GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלכס שמידט: אז כאן אנחנו ממש נוגעים בעניין של שילוב תלמידים עולים בתנועות הנוער.
אלכס שמידט: שני מרכזים נוספים, מרכז בבית ספר ויצמן.
אלכס שמידט: הוא פועל בשיתוף עם תיכונים, בעצם שני תיכונים---- ובית ספר אורט----, שמשם באים כל המתנדבים, תלמידים ומחויבות אישית גם במסגרת קהילתית, ונותנים את התמיכה לתלמידים.
אלכס שמידט: בית ספר---.
אלכס שמידט: הוא בכלל משהו מאוד מעניין וחשוב, ששם נמצאים תלמידים חדשים, ממש חדשים, עד שנה בארץ, וגם מקבלים תמיכה.
אלכס שמידט: זה בעצם מרכז הלמידה של--- משרד לקליטת עלייה.
אלכס שמידט: חוג בעברית ואומנות לגיל הרך.
אלכס שמידט: זה בעצם פיילוט.
אלכס שמידט: בטח אתם מכירים את הבעיה של הילדים בגיל הרך.
אלכס שמידט: הם יושבים עד גיל 5-6 עם סבא וסבתא, ואחרי זה כשהם מגיעים למערכת החינוך שלנו, הם לא כל כך יודעים עברית, ואנחנו צריכים לעזור להם לסגור פערים, ובעצם אנחנו יזמנו פיילוט השנה, חוג עברית ואומנות במוזיאון לאומנות ברמת גן, שהוא 45 דקות לומדים עברית ו-45 דקות מציירים, או כל מה שקשור לאומנות.
אלכס שמידט: אנחנו רואים הצלחה, שילדים בעצם במהלך השנה מצליחים לסגור פער.
דני דנון: אני רוצה לפני שאני פותח את הדיון, אדוני ראש העיר, המספרים מראים שבאמת העולים שנמצאים פה, מטופלים.
דני דנון: העיר חזקה, העיר עשירה.
דני דנון: באמת יש לכם יכולות, יחסית, הכול יחסית.
דני דנון: יש להם יכולות.
דני דנון: הבעיה שלי, שמבחינת קליטת עלייה, המספרים מאוד נמוכים בשנים האחרונות.
דני דנון: זאת אומרת, יש בעיר היום כמו שציינתם, 16 אלף עולים, מתוכם 13 אלף עולים מחבר העמים.
דני דנון: כשאנחנו מסתכלים על שנת 2010, הגיעו כ-180 עולים.
דני דנון: הסיבה העיקרית זה הדיור.
דני דנון: ברגע שהעיר היא יקרה, אז עולים חדשים לא יכולים לשכור דירות ולא לרכוש דירות, ואז בעצם אנחנו רואים שהעולים מתבגרים לפי הנתונים שהראיתם.
דני דנון: השאלה שלי, אם אתם חושבים על כך מבחינת בניה לזוגות צעירים/עולים חדשים, איך לאפשר לעולים, ואני בטוח שיש הרבה עולים מחבר העמים בעיקר שרוצים לבוא לעיר רמת גן, לאפשר זאת.
דני דנון: כי אם לא, מה שנראה בשנים הקרובות, אנחנו נראה את אוכלוסיית העולים מתבגרת, מתבגרת, ומבחינת קליטת עלייה, אני זוכר שגדלתי בסן מרטין 17, פה למטה, אז כולם היו עולים חדשים, מכל העולם.
דני דנון: אנחנו נראה שבפועל רמת גן לא תוכל לקלוט עלייה בגלל מחירי הדיור.
צבי בר: ראשית, בוגרי צבא שהם גם ילידי הארץ, גם לא מוצאים את מקומם במרכז, לא פה, והולכים לפריפריה.
צבי בר: בעיר יש את הסדר גודל של הגודל שלה, בתנאים האלה היא עושה את מה שהיא יכולה לעשות.
צבי בר: אין תוכנית לזוגות צעירים כפי שאין בכל מחוז מרכז.
צבי בר: זה נושא שלכם בכנסת, לקבל החלטות.
צבי בר: למשל, אתן לך דוגמא.
צבי בר: העברנו החלטה ברמת עמידר, שאנחנו פתרנו את התושבים מהיטלי השבחה, ויש שם אלפי יח"ד שאפשר עד , פטור מהיטלי השבחה ואגרות.
צבי בר: אבל הם לא רצים, כי הם השכירו את זה לסטודנטים מבר אילן, כך שיש לעיר את הנתונים שלה, את המגבלות שלה.
צבי בר: אנחנו נמצאים כרגע עם עוד 3,000 יח"ד באזור תל השומר.
צבי בר: קיבלנו את ההרשאה ממשרד השיכון, ואנחנו מובילים.
צבי בר: אנחנו העיר היחידה במחוז פה, שמאשרת דירות קטנות של 3 חדרים ו-2.5, וזה גם כך.
צבי בר: אני מקווה שזה ימשיך הלאה.
צבי בר: מאחד לשני, יש משפחות שקולטות עלייה, גרים באותה דירה.
צבי בר: הם פשוט משנים את האזורים בתוך העיר.
צבי בר: אני לא רואה הגירה החוצה.
צבי בר: מה שאתה שאלת הוא טוב לכל בני הנוער במדינת ישראל.
צבי בר: כל הבוגרים וזוג צעיר שמתחתן, שזה לא פשוט.
צבי בר: בהחלט לא פשוט.
צבי בר: אני הייתי ביום רביעי בלוד, אורח עם מאיר ניצן.
צבי בר: יש שם אפשרויות אדירות, וזה הולך להיות העיר העתידית.
צבי בר: אין שם פשיעה כמו שמספרים, ויש שם קרקעות ואפשר שם לשאת תשובה לאוכלוסיה שנמצאת כאן באזור של תל אביב.
צבי בר: אבל ככה העיר די סגורה.
צבי בר: גם אנחנו, גם גבעתיים.
דני דנון: מר ישראל זינגר, בקשה.
ישראל זינגר: לעומת התקופה שאני עליתי ארצה, אז לא התחשבו בעולים החדשים של שנות ה-60.
ישראל זינגר: אין ספק שנעשית עבודה רבה מאוד בשנים האחרונות.
ישראל זינגר: ישנו תחום אחד שלא הוזכר.
ישראל זינגר: מעט מדי חבר'ה צעירים ובני נוער משולבים בתנועות הנוער.
ישראל זינגר: צריך לתת את הדעת על כך, ללא ספק.
משה בודאגה: כל העולים החדשים, כל הנוער, חלקם משולבים בתנועות הנוער וחלקם, יש לנו מועדונים.
משה בודאגה: אלכס דיבר קודם על המועדונים.
משה בודאגה: אין מצב שנער או נערה, עולה חדש, אין לו מסגרת.
משה בודאגה: הם פעילים סביב מסגרות, אם זה תנועות נוער ואם זה מועדונים ואם זה חוגים, ואם זה מועדוני ספורט.
משה בודאגה: הם פעילים.
משה בודאגה: אנחנו גם דואגים להם.
משה בודאגה: אם צריך לממן את זה, אנחנו מממנים את זה.
דני דנון: אני יודע שבצופים היה ביקורת בעבר, שמאוד יקר.
דוד בנימין: אצלנו אין מצב שנער שרוצה להגיע לתנועת נוער, בוודאי עולה חדש, שלא ממומן.
דוד בנימין: הוא יקבל את כל המימון מהעירייה.
דוד בנימין: העירייה מממנת בעיקר לצופים, כי הם יותר פעילים, אבל גם תנועות נוער אחרות, ובצורה מאוד משמעותית אנחנו מממנים את הפעילות.
דוד בנימין: רק בשנים האחרונות פתחנו עוד שני שבטים, אחד באזור עלית ואחד באזור שקמה, והמקומות האלה, אנחנו בהחלט נותנים להם סיוע, כדי שלא יווצר מצב שבן נוער או נערה, לא משנה, אני אומר עוד פעם, נתת את הדוגמא של צופי רעים, שזה קריית קריניצי, שזה שכונה לכאורה יוקרתית, אבל יש שם אזור של ילדים שההורים שלהם עובדים בבית החולים או במקומות כאלה, והם מקבלים גם בבית הספר, גם בתנועת הנוער את הסיוע, כמו שהוא אמר, ללא תשלום.
דני דנון: חבר הכנסת טיבייב, בקשה.
רוברט טיבייב: כמה מילים, אדוני ראש העיר.
רוברט טיבייב: אני ממש רוצה לשבח.
רוברט טיבייב: בדרך כלל ועדות של כנסת באים למקומות שיש בעיה.
רוברט טיבייב: לא יודע מה הטעם היה להגיע לפה.
צבי בר: תראה, אני רוצה להסביר לך.
צבי בר: רמת עמידר ושקמה בשבילי, זה פי 2 מבית שאן, ופתרנו את הבעיות.
צבי בר: זאת אומרת, אפשר לפתור את הבעיות בכל מקום.
רוברט טיבייב: בכל מקרה אני רוצה להתייחס לכמה נתונים.
רוברט טיבייב: לפני כשנה הייתי פה בביקור פתע, בקיץ, באחד מבתי הספר, אבל ראיתי ממש פעילות נפלאה של אולפנים, לילדים ולהורים.
רוברט טיבייב: יש לי שתי שאלות.
רוברט טיבייב: כמה עולים נמצאים בטיפול של הרווחה?
צבי בר: היום הם בשביתה, אז יש לנו נתונים בנייר.
דני דנון: אז תיכף הם ימצאו את הנתון.
דני דנון: מה השאלה השנייה?
רוברט טיבייב: אם יש בעיה של אזורי רישום במסגרת מערכת החינוך לעולים?
משה בודאגה: לא, אין לנו בעיה.
משה בודאגה: אנחנו דרך אגב , העיר הכי מוכנה לפתיחת אזורי הרישום.
משה בודאגה: יש ייחודיות בבתי הספר היסודיים.
משה בודאגה: כל בית ספר, יש לו את האזור שלו.
משה בודאגה: הייחודיות תאפשר לנו בעתיד הקרוב לפתוח את אזורי הרישום.
משה בודאגה: כבר היום יש לנו בתי ספר שאנחנו משחררים.
משה בודאגה: לדוגמא, בחינוך הממלכתי-דתי יש לנו 4 בתי ספר בעיר, אחד בנים ואחד בנות ואחד שכבר גידל בנים ובנות, ועוד בית ספר מעורב בנים-בנות באותה שכבה.
משה בודאגה: כל אחד יכול להירשם לאן שהוא רוצה בעיר.
משה בודאגה: לא רק זה, הוא מקבל הסעות.
משה בודאגה: לגבי ממלכתי, אנחנו מתחילים לפתוח.
משה בודאגה: יש לנו כאן בתי ספר שהם על אזוריים, ויש לנו תוכנית לפתוח שלושה, ארבעה בתי ספר באזורים מסוימים, כך יוכלו לנוע בין האזורים.
משה בודאגה: זה כבר בדרך.
משה בודאגה: אנחנו נכנסים כנראה לפיילוט הזה, ואני חושב שאנחנו מבחינת מדינת ישראל, אנחנו הכי מוכנים בעניין הזה, כי אנחנו כבר 6-7 שנים מכינים את מוסדות החינוך שלנו, שיהיו ברמה שווה פחות או יותר כדי שלא יהיה מצב שבמקום אחד נצטרך לבנות מגדל של כיתות, במקום שני לסגור את זה.
משה בודאגה: בתיכונים הסיפור הוא אחר.
משה בודאגה: בתיכונים יש לנו שני בתי ספר שמחלקים את העיר לשניים, בליך ואוהל שם, בתי ספר גדולים.
משה בודאגה: בליך בדרום, אוהל שם בצפון.
משה בודאגה: לאחר מכן יש לנו עוד 7 בתי ספר שמתוכם יש לנו 3 דתיים, והם מחלקים את כל האוכלוסיה.
משה בודאגה: אין מצב שתלמיד רוצה להגיע למקום מסוים ושלא יגיע.
משה בודאגה: כמובן אנחנו גם מתאימים לו את בית הספר.
רוברט טיבייב: מטבע הדברים הילדים של העולים בדרך כלל, חלילה וחס, לא רוצה לפגוע באף אחד, הם מחפשים חינוך טוב.
רוברט טיבייב: אז במקומות מסוימים כמו שאמרתי מטבע הדברים, העולים מחפשים בית ספר זה או אחר, ספציפי, אז נוצרת איזה שהיא בעיה.
רוברט טיבייב: גם באופקים יש אותה בעיה.
דני דנון: לגבי נושא הרווחה, הצלחתם למצוא?
דוד בנימין: כן, כן בהחלט.
דוד בנימין: קודם כל יש את זה בחוברת שמצורפת לכולכם, אבל ברמת המספרים, עולים שהם חמש שנים בארץ, יש 118 עולים שמטופלים על ידי אגף הרווחה.
דוד בנימין: כאלה שהם ותיקים יותר, 10 שנים, 326.
דוד בנימין: 20 שנה ויותר-1,359.
דוד בנימין: צריך לזכור שהם מחולקים בכל שכבות הגיל.
דוד בנימין: עיקר זה קשישים.
דוד בנימין: כ-600 הם קשישים שאנחנו מטפלים בהם, ויש בעיר 46 מועדוני גמלאים בכל רחבי העיר, חלקם הם מועדונים שממש מיוחדים לאוכלוסיות כמו וטרנים או מקומות כאלה, שממש יש להם את הפעילויות הייחודיות שלהם.
דוד בנימין: אבל הם גם מחולקים בכל מיני נושאים.
דוד בנימין: חלקם נכים, חלקם צעירים.
דוד בנימין: יש גם מועדונים גם לארגנטינאים.
דוד בנימין: אנחנו כאן נותנים לכל גווני האוכלוסיה.
דוד בנימין: אני רוצה להציג עוד נושא בהמשך לדברים שדיבר מנהל אגף החינוך, על פרוייקט ייחודי שהעיר רמת גן יזמה לפני כשמונה שנים, זה הנושא של המרכזים לגיל הרך.
דוד בנימין: אחת הבעיות הכי גדולות, זה שילדים מגיעים לבתי הספר עם חסכים התפתחותיים, ואנחנו עשינו מחקר לפני כעשר שנים, והתוצאות של המחקר הובאו לידיעתו של ראש העיר, ואנחנו בדקנו עניינית בשכונה ספציפית ברמת שקמה, ששם הייתה אוכלוסיה יותר גדולה, שילדים, היו להם בעיות של חסכים התפתחותיים.
דוד בנימין: יזמנו מרכז לגיל הרך, שהוא בעצם מאגם את כל המשאבים של חינוך, בריאות ורווחה, שכל הגורמים האלה יחד בודקים עם רופאה התפתחותית ילד ילד ובעצם תחת שולחן אחד דנים באותם ילדים שזקוקים לעזרה.
דוד בנימין: אחד הדברים שאנחנו מצאנו, זה שילדים שמגיעים לגן הילדים, כמו שכאן הציג אלכס קודם, מגיעים עם חוסר ידיעה בשפה העברית.
דוד בנימין: בגנים האלה יש לימודים.
צבי בר: בגיל 3 לא יודעים עברית, כי הבבושקה שומרת והאמא הולכת לעבוד, ואז יש להם בעיה.
דוד בנימין: הילדים האלה מגיעים אל גן הילדים.
דוד בנימין: אם הם לא ילמדו את השפה, הם יגיעו לבית הספר והם יהיו עוד פעם בבעיה מול התלמידים האחרים, לכן הם לומדים בגן הילדים עברית.
דוד בנימין: למזלנו הטוב, הלימודים ה אישיים האלה והלימודים הקבוצתיים האלה, גורמים לכך שהילדים האלה בגן הילדים מדביקים את הפערים, אפילו גוברים על האוכלוסיה הישראלית בחלקה, ולכן הילדים מגיעים ללא חסכים התפתחותיים לבית הספר.
דוד בנימין: התחלנו את זה ברמת שקמה וההצלחה יוצאת מן הכלל, ולכן לפני כשנה אנחנו פתחנו גם ברמת עמידר מרכז נוסף, והמרכז הבא שאנחנו רוצים, זה במרכז העיר.
דוד בנימין: אנחנו מאמינים שבדרך הזו אנחנו גורמים לילדים בכלל ולילדי עולים בפרט, להגיע עם מינימום חסכים התפתחותיים לבית הספר, ולאפשר להם עם היכולות האישיות שלהם והמשפחתיות שלהם, להגיע להישגים.
דני דנון: חבר הכנסת כרמל שאמה.
כרמל שאמה-הכהן: תודה על רשות הדיבור.
כרמל שאמה-הכהן: אני באמת מברך את ועדת העלייה והקליטה על עריכת ישיבה בעיר רמת גן, עיר הולדתי ומגוריי, שזכיתי להיות בה חבר מועצת עיר כ-6 שנים, וזה לא סוד שאני הייתי--- הביקורת והיו לי ביקורות גם לגבי ה---, אבל בתחום החינוך, רווחה, טיפול באנשים, זה להצדיע לעיריית רמת גן.
כרמל שאמה-הכהן: רמה של העיר פה, אני גם שומע מאנשים ברחוב, מהתושבים, זה גם הרשמים שמתקבלים במסדרונות הכנסת ובממשלה לגבי התפקוד של עיריית רמת גן.
כרמל שאמה-הכהן: באמת יישר כוח לכל מי שלוקח ונותן כתף למאמץ הזה.
כרמל שאמה-הכהן: באמת יישר כוח.
כרמל שאמה-הכהן: מאחר והכול יחסי בחיים, אדוני היו"ר, לגבי העניין של דיור.
כרמל שאמה-הכהן: אני לא מצפה מעיריית אור יהודה לתת לעולים או לאוכלוסיות חלשות כמו צעירים משוחררי צבא, מה שעיריית רמת גן או עירייה חזקה יכולה לתת.
כרמל שאמה-הכהן: ההיפך.
כרמל שאמה-הכהן: במאמץ הלאומי של קליטת עלייה ושילוב העולים בתוך החברה הישראלית, ואוכלוסיות אחרות שצריכות את הסיוע, יש מקום ללכת צעד אחד קדימה, ואני חושב שהיום בוועדת שרים לחקיקה אדוני היו"ר, יש הצעת חוק פרטית כמדומני, שמדברת על עולים ניצולי שואה שרשויות מקומיות יוכלו לבנות בקרקעות ציבוריות, קרקעות חומות שמיועדות למבני ציבור, מקומות לדיור לעולים.
כרמל שאמה-הכהן: אפשר לקרוא לזה קורת גג, וזה דבר שהיה אסור עד היום.
כרמל שאמה-הכהן: אני מקווה שוועדת שרים לחקיקה תאשר את זה, ובכלל עיריות חזקות יכולות לנצל את הקרקעות האלה גם בהליכים תכנוניים, ולהעביר חלק מהם לזוגות צעירים ולעולים כמובן.
כרמל שאמה-הכהן: כי באמת היום במרכז הארץ, זה לא נתפס וזה לא הגיוני שזוג צעיר או בטח זוג עולה, יוכל לרכוש דיור שבר השגה בכלל.
כרמל שאמה-הכהן: אני קורא לעיריית רמת גן לשנות מדיניות בנושא הזה ולהשתמש במשאבים האלה לטובת האוכלוסיות האלה.
צבי בר: אני רוצה ברשותך.
צבי בר: עיריית רמת גן אבלה כמו כולם על לכתו של זאביק בוים.
צבי בר: זאביק בוים, מהנדס העיר רמת גן נשא איתו לנושא דיור בר השגה בארצות הברית.
צבי בר: אנחנו היחידים שהבאנו תוכנית לוועדה המחוזית, לתת דיור בר השגה לאוכלוסיות שאנחנו מחליטים.
צבי בר: זה יכול להיות מחר אומנים שבאו מרוסיה ואין להם איפה להיות, כמו שעושים ביוון.
צבי בר: ועדה מחוזית דחתה אותנו.
צבי בר: אמרו, אין חקיקה.
צבי בר: ערערנו בבית המשפט ואנחנו היחידים יוצאים נגד ההחלטה, כי אנחנו חושבים, וגם היזמים כולם מוכנים להוסיף עד 20% דירות שאנחנו נפתור את בעיות החניה וניתן להם את המגורים.
צבי בר: זה אחד.
צבי בר: דבר שני, תמ"א 38.
צבי בר: אנחנו הראשונים שנתנו שתי קומות פטור מהיטל השבחה.
צבי בר: ביום חמישי גם מאגרות פיתוח לדברים נוספים.
צבי בר: יש אגף שלם שעוסק בזה, וזה עובד, אני לא יודע אם נספיק, אני מקווה שלא תהיה רעידת אדמה.
כרמל שאמה-הכהן: אני יכול רק לעדכן את כבוד ראש העיר, שהגשתי הצעת חוק פרטית לעניין תיקון הכשל הזה שהוא הצביע עליו, שוועדות מחוזיות לא מכירות במושג של דיור בר השגה.
כרמל שאמה-הכהן: אני מקווה שהצעת החוק תקודם במהרה, ושהוא אפילו יספיק להנות מכך ולקדם פרויקטים.
כרמל שאמה-הכהן: זה היום דבר מבורך.
צבי בר: א', הוא נהנה מכל דבר, ועוד יהנה הרבה מאוד שנים, מתמ"א 38.
צבי בר: אני רוצה להזכיר מה שאתה אמרת.
צבי בר: אתה צדקת בדבר אחד.
צבי בר: יש נהירה ביהדות.
צבי בר: אנשים הולכים איפה שיש חינוך טוב.
צבי בר: היו תקופות שהייתי צריך לפתוח 20 גני ילדים נוספים, בגלל שהתחילה נהירה.
צבי בר: יש לנו כמה בתי ספר שפשוט קשה, ואנשים מאזור תל אביב באים לכאן לנושא הזה, וצריך להתמודד עם הנושא הזה.
צבי בר: אני חייב לומר, לשכנים שלי שהם עושים את אותן עבודות, אותם נושאים, הנושא של דיור זה דבר שניתן לפתרון.
צבי בר: אם ערך האדמה בעמידר ובשקמה הוא במצב של אפס, לא צריכים לשלם מיסים, אין שום סיבה לא לאשר את זה כמו פעם, בהליך של ול"ל, מהרגע לרגע, שלא ייקח שנתיים.
צבי בר: עובדה שבזמנו של שרון, זה עבד.
צבי בר: זה היה מכשיר יוצא מהכלל.
צבי בר: זה עבד ובנו כמו משוגעים.
צבי בר: חוץ מזה תראה ברמת עמידר, שקמה, שזה בית שאן וחצי, אנשים לא רוצים לעזוב, נשארים, כי יש מערכת חינוך טובה.
צבי בר: מערכת רווחה וקליטת העלייה אצלנו היא מקסימלית.
צבי בר: אם היה אפשר לעשות יותר, היינו עושים יותר.
דני דנון: כמה עולה דירת 3 חדרים ברמת שקמה?
קריאה: מיליון שלוש מאות, מיליון ארבע מאות.
דני דנון: חדשה.
דני דנון: רציתי לבקש מאריק נודלמן, יו"ר מועצת העיר, שאני מכיר אותו בתנועה הציונית שהיינו חברים בהנהלה הציונית, וגם משה רווח נמצא פה, שהוא יועץ של הסוכנות היהודית.
אריק נודלמן: אני רוצה לומר כמה דברים.
אריק נודלמן: מדינת ישראל מחולקת לכמה חלקים מבחינת איך--- ---- דווקא אם נגענו בסוכנות היהודית, הסוכנות היהודית אחראית ל---עם מדינת ישראל, ואחר כך לעזוב את העולים.
אריק נודלמן: זאת אומרת, המדינה עצמה לא יודעת מה הסוכנות היהודית, מה הג'וינט, מה חב"ד עושים ברוסיה, באוקראינה, בכל מיני מדינות, ואז זורקים את העולים לכאן ,עוברים את הגבול והם צריכים להיות לבד.
אריק נודלמן: רוברט שאל למה הגענו לכאן, כי הכול טוב.
אריק נודלמן: לא תמיד טוב ולא תמיד זה נראה ורוד.
אריק נודלמן: אני חושב שהאוכלוסיה הזאת די סגורה.
אריק נודלמן: זאת אומרת, להיכנס לנשמה שלה וללב שלה, זה מאוד מאוד מאוד קשה, ויכול להיות שיש בן אדם שלא מצליח, אבל אם יש גוף, יש כמה אנשים ויש יועצים, ולאט לאט אנחנו מסדרים אותם מכל הכיוונים, מה שאני חושב שעדיין לא נגענו מבחינת האוכלוסיה הזאת, זה מבחינה רוחנית.
אריק נודלמן: למה אני אומר את זה?
אריק נודלמן: כי ברגע שהאוכלוסיה הזאת לא מקורבת מבחינת חגים, מבחינת מסורת, ואם למשל בעיריית רמת גן יש לנו 120 בתי כנסת, אני מניח שאם היה מרכז תרבותי שהם יכולים שם להיכנס וללמוד על החגים, על מסורת יהודית, זה היה עוד נקודה אחת שהיינו מצליחים לקירוב הלבבות.
אריק נודלמן: המספר שאמרנו, 16 אלף עולים ו-13 אלף עולים מברית המועצות, זה מספר פחות ממה שיש ברמת גן.
אריק נודלמן: אלא מה, בשנים האחרונות יש תופעה.
אריק נודלמן: אנשים רכשו דירות לפני 10-15 שנה בפריפריה, באר שבע, אשקלון, קריות, ולא מוצאים שם את העבודה.
אריק נודלמן: הם משכירים את הדירות בזול שם ושוכרים את הדירות ברמת גן.
אריק נודלמן: יכול להיות שאנחנו לא רואים את האנשים האלה, כי הם לא רשומים אפילו במשרד הפנים.
אריק נודלמן: התעודת זהות שלהם רשום במקום המגורים שהם משכירים, אבל הם מתגוררים ברמת גן בגלל מקום העבודה.
אריק נודלמן: אז אני מניח שיש פה הרבה יותר עולים.
דני דנון: אני רוצה לבקש מחומה, מנהלת מרחב תל אביב של המשרד לקליטת עלייה.
דני דנון: יש לך משהו להוסיף לגבי מה שנאמר פה?
חומה פינצ'ב: אני רק יכולה לחזק את הדברים שנאמרו פה מבחינת העשייה של העיר רמת גן.
חומה פינצ'ב: לאורך הרבה מאוד שנים שאני לפחות בקשר אינטנסיבי מול כל הגורמים שמטפלים בעולים, העיר רמת גן היא אולי העיר היצירתית יותר ביחס לערים האחרות.
דני דנון: מבחינת מספרים, כמה כסף העיר שמה וכמה אתם שמים?
צבי בר: לא מספיק.
חומה פינצ'ב: בשנת 2010, ואני מחלקת את התקציב לסיוע ישיר וסיוע עקיף, כמו שאני עושה בדרך כלל.
חומה פינצ'ב: הסיוע הישיר הוא למעשה לתוכניות שאנחנו בונים יחד עם העיר רמת גן לטובת העולים והתושבים החוזרים לעיר.
חומה פינצ'ב: אז ב-2010 הסיוע עמד על כ-181 אלף שקלים, כאשר בעצם זה כולל את כל התחומים, גם ילדים, גם צעירים, גם קשישים.
חומה פינצ'ב: וכמובן יש גם את הסיוע העקיף, שזה סיוע פרטני.
חומה פינצ'ב: יש את הסיוע למוסדות אקדמיים---
דני דנון: ה-180 זה העירייה שמה או אתם?
דני דנון: זה המשרד.
חומה פינצ'ב: כאשר העבודה הולכת על פי---- 75% המשרד לקליטת העלייה, ולפחות 25% הרשות, למרות שרמת גן תמיד עושה מעל ומעבר.
חומה פינצ'ב: 25% זה לא מעט--- הם כמובן משתדלים לתת יותר.
חומה פינצ'ב: יישר כוח.
צבי בר: תראה, יש לך 1,000 תיקים.
צבי בר: יש לנו 1,000 תיקים.
צבי בר: זה 1,000 ילדים, ובביקור לא מזמן שהיינו, ראינו שהם באים מ-4 אחרי הצהריים עד הערב, 8, ואין להם אוכל.
צבי בר: העברנו החלטה מייד לתת גם אוכל.
צבי בר: לכן אי אפשר לאמוד את זה.
צבי בר: כל בית ספר, כל אגף, ואני אומר שזה לא מספיק.
דוד בנימין: רק בסדרי גודל, רק לפרוייקט הזה שאלכס והצוות שלו, זה כמיליון וחצי שקל, ואגף הרווחה שלא נמצאים כאן, גם כן סכום של כמה מאות אלפי שקלים מעבר לעובדים שמטפלים.
דוד בנימין: אנחנו מדברים על כסף ישיר לפעילויות.
דוד בנימין: יש לנו גם חנות שפתחנו אותה לפני למעלה מעשר שנים, חנות שנקראת "מרמת גן באהבה".
דוד בנימין: החנות הזו מספקת מדי שבוע לאוכלוסיות שנזקקות, ביניהם עולים וקשישים, חבילות של מזון.
דוד בנימין: מי שיכול להגיע, הולך ולוקח.
דוד בנימין: הוא קונה את זה ב-5 שקלים, רק כדי לכבד אותו, ומי שלא יכול להגיע, יש לנו מתנדבים שמביאים את זה לביתם.
דוד בנימין: אנחנו כבר חילקנו למעלה מ-100 אלף חבילות בשנה.
צבי בר: אני אתן לכם דוגמא, בעיקר לאמהות.
צבי בר: אנחנו גילינו, עשינו הצלבה.
צבי בר: גילינו שתינוקות שאמא קונה את הטיטולים, מכבסים את זה 3 פעמים, כי לקנות חבילת טיטולים, זה 270 שקל היה אז, ואז הייתה הצלבה עם הרווחה.
צבי בר: מקבלים שם גם טיטולים.
דוד בנימין: וגם אוכל לתינוקות וגם אם זה קשישים, אז הם מקבלים אוכל שהוא מותאם לאנשים שזקוקים לאוכל שהוא פחות שומני או דברים כאלה, אבל החבילות ניתנות אישית, ואגף הרווחה ואגף החינוך מעביר את הרשימות, נבדקות, והאנשים האלה מקבלים את זה לאורך כל השנה.
צבי בר: אבל שזה לא יישמע כך.
צבי בר: היה לנו מקרה לפני שבועיים, שחייל נעלם והתאבד.
צבי בר: היה חשש.
צבי בר: אף אחד לא ידע מהמקרה הזה.
צבי בר: אף אחד, לא ברווחה.
צבי בר: המשפחה, האמא לא הייתה מוכנה להירשם ברווחה, והם גרו באיזה כוך, והילד שהתגייס לצבא, הוא לא היה מוכן לוותר, ישן בבקו"ם, הוא שירת שם, על כסא, והוא נשבר, והוא עם החברה שלו, שניהם החליטו לעבור מהעולם הזה, והיא נשארה והוא הלך והתאבד.
צבי בר: אתה צריך כל היום להיחשף.
צבי בר: אני אומר, יש משפחות בעיקר בקרב השכונות, שקמה וזה, שאנשים הם ערניים, הם מכירים אחד את השני, עוזרים, עזרה הדדית.
צבי בר: מתגלים לנו לפעמים דברים מחרידים.
דני דנון: יש עוד הערות?
דני דנון: אם כך, אני ברשותכם אסכם את הדיון.
דני דנון: ועדת עלייה, קליטה ותפוצות מברכת את העיר רמת גן על פעילותה בנושא קליית עליה.
דני דנון: אין ספק שהעיר מקדמת את אוכלוסיית העולים הן ברווחה, חינוך ותרבות.
דני דנון: הוועדה קוראת להנהגת העיר לפעול, להגדיל את מספר העולים הנקלטים בעיר מדי שנה, על ידי קידום דיור בר השגה.
דני דנון: הוועדה מודה לבית הספר בליך רמת גן על האירוח הלבבי ועל ההופעה המהנה.
דני דנון: אני שמח שאנחנו פותחים ישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות היום בכלא 6.
דני דנון: הדיון הזה הוא דיון המשך, קיימנו דיון בכנסת בנוכחות סא"ל כרמית נפתלי ושם היו חסרים לנו נתונים.
דני דנון: דיווחת על הפרויקט שאתם מקדמים ואמרנו שאנחנו נגיע להתרשם במו עינינו גם מהנתונים וגם מהפרויקט שהוא חשוב ביותר, כי אנחנו היינו מאוד מוטרדים, לא יודע מה הנתונים היום, אבל כשראינו את הנתונים, ש-40% מהחיילים האתיופים שמשרתים בצבא מגיעים בצורה כזו או אחרת לכליאה, זה נתון שהטריד את הוועדה ולכן החלטנו שאנחנו רוצים לבוא ולראות ולהתרשם ואני מודה קודם כל על האירוח של היום, וגם לקצין המשטרה הצבאית הראשי שנמצא איתנו היום ומלווה אותנו בביקור הזה.
דני דנון: הייתי שמח לקבל קצת סקירה, גם לגבי מערך הכליאה בכלל, כי אנחנו לא מכירים אותו.
דני דנון: כולנו היינו חיילים אבל רובנו לא הגענו לפה, רק חלק שירת במשטרה צבאית אז הוא הגיע, ובייחוד המיקוד שלנו לגבי העולים, זה הדגש שלנו.
מאיר אוחנה: ראשית גם אני מברך על הביקור.
מאיר אוחנה: אני רואה את הביקור הזה כהמשך לאותו ביקור של שרת העלייה והקליטה שהיתה אצלנו לפני כחודש-חודשיים בכלא 4.
מאיר אוחנה: היא ביקרה אצלנו בכלא 4 וגם הצגנו לה את המערך הזה באותה מתכונת שזה יוצג פה היום.
מאיר אוחנה: אני אציג את האנשים, כדי שתכירו במי מדובר, שנמצאים איתנו כאן היום.
מאיר אוחנה: יובל, מפקד כלא 4, הבאנו אותו, זה הכלא הגדול יותר אצלנו.
מאיר אוחנה: אבינועם, מפקד כלא 6.
מאיר אוחנה: ארז, ראש ענף כליאה.
מאיר אוחנה: את כרמית אתם מכירים, ראש ענף עלייה.
מאיר אוחנה: הגר היא ראש מדור דוברות והסברה.
מאיר אוחנה: שירה היא היועצת המשפטית שלנו, וטל העוזר שלי ומרינה, היא ראש מדור גחל"ת (גיבוש תכניות חזרה לשירות תקין), תכירו את זה בהמשך.
מאיר אוחנה: זה פרויקט מאוד גדול שאנחנו מקיימים במתקן הכליאה כאן.
מאיר אוחנה: זהו, אלה אנשיי.
מאיר אוחנה: פה אנשים שלכם.
דני דנון: כן, יגאל אמיתי, דובר הוועדה.
דני דנון: דנה גורדון מנהלת הוועדה.
דני דנון: יעקב דנון, משרד הקליטה.
מאיר אוחנה: אתה היית בביקור עם השרה.
יעקב דנון: אני הייתי בביקור עם השרה ולפני הביקור.
מאיר אוחנה: אני אומר כמה מלים על המערך ולאחר מכן אכנס לסדר ההצגה של הדברים.
מאיר אוחנה: מערך הכליאה בצה"ל קיים מאז הקמת צה"ל, הבינו שיש צורך והוא מובנה בתוך המשטרה הצבאית.
מאיר אוחנה: בשונה מהגופים האחרים שאתם מכירים במדינת ישראל, שירות בתי הסוהר, רק הוא מתעסק עם הכליאה, המשטרה הצבאית זה מערך אחד מתוך כמה מערכים.
מאיר אוחנה: יש לנו את מערך החקירות בתוך הצבא, את מערך האכיפה, ואת המערך הזה שנקרא מערך הכליאה, בנוסף יש לנו גם את גדודי המעברים שהם מתעסקים בבידוק הביטחוני.
מאיר אוחנה: זה מערך אחד מתוך ארבעה מערכים מרכזיים.
מאיר אוחנה: שני בתי כלא מרכזיים, אחד כלא 4 בצריפין, השני פה בכלא 6.
דני דנון: ומה החלוקה?
מאיר אוחנה: תיכף ניכנס לפרטים, תוכל להכיר הכל.
מאיר אוחנה: בתוך כלא 4 יש גם פלוגה שהיא מיועדת לחיילות, 66 מקומות.
מאיר אוחנה: אנחנו עתידים בקיץ הקרוב לפתוח פה פלוגה נוספת לנשים, יש מצוקה במקומות האלה, יש ביקוש ליותר מקומות לנשים.
מאיר אוחנה: ככלל כל המערך עצמו בשני בסיסי הכליאה מכיל בתוכו 1,000 מקומות לחיילי צה"ל.
מאיר אוחנה: רוב הזמן הוא מלא.
מאיר אוחנה: ישנם עוד חדרי מעצר ביחידות ובבסיסי המשטרה הצבאית, אבל זה פחות רלוונטי.
מאיר אוחנה: אנחנו ניכנס לתוך ההצגה של הדברים.
מאיר אוחנה: כדי להכיר את תמונת המצב לגבי העולים בצה"ל, תציג את זה כרמית במספר דקות, לגבי השילוב שלהם, ותוכלו להסתכל גם על האחוזים ולאחר מכן נצלול לתוך העניין של הכלואים בקרב העולים.
מאיר אוחנה: בבקשה.
כרמית נפתלי: צהריים טובים.
כרמית נפתלי: אני אציג את הנתונים הכלליים של העולים בצבא.
כרמית נפתלי: אני אעשה את זה ממש בקצרה, כפי שציינת הצגתי את זה בפני הוועדה ואני מניחה שהנושאים האחרים יותר רלוונטיים לביקור כעת.
כרמית נפתלי: נגדיר מי האוכלוסייה שמשרתת בצבא.
כרמית נפתלי: כ-2% מכלל צה"ל הם עולים חדשים.
כרמית נפתלי: עולים חדשים זה אומר שהם עלו מגיל 16 ואילך למדינת ישראל.
כרמית נפתלי: כ-14.5% מכלל המשרתים בצה"ל הם עולים ותיקים, זאת אומרת עלו לפני גיל 16.
כרמית נפתלי: מתוך סך אותם עולים, גם החדשים וגם הוותיקים, חבר העמים הם כמעט 12% ויתר העולם כמעט 5%.
כרמית נפתלי: בצה"ל, כ-3% מקרב החיילים המשרתים בצה"ל הם יוצאי אתיופיה, ואנחנו מגדירים יוצאי אתיופיה ככאלה שנולדו בארץ, או שארץ המוצא שלהם היא אתיופיה.
כרמית נפתלי: זה סדר גודל של 20% מכלל המשרתים בצה"ל כאשר היתר הם האוכלוסייה הצברית.
כרמית נפתלי: לגבי בני העדה האתיופית שמשרתים בצבא, פה שמנו את הנתונים כך שאפשר לראות את העלייה.
כרמית נפתלי: אני חייבת לציין, מדינת ישראל הגדירה תכנית חומש לאומית שהתחילה ב-2008 לקידום ושילוב בני העדה האתיופית, או יוצאי אתיופיה, במדינת ישראל, והצבא הוא חלק מאותה תכנית.
כרמית נפתלי: אנחנו יכולים לראות פה את העלייה בכמות המשרתים בצה"ל בקרב בני העדה האתיופית.
כרמית נפתלי: מ-2007, כששירתו כ-4,000 חיילים, ועד היום כשיש לנו כמעט 6,000 חיילים בני העדה האתיופית.
כרמית נפתלי: בקרב הבנים, כ-88% מפוטנציאל הגיוס מתגייס לצה"ל, שזה יותר משיעור הגיוס בקרב הצברים.
כרמית נפתלי: לעומת זאת בנות, כ-50% מפוטנציאל הגיוס מתגייס, שזה קצת יותר נמוך מאוכלוסיית הבנות הצבריות שמתגייסות.
כרמית נפתלי: עוד קצת נתונים.
כרמית נפתלי: בקרב גברים בני העדה האתיופית, בהשוואה ליתר החיילים המשרתים בצה"ל אנחנו יכולים לראות בכל אחד מהפילוחים את שיעור הגיוס שלהם.
כרמית נפתלי: אנחנו רואים שיש שיעור גבוה שהולך ללחימה ולקצונה, כמעט 40% מקרב הגברים בני העדה האתיופית הולכים ללחימה.
כרמית נפתלי: לית"א (יתר איכות), לתפקידי האיכות של הצבא, כ-8% בקרב בני העדה האתיופית מגיעים לתפקידים הללו, למקצועות הטכניים 11%, לנהיגה 11% ולתפקידי המנהלה כ-30%.
כרמית נפתלי: כנ"ל לגבי הנשים.
כרמית נפתלי: אנחנו יכולים לראות כאן שלתפקידי האיכות יש אחוז גבוה בקרב הבנות שמגיע, מעל 60%, אבל גם לתפקידי המנהלה יש אחוז גבוה של בנות שמגיע לתפקידים הללו, סדר גודל של 30%.
כרמית נפתלי: אני יכולה להגיד שגם לגבי הגברים וגם לגבי הנשים, אבל הדגש על בנות יוצאות אתיופיה, יש תכנית התערבות בצבא על מנת להוריד את הכמות של הבנות שמגיעות לתפקידי מנהלה ולמקסם את ההגעה שלהן לתפקידי האיכות.
כרמית נפתלי: במקום שיילכו להיות בתפקידי מנהלה, כמו פקידות, כמו עבודות---
יגאל אמיתי: מנהלה, ברור, מה זה?
כרמית נפתלי: מש"קיות תנאי שירות, מש"קיות חינוך, באמ"ן, בתקשור, תפקידים שהם במקצועות ברמות הגבוהות יותר.
כרמית נפתלי: קצת על הנשר משירות.