GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אנדיל מרואני: נגיד בנתניה יש להם תמיד שני פרויקטורים, אז אחד קיצצו ולא היתה בעיה, אצלנו זה רק התחיל לפני שנתיים והוא חייב דווקא את השנה הזאת כדי להביא מספר מכובד של עולים.
אנדיל מרואני: הבעיה אצלנו זה שהמלאכה היא מרובה.
אנדיל מרואני: בנתניה למשל הם הרבה, הם כבר קולטים עולים מצרפת שנים, אצלנו זה שנתיים וזו עבודה שהיא נטו בשטח, זאת אומרת שהוא נמצא, אני נמצאת איתו בקשר מאוד הדוק, זאת אומרת כל מה שהוא צריך הוא---
דני דנון: מי זה הרכז?
אנדיל מרואני: שלומי לוי.
דני דנון: ועכשיו עברת לעבוד בחצי משרה?
שלומי לוי: כן.
דני דנון: ואיך זה משפיע על הטיפול שאתה נותן להם?
שלומי לוי: זה עוד לא התחיל, זה יתחיל מחודש הבא.
שלומי לוי: אני חושב שזה יהיה בעייתי להגיד לעולה, 'תשמע, אני עכשיו עובד בעבודה אחרת בחצי משרה', כשהם ייפגעו על ידי ביטוח לאומי או מול משרד הפנים, הוא לא יודע איך להתמודד איתם, ולפעמים זה לרשום את הילדים ו---
חי אסולין: אם יש סיבה טובה לפנות למשרד הקליטה, ואני אומר את זה בפורום הזה, אני מבין שראש העיר גם כתב את זה למנהל הכללי, שחדרה לא היתה על המפה, באמת, להביא עולים מצרפת לעיר כמו חדרה, שלא היתה עבודה, זה מאמץ אחר.
חי אסולין: אי אפשר להשוות אותה עם שאר הפרויקטים שעבדו עם אשקלון, ירושלים, נתניה ואשדוד.
חי אסולין: אי אפשר להשוות ולכן פה צריך להיות לפנים משורת הדין אולי באמת בקשה מיוחדת.
אנדיל מרואני: זו בקשה מיוחדת מפני שהפרויקט הוא מיוחד והעבודה שלו בשטח היא מיוחדת, מפני שהוא עובד 24 שעות ביממה עם עולים ואין לו הרבה עזרה בשטח.
אנדיל מרואני: זה מה שאני מנסה להסביר.
אנדיל מרואני: השבוע נתקלנו בבעיות עם העולים בישיבה.
אנדיל מרואני: היתה בעיה של ניוד והוא הלך ללמד שם בהתנדבות.
אנדיל מרואני: אלה דברים שהוא עושה במסגרת זה שיש לו שעות, יש לו משכורת ושעות עבודה.
אנדיל מרואני: אנחנו קצת מפחדים שזה יפגע בפרויקט.
דני דנון: בבקשה, לריסה, מנהלת מחלקת הקליטה.
לריסה בורסוקר: מעבר לנתונים האמפיריים שאפשר למדוד, אם מילאנו את המכסה של המשפחות שמשרד הקליטה קבע, אי אפשר להתעלם מכך שחדרה עושה כאן מאטצ'ינג של פי שלוש ממה שהיא מקבלת ממשרד הקליטה.
לריסה בורסוקר: זאת אומרת הסכומים שהעירייה מקציבה לפרויקט, למספר נתון של משפחות, בשתיים פחות מהמכסה, בשלוש מעבר למכסה, בסביבות חצי מיליון שקל בשנה, וזה התכנון וזה כל הפסיליטיז שמעבר, שבכסף הם פי שתיים ופי שלושה מהתקציבים שאנחנו מקבלים.
לריסה בורסוקר: אי אפשר להשוות את זה לערים אחרות, אני משוכנעת שבנתניה עיריית נתניה לא עושה את זה.
לריסה בורסוקר: אז לא להתייחס רק למדד של מספר המשפחות, שזה כן משרה ולא משרה, אלא פשוט לתת את הצ'אנס הזה לעיר חדרה שהתגייסה לזה, מעמידה לזה תקציבים ושירותים שלא נתנו לשום עלייה קודמת, כי אנחנו מנסים להמשיך עם המודל של עולי חבר העמים, ושכחנו שגם הם כבר לא אותם עולים.
