GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יהורם סער: ב- 2011, אנחנו רואים שיש ירידה של 7% בכלל התיקים, לעומת החלק של העולים שזה 2.8%.
יהורם סער: כלומר, רואים ירידה במעורבות של העולים בשנת 2011.
יהורם סער: 2011, צריך לציין, זה עד עכשיו, ינואר עד מרץ.
דני דנון: מצטרף אלינו ממלא מקום ראש העיר, כחלון, ברוך הבא.
יהורם סער: אנחנו פילחנו את הנתונים לפי חלוקה לסל עבירות, עבירות אלימות, סמים ורכוש.
יהורם סער: אז אנחנו יכולים לדעת, לראות, שבשנת 2010, אחוז תיקי האלימות בקרב העולים היה 7.2%, לעומת 8% ב- 2009.
יהורם סער: כלומר, יש ירידה של 0.8%.
יהורם סער: בעבירות סמים, בשנת 2010, היה חלקם של העולים 8.5%, לעומת 10.5% ב- 2009.
יהורם סער: יש גם ירידה של שני אחוזים.
יהורם סער: בנושא פשיעת הרכוש, אז ב- 2010, חלקם של העולים היה 1.4% לעומת אחוז אחד ב- 2009, עלייה מינורית של 0.4% ובכלל הפשיעה הכללית, חלקם של העולים, כפי שאמרתי, 3.4% לעומת 3.3% ב- 2009.
יהורם סער: גם עלייה מינורית.
יהורם סער: זה בכלל הפשיעה.
יהורם סער: בנושא פשיעת הנוער, ב- 2010 חלקם של העולים החדשים בעבירות אלימות היה 6%, לעומת 9.3% ב- 2009.
יהורם סער: פה אנחנו רואים ירידה באמת משמעותית של 3.3%.
יהורם סער: בעבירות סמים של בני נוער, חלקם ב- 2010 היה 7.6% לעומת 11.5% ב- 2009, גם פה ירידה של כמעט ארבעה אחוזים.
יהורם סער: בעבירות רכוש, ב- 2010 היה חלקם של בני הנוער העולה 5.8% לעומת 6.3% ב- 2009.
יהורם סער: גם פה אנחנו רואים ירידה ובכלל פשיעת הנוער, חלקם של ילדי העולים היה 5.5%, לעומת 6.7% ב- 2009.
יהורם סער: גם פה אנחנו רואים ירידה.
יהורם סער: בסך-הכל, גם ירידה בפשיעה וגם ירידה בחלקם של בני הנוער וגם של הבגירים בקרב העולים החדשים.
דני דנון: יש הוראה של המפכ"ל לבחור שכונה שמתמקדים בה או אזור מסוים בשנה הזאת, איפה אתם מתמקדים בפעילות שלכם?
יהורם סער: אין התמקדות חד משמעית בפשיעה, אבל ירושלים, כמו שכולם מכירים, האזור המרכזי זה מרכז העיר, אז אנחנו פה נותנים את מירב הפעילות.
יהורם סער: בשכונות, כמובן על-פי ניתוח של הפשיעה בכל שכונה ושכונה, אנחנו מתמקדים בהתאם, כל תחנה באזורה.
דני דנון: נציגת המשרד לקליטת העלייה, יש לכם דברים להוסיף שלא שמענו מפיני?
דני דנון: מנהל המחוז, נחמיה חתוכה, בבקשה.
נחמיה חתוכה: אני רוצה להתייחס, ברשותך, בשתיים-שלוש דקות גם לחלק מהדברים שנאמרו.
רוברט טיבייב: עזבת את באר-שבע?
נחמיה חתוכה: לא, אבל גם ירושלים שלי.
נחמיה חתוכה: אל"ף, אני רוצה לומר שישבנו מספטמבר 2008 על תוכנית אב שדיבר עליה פיני בקצרה ובעצם כל הניסיון לחשוב איך לקדם את העלייה ואיך להיטיב את העלייה, שזה בעצם מטרות הביקור, ואיך לעשות עלייה טובה יותר, החוכמה הזאת כתובה והיא משמשת לנו גם איזה שהוא מורה דרך.
נחמיה חתוכה: יחד עם זה, נאמר באופן ברור גם על-ידי ראש העיר וגם על-ידי מנכ"ל משרד הקליטה.
נחמיה חתוכה: אם הממשלה לא תיתן את התקציב הנדרש, התקציב או את התוכנית, כדי להיטיב עם ירושלים.
נחמיה חתוכה: 2,800 עולים זה חלק מהשינוי שירושלים צריכה לעבור אבל כבר מי שיבדוק את כל המחקרים של המכון לחקר ירושלים בחמש שנים לא יבואו לפה 100,000 איש בהגירה פנימית, ירושלים, הבעיה הדמוגראפית תהיה אז.
נחמיה חתוכה: אנחנו את החלק במה שקשור לעלייה עושים.
נחמיה חתוכה: אני אתייחס במילה אחת לכמה נקודות.
נחמיה חתוכה: אחת זה הנושא של מכסות שעלתה לגבי המכסות.
נחמיה חתוכה: התוכנית לעידוד העלייה 2010 היא תוכנית שהיא בעצם המשך של תוכניות עלייה קהילתית שקיימות חמש שנים.
נחמיה חתוכה: מה לעשות, התקציב קוצץ ביותר מחצי וכמות המשפחות, מכסת המשפחות שנכללת בתקציב שבעצם מכסת המשפחות זה גם נגזרת תקציבית, ירדה לכמעט 400 משפחות ואת זה היה צריך לעשות איזה שהיא חלוקה, יהיה יותר תקציב, יהיה יותר, אז בשמחה נוסיף.
נחמיה חתוכה: אני בהחלט חושב שהחלוקה היתה מאוזנת ובירושלים תמיד היתה מרבית המכסות שיכולנו לתת לרשות.
נחמיה חתוכה: בירושלים יש שלוש תוכניות משלוש ארצות מוצא – צרפת, דוברי אנגלית וחמ"ה.
נחמיה חתוכה: בסך-הכל הכללי, במסגרת התוכנית, אני מדבר במסגרת תוכנית לא כעולים, עד היום יש 17, 18 משפחות דוברות אנגלית, אני לא מדבר על עולים מנפש בנפש שהם לא נכללים בתוכנית והם במסגרת אחרת.
נחמיה חתוכה: 17 משפחות מצרפת ועוד כ- 25 משפחות מחמ"ה, וזו עלייה די יפה ביחס לעולים מחמ"ה.
נחמיה חתוכה: ואנחנו מלווים אותם עם פרויקטורים.
נחמיה חתוכה: כל עוד יש את התוכנית הזאת, להערכתי, אין סכנה לפרויקטורים האלה וזה יהיה כמספר המשפחות שנוכל להביא.
נחמיה חתוכה: לגבי תוכניות עבודה.
נחמיה חתוכה: אני לא רוצה להיכנס למספרים, אני חושב שפיני והצוות שלו ומאשה עושים עבודה נפלאה.
נחמיה חתוכה: לא יודע מה זה שבעה מיליון או שלושה וחצי מיליון.
נחמיה חתוכה: אני מצפה שעיריית ירושלים תשים הרבה יותר תקציב על תוכניות עבודה.
נחמיה חתוכה: אין תוכנית פעולה תוכנית עבודה, שמתבצעת בירושלים, שאנחנו לא לוקחים בה חלק.
נחמיה חתוכה: עיריית ירושלים תיתן את ה- 25% בחלק מהמקרים וחלק מהמקרים לא ואני לא מדבר לא על שכירת מקומות ולא על, אני מדבר על תוכניות.
נחמיה חתוכה: אנחנו לא בתקציב הדל שיש לנו ואם היה לנו 40 מיליארד כנראה שהיינו נראים אחרת או ארבעה מיליארד או חמישה מיליארד.
נחמיה חתוכה: אנחנו צריכים הרבה מאוד מעיריית ירושלים להוסיף את התקציב, שבוע העולה זה אחלה.
נחמיה חתוכה: אבל צריך להיות הרבה יותר.
נחמיה חתוכה: עיריית ירושלים מקבלת סדר גודל, בתקציבים, לפחות בתקציבי הפעולה, משהו כמו שלושה ומשהו מיליון שקל, שזה חלק מהתקציב הכולל.
נחמיה חתוכה: אני לא חושב שבשנת העבודה הקרובה התקציב יהיה פחות מזה.
נחמיה חתוכה: לפחות התקציב השוטף הוא די מלבב, מה שיגיע מחר מחרתיים.
נחמיה חתוכה: וזה בלי תוכניות עידוד העלייה שימשיכו הלאה.
נחמיה חתוכה: ובלי סל קליטה כמובן.
נחמיה חתוכה: אני מדבר מה שרק עובר דרך הערוץ של הגזברות של סמדר, של הגזבר, אבל בלי סל קליטה שגם הוא נתח מאוד משמעותי.
נחמיה חתוכה: לסיום אני חושב להגיד ששיתוף הפעולה בינינו, במגבלות שיש לנו במסגרות התקציב שיש לנו, אגב, עוד מילה אחת, גם את הספרייה הרוסית, את שכר הספרניות, החזקנו חמש שנים.
נחמיה חתוכה: חמש או שש שנים.
נחמיה חתוכה: 200, 250 אלף שקל.
נחמיה חתוכה: אז אני מצפה קצת יותר זה ואת הדברים האלה גם נאמרו, אחרי שיצאה תוכנית האב.
נחמיה חתוכה: אני רוצה אבל לומר, ככה במילה אחרונה, שיש לנו שיתוף פעולה בלתי רגיל ובקצת הכסף שיש לכולנו, אנחנו צריכים לעשות לא מעט.
דני דנון: אני רוצה רק לפני סיום לבקש מד"ר אברהם נגוסה לגבי הקהילה האתיופית.
דני דנון: היו פה נציגים מהקהילה שיצאו כבר, יש נקודות ספציפיות שקשורות לקהילה שאתה יודע עליהם, צרכים מיוחדים, שאתה רוצה להעלות בפורום המכובד זה?
אברהם נגוסה: קודם כל, אני מאוד מברך על ההתכנסות, אני חושב, אדוני יושב ראש ועדת העלייה והקליטה, זה עבודה נפלאה שאתה עושה בכל עיר ועיר בכל הארץ, מגיע לשטח, בודק עם המערכת העירונית מה חסר, מה אפשר, הכנסת יכולה לעשות.
אברהם נגוסה: יישר כוח.
אברהם נגוסה: זה מאוד חשוב.
אברהם נגוסה: אני היום מדבר גם כתושב ירושלים.
דני דנון: איפה אתה גר?
אברהם נגוסה: אני גר בירושלים, בפסגת זאב.
אברהם נגוסה: אני מברך את ראש העיר ועובדי המערכת בעירייה, על כל המאמצים שעושים על-מנת לקלוט את העולים ועושים הרבה מאמצים.
אברהם נגוסה: אני יודע מקרוב.
אברהם נגוסה: יחד עם זאת, צריך להגיד שהמציאות, למרות המאמצים, כי התקציבים מוגבלים, ולכן אין מספיק שירותים שיכולים לשלב את העולים החדשים לתוך החברה.
אברהם נגוסה: אני אציין כמה.
אברהם נגוסה: אין מספיק תוכניות בשכונות על-מנת לתת שירותים חינוכיים לילדים אחר הצהריים ולנוער.
אברהם נגוסה: זה תוכנית, זה חשוב מאוד לשלב את כל הנוער, כדי למנוע את ההידרדרות של הנוער לפשעים, לערכים לא מקובלים.
אברהם נגוסה: שתיים.
אברהם נגוסה: אין מספיק תוכניות למבוגרים.
אברהם נגוסה: לקשישים וגם למשפחות, על מנת להעצים את המשפחות שהם ישתתפו במערכת החינוך של ילדיהם.
אברהם נגוסה: אין מספיק.
אברהם נגוסה: אני לא אומר שאין בכלל, אבל אין מספיק.
אברהם נגוסה: שלוש.
אברהם נגוסה: אני לא רואה כל-כך הרבה יוצאי אתיופיה, אני מדבר כמובן על יוצאי אתיופיה כי זה ההתמחות שלי, אין מספיק עובדים בקרב הקהילה שמשתלבים למערכת העירונית, כעובדים.
דני דנון: אנחנו מעבירים הצעת חוק בנושא הזה, אתה יודע, בקרוב מאוד.
אברהם נגוסה: כן, אבל לפני זה, העירייה יכולה לדאוג, לשים עובד דובר אמהרית במערכות שונות, כדי להקל על העולים החדשים, שיסבירו להם בשפה שלהם.
אברהם נגוסה: וזה אין מספיק.
אברהם נגוסה: אני יודע, יש מוקד קליטה, אבל במוקד הקליטה אני יודע זה התקציב מוגבל ולכן לא נותן להם אפשרות לענות לצרכים של העולים.
אברהם נגוסה: ארבע.
אברהם נגוסה: למרות פניות חוזרות של העולים החדשים שהם מרוכזים בארבע שכונות, כמו נווה יעקב, קטמון, עיר גנים ותלפיות, אין מקום התכנסות קבוע.
אברהם נגוסה: מה שיש זה זמני וזה מקשה.
דני דנון: מה זה מקום התכנסות?
דני דנון: מתנ"ס?
דני דנון: מה אתה מתכוון?
אברהם נגוסה: מקום התכנסות, הקהילה, לקהילה יש צרכים מיוחדים.
דני דנון: כמו שביפו, שאנחנו מטפלים?
אברהם נגוסה: כן.
אברהם נגוסה: כמו למשל, ראינו בראשון לציון, יש פיתרון בפתח תקווה יש פיתרון, בערים אחרות יש פיתרון.
אברהם נגוסה: אני לקחתי את רשות הקליטה, פיני, להראות לו את המבנים האלו.
אברהם נגוסה: עיריית ירושלים יכולה לעשות את המבנים האלו, על-מנת לענות לצרכים של העולים.
אברהם נגוסה: כי אם אי-השגת או שאין מבנים כאלו מקום התכנסות, מפריעה לשכנים, מפריעה לעולים, כי לעולים יש צרכים מיוחדים.
אברהם נגוסה: ולכן, ראש העיר הבטיח כמה פעמים.
אברהם נגוסה: אני יודע, יש לו כוונות טובות.
דני דנון: הוקם מקום אחד, אני יודע.
קובי כחלון: אתה יודע שיש מקום אחד בבנייה.
קובי כחלון: יש הרבה, אנחנו מתחילים.
קובי כחלון: אחד-אחד.
דני דנון: איפה בונים?
קובי כחלון: בונים אחד בתלפיות.
קובי כחלון: מרכז קהילה, שהוא גם בית-כנסת, מרכז התכנסות, ליום ולערב.
אברהם נגוסה: אדוני, סגן ראש העיר.
אברהם נגוסה: אנחנו לא ראינו בנייה.
אברהם נגוסה: יש תוכנית.
אברהם נגוסה: בואו נדבר את האמת.
אברהם נגוסה: אני לא יודע עד איזו קומה הגיעה הבנייה.
אברהם נגוסה: אני יודע אפילו שאבן פינה לא, אז אני חושב שבואו נדבר את האמת.
אברהם נגוסה: יש רצון, אני לא אומר שאין רצון.
אברהם נגוסה: יש רצון, אבל אני חושב שזה אין וזה צריך להיות ככה וצריך לתת פיתרון על-מנת לענות לצרכים המיוחדים של העולים.
דני דנון: ראשית, להודות לעירייה שאירחה אותנו, ואני ברשותכם אקריא את ההחלטות.
דני דנון: ועדת העלייה, קליטה ותפוצות, מברכת את העיר ירושלים העומדת במקום הראשון בקליטת עלייה מבחינת סך כל העולים המגיעים לעיר.
דני דנון: הוועדה מודה לראש העיר, מר ניר ברקת, לסגנית ראש העיר, מחזיקת תיק הקליטה, מאשה נוביקוב, לממלא מקום ראש העיר, מר קובי כחלון, חברי המועצה וכל צוות העירייה העושים במלאכה.
דני דנון: הוועדה התרשמה כי מצוקת הדיור משפיעה רבות על קליטת העולים וקוראת לוועדות המקומית והמחוזית, לאשר במהרה את כל תוכניות הבנייה התקועות במערכת.
דני דנון: הוועדה מבקשת לקבל ממשרד הפנים בתוך 14 יום את רשימת הפרויקטים לבנייה בירושלים, שעברו את כל ההליכים הנדרשים, וטרם הועלו על סדר היום.
דני דנון: הוועדה קוראת למשרד הקליטה לתגבר את הפעילות בקרב הקהילה האתיופית ובשפה הספרדית ולשקול תקצוב פרויקטור דובר ספרדית.
דני דנון: הוועדה קוראת לממשלה לאשר סיוע דיפרנציאלי בשכר דירה והגדלת הסיוע לירושלים.
דני דנון: הוועדה קוראת לשרת הקליטה לפעול להגדלת המכסות לעולים בעיר ירושלים ולהפעלת תוכנית החומש ליוצאי אתיופיה בירושלים.
קובי כחלון: אפשר להגיד משפט?
קובי כחלון: מישהו שלח לי SMS ששמע אותי.
קובי כחלון: אז תדע לך שגם השבוע אנחנו מעמידים איזו שהיא תוכנית, שזה פחות קשור אליך, כי זה קשור לכלל הקהילה האתיופית, אנחנו מקימים בירושלים באזור מלחה, מול פאנג 3000 שמה, את המרכז לקהילה האתיופית שכבר מדברים עליו 30 שנה.
קובי כחלון: אז זה גם דבר שעומד על הפרק.
פיני גלנקביץ': שתי התוכניות מתקיימות?
קובי כחלון: שתיהן מתקיימות, נכון.
דני דנון: אנחנו נשמח לבוא כשיהיה איזה שהוא טקס, אדוני, סגן ראש העיר, לבוא ואנחנו בהחלט מודים.
פיני גלנקביץ': יוצאים למכרז לקבלנים, זה פשוט השלב האחרון.
דני דנון: בהחלט אנחנו מודים לכם על העשייה ואנחנו רוצים להודות גם למאשה שיזמה את הדיון הזה, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה.
דני דנון: בחרנו לקיים אותה דווקא פה בעיר פתח תקוה בבית הספר, מכיוון שכולנו שמענו, דיברנו, מכירים את הנושא ואני חושב שגם שר החינוך היה פה, נכון?
סולי נתן: הוא לא היה פה, אבל הוא מצוי בעניין.
דני דנון: הוא מצוי בעניין.
סולי נתן: הוא מצוי והוא עוקב אחרי כל פרט ופרט.
דני דנון: אני רוצה לומר בפתח דבריי שאני והוועדה באנו לשמוע ולראות.
דני דנון: באנו לראות את הדברים, יש עמדות שונות, יש כיוונים שונים וזה לא ייחודי רק לעיר פתח תקוה, אדוני ראש העיר, זה דבר שאנחנו דנים בו במקומות רבים; הדילמה הערכית, האם הריכוז של יוצאי אתיופיה במקום אחד, שמשקיעים בו, ואין שום ספק שמשקיעים ואנחנו גם נראה ונשמע ואני יודע שמשקיעים, גם מבחינת תקנים, משאבים, כח אדם, וגם יש תוצאות, והמנהלת, בלי שאת אומרת, אני יודע זאת, לבין התפיסה שצריך לשלב בחברה מבחינה ערכית את יוצאי אתיופיה ושלא יהיו כמקשה אחת באחוזים גבוהים, לאו דווקא בעיר פתח תקוה.
דני דנון: זה קיים גם בראשון לציון, בנתניה, ובמקומות אחרים.
סולי נתן: בראשון לא.
דני דנון: בראשון לציון זה היה והם התחילו בהליכים של פיזור על ידי מערך היסעים.
דני דנון: אנחנו פה ואני אומר משפט שהאידיאלי מבחינתנו היה שלא יהיו ריכוזים של עולים בשום מקום בארץ.
דני דנון: כשאני אומר ריכוזים של עולים, זה לאו דווקא יוצאי אתיופיה, יש גם בית ספר בעיר של עולים מרוסיה, שהם באחוזים גבוהים מאוד.
דני דנון: האידיאלי מבחינתנו שלא יהיה כדבר הזה.
דני דנון: אני רוצה, כאב לשלושה ילדים, שהבן שלי יפגוש יוצאי אתיופיה לא רק כשהוא מתגייס לצבא ולא רק כשהוא רואה אותם אולי באיזה סמטה, אלא שהוא יפגוש אותם ביום יום ותהיה אינטגרציה ויהיה שילוב אמיתי.
דני דנון: אז אני הייתי מבקש, ראשית, מראש העיר המארח אותנו, אדוני ראש העיר, לפתוח, ולאחר מכן אנחנו ניתן כמובן לצוות בית הספר ולדר' סולי נתן, שאני שמח מאוד שהגעת לישיבה היום.
יצחק וקנין: אצלנו יש קודם כל מצגות.
יצחק וקנין: אבל מר בשארי עושה את הדקות הבאות.
דני דנון: את הצעירים מתי אנחנו שומעים?
יצחק וקנין: במוזיקה?
קריאה: המנהלת קובעת.
מזל שטרית: ברשות האורחים היקרים, ברוכים הבאים למשפחת 'נר עציון' בפתח תקוה.
מזל שטרית: אנחנו נפתח את הבוקר בנגינה של תלמידי בית הספר 'נר עציון', נגינה קלה בתחום המוזיקלי שלנו.
מזל שטרית: בבקשה.
מזל שטרית: (קטע מוזיקלי).
מזל שטרית: תודה לתזמורת בית הספר, תודה למורה לריסה ולמורה ריטה, תודה רבה לכם על העבודה הנאמנה עם הילדים.
מזל שטרית: אנחנו בבית ספר 'נר עציון' 294 תלמידים, 13 כיתות מ-א' עד ו'.
מזל שטרית: בית ספר 'נר עציון' קלט בחמש השנים האחרונות תלמידים עולים מבני הקהילה האתיופית.
מזל שטרית: מערך הקליטה בבית הספר היה כזה שכנגד עינינו עמדה מטרה אחת, את העולים האלה אנחנו רוצים לשבץ, למנף ולהוציא אותם תלמידים מצוינים, אזרחים מצוינים ויותר מזה.
מזל שטרית: אני תמיד אומרת לילדים שלי, אתם השכבה המובילה בחברה הישראלית.
מזל שטרית: זו המטרה.
מזל שטרית: וכאשר עומדת מטרה כזו לנגד עינינו הרי שכל התהליך הוא תהליך של סגירת פערים מול מינוף ומצוינות.
מזל שטרית: כל התהליך, ברגע שהתלמידים מגיעים אלינו עם הנושא של הכרת המשפחה, הכרת התלמידים, אנחנו מיד מנסים לבדוק מה הוא מצב התלמיד מבחינה לימודית, איזה תכנית נבנה לו, התאמת חומרי למידה, סיוע קפדני במערך של קבוצות קטנות.
מזל שטרית: שלוש שנים כל התלמידים העולים למדו בקבוצות של בין ארבעה לחמישה תלמידים.
מזל שטרית: הכיתות לא מנו יותר מ-20 תלמידים.
דני דנון: מצטרף אלינו חבר הכנסת טיבייב.
מזל שטרית: כל ילד, כל תלמיד שנכנס בשערי בית הספר מקבל את היחס האישי, את האהבה המאוד גדולה, את ההכלה המאוד גדולה, יחד עם זה מיד בתחום הלימודי אנחנו ממפים את הילד, בודקים באיזה מצב הוא נמצא, בונים לו תכניות אישיות, נותנים לו את המערך המסייע והילד משובץ בכיתה.
מזל שטרית: המטרה היא בעצם למנוע את המצב שבו התלמיד צובר פערים בתהליך קליטתו בבית הספר.
מזל שטרית: המטרה היא למנף אותו הכי מהר שאפשר והכי טוב שאפשר.
מזל שטרית: זו בעצם מדיניות קליטה שנוצרה כתוצאה מקליטה מסיבית של תלמידים עולים שהגיעו אלינו ממרכזי הקליטה.
מזל שטרית: אם אני מדברת על התחום הלימודי, הרי בתחום הלימודי אנחנו בונים תכניות מותאמות לתלמידים אבל יחד עם זה יש משוב והערכה מתמידים, חודשיים, לבדוק את התקדמותו של התלמיד והיה איזה שהוא שלב שהיינו צריכים גם להכניס גורמים מסייעים כאשר תלמידים מגיעים אלינו בכל הגילאים, בשכבות השונות, ללא ידיעת קריאה וכתיבה, ללא יסודות הקריאה והכתיבה, הרי שגם המורים מקבלים הכשרה במקביל ללמד תלמידים בכיתות ו' קריאה וכתיבה.
מזל שטרית: אך בד בבד יש מענה למצוינות, בד בבד נפתח גרעין של תלמידים שלומדים באשכול פיס ולומדים בכל יום שישי חשיבה מתמטיקה, עם כל הטכנולוגיות הקיימות, חשיפה מדעית בכל התחומים וזה בעצם נותן לנו את דואליות הטיפול; מצד אחד סגירת פערים, מצד שני המצוינות.
דני דנון: ויום לימודים ארוך כולם, נכון?
מזל שטרית: בעצם אנחנו כאן במהלך יום הלימודים מקבלים את הילדים ב-7:30, הילדים שוהים בבית הספר עד 15:30 כאשר הם מקבלים ארוחה חמה ומקבלים חוגים, חוגי ספורט, חוגי מוזיקה.
מזל שטרית: אתם ראיתם פה את תזמורת בית הספר, אנחנו בכלל בית ספר מוזיקלי שכל התלמידים לומדים בכלים מוזיקליים, החל מחליליות וכלה בכינורות, מכיתה ב' עד כיתה ו'.
מזל שטרית: יש לנו גם מקהלת בית ספר מאוד מאוד מקצועית.
מזל שטרית: בעצם הילדים מקבלים בכל התחומים את הטוב ביותר, הם מקבלים בכל התחומים, במהלך כל היום, כאשר בנינו צוות מאוד מקצועי, צוות שמלווה אותם במהלך כל היום.
מזל שטרית: הארוחה החמה.
מזל שטרית: כל הנושא של טיפול במשפחות, הקשר עם המשפחות, העצמת המשפחות, בכלל בתהליך החינוך הבית ספרי להכניס אותם אלינו, הם באים אלינו, נגישות מאוד גדולה, מענה יום יומי, מענה בכל שעה, בלי קביעת זמן.
מזל שטרית: הם מגיעים, הם מתייעצים איתנו, הם משתפים אותנו ואנחנו איתם בתהליך החינוכי, שזה בעצם תהליך של למידה את מערכת החינוך בישראל.
מזל שטרית: גם ההורים צריכים תוך כדי שהיית התלמידים במערכת החינוך ללמוד את מערכת החינוך במדינת ישראל.
מזל שטרית: משאבים.
מזל שטרית: ממי אנחנו מקבלים את כל זה?
מזל שטרית: אנחנו מקבלים שעות עולים, סל קליטה של משרד החינוך, אנחנו מקבלים מהעירייה שעות תל"ן, שהן בעצם שעות שמיועדות למצוינות ולסגירת פערים, ומורות שנמצאות פה יום יום כדי לתת מענה לצרכים של הילדים.
מזל שטרית: בהתחלה טיפלנו יותר בסגירת פערים, היום אנחנו עוסקים הרבה מאוד גם במצוינות בכל התחומים.
מזל שטרית: התחלנו בשפה ובמתמטיקה, היום גם באנגלית, היום גם יש העשרה מוזיקלית, יש תיאטרון.
מזל שטרית: כל זה ניתן בזכות אותם משאבים.
מזל שטרית: מיל"ת, יש לנו את פרויקט מיל"ת, שהוא בעצם הפרויקט בשיתוף של משרד החינוך עם קרן רש"י.
מזל שטרית: דרך מיל"ת אנחנו מקבלים שעות, מקבלים גם סיוע כספי למשפחות וגם ארוחות חמות בכל יום.
מזל שטרית: כל תלמידי בית הספר, בלי יוצא מן הכלל, אוכלים פה ארוחה חמה יום יום.
מזל שטרית: בסך הכל הילדים מאוד עטופים, מאוד מאוד מאוד עטופים בצוות מקצועי שלמד תוך כדי, שלמד תוך כדי תהליך את האוכלוסייה.
מזל שטרית: גם אנחנו היינו צריכים ללמוד, הרבה מאוד, ויש מה ללמוד הרבה מאוד מהמורשת, מתרבות הקהילה.
מזל שטרית: על מנת ללמד אותם את התרבות הישראלית, אתה צריך להתחבר, כדי להקנות ולהעשיר.
מזל שטרית: בעצם אנחנו יושבים פה יום יום וחשים את התפתחותם, את פריחתם של התלמידים.
דני דנון: כמה שנים במתכונת הזו זה עובד?
מזל שטרית: אני נמצאת פה וזאת שנה שישית.
דני דנון: הבוגרים של בית הספר, מבחינת שילוב במסגרות המשך, לאיזה בתי ספר הם הולכים?
מזל שטרית: בבקשה, רונית, יועצת בית הספר תדבר על אקלים בית הספר והכוון התלמידים.
מזל שטרית: אתם גם תדברו עם הבוגרים שלנו, הנה הם פה, וגם עם התלמידים שלנו.
רונית בורשטיין: שלום לכולם.
רונית בורשטיין: כבוד לי לעבוד בבית הספר הזה.
רונית בורשטיין: ועדת קליטה, עלייה, עולים, בעצם הגדרה של עולה זו הגדרה של מי שהגיע לארץ ישראל על מנת להשתקע בה, ואין יותר ציני מהמושג הזה, 'עולה'.
רונית בורשטיין: אם תסתכלו על העולים הם בעצם מגיעים למרחב לא מוכר, בכל ההיבטים, שפה, תרבות, אוכל, נורמות, ולמעשה כל השונות הזאת יוצרת ירידה בתפקוד האוטונומי ואיתה גם ירידה בתפקוד הרגשי, אז איפה העלייה?
רונית בורשטיין: וזו השאלה שלנו, איך אנחנו עושים מהמקום של הירידה, שהיא מתבקשת מכח זה שהם עלו, והופכים את המושג 'עולה' בלי ציניות למטפס למעלה.
רונית בורשטיין: זו העבודה החינוכית שלנו לדעתי במלוא הדרה.
רונית בורשטיין: בבית הספר אנחנו משקיעים חשיבה רבה ועשייה רבה באיך לטפס למעלה עד למצוינות.
דני דנון: אני רוצה למקד אותך בעניין של הכוונת הבוגרים.
רונית בורשטיין: אני רוצה להתחיל בקטע של ר' שלמה מקרליך ואני רוצה להתייחס כי זה משהו שמשקף את כל תפיסת העולם הבית ספרי: 'אם ברצונך להוציא אדם הנמצא במקום כלשהו אל תחשוב שדי לך לעמוד למעלה ולהושיט לו את ידך, אלא עליך לירד כולך למטה אליו ושם אחוז בידו וביחד העלהו עמך למעלה'.
רונית בורשטיין: בעצם העשייה של בית הספר היא בגובה העיניים, לרדת מהמקום שבו הוא נמצא, ביחד איתו, אחיזה, ליווי, תמיכה ומטפסים למעלה.
רונית בורשטיין: עוד מעט אני אתייחס לשאלה שלך, אני אתחיל מהסוף של ההכוון.
רונית בורשטיין: הילדים שלנו מגיעים, וכמו שתיארה המנהלת, בעבודה מאומצת, בחשיבה, כשבעצם המטרה היא איך ייצאו הילדים שלנו מבית הספר.
רונית בורשטיין: כמו כל הורה גאה, אנחנו רוצים את הטוב ביותר ואנחנו עושים את הכל בחשיבה של מה יקרה כשהם מסיימים ואנחנו גאים לומר שרוב הילדים שלנו, כמעט כולם, מתקבלים לאולפנות, לישיבות, לבתי ספר תיכוניים, אנחנו מקבלים את המשובים, גם מהנהלות בית הספר, על המצוינות של הילדים, התנהגותית, לימודית וכולי.
סיגלית בלל יאראק: אני אפסיק אותך לשנייה ואני רק אגיד שבהקשר הזה הצטרף אלינו הרב שושן והוא יכול אולי לתת את האינפוט שלו לדיון, בהקשר של ההכוון.
שמעון שושן: בוקר טוב לכולם.
שמעון שושן: שמי שמעון שושן, ראש הישיבה התיכונית החדשה שעיריית פתח תקוה ביחד עם רשת אמי"ת ומשרד החינוך פתחו כאן בפתח תקוה.
שמעון שושן: הישיבה הוקמה מתוך מטרה לתת מענה לתלמידים בפתח תקוה והסביבה שרוצים מקום תורני טוב ויש להם צרכים שהם שונים ממה שבדרך כלל אנחנו מוצאים אצל תלמידים בישיבות התיכוניות האקסקלוסיביות האליטיסטיות.
שמעון שושן: זאת המטרה ולשם כך הוקמה הישיבה.
שמעון שושן: אנחנו באידיאל קולטים כ-25% תלמידים שהם בני העדה האתיופית ובאופן טבעי שיתוף הפעולה עם בית ספר 'נר עציון' הוא שיתוף פעולה צמוד.
שמעון שושן: הייתי אומר, שיתוף הפעולה הטוב ביותר שיש לנו עם הממלכתיים דתיים בעיר זה עם בית ספר 'נר עציון'.
שמעון שושן: קצת מספרים: מתוך 46 תלמידים שיש לנו היום בשתי כיתות ז', 12 תלמידים הם בני העדה האתיופית, 11 מתוכם הם בוגרי 'נר עציון' וזה לא בכדי, כי אנחנו מראיינים ועוברים תהליכים של הכוון בכיתה ו' עם כל הממלכתיים דתיים ובכל בתי הספר יש תלמידים שהם בני העדה האתיופית, אבל זה יותר מהרגשה, כשאתה בא לפה ואתה עובד כאן עם הצוות, עם המנהלת, עם רונית היועצת, אתה מרגיש ורואה שיש כאן טיפול מאוד יסודי בתלמידים וזה מוכיח את עצמו.
שמעון שושן: הם באים אלינו בכיתה ז', המוטיבציה שלהם הרבה יותר גבוהה מתלמידים בני העדה שמגיעים מהממלכתיים הדתיים המפוזרים.
שמעון שושן: חד משמעית.
שמעון שושן: אם אנחנו פותחים להם פרויקט לאומי, תכנית מיל"ת, שאני בטוח שאתם מכירים את התכניות האלה, שם הם 100%, אין בעיות של ביקור סדיר, הוא מגיע לתכנית או לא מגיע לתכנית, הנושא של התנהגות, השתלבות בתוך חברה ישראלית צברית.
שמעון שושן: אני לא יודע איך הנס הזה קורה, הרי בסך הכל 90% ומעלה פה זה בני העדה, אבל העובדה היא שההטמעה שלהם והקליטה שלהם בתוך ישיבה תיכונית נורמטיבית היא הטובה ביותר מבין כל התלמידים בני העדה שמגיעים אלינו.
איציק עובדיה: האם מספר התלמידים עולי אתיופיה בישיבות אחרות בפתח תקוה מגיעים למספרים האלה?
איציק עובדיה: ולמה דווקא הם מגיעים רק לאמי"ת?
סיגלית בלל יאראק: הוא לא הדמות לענות על זה.
איציק עובדיה: אני יודע למה אני שואל אותו.
איציק עובדיה: לא לכוון את השאלה, השאלה שלי היא כזאת, אם תוכל לענות עליה, בבקשה.
שמעון שושן: אני יכול להגיד לך מקרים שקורים אצלי כל יום.
שמעון שושן: כשמגיע, סליחה שאני אומר, הורה אשכנזי, ואומר לי 'תגיד לי, כמה תלמידים בני העדה יש לך פה?
שמעון שושן: אני רואה פה יותר מדי אתיופים מסתובבים לי בין העיניים', אז אני אומר לו, 'תקשיב טוב, כשאבא שלי עלה בשנת 56' ממרוקו, כך גם דיברו עליי כשהייתי ילד במעברה בקרית שמונה', אין לו מה להגיד.
שמעון שושן: אתה רוצה את החינוך שלנו?
שמעון שושן: מתאים לך הישיבה שלנו?
שמעון שושן: אתה מאמין בדרך שלנו?
שמעון שושן: תסתובב, בבקשה.
שמעון שושן: כל הורה שרוצה בא ליום ביקור.
שמעון שושן: יש לי תלמיד בכיתה י', קוראים לו טאג'ו אלנו, אז הוא לא אשכנזי, לא מרוקאי ולא פרסי, טאג'ו אלנו, מבני העדה האתיופית, number 1 בישיבה בכל הציונים שלו, במגמת אלקטרוניקה פיזיקה, 5 יחידות מתמטיקה, 5 יחידות אנגלית, הוא היום עומד בשורה הראשונה.
שמעון שושן: רוב התלמידים שבאים אלינו מ'נר עציון', אני יכול לומר, רובם המכריע הם תלמידים מצטיינים בלימודים.
שמעון שושן: יש להם פערים תרבותיים---
דני דנון: כמה מגיעים מדי שנה?
שמעון שושן: נתתי דוגמה, שנה שעברה מתוך 46 תלמידים, 11 מ'נר עציון' בני העדה.
שמעון שושן: מתוך 25 בנים שסיימו פה בשנה שעברה, 11 הגיעו אלינו.
דני דנון: ושאר הבנים לאן הלכו?
סיגלית בלל יאראק: לא יכולנו להביא לכאן ציבור גדול יותר, אבל חשוב לי מאוד להגיד שדברים ברוח דומה, אם לא זהה, מתקבלים גם מאולפנת ישורון שנחשבת לספינת הדגל של החינוך הדתי בפתח תקוה בוודאי, אם לא במחוז, לגבי האיכות הלימודית של הבנות יוצאות אתיופיה שהן בוגרות בית ספר 'נר עציון'.
רונית בורשטיין: הרב שושן שאל איך התרחש הנס, אז הנס מתרחש קודם כל מתוך תפיסה אמיתית וברורה לנו שמה שאנחנו רוצים עבור הילדים שלנו, עושים כהורים, אנחנו נעשה עבור הילדים האלה.
רונית בורשטיין: ואת התפיסה של בית חינוך כמשפחה, אנחנו מיישמים במובן היום יומי.
רונית בורשטיין: התפיסה מתחילה מיסודות של הבית והתפיסה היא מה המחויבות והאחריות של השותפים.
רונית בורשטיין: השותפים הם המבוגרים האחראים, הורים ומורים, ובמובן הזה מתקיים קודם כל כבוד בין השותפים, שבו כל צד שמגיע לזוגיות הזאת בבית הזה מכבד את המטען הערכי שהשני בא, מקבל, קשוב, והבית הזה מועשר בעושר תרבותי.
רונית בורשטיין: הדבר השני זה מה המחויבות של כל אחד מהצדדים לגבי הצלחת הילדים ופה יש שיח מאוד מתמשך ופתוח, כשיש הסכמות ובהירות לגבי הכללים, לגבי איך אנחנו רוצים לחנך, מה אנחנו רוצים שיקרה עם הילד שלנו, איך אנחנו רוצים לראות אותו.
רונית בורשטיין: יש הרבה סדנאות של חיזוק, מצד אחד הסמכות ההורים, מצד שני העצמת ההורים, השתלמויות גם ברוב הפדגוגי, גם בתפיסות החינוכית וכולי, כשבעצם הערכים שמנחים את בית הספר שלנו זה יחסי אמון, אהבה, כבוד ושיתוף מתוך אמונה שאם זה יתרחש אנחנו נגיע למצוינות, כשהכלי הכי חשוב זה הקשבה.
דני דנון: אני רוצה לחתוך אותך ברשותך.
דני דנון: אני חושב שאנחנו כולנו התרשמנו מהעבודה המצוינת שאתם עושים פה עם הילדים והתוצאות הטובות.
דני דנון: אני רוצה לעבור לנושא המהותי של בית ספר של 100% יוצאי אתיופיה.
דני דנון: אני אבקש מדר' סולי נתן, מנהלת מחוז מרכז, להתייחס לנושא.
סיגלית בלל יאראק: הילדים נמצאים פה, חלקם בוגרים, חלקם הם בכיתות ו', אולי כדי שנוכל לנהל דיון פתוח יותר, לשמוע אותם ואז להיפרד מהם?
דני דנון: אין שום בעיה.
דני דנון: החבר'ה הנחמדים שאיתנו הם תלמידים היום פה או שהם בוגרים?
מזל שטרית: ארבעה בוגרים והשאר הם תלמידים שלנו, כיתות ה'-ו'.
דני דנון: הגבוהים זה הבוגרים, אני מניח.
דני דנון: אני רוצה לשאול את הבוגרים.
דני דנון: איפה אתה לומד היום?
תלמיד: בישיבת---
דני דנון: והיום כמה תלמידים לא אתיופים בישיבה שאתה לומד היום?
תלמיד: יש הרבה.
דני דנון: מה ההבדל בין ללמוד בבית ספר שכולם יוצאי אתיופיה לאיפה שאתה לומד היום, שיש חלוקה כזו או אחרת?
תלמיד: פה אתה מרגיש כאילו אתה שייך, מרגיש כמו בבית.
תלמיד: זה גם קצת מוזר להיות שונים.
דני דנון: אם היו נותנים לך לבחור היום, איפה שאתה לומד היום, שיהיו כולם רק יוצאי אתיופיה, היית רוצה גם מסגרת כזאת?