני למשל באתיופיה ילדים לא פונים למבוגרים ובארץ זה יותר חופשי.
דטאן דלקאו: עלינו על אוטובוס ונסענו למרכז הקליטה.
דטאן דלקאו: זו היתה נסיעה ארוכה ובדרך הנוף היה שונה, באתיופיה היה ירוק ופה הגענו למדבר.
דטאן דלקאו: ב"רתמים" קיבלו אותנו המדריכים, היתה מדריכה אחת לבנה ומדריך ממוצא אתיופי שתרגם בשבילה.
דטאן דלקאו: לקחו אותנו כל משפחה לבית שלה, בית קרקע עם שני חדרי שינה, סלון מטבח שירותים ומקלחת.
דטאן דלקאו: באתיופיה גרנו בכפר גדול שם היה מוזנח לא כמו פה, יותר נקי פה ומסודר.
דטאן דלקאו: באתיופיה הרגשנו שאנחנו שונים מאחרים, הרגשנו ששונאים אותנו, ופה בסדר כי כולם שונים, כל אחד בא ממקום אחר.
דטאן דלקאו: היו ילדים שבאו אתי אבל לא הכרתי אותם לפני כן אלא רק במרכז הקליטה.
דטאן דלקאו: המדריכים עזרו לנו בזה שלימדו אותנו את השפה בקבוצות.
דטאן דלקאו: הקושי העיקרי שלי היה שפה, אהבתי פה הכל, גם פה היו לי חברים כמו באתיופיה.
דטאן דלקאו: המדריכים לקחו אותנו לבריכה וטיולים.
דטאן דלקאו: למדנו הרבה עברית אבל בדרך משחקים.
דטאן דלקאו: היה בית ספר שהלכנו אליו וגם הילדים מן הקיבוץ הלכו אליו, היה שם כייף, התחברנו אליהם והם קיבלו אותנו יפה ולא היו סנובים.
דטאן דלקאו: הלימודים היו קשים בהתחלה כי לא ידענו את השפה.
דטאן דלקאו: באתיופיה לא למדתי כלום, כי לא חובה ללמוד שם.
דטאן דלקאו: חשבון היה קל אבל בכתיבה ובקריאה התקשיתי.
דטאן דלקאו: רוב המקצועות היו קשים, לא למדתי אותם אף פעם וגם לא ידעתי את השפה.
דטאן דלקאו: היו שם סטודנטים שעזרו לנו, למי שהתקשה, ישבו אתו בצד ועבדו איתו.
דטאן דלקאו: היינו שנה במרכז קליטה "רתמים" ואחר כך עברנו לשכונה י"א בבאר שבע.
דטאן דלקאו: הלכתי לבית ספר "גבים" מכיתה ד' ובהמשך לתיכון רבין.
דטאן דלקאו: בבית הספר הייתי התלמיד היחידי שנולד באתיופיה, היו בכיתות חמישה ששה תלמידים ממוצא אתיופי, ילידי הארץ, הם ניסו לפעמים לדבר אמהרית אבל לא כל כך טוב.
דטאן דלקאו: אני משתמש באמהרית רק בבית.
דטאן דלקאו: לאמא שלי יותר קל לדבר אמהרית.
דטאן דלקאו: היום כשאני מסתכל אחורה אני חושב שתהליך הקליטה היה טוב, היה גם קשה, היו ימים שהיה קשה ואז היו מי שעזר לי למשל המדריכים המשפחה והחברים.
דטאן דלקאו: היה עוזר אם היו יותר מדריכים וסטודנטים אבל אני מרגיש שלא היו לי הרבה קשיים.
דטאן דלקאו: עוד שנה אני מסיים יב' עם תעודת טכנאי ואני רוצה להתגייס לקרבי אולי ל"גולני".
דטאן דלקאו: אחר כך אולי להמשיך ללמוד בתחום האלקטרוניקה.
דטאן דלקאו: אני חושב לחבר את העולים לאלה שנולדו פה על ידי פעילויות משותפות.
דטאן דלקאו: בעיקר כי צריך ללמוד טוב את השפה ומהר ולהכיר את המוסדות החשובים והחוקים במדינה.
דטאן דלקאו: תודה.
דני דנון: אם עכשיו היית מגיע אתי היום בלילה לשדה התעופה והיית פוגש את העולים שמגיעים היום בלילה, מה היית אומר לילד בן תשע שהוא בגיל שאתה היית, מה היית אומר לו, איזה עצה היית נותן לו?
דטאן דלקאו: שלא יתבייש ושיתחבר יותר לאלה שפה.
מר רבינוביסי: שלום.
מר רבינוביסי: קוראים לי סול רבינוביסי מבאר שבע.
מר רבינוביסי: עליתי לארץ מפארגוואי כאשר הייתי בת שמונה, לפני שבע שנים.
מר רבינוביסי: עליתי עם סבתא, אבא וארבעת אחיי.
מר רבינוביסי: הגענו לבאר שבע לשכונה י"א.
מר רבינוביסי: ולא נקלענו למרכז קליטה מפני שכל המרכזים הינם בנייני קומות וסבתא אינה יכולה לעלות במדרגות אני יודעת שזה נשמע מוזר.
מר רבינוביסי: אבל זה מה שנאמר לי.
מר רבינוביסי: כשעלינו לארץ התהליך היה קשה.
מר רבינוביסי: אף אחד לא ידע עברית.
מר רבינוביסי: אני ואחיי נכנסנו לבתי ספר רגילים.
מר רבינוביסי: לי ולאחותי היה אולפן בתוך בית הספר, זה היה, זה עזר לי לעברית.
מר רבינוביסי: אך פגע בי מאד משאר המקצועות מפני שזה היה שעות הלימודים הרגילות.
מר רבינוביסי: אבי היה חודש אפילו פחות באולפן כי היה צריך לללכת לעבודה.
מר רבינוביסי: אחרי מספר חודשים אבי הבין את גודל הקושי בגידול חמישה ילדים ובטיפול בסבתא.
מר רבינוביסי: אבא נאלץ לשים אותה בבית אבות ונשארנו בבית הילדים ואבא.
מר רבינוביסי: באולפן היינו עוברים פעילויות מיוחדות מדי פעם אך פעם הם היו על שעות הלימודים ולפעמים המורה היתה נשארת אחרי הלימודים לעזור לי בשיעורים.
מר רבינוביסי: כשהגעתי לחטיבת הביניים התייחסו אלי באופן רגיל, כמו אל שאר התלמידים, כאשר עוד הייתי צריכה עזרה, מי שבבית אף אחד לא ידע עברית.
מר רבינוביסי: ולא קיבלתי את העזרה לה הייתי זקוקה.
מר רבינוביסי: תהליך הקליטה היה קשה שהקושי הכי גדול היה השפה, הסיבה לזה היא שגם המורה באולפן לא ידעה את השפה שלי, ספרדית, וזה היווה קושי מאד גדול בתהליך הקליטה והלמידה.
מר רבינוביסי: הייתי רוצה להציע ליושב ראש הועדה לשים בכל בית ספר בו ילמדו עולים אחראי שיודע את שפתם ודואג להם לכל העזרה הלימודית שיצטרכו.
מר רבינוביסי: מפני שזה בלתי אפשרי ללמוד עברית בלי מישהו שיודע את שפתם.
מר רבינוביסי: לדאוג להכניס את כולם למרכז קליטה כי מי שנקלט במרכז תהליך הקליטה שלו יהיה יותר קל.
מר רבינוביסי: לעקוב אחרי הקליטה גם לאחר שנה שנתיים הראשונות ולעזור אם או קיים צורך.
מר רבינוביסי: לדאוג שתמיד יהיו קבוצות של מספר עולים ולא לבד.
מר רבינוביסי: לנסות ולעזור גם במובן החברתי בהשתלבות בכיתה, לתת במה להיכרות עם השונה על מנת שיהפוך לדומה יותר.
דני דנון: מה היית מציעה היום לעולה חדשה?
מר רבינוביסי: לא לפחד, לא להתבייש, יקבלו אותה בכייף.
מר רבינוביסי: פה בארץ מקבלים בשמחה ועוזרים לך ולא להתבייש.
דני דנון: אני רוצה למקד את הישיבה.
דני דנון: מבחינת הועדה, אנחנו מסיירים הרבה בארץ דווקא בשלב של היציאה ממרכזי הקליטה והגעה לערים השונות, ופה התחושה שלנו -וחברי חבר הכנסת מולה היה אתי בקרית ביאליק ביום חמישי, והגיעו לשם משפחות של יוצאי אתיופיה בלי שהעיריה בכלל קיבלה מידע מהסוכנות היהודית, משרד החינוך לא היה ערוך לכך וכך נוצר מצב שם שהיום יש קהילה שנמצאת בקרית ביאליק, אין מערכת חינוך מתאימה ואותם ילדים מוסעים כל בוקר חצי שעה.
דני דנון: בנושא שיתוף פעולה בין הגורמים השונים לטובת הילדים, אני רוצה להתמקד בסוגיה של הקשר בין היציאה ממרכזי הקליטה לקליטה בקהילה שהיא רגישה ובעייתית, ולשמוע מהמשרדים השונים, להתחיל דווקא מן הסוכנות היהודית ממשה, התחום שלך, העברת מידע בזמן אמת על משפחות שיוצאות ממרכזי קליטה לעיריות השונות ולמשרד החינוך.
דני דנון: התחושה שלי היתה -אחרי הסיורים שעשיתי, שהם פשוט מגיעים וראש העיר פתאום עכשיו צריך להתמודד עם התופעה ולריב על השאלה מי יסיע את הילדים ולריב על תקציבים ושמענו מסול על ענין של מגשרים והכל פתאום "נופל" עליו בהפתעה.
משה באטה: במיוחד בשנים עברו, הרשויות לא ידעו לאן הולכים העולים אבל בשנים האחרונות, בארבע חמש השנים אחרונות, במיוחד בשנתיים האחרונות יש קשר הדוק עם הרשות המקומית כי שם ראינו את הנפילה הקשה, יש נסיגה בכלל, עולים במרכז קליטה היו בחממה, הם יוצאים לישוב קבע הכל נמחק, צריך להתחיל מחדש, ועשינו את הטיפול במעטפת יחד עם מרכז הקליטה, במקומות בהם יש מוקדים אנחנו מתקשרים עם המוקדים ובמקומות שאין מוקדים אנחנו מאתרים מראש.
משה באטה: עולה צריך לצאת, נשארו עוד חודשיים, שלושה חודשים, מראש אנחנו שולחים התראה במכתבים: משפחה אמורה להגיע לרשות המקומית ולמרכזי הקליטה, גם כדי שיוכלו לדעת איזה ילד נמצא ומגיע.
משה באטה: לא התכוננתי לשאלה שלך, אבל אשלח לך את זה מחר ותראה את זה.
משה באטה: יש טופס, פרטי המשפחה שתבוא, כמה זמן, איזה שלבים היו, יש פשוט העברת מידע מסודרת עם כל מה שקשור לקליטה.
משה באטה: אני לא יודע איך היה בקרית ביאליק, אולי ראש העיר שם לא עודכן אישית אבל האנשים שמטפלים בשטח יודעים, "העברת המקל" היום היא תקינה, אין נפילה בדרך, הכל עובר לצד השני במלוא מובן ההמילה.
דני דנון: מאיה שריר ממשרד החינוך, אני מבין שקשה לך לדבר היום ושרה וייסלר מדברת במקומך.
דני דנון: את גם כתבת את הדברים, גם לגבי שיתוף הפעולה.
שרה וייסלר: אנחנו יודעים מראש, יש תיאום עם משרד הקליטה ואנחנו נערכים בכל מקום שאליו התלמידים אמורים להגיע, אנחנו במשרד החינוך מממנים את ההסעות.
שרה וייסלר: ביום שמגיע מידע, הוא מועבר לגורמים הרלבנטים.
שרה וייסלר: תודה.
דני דנון: נאמר פה, שבקרית ביאליק משרד החינוך מממן.
דני דנון: קודם כל, אני הבנתי שיש הבדל בין מימון לפי מסלול לבין מימון לפי ראש.
דני דנון: לפי מה ששמענו ביום חמישי, הדברים שונים לחלוטין.
דני דנון: גם אברהם היה אתנו וגם אחרים היו אתנו.
דוד יאסו: התקיים דיון אצלנו אצל המשנה למנכ"ל בענין הזה יחד עם מנהל המחוז של משרד החינוך לכן התקבלה החלטה.
שלמה מולה: מה ששמענו באמת בקרית ביאליק, זה שהרשות המקומית מחלקת הרווחה, מחלקת החינוך, ראש העיר מנכ"ל העיריה, כל רכזי הקליטה בנוכחות משה אריאל, שהוא מנהל המחוז, אמרו לנו במפורש: לא קיבלנו שום מידע, לפני שהעולים הגיעו לקרית ביאליק, אלה עובדות, אנחנו לא ממציאים אותן.
דני דנון: נבקש מדוד להתייחס לכך, אבל התחושה שלנו מהסיורים בשטח ברשויות המקומיות -ואנחנו מקפידים אחת לשבועיים להגיע לרשות, נוסעים לאור יהודה, לראשון לציון הרשימה ארוכה וראשי הרשויות מרגישים ש"נופלים" עליהם ממרכזי הקליטה, פשוט "נופלים" עליהם ואז הם צריכים להתמודד לבד כמו שאמר ראש העיר, אם יש לו יכולת כספית אז הוא מעמיד את הצרכים אם אין לו יכולת כספית אז הוא פשוט צופה מהצד.
דני דנון: דוד, ההתיחסות שלך.
דוד גלסאו: תודה רבה.
דוד גלסאו: אני מברך על הכנס הזה, הייתי גם בכנס הקודם היה מאד מרתק בענין הדור השני של העלייה ואני חושב שזה מאד חשוב שאחנו ממשיכים אותו.
דוד גלסאו: אתחיל בתשובה לשאלה שלך, כפי שמשה בהטה התייחס, אנחנו היום, נכון שראש העיר לא יודע, ואני גם לא חושב שראש העיר צריך לדעת.
דוד גלסאו: אני חושב שאנחנו לא ברמה כזאת שאנחנו יכולים להוריד את זה מלמעלה, מן הֲמַטֶה לראש העיר כי ברשות יש פונקציות שמטפלות בכל נושא ונושא.
דוד גלסאו: הרשימה הזאת עוברת מן המשרד למחלקת החינוך בעיריה שהיא בעצם אמורה לעדכן את ראש העיר, אנחנו מעבירים לרווחה את מה שצריך והיא בעצם אמורה לעדכן את ראש העיר, ויש גם את הרישום של של אותה משפחה שמגיעה.
דוד גלסאו: זאת אומרת יש שלוש דרכים בהו הרשות מעודכנת ואני חושב שמטבע הדברים אותם הגופים האלה אמורים לעדכן את ראש העיר.
דוד גלסאו: אנחנו לא שולחים את הרשימה הזאת לראש העיר ואני גם לא חושב שתהיה לו התיחסות נכונה ברגע שנשלח מכתב לראש העיר כי ייצא ששלחנו רק כדי לסמן V.
דוד גלסאו: אין שום בעיה לשלוח את הרשימה הזאת, גם ללשכת ראש העיר, אין שום בעיה אבל הטיפול האמיתי בנושא הזה הוא במחלקות המקצועיות של כל רשות ורשות לכן אנחנו מעבירים לרווחה כפי שאמרתי, מעבירים למחלקת החינוך דרך משרד החינוך ומעבירים לאותם הגופים האחרים הרלבנטים.
דוד גלסאו: אם יש מוקד בישוב אז גם המוקד מקבל ולשכה של משרד הקליטה היא מקבלת זאת אומרת יש לפחות איזה חמישה גופים בתוך הרשות שמקבלים את ההודעה על מעבר של משפחה.
דוד גלסאו: עכשיו, המעבר הוא מפורט, כמה ילדים בגיל גן יש כמה בכיתה א' כמה בכיתה ב', גם אם יש בעיות, בעיות נקודתיות.
דוד גלסאו: לאחרונה הגענו להבנה עם הסוכנות היהודית שגם מקרים קשים במשפחה -כי זה היה ענין סודי אישי פרטי של משפחה, גם הסודות האלו יעברו לרווחה, רלבנטי, סגור, בוועדות, ואז יש רצף טיפולי.
דוד גלסאו: אני יודע שבקרית ביאליק אין שם מוקד אבל את הרשימה הזאת אם היה שואל ראש העיר היה מקבל אותה.
דוד גלסאו: הראיה לכך, אומרים לי שגם שם אין חינוך דתי, לכן גם בהסכמה שלו יצאנו במימון של משרד החינוך להסעת הילדים מבחוץ.
דוד גלסאו: לגבי הענין של משפחה שמגיעה למקום שבו אין בית ספר מתאים, אני אומר שאנחנו לא מחליטים לכל משפחה ומשפחה איפה לרכוש דירה, ברגע שמשפחה רוצה והיא מגיעה לשם, חובתנו לתת לה מענה, חובתנו לתת לה את הטיפול אבל להגיד שאין מחלקת חינוך דתית בקרית ביאליק ולא לקנות זה כבר משהו אחר.
דני דנון: בנקודה הזאת אני חייב לומר, שאני חולק על דבריך.
דני דנון: ראינו את הדברים בעיניים וזה בענין של החינוך ושל הרווחה.
דני דנון: בקרית ביאליק, אם אני זוכר נכון, בכל משפחה שלישית יש מקרים קשים של אלימות במשפחה אז ראש העיר, אם הוא לא מקבל מידע על הבעיות הפרטניות במשפחה, שירותי הרווחה שלו בסופו של דבר קורסים.
דני דנון: ופה אני חושב שצריך לעשות נוהל ולעגן אותו מבחינת יציאת משפחה ממרכז קליטה ולחשוב על הגוף שיעגן את הנוהל הזה, יהיה נוהל ברור, נוהל של חובת עדכון, שיהיה מקובל על כל המשרדים כמו שיש 'טופס טיולים' שאתה עושה אתו את כל הדברים.
דוד יאסו: יש טופס מסודר פשוט, כמו שיש 'טופס טיולים' יש טופס שעובר לכל רשות מקומית.
דוד יאסו: לצערי הרב, מה שקורה הוא שהרשות המקומית לפעמים, אם יש אחד בעייתי אז היא מניחה בסל אחד את כל עולי אתיופיה, זה פשוט חבל.
דני דנון: אני ארצה לראות את הטופס.
דני דנון: יכול להיות שצריך לעשות תקנות שראש הרשות יהיה חתום על כך או מישהו מטעמו שלא יבואו ויגידו, "לא הודיעו לנו, לא מסרו לנו, או באיחור רב מאד" אני חושב שאם יהיה נוהל כזה אז אף ראש עיר לא יוכל לבוא ולומר שהוא הופתע.
דני דנון: ממה שאני שומע פה מנציגי המשרדים וממה שאני שומע מנציגי השלטון המקומי, הדברים הפוכים.
דוד יאסו: אני אשמח להראות את הרשימה שאנחנו מעבירים לרווחה, היא תגיע גם ללשכת ראש העיר הרלבנטית, ואנחנו נעשה את זה וזה יגיע דרך הלשכות שלנו במקום.
עומר טיאצאו: שלום לכם, אני לוביסט בעמותת "טבקה", התפקיד חדש אבלל אני לא חדש בענין, עמותת "טבקה" עוסקת בסינגור קהילת יוצאי אתיופיה, במשפט וצדק ואנחנו גילינו מספר דברים בקשר למידע שלא נשלח או שהגיע באיחור.
עומר טיאצאו: קודם כל אני מברך על הכנס הזה, דני, שלמה מולה, דוד, כל המכובדים שנמצאים פה, חשוב לדאוג למעבר חֳלָק ממרכז קליטה לישובי קבע, מה זה אומר?
עומר טיאצאו: בדרך כלל עולים חדשים נשארים די הרבה זמן בתוך מרכזי קליטה והם יוצרים איזושהי תלות במערכת וקשה להם להסתדר בתוך הישובים הקיימים.
עומר טיאצאו: יש לשתף את הרשויות המקומיות -ודנו בכך גם בוועדה המקומית שהיתה בקרית ביאליק בדיון שקיימתי בענין הזה, הרבה לא מודעים לזה שיוצאי אתיופיה מגיעים מכל מיני מנטליות ותרבויות שונות.
עומר טיאצאו: אני חושב שצריך ללמד ולהסביר לרשויות המקומיות מה אפשר לעשות, מה התרבות של עולי אתיופיה, כיצד אפשר לתרגם וגם יחד עם זאת להסביר לכל הממסדים שקיימים, אם זה בתי ספר, משטרה או כל מימסד כזה, איך לקבל יוצאי אתיופיה.
עומר טיאצאו: הרבה פעמים יש אי הבנות, הרבה פעמים אנשים נרתעים מן המשטרה לדוגמה, כשהם שומעים משטרה, די נרתעים כי הם לא יודעים מה התפקיד של המשטרה, התפקיד שלה זה בטחון אישי ולא לאיים עליהם.
עומר טיאצאו: וצריך להסביר את המערכת הזו.
עומר טיאצאו: הרבה פעמים תרגמתי למשרד הקליטה בכל מיני מקומות וראיתי למשל את הדבר הבא: על מנת למנוע "גיטאות" אומרים לעולים: אסור לכם לגור בחיפה, אסור לכם לגור במקום אחר והרעיון הוא בסדר גמור אבל אנחנו בעמותה חושבים שיוצאי אתיופיה צריכים לקבל בעצמם את ההחלטה איפה לגור.
עומר טיאצאו: שזה אומר, אם הוא רוצה לגור בחיפה בוא נסביר לו, עוד כשהוא נמצא במרכז קליטה, בוא נסביר לו למה לא כדאי לו לגור בשכונה שיש בה יוצאי אתיופיה.
דני דנון: הנושא חשוב, אנחנו מקיימים עליו דיון בעוד שבועיים, אבל עכשיו נתמקד בנושא הילדים.