לריסה בורסוקר: זה כבר לא עולים של 91', לא מגיעים אותם האנשים, לא מגיעים מאותו מצב, והם לא הצרכנים הרגילים שאנחנו רגילים אליהם והם לא קולטים את עצמם.
לריסה בורסוקר: עולי צרפת לא קולטים את עצמם חברה בתוך חברה, במיוחד שאין כאן קהילה קולטת ליוצאי צרפת.
לריסה בורסוקר: צריך לתת את האוויר הזה, לתת עוד בלון חמצן לעוד שנה, אנחנו נוכיח את עצמנו.
לריסה בורסוקר: שוב, לא נתניה ולא זה, אנחנו מעמידים תקציבים ייחודיים לגמרי כאן.
לריסה בורסוקר: זה מדיד, את הכל ניתן לראות.
לריסה בורסוקר: משרד הקליטה יודע, בקול רם הם אומרים את זה.
לריסה בורסוקר: אני מבינה שבעמדה הרשמית שלהם הם לא יכולים לייחס אותנו בשונה מערים אחרות.
שרה רובינשטיין: בעניין אחר.
שרה רובינשטיין: אני נציגה של משרד החינוך, האגף לחינוך מבוגרים.
שרה רובינשטיין: האחריות שלי זה על האולפן.
שרה רובינשטיין: אז קודם כל אני רוצה לברך ולהודות, אנחנו היום נמצאים במבנה שהוא טוב יותר וראוי יותר, כי באמת הוא היה במצב בלתי נסבל, לאחר המעבר מבית אליעזר ובאמת הגענו למקום טוב יותר.
שרה רובינשטיין: אבל אני רוצה לנצל את המפגש הזה ולבקש עוד כמה דברים כדי שהאולפן בחדרה יוכל לעמוד בתחרות של אולפנים אחרים.
דני דנון: את אומרת אחרים, תני לי דוגמה.
שרה רובינשטיין: במערכת שלנו.
שרה רובינשטיין: בנתניה, למשל.
שרה רובינשטיין: כשמדברים פה על הקליטה, שרוצים שהעולים יישארו כאן ולא יעברו למקומות אחרים.
שרה רובינשטיין: אז נכון שיש בודדים, נניח מזיכרון, שמגיעים לחדרה, ויש בודדים מחדרה שמגיעים לזיכרון, כאלה דברים קטנים.
שרה רובינשטיין: אני מתכוונת לדבר הבא, כולכם ביקרתם, כולם ראו, אנחנו ראינו מבנה שיש בו שלוש כיתות קטנות.
שרה רובינשטיין: האנשים הם אנשים מבוגרים, הם לומדים, לעתים גם הכתיבה היא לא קלה, קשה להם, אין להם שולחנות רגילים, כי המקום פשוט צר.
שרה רובינשטיין: זו נקודה אחת.
שרה רובינשטיין: נקודה שנייה, אין מבנה, אין אולם או מועדון מרכזי שאפשר לכנס את כל העולים לאיזה שהיא פעילות אולפנית חווייתית, מחזקת למידה.
שרה רובינשטיין: אנחנו מנסים לעשות בכל האולפנים בארץ, במיוחד השנה,ש זאת שנת השפה העברית, פעילויות מן הסוג הזה, ובאולפן כמו באולפן חדרה אנחנו לא יכולים לכנס את שלוש הכיתות יחד לאיזה שהוא מפגש.
לריסה בורסוקר: שרה, לכשיעלה הצורך הזה, יש פתרון לזה.
שרה רובינשטיין: דבר נוסף, באולפן הזה אנחנו לא יכולים להפעיל באופן מסודר לימודי שפה באמצעות מחשב, אנחנו לא יכולים להשתמש במה שנקרא לוח חם או ברקו, או דברים כאלה, כי זה לא קיים.
שרה רובינשטיין: גם טלוויזיה, צפייה באמצעות טלוויזיה, וידיאו, מנהלת האולפן הביאה פרטי מהבית, אבל למעשה אין לנו הציוד הזה, אין לנו גם ציוד של האזנה.
שרה רובינשטיין: זאת אומרת, יש כמה דברים שבהחלט אפשר היה לחזק כאן.
שרה רובינשטיין: נקודה נוספת, והיא כן הועלתה באופן מסוים בביקור בפניך, חבר הכנסת דנון.
שרה רובינשטיין: חלק מהתלמידים באולפן הם תלמידים שהם לא בסטטוס של מה שנקרא עולה חדש, זאת אומרת הם לא יכולים להיכנס לאולפן בקשר שלהם כעולים.
שרה רובינשטיין: יחד עם זה, הם או הן, בני הזוג, הם ישראלים לכל דבר והם מגדלים כאן
שרה רובינשטיין: משפחות ורובם מבקשים מאיתנו להמשיך מעבר לאולפן הראשוני לאולפן המשך, לחזק באמת, וגם לקראת שילוב בתעסוקה.
שרה רובינשטיין: אני חושבת שזאת בעיה מעבר לחדרה, אבל בחדרה היא גם כן ניכרת.
שרה רובינשטיין: דבר נוסף, אם אפשר לבקש את עזרת ראש העיר, וגם את משרד החינוך, המשלימים שלי במשרד הרגיל, במסגרת שנת השפה, אנחנו רוצים שילובים, פעילויות משותפות עם תלמידי חטיבות עליונות, שיבואו ויחנכו תלמידים.
שרה רובינשטיין: אם אפשר יהיה לייצר את החיבור הזה עם בית הספר של חדרה, אז אני מאוד אודה לכם.
לריסה בורסוקר: שרה, יושבת כאן מנהלת אגף החינוך, אם ראש העיר ייתן את ההסכמה שלו, ו---
חיים אביטן: אין בעיה.
חיים אביטן: לצערי הרב, פעם ראשונה אני שומע את הדברים האלה---
חני ויצמן: גם אני.
חיים אביטן: אבל תעלי את הדברים האלה, תביאי את הדרישות, אני אענה להם בשמחה רבה.
חיים אביטן: חוץ מזה, לגבי אולם, כל פעם שתצטרכי אולם, תקבלי מיידית.
חיים אביטן: יש את מתנ"ס קלוד, תוכלו לקבל כיתה גדולה, אולם גדול, שהוא קרוב, וגם אם תצטרכי, יש לנו ברחבי העיר כמה אולמות שיכולים לענות על הדרישות.
חיים אביטן: יש לנו גם את בית החייל, במרכז העיר, ליד 'יד לבנים', במרכז, שאני יכול גם להקצות אותו לפעילות.
חיים אביטן: רק תבקשי.
דני דנון: אני רוצה לבקש מנציגי ביטחון פנים, נמצא פה מפקד התחנה, לגבי נוער עולה.
דני דנון: איך אתם מתמודדים עם דברים שעולים על הפרק, אם יש בעיות מיוחדות.
בני הרנס: צהריים טובים.
בני הרנס: אני אתייחס למספר פרטים באופן כללי ואחר כך גם קצת יותר פרטני, כפי שביקשת.
בני הרנס: בסך הכל אפשר לראות שבחדרה ישנם שלושה סוגי מגזרים בולטים בתחום שאנחנו מתעסקים איתו.
בני הרנס: אנחנו מדברים מתוך המגזרים על המגזר האתיופי, המגזר של חבר המדינות והמגזר השלישי שהוא לא מגזר של עולים, זה בני המיעוטים שמגיעים לכאן והרבה מאוד.
בני הרנס: באופן כללי, לגבי הפשיעה, או הנתונים בקרב העולים, אפשר לראות שבעיר הזאת יש תהליך חיובי של ירידה שעולה על הירידה מהסך הכל, אם אני משווה את זה במספר עברות, בעיקר בתחום עברות האלימות.
בני הרנס: אחד הדברים שאנחנו נמדדים עליהם כמשטרה, זה נושא של יעד המפקח הכללי בתחום האלימות, כשאני מדבר על מספר עברות נבחרות, ואם אני מסתכל על שנת הבסיס, שהתחילה ב-2006 ואיפה אנחנו עומדים היום, סך הכל קרוב ל-50% ירידה בכמות התיקים בתחום האלימות שנפתחו כנגד עולים מכלל המדינות.
בני הרנס: הדבר היחיד שיש בו מעט עלייה השנה, מול שנה קודמת, זה בתחום של עברות רכוש, וגם, אנחנו לא מדברים על כמויות מאוד גדולות.
בני הרנס: בקרב הקטינים או בקרב הנוער אