GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יולי תמיר: בעברית.
דני דנון: צפוף.
תלמידה: כן, ביחד, וצריך לעשות מקום יותר גדול.
דני דנון: כמה כשכולם מגיעים?
יולי תמיר: כשכולם מגיעים, קרוב ל-30.
יולי תמיר: והיו ימים כאלה, והרבה ימים על 24, וזה אין כיסא אחד פנוי.
דני דנון: למרות שהכיתות השניות ריקות עכשיו.
יולי תמיר: זאת כיתה גדולה יותר.
יולי תמיר: ויש כיתת ערב.
דני דנון: אם אפשר היה לסדר את המבנה אחרת.
דני דנון: .. בנושא של המקום, אני רואה גם שהכיתה צפופה, הילדים שלכם, שלומדים או ילמדו בכיתות יותר גדולות, לפי תקן של משרד החינוך.
דני דנון: איזה עוד דברים חשוב לכם לומר לנו?
דוד אזולאי: ממה אתם מרוצים באולפן?
דוד אזולאי: מה זה מרוצים?
תלמידים: שטוב.
דוד אזולאי: כן, ממה אתם מרוצים?
דוד אזולאי: מה טוב?
תלמידים: מהמנהלת.
תלמידים: הספרים.
תלמידים: יש כיסא, יש שירותים, מינימום יש.
דני דנון: אתם הייתם רוצים שהאולפן יהיה יותר קצר או יותר ארוך?
דני דנון: מבחינת הזמן של האולפן.
דני דנון: שיהיה יותר קצר, שיסיימו אותו לא תוך חמישה חודשים.
יולי תמיר: כמה זמן האולפן?
תלמידים: חמש.
תלמידים: חמישה חודשים.
יולי תמיר: אתם מעדיפים ללמוד יותר זמן או פחות זמן?
תלמידים: יותר.
תלמיד: אנחנו רוצים לדבר בעברית.
דני דנון: לדבר יותר טוב.
דני דנון: אתם מדברים עברית כרגע.
תלמידה: לא רק זה, צריך לגמור ואנחנו צריך להמשיך לעבוד.
תלמידה: אם אנחנו לא גומרים באולפן אנחנו לא יכולים לעבוד.
תלמידה: כי אם יש עוד יום ללמוד באולפן, אנחנו גומרים מהר.
דני דנון: לקצר.
דני דנון: היית רוצה שתלמדו יותר?
דני דנון: באיזה שעה אתם מסיימים?
דני דנון: ב-12, ב-1?
דוד אזולאי: מתי אנחנו מסיימים ללמוד?
תלמידה: רבע לאחת.
דני דנון: סוזן, היית מעדיפה לסיים ברבע לשתיים או ברבע לשלוש וללמוד פחות זמן בחודשים?
סוזן: כן, ולעשות במקום פברואר, בסוף ינואר.
דני דנון: זו היתה השאלה שלי באמת.
דני דנון: כי את רוצה לעבוד.
סוזן: כן.
סוזן: אני רוצה.
דני דנון: במה את רוצה לעבוד?
סוזן: אני אגרונומית באתיופיה ויש לי דיפלומה במדעי המחשב ועכשיו אני מתחילה לחפש עבודה, אבל עד עכשיו אני לא הצלחתי כלום, אבל יש לי זמן אחרי ה...
דני דנון: ואחוז הפרישה מהאולפן?
דני דנון: חברים שהיו ועזבו, כי רוצים לעבוד?
דוד אזולאי: יש.
דוד אזולאי: בכל אולפן יש אחוז פרישה.
דוד אזולאי: כמה תלמידים עזבו את האולפן?
דוד אזולאי: התחילו ועזבו?
דוד אזולאי: הרבה, קצת, כמה?
תלמידה: קצת.
דני דנון: מה הסיבה שהם עזבו?
תלמידה: מצאו עבודה.
תלמידה: לא מבינה, (בצרפתית).
דנה גורדון: היא אומרת שיש אנשים שעוברים ליישוב אחר, בגלל סיבות אישיות, משפחתיות.
דנה גורדון: וסל הקליטה לא תמיד מספיק.
דוד אזולאי: אני חשבת שיש עוד סיבות לעזיבה, לפרישה, זה שאנחנו היום לומדים בכיתות.
דוד אזולאי: .. היו לנו וזמנים שיכולנו להחזיק כיתות לפנסיונרים, כיתות לצעירים, וכיתות למהנדסים.
דוד אזולאי: זה לא הזמן פה, בטח לא באולפן הזה, שזה האולפן וזה מה שיש.
דוד אזולאי: למשל אנשים מבוגרים, קשה להם.
דוד אזולאי: היו אנשים מבוגרים בכיתה הזו שעזבו.
דוד אזולאי: אני מוכרחה להגיד שיש כמה שממשיכים להחזיק באצבעות וכל הכבוד להם אבל זה קשה, בכיתה של צעירים, אנשים בגיל 70-80, ללמוד בכיתה של צעירים.
דוד אזולאי: יש לנו את משה שהוא פנומן, הוא תלמיד מצוין, זקן השבט, הוא מחזיק מעמד יפה, אבל לא כולם החזיקו מעמד.
דוד אזולאי: אם היתה כיתה מתאימה לכולם...
דני דנון: התרגום לצרפתית של מנהלת העבודה.
דנה גורדון: מה שהגברת ביקשה לומר, קרול, זה שלה יש הרבה מאוד ילדים וקשה לה מאוד לבוא לארבע שעות, היא היתה מעדיפה, אם אפשר היה, לקבוע את משך האולפן לפחות שעות ביום.
דני דנון: איפה הילדים שלך נמצאים עכשיו?
דנה גורדון: (תרגום): בבתי ספר.
דני דנון: אני רוצה לומר לכם קודם כל כל הכבוד, אני יודע כמה זה קשה ללמוד שפה, אני רואה את זה עם הילד שלי שהוא בבית ספר, וחשוב לי לומר שמה שתעשו היום, זה יישאר איתכם לכל החיים בישראל ולמרות שיש פיתויים של עבודה וקשיים שהם קשיים אמיתיים, אם לא תשקיעו עכשיו, אחר כך, כשתצאו החוצה, בטוח לא תוכלו לעשות את זה.
דני דנון: אז אני קודם כל רוצה להודות למורה ולצוות, אבל בייחוד לכם שעליתם לישראל, שאתם משקיעים בלימוד השפה.
דני דנון: אם יש עוד משהו שאתם רוצים לומר לי, לחבר כנסת שלא קשור לאולפן, אני גם אשמח לשמוע.
תלמידה: זה מהר.
דוד אזולאי: עכשיו בהילוך איטי, יש עוד משהו שאתם רוצים לשאול את חבר הכנסת דני דנון?
דוד אזולאי: משהו שאתם רוצים לבקש אולי?
דני דנון: שלא קשור למורה ולאולפן.
דוד אזולאי: הוא יושב ראש ועדת הקליטה, זה יכול להיות גם דברים אחרים שקשור לקליטה בארץ.
קריאה: לדירה, לעבודה.
דני דנון: אז אני אשאל שאלה אחרונה, מה היה טוב בקליטה בישראל ומה היה פחות טוב?
דני דנון: כשבאתם לישראל, מה היה הדבר שהיה טוב שאתם זוכרים, שעזר לכם, ומה הדבר הפחות טוב?
דוד אזולאי: בתהליך הקליטה, בפרוסס של קליטה, מה היה טוב, קל, ומה היה קשה?
דוד אזולאי: נטלי, את מבינה?
יולי תמיר: הכל היה טוב?
יולי תמיר: כשבאתם לישראל, הכל בסדר במשרד הקליטה, באולפן?
יולי תמיר: הם לא רגילים להתלונן.
תלמידה: במשרד הפנים.
דני דנון: מה הבעיה במשרד הפנים?
תלמידה: הרבה בעיה.
תלמידה: ביורוקרטיה גדולה.
דוד אזולאי: הבנות שמתלוננות על משרד הפנים, אלה אנשים שהם לא עולים חדשים והם נשואים לישראלים ומשרד הפנים מערים עליהם קשיים.
דוד אזולאי: הן מבלות הרבה במשרד הפנים במטרה להשיג תעודת זהות.
דוד אזולאי: הן נשואות לישראלים, יש להן ילדים וזו בעיה.
תלמידה: גם הם לא יודעים לקבל הילדים שלנו.
תלמידה: הם מישראל, אבא הוא ישראלי ויש לנו שני ילדים, אבל הם לא רוצים לקבל והם לעשות בדיקה גנטית.
תלמידה: אנחנו עשינו הרבה זה, אבל בבית המשפט יש בעיה, כשהם כותבים בדף יש בעיה, they ask you to do some corrections and….
יולי תמיר: אני הבטחתי לכם שזה תהליך ושזה יהיה בסוף בסדר, אבל זה לוקח זמן.
דני דנון: אני רוצה לא להפריע לכם יותר מדי בלימודי העברית ולומר לכם כל הכבוד ושיהיה בהצלחה לכולם.
דני דנון: (עוברים כיתה).
דני דנון: לי קוראים דני דנון, אני חבר כנסת, יושב ראש ועדת עלייה וקליטה ובאנו היום לחדרה לראות את האולפן.
דני דנון: אנחנו מפריעים לך שתי דקות.
דני דנון: קודם כל אני רוצה לדעת מאיזה מדינות עליתם, אם אפשר לדעת.
תלמידה: מצרפת.
תלמיד: קנדה.
תלמידה: אוקראינה.
תלמיד ותלמידה: צרפת.
דוד אזולאי: ויש פה תלמידה שהיא מטורקיה, אבל היום היא לא נמצאת.
דוד אזולאי: ומארצות הברית.
דוד אזולאי: קיבוץ גלויות.
דני דנון: אתם נהנים באולפן?
דני דנון: טוב לכם באולפן?
תלמידים: כן, כן, מצוין.
דני דנון: רציתי לשאול איזה דברים הייתם משנים באולפן, מה הייתם רוצים אחרת?
דני דנון: מה הייתם רוצים שונה?
תלמיד: לעבוד.
דני דנון: הייתם רוצים שהאולפן יהיה פחות זמן, לא חמישה חודשים?
תלמידים: יותר, יותר.
דני דנון: למה יותר?
תלמידה: זה לא מספיק.
דני דנון: מתי התחלתם?
דני דנון: בספטמבר?
תלמידה: 4 באוקטובר.
דני דנון: אתם לא ממהרים לחפש עבודה, או שאתם רוצים להשלים את לימודי העברית?
תלמידים: להשלים.
תלמיד: ביחד.
תלמיד: אולי בערב אולי, שעתיים או שלוש שעות בערב, עובד ולומד.
דני דנון: אתה עובד עכשיו?
דני דנון: במה אתה רוצה לעבוד?
תלמיד: במרקטינג בתרופות.
דני דנון: מה עשית בקנדה?
תלמיד: במרקטינג.
תלמיד: כמו חדר טבע.
דני דנון: רציתי לשאול משהו שלא קשור לאולפן, לגבי העלייה לישראל.
דני דנון: מה אתם מרגישים שהיה טוב ומה היה פחות טוב מבחינת כל העלייה לישראל?
תלמידה: אם אנחנו פה, זה הארץ שלנו.
תלמידה: זה המקום שלנו.
דני דנון: זה בטוח.
דוד אזולאי: איך היתה הקליטה?
דוד אזולאי: קלה?
דוד אזולאי: קליטה קלה?
תלמיד: לא ממש קלה.
דני דנון: מה היה קשה?
תלמיד: זה שונה.
תלמיד: זה דברים פשוטים, ביום ראשון עד יום חמישי, זה לוקח זמן להתרגל עם החיים פה.
דני דנון: למה בחרת לבוא לחדרה?
תלמיד: אני בזיכרון, לא כל כך רחוק.
תלמיד: יש לי חבר אחד ואני לא רוצה הולך, יש משפחה ברעננה אבל אני רוצה משהו יותר קטן, אולי קצת יותר ישראלי.
תלמיד: אני רוצה ללמוד עברית.
תלמיד: ..
דני דנון: מי גר בחדרה?
דני דנון: למה בחרתם בחדרה?
תלמיד: בגלל המקום של חדרה בשבילי היה בסדר, יש לי הורים שגרים בחיפה, בנתניה, אז אני בדרך, אני חושב שחדרה זה מקום טוב, זה מקום שאם אנחנו רוצים ללכת לזה, הכל לא רחוק, ירושלים שעה, לאיפה שאנחנו רוצים ללכת, אני חושב.
קריאה: במונחים צרפתיים, של אירופה.
דני דנון: בצרפת איפה גרת?
תלמיד: אני גרתי בליון ולפני זה אני נולדתי במרוקו ובאתי לפה עם המשפחה.
חי אסולין: כולם שייכים לפרויקט עידוד עלייה ולכן גם הם הגיעו במסגרת של פרויקט, וזו שנה שנייה.
דנה גורדון: אז הקליטה שלהם היא יותר מסודרת?
חי אסולין: כן.
חי אסולין: הם גם עוברים תהליך שם, של מפגשים, הם עוברים תהליך מאוד משמעותי ורציני, גם רגשי וגם להכין אותם.
דני דנון: שאלה אחרונה, לפני שאתם חוזרים ללמוד, בלעדיי ובלעדייך; בכלל בישראל, יש לכם משהו לומר לי, כחבר כנסת, שהייתם רוצים לשנות?
דני דנון: לא קשור לאולפן או לעלייה.
דני דנון: דברים שקשורים למה שקורה בישראל.
דני דנון: קודם כל, ישראלים מתלוננים כל הזמן, אתם צריכים להתחיל להתרגל.
דני דנון: אבל מה מפריע לכם היום בישראל בעיקר?
דוד אזולאי: יש לכם הזדמנות להגיד דברים שיגיעו לכנסת.
דני דנון: או גם מה כן טוב.
תלמיד: עוד לא למדנו את המנטליות של הישראליים, אין לנו הרבה.
תלמיד: זה רק חמש חודשים שאנחנו פה וכשמדברים עם חברים בארץ, אני אומר להם, אפשר להגיד איך זה בארץ, אנחנו רואים שהילדים מבסוטים, זה כיף שלנו, אנחנו מבסוטים גם.
תלמיד: הראשון זה רואים שהילדים---
דני דנון: הילדים מרוצים?
דני דנון: ואיך העברית של הילדים?
תלמיד: בשביל הקטנים זה קל.
תלמיד: אני רואה שהקטנים הולכים לבית ספר והם משחקים, הם לא בוכים, ורק הגדולים זה קצת קשה.
דני דנון: בני כמה הילדים שלך?
תלמיד: יש לי שבעה ילדים, שנתיים עד 16.
דני דנון: ולדבר עברית היום, כולם מדברים עברית?
תלמיד: יש לי ילדים שלא מפריע להם לדבר ויש שקצת קשה, אבל בזמן הם מוצאים חברים והם בסוף...
תלמיד: אני חושב שצריך עוד כמה זמן.
דוד אזולאי: בסוף הם ידברו.
דני דנון: שיהיה לכם שבוע טוב, להתראות.
דני דנון: ותגידו למורה שיר, 'בלעדייך אני חצי בן אדם'.
שרון-מורה: חכה, אתה רוצה?
שרון-מורה: אפשר לשיר עכשיו.
: (ישיבה בעיריית חדרה).
דני דנון: אנחנו שמחים מאוד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה והקליטה היום בעיר חדרה במעמד ראש העיר, ואני יכול לומר גם לפרוטוקול, חברי הטוב, חיים אביטן.
דני דנון: אנחנו התחלנו את הסיור בביקור באולפן, חלקכם הייתם איתנו, נכנסנו לשתי כיתות, ראינו את העולים, שמענו מהם והתרשמנו קודם כל מהמחויבות של הצוות של האולפן, גם מהעולים, הרמה של המקום, של המבנה, הכיתות קצת קטנות אבל אני שמח לראות שהרבה עולים מצטופפים ו---
חיים אביטן: אם היית מגיע לפני שנה, היית משבח ומעריך את העירייה על מה שהיא עשתה שם.
דני דנון: ואני רוצה באמת להודות לעירייה על הנכונות ואני אומר את זה כי בתפקידיי השונים בסוכנות היהודית, לפני שנבחרתי לכנסת, ותמיד היתה לעיר חדרה בקרב העולים מצרפת פינה חמה, בגלל קשר חם שנוצר ופרויקטים.
דני דנון: אני רוצה גם את הנושא הזה, אדוני ראש העיר, אם תוכל לתת לנו סקירה כדי לראות איך אפשר לחזק את הדבר הזה, כי נתוני העלייה במדינת ישראל הם במגמת ירידה, למרות שהשנה סיימנו בעלייה.
קריאה: בשנתיים האחרונות הם בעלייה כל הזמן.
דני דנון: נכון, אבל אם אתה מסתכל על הכמות של העולים לעומת שנים אחרות, אתה רואה שאלה לא המספרים שאנחנו רגילים והיינו רוצים לראות.
דני דנון: זה עלה מ-18,000 ל-19,000, אבל זה עדיין לא מגיע לרמה שאנחנו רוצים לראות, של עשרות אלפי יהודים, ואני מאוד מאמין בחיבור של ערים וקהילות וקשר אישי של ראשי ערים שמבקרים, פוגשים וגורמים לאנשים לבוא ולהתאהב.
דני דנון: זה הנושא שאליו הייתי רוצה להתייחס.
דני דנון: נקודה שהייתי רוצה לפני זה לבדוק, כמה עולים הגיעו ב-2010 לעיר חדרה.
דני דנון: לפני שבאתי לפה, קיבלנו נתון על 155 עולים השנה, ב-2010 בלבד, ומשרד הקליטה באולפן דיבר על 271.
לריסה בורסוקר: יש נתון מדויק.
חיים אביטן: זאת הרשימה המדויקת, מה שמשרד הקליטה מנפק.
לריסה בורסוקר: אנחנו מתבססים בדרך כלל על משרד הקליטה.
חי אסולין: זה אחד אחד, אנחנו סופרים אותם.
חי אסולין: הלוח הזה מתוך המשרד, לפי מספר תעודת עולה, לפי מספר תעודת זהות.
דני דנון: אז אנחנו מתייחסים לנתון שמקובל על עיריית חדרה ועל משרד הקליטה ואנחנו נעשה בירור אצלנו, שהגיעו 271 עולים וזה בהחלט יחסית נתון יפה, למרות שהיינו רוצים לראות הרבה יותר.
דני דנון: הייתי רוצה לבקש מראש העיר, מר חיים אביטן, לומר מספר מלים ולאחר מכן לשמוע את הנציגים השונים, לראות איך אנחנו מחזקים את העיר חדרה בעולים נוספים וראיתי היום אנשים שהגיעו מקנדה, מצרפת, מכל העולם---
לריסה בורסוקר: האולפן שלנו הוא מתפוצות מרובות.
דני דנון: נכון, וזה יפה וזה חשוב.
חיים אביטן: טוב, בוקר טוב וברוכים הבאים לכולם.
חיים אביטן: גילוי נאות, אם דני דנון חבר כנסת, אז אני אשם בזה.
דני דנון: זה לפרוטוקול.
חיים אביטן: זה לפרוטוקול ואני גם לא מצטער, אין ספק שהוא עושה עבודה טובה בכנסת, בנוסף לתפקידו כיושב ראש ועדת הקליטה והעלייה.
חיים אביטן: אז ראשית אני רוצה לברך כמובן את כל החברים ואת חבר הכנסת דני דנון.
חיים אביטן: הנושא של קליטת עלייה.
חיים אביטן: אני חושב שבחדרה אפשר לבוא וללמוד איך קולטים עלייה.
חיים אביטן: אנחנו עיר שקלטה עלייה, עם הנתונים שיש לי.
חיים אביטן: את העיר הזאת אני מכיר טוב טוב, נולדתי פה ואני הייתי פה בתפקידי הקודם גם כסגן ראש עיר, חבר מועצת העיר וקלטנו קרוב ל-40% עולים.
חיים אביטן: העליות היו בהתחלה לא קלות ולא פשוטות, לתת לכל אחד את החינוך, לתת לכל אחד רווחה, תעסוקה, העיר לא היתה עיר חזקה.
חיים אביטן: העיר, לצערי הרב, לפני עשר, שמונה שנים אפילו ירדה למטה מבחינת המצב הסוציו אקונומי של העיר, מבחינת תעסוקה.
חיים אביטן: בשש השנים האחרונות השקענו המון המון בתכניות, המון משאבים, והיום ברוך ה' העיר נמצאת במצב טוב מאוד.
חיים אביטן: עיר חזקה, עיר מתפתחת, עיר מתקדמת, בכל התחומים, רווחה, חינוך, פיתוח, תשתיות, תעסוקה, הכל.
חיים אביטן: ובהתאם לזה גם מחירי הנדל"ן עלו, ברמות גבוהות מאוד מאוד מאוד, שהיום, לצערי, לעולים יהיה קשה לקנות דירה בחדרה.
חיים אביטן: היום לעולים יהיה קשה לרכוש דירה בחדרה.
חיים אביטן: פעם עולים יכלו לקנות דירה פה ב-250,000, 300,000, 400,000 שקל, היום בפחות מ-1,000,0000 שקל הם לא יוכלו להשיג דירה בחדרה, עם המשכנתאות ועם כל הדברים האלה.
חיים אביטן: אבל אני אומר שבחדרה נעשית ונעשתה עבודה קשה, יסודית, מקצועית בכל התחומים של קליטת עלייה, אם זה בנושא החינוך.
חיים אביטן: אני לא אשכח, לפני 15 שנה, כשפתחו את בית ספר 'צליל', 15 שנה, בית ספר בבית אליעזר, כשבנו את כל השכונה החדשה, כשהגיעה לפה עלייה גדולה ומבורכת אז בזמנו---
דני דנון: את למדת שם?
קריאה: אני מחזור ב'.
דני דנון: היתה עלייה מבורכת וגדולה מאוד מאוד למדינת ישראל, רק בבית אליעזר בנו 2,800 יחידות דיור באופן מיידי, כשאריק שרון היה שר הבינוי והשיכון, להביא עולים ובנו בנייה.
דני דנון: ובבית הספר, אני זוכר שהוא קלט גם מהעולים שהגיעו, גם מבית אליעזר הוותיקה וגם חבר'ה שבאו לגור בבית אליעזר.
דני דנון: לראות כיתות שהיו ברובן עולים חדשים מכל העולם, לא רק חבר העמים, לא רק מאתיופיה, לא רק מקווקז, וגם ישראלים, בכיתה אחת, עם תרבויות שונות, עם מנטליות שונה לגמרי, כל אחד עם רמת ההישגיות שלו, באופן אישי היא משתנה, זה לא היה קל ולא פשוט, עם השפה העברית והכל.
דני דנון: אבל עם הזמן ועם השנים ראינו את ההשתלבות, את ההתאקלמות שלהם בצורה יוצאת מן הכלל והיום יש לנו פרויקטורית אחת פה, שהיא גם תלמידה מצטיינת באוניברסיטה והיום היא מובילה פה---
קריאה: היום אחותי לומדת ב'צליל', בכיתה ה', היא כבר צברית.
חיים אביטן: יש לנו הרבה דוגמאות של אותם עולים ותלמידים שהגיעו לפה לפני עשור, שני עשורים, שהיום חלקם בתפקידים, גם ציבוריים, בעיר ובמדינה.
חיים אביטן: אבל יש גם קשיים, זה לא קל ולא פשוט.
חיים אביטן: הנטל הכלכלי נופל רק על העירייה, בעיקר על העירייה.
חיים אביטן: כל מי שיש לו בעיה, בכל דבר, תעסוקה, הוא בא לעירייה, יש לו בעיות של עמידר, של דיור, הוא בא לעירייה, כשהעירייה לא אחראית, לא לדיור ולא על עמידר, לא על שום דבר.
חיים אביטן: יש עוד המון בעיות, גם בינו לבינה, אם זה בעדות מסוימות, יש קשיים קשים מאוד מאוד, שהפערים הגדולים כשמגיעים מאותן מדינות למדינה שלנו, לעיר שלנו, ואנחנו צריכים לטפל.
חיים אביטן: לא רק במצב הסוציאלי, גם המצב הפסיכולוגי, גם המצב הכלכלי, וזה לא פשוט ולא קל.
חיים אביטן: אני אומר שחדרה תרמה את תרומתה למדינה בצורה יוצאת מן הכלל, נעשתה עבודה טובה מאוד מאוד, עם כל הקשיים שהיו והיו קשיים.
חיים אביטן: לכן אני אומר שצריך ללמוד מהניסיון של העבר.
חיים אביטן: העיר עברה הרבה משברים, בעקבות הנושא הזה, גם משפחות עברו הרבה משברים בגלל הנושאים האלה.
חיים אביטן: אסור לרכז מספר גדול מאוד של עולים בעיר אחת, זה ממוטט את העיר וממוטט אותם.
חיים אביטן: הרי מה המטרה שלנו?
חיים אביטן: קודם כל עלייה למדינת ישראל היא ברכה גדולה, והעלייה הגדולה שעלתה אז בזמנו, בשנת 91', אם אני לא טועה, של מיליון עולים שהגיעו מחבר העמים ומשאר העולם, זה מה שהציל את המדינה בזמנו.
חיים אביטן: זה היה בפתח האינתיפאדה שהיתה אז בזמנו, חלקם הגדול התגייסו לצבא ושירתו פה ושירתו שם וזה נתן כח עצום להתמודדות ולהישרדות שלנו כמדינה וכעם.
חיים אביטן: אז אני אומר שבגלל הניסיון הזה ובגלל העבר, צריך ללמוד איך לקלוט עולים ואני אומר וחוזר ומדגיש, עולים זו ברכה למדינת ישראל, קליטת עולים במדינה בצורה טובה היא רק ברכה למדינה.
חיים אביטן: לא יעזור שום דבר.
חיים אביטן: לכן אני אומר שצריך לראות איך לעשות את זה במינון נכון, לקחת קבוצות של עולים שמגיעות למדינת ישראל לערים מבוססות, לערים חזקות, בכדי שיוכלו גם להשתלב ולהתאקלם ושיהיה להם גם, לאותו יישוב או לאותו מקום, את היכולות ואת הכח ואת המשאבים לטפל בהם.
חיים אביטן: עולה שעוזב את כל העולם שלו, את הקריירה שלו, את הפרנסה, את העסקים, הכל, מתנתק מהסביבה הטבעית שהוא נולד בה והוא בא למדינה אחרת, היא מדינה זרה בשבילו, זו תרבות אחרת לגמרי, הוא נמצא בחודשים הראשונים פה ושם, ואם ברגעים האלה לא נמצאים שם על ידו, פרויקטורים או עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, אנשי עירייה, אנשי משרד הקליטה שילוו אותם, אז הקשיים והבעיות הם מפה עד להודעה חדשה והם אפילו יפרקו דברים אחרים.
חיים אביטן: חלקם אפילו, אני יודע, חזר חזרה, או לארץ המוצא שלהם, או ירדו לאירופה או הלכו לאמריקה ולמקומות אחרים בעולם.
חיים אביטן: אני נפגשתי עם מספר יהודים שהיו בארץ תקופה, חצי שנה, שנה, שנתיים, לא הסתדרו, לא התאקלמו והלכו וחבל.
חיים אביטן: אלה יהודים טובים ואנשים שיכולים לתרום למדינה, ואנחנו צריכים שתהיה לנו מדינה יותר גדולה ויותר חזקה עם הרבה מאוד יהודים.
חיים אביטן: כוועדת קליטה ועלייה, אתם צריכים לראות איך אתם מפזרים את אותן אוכלוסיות במקומות שאפשר לתת להם ולעשות להם.
חיים אביטן: אני היום בחדרה מחויב לעולים שנמצאים בחדרה, אני מחויב להם ואני אעשה את הכל לתת להם את הכלים ואת המשאבים בכדי שיתפתחו ויתאקלמו גם בקהילה וגם בחברה.
חיים אביטן: רשויות, בכדי לקלוט עולים בקבוצות גדולות, גם צריכות להיות ערוכות לזה, גם צריכות להיות מוכנות לזה וגם צריכות לקבל את הסיוע הממשלתי.
חיים אביטן: לא יעזור כלום, כל דבר שהממשלה מנחיתה אנחנו הזרוע הביצועית שלה, אנחנו מבצעים ביום יום הרבה דברים, למרות הקיצוצים.
חיים אביטן: מקצצים בתקציבים ואנחנו צריכים לתת פתרונות, וברגע שאני מדבר על קיצוץ תקציבים, אני אתן דוגמה קטנה.
חיים אביטן: לחדרה כמעט ולא עלו עולים מצרפת, אף פעם, ואני מגיע לנושא של העלייה מצרפת, עלייה קהילתית.
חיים אביטן: אף פעם לא עלו עולים מצרפת לחדרה, הם הלכו באופן אוטומטי לאשדוד, לנתניה, להרצליה, הלכו למקומות יותר מתפתחים והקהילה שם יותר גדולה ועשינו מאמץ גדול לשנות קצת את העלייה בכדי להביא לפה גם גוון של אוכלוסייה עם תרבות אחרת לגמרי שתתערה בעיר שהיא מתפתחת והתחלנו לעבוד ולהשקיע ובאמת השקענו בזה, גם משאבים, גם שיווק, גם הסברה.
חיים אביטן: גם משרד הקליטה עזר לנו הרבה מאוד מאוד, בלעדיהם לא הייתי יכול לעשות את העלייה הקהילתית.
חיים אביטן: ואכן, ברוך ה', אפשר לומר, אחרי שנתיים, שבעלייה הקהילתית יש למעלה מ-60 משפחות בחדרה שעלו כקהילות.
חיים אביטן: גם לפני שנה וגם לפני שנתיים, השנה אנחנו ממתינים לגל נוסף שיגיע מצרפת לגור בחדרה.
חיים אביטן: רבותיי, דברים כאלה לא היו אף פעם ואני זוכר שירדתי ליריד שהיה בפריז והסתובבתי בין הדוכנים ופגשתי הרבה מאוד יהודים, הרבה מאוד לא ידעו איפה זה חדרה, פתחנו דוכן של העיר חדרה.
חיים אביטן: אני שמח שלאחר השנה הראשונה שחשפנו את העיר, גם בתקשורת בפריז וגם בעיתונות וגם על ידי שליחים שיש לנו בפריז לשווק את העיר חדרה, חדרה נתפסה גם בתודעה של העולים מצרפת.
חיים אביטן: מה שחשוב גם שהעלייה הזו היא ברובה אקדמאים, חבר'ה צעירים, בעלי מקצועות, שבאמת מתאקלמים בצורה טובה מאוד, גם בעיר וגם במדינה.
חיים אביטן: ודווקא פה משרד הקליטה מקצצים, באותו פרויקטור שמשרת אותם 24 שעות בחצי משרה.
חיים אביטן: אז ריבונו של עולם, עושים מאמצים גדולים, מנסים לשנות את האיזון, את התפיסה, מביאים אותם לעיר שלא היתה מוכרת, אנחנו עושים את הכל לטפל בהם, בחינוך, ברווחה, כמעט ולא צריך ברווחה, אבל בהרבה מאוד תחומים קהילתיים, לוקחים משרה של פרויקטור ומקצצים אותה ב-50%.
חיים אביטן: למה?
חיים אביטן: לאלוהים הפתרונים, לא לי.
חיים אביטן: לכן אני אומר שצריך להסתכל נקודתית איך אנחנו מחזקים את אותם אלה שאנחנו רוצים באמת לתת להם עזרה וסיוע.
חיים אביטן: אני אומר שצריך לעשות את הכל להמשיך להביא עולים, להמשיך להביא יהודים למדינת ישראל, זאת המשימה והמטרה שלנו, ובמיוחד כל מה שקורה לנו מסביב, כל יום, כל שעה.
חיים אביטן: אנחנו באופן אישי לא יודעים, אבל הרבה דברים קורים.
חיים אביטן: צריך לעשות את הכל בכדי להביא אותם, אבל כשמביאים אותם גם צריך לטפל בהם, לפחות בחצי שנה או בשנה הראשונה לתת להם את ההרגשה של שייכות, של בית, ואין ספק שאותם מגשרים במשרד הקליטה וגם העירייה ביחד שחוברים, נותנים להם את ההרגשה החמה והטובה הזו.
חיים אביטן: אז יש גם הצלחה לאותה קליטה והם לא מרגישים שהביאו אותם למדינה ושכחו אותם, זרקו אותם, כמו שההורים שלי סיפרו לי שכך היה, זרקו אותם בפחונים, באוהלים, ותסתדרו עכשיו.
חיים אביטן: בסדר.
חיים אביטן: הסתדרתי, אנחנו פה, זה בסדר.
חיים אביטן: לכן אני אומר שצריך לראות איך עושים שכל מה שהיה לפני 30, 50 שנה וגם לפני 20 שנה, שזה לא יחזור היום, כי העולים החדשים הם הנכס של מדינת ישראל, אם מטפלים בהם נכון.
חיים אביטן: אם לא, חלקם אפילו בורח ועוזב את הארץ.
חיים אביטן: אני אשמח מאוד אם אנחנו נקבל עוד תקציבים בכדי לעזור לעולים שיש לנו, ויש לנו הרבה מאוד עולים, אמרתי קרוב ל-40% ואנחנו יודעים לעשות קליטת עלייה, אנחנו קולטים אותם בצורה יוצאת מן הכלל.
חיים אביטן: עם הפרויקטורים שיש לנו, שמטפלים 24 שעות במשפחות שעלו, גם בתיקון של ברז מים וגם במציאת דירה וגם במציאת אפילו רופא אם צריך.
חיים אביטן: צריך לראות באמת איך קודם כל להחזיר את חצי המשרה שלקחו אותה בסוף דצמבר והורידו את זה לחצי משרה, וצריך לראות גם איך לתת את הכלים לאלה שנמצאים פה, אם זה בחינוך, שצריך יותר שעות, אני צריך יותר סייעות, זה על חשבון הרשות.
חיים אביטן: הרשות יכולה עד גבול מסוים, ברגע שאין לרשות, אותו ילד, אותם ילדים, אותם עולים לא מקבלים את העזרה ואת הליווי שהם צריכים.
חיים אביטן: אם גם בנושא הזה תעזרו ותסייעו לנו, אני אשמח מאוד.
חיים אביטן: כל הנושא של האולפן, לצערי הרב עד שאני לא הגעתי לשם, לפני כשנה וחצי-שנתיים, לא ידעתי באיזה רמה הוא נמצא.
חיים אביטן: כשאני הגעתי לשם וראיתי, נחרדתי, על המקום נתתי הנחיה שם לשפץ את המקום, נדמה לי בחצי מיליון שקל, עם משרד הקליטה זה היה בסוף, עזרו לנו?
חיים אביטן: אה, הבטיחו רק ואנחנו שילמנו את הכל לבד.
חי אסולין: לא, לא הבטיחו.
חיים אביטן: למה לא?
חיים אביטן: הבטיחו, אני זוכר, הבטיחו לעזור לנו, אבל לא חשוב, אנחנו שיפצנו אותו והיום אני חושב שהוא מקום שמכבד את אלה שנמצאים שם ואני שמח שעולים שמגיעים לעיר, המקום הראשון שהם נפגשים בו זה האולפן בעצם, בחצי השנה הראשונה, ולא יכול להיות---
לריסה בורסוקר: ויש לנו תלמידים לא רק מחדרה, זה מהווה---
חיים אביטן: שיבואו גם מתל אביב, אבל שיגידו שבחדרה יש אולפן יפה ונעים ללמוד בו, וככה קולטים את השפה העברית יותר מהר.
חיים אביטן: אז אני באמת רוצה להודות לכם וברוכים הבאים ותמשיכו לעשות עבודה טובה.
דני דנון: תודה רבה, אדוני ראש העיר, יישר כח גדול.
דני דנון: אני רוצה לבקש ממשרד הקליטה התייחסות לגבי הנושא של הרכז של קליטת הצרפתים.
חי אסולין: רק לגבי הצרפתים?
דני דנון: בשלב זה, כן.
חי אסולין: בנושא הזה המנהל הכללי נתן תשובות.
דני דנון: נכון, אבל אני כינסתי את הוועדה כי הגיעו אליי תלונות לא מחדרה, אלא מירושלים ומאשקלון, ושם נכנסנו לעובי הקורה, לגבי חדרה לא ידעתי שזה---
חי אסולין: קודם כל אני רוצה להגיד כמה מלים כרקע.
חי אסולין: זה נכון, מפת העלייה השתנתה בשנים האחרונות לגבי חדרה ואני חייב לברך באמת את ראש העיר ואת כל מי שצמוד אליו בלשכה.
חי אסולין: אם העלייה בשנים האחרונות היתה כמעט מחבר העמים בלבד ועליות ממבצע משה ושלמה, כרגע אנחנו מדברים על 50% מהעלייה מחבר העמים, אפילו פחות, 40%, והשאר מארצות אחרות, גם ארגנטינה, גם צרפת, גם ארצות הברית ואחרים.
חי אסולין: מפת העלייה השתנתה, במיוחד לגבי העולים מצרפת.
חי אסולין: כשליח לשעבר בפריז, אני יכול להגיד לכם שבאמת חדרה לא היתה על המפה בכלל והיום היא מוכרת ולשמחתי הרבה הפרויקט עובד מאוד יפה.
חי אסולין: המשרד קיצץ למעשה על פי קריטריונים של מספר עולים שהגיעו לארץ.
חי אסולין: זה נכון גם לעולי צרפת וגם לעולי חבר העמים.
חי אסולין: הקיצוץ היה לא רק על פי ארץ מוצא של עלייה, אלא פשוט מספר העולים שהגיעו באותה עלייה.
חי אסולין: הגיעו פחות מ-20 משפחות?
חי אסולין: מקצצים חצי משרה.
חי אסולין: המשרד מבקש שיתוף פעולה מלא עם הרשות ואף פעם לא ביקשו מאטצ'ינג בפרויקט של עידוד העלייה, זה באיזה שהוא מקום איזה שהוא שיתוף פעולה הדוק ואמיתי.
חי אסולין: זה ההסבר שקיבלת, אני חושב.
חי אסולין: היתה ועדת מכרזים, על פי קריטריונים, הקריטריונים היו ברורים.
דני דנון: אני לא סיימתי עם הנושא הזה, כי אני יודע שהמשרד כן מעסיק רכזים אם צריכים במקומות אחרים בארץ.
חי אסולין: נכון, יש באשקלון, וגם שם הוא קיצץ, ויש בבית שמש.
חי אסולין: אני פשוט הייתי האחראי הארצי על התכנית הזאת, אז אני מכיר את זה.
דני דנון: ולא נוספו רכזים לעולים ממגזרים אחרים?
חי אסולין: ההיפך, קוצץ.
דני דנון: לכל המגזרים?
חי אסולין: כל המגזרים, לפי מספר הנפשות ומספר המשפחות שהגיעו.
חי אסולין: הקריטריון היה ברור ולרוחב.
דני דנון: זאת אומרת שאין היום עיר בישראל שנוספו לה רכזים, אם כך.
חי אסולין: כרגע לא, אנחנו מקוצצים.
חי אסולין: אני מסכים עם ראש העיר בכל מלה ומלה, קליטת עולי צרפת, כמו כל קליטה אחרת, דרך אגב, זה בדיוק אותו דבר.
דני דנון: מה שאמרת, זה מעניין, אני אבדוק את זה, שבעצם אין שום רכזי קליטה נוספים בארץ בשום מגזר.
חי אסולין: קודם כל הם לא רכזי קליטה, אנחנו קוראים להם פרויקטורים לעידוד העלייה, לקליטת העלייה.
חיים אביטן: יכול להיות שעוד שנה-שנתיים יקצצו גם בפרויקט של חבר העמים גם, אותו דבר.
חי אסולין: ואנחנו מדברים פחות או יותר על אותה כמות עולים שהגיעו בשני הפרויקטים השנה.
חי אסולין: אני מדבר על פרויקט, לא עולים שמגיעים מלבד הפרויקט, כי יש גם שהם לא באים---
חיים אביטן: שמגיעים עצמאית, כן.
חי אסולין: זה הרוב, דרך אגב.
חי אסולין: הפרויקט, למעשה הפוקוס שלו זה על בעלי מקצוע, אנשים שיש להם נתונים להיקלט בארץ, הם מגובשים יותר ויש להם כישורים להיקלט כמה שיותר מהר ואנחנו עוזרים להם---
חיים אביטן: תסביר שהם גם עושים סיורים בעיר, לפני שהם עולים לארץ, בחודש ינואר, פברואר ומרץ, ומתוך הקבוצה הזו, אחרי שהם רואים את מוסדות החינוך ושירותים אחרים פה בעיר, אז הם אכן מביעים את הרצון והנכונות להגיע לעיר.
חיים אביטן: בעקבות זה יוצאים שליחים שלנו לשם, יוצאים לסמינרים, למפגשים איתם, ומכינים את הכל בפריז, בצרפת, ואחר כך, כשהם מגיעים לפה זה אחרי תהליך קליטה מסוים, ראשוני.
דני דנון: כמה שנים עובד הפרויקט הזה כבר?
אנדיל מרואני: מה שרציתי להגיד זה שראוי לציין שהפרויקטים שלנו לעולי צרפת הם רק שנתיים, לא כמו בערים האחרות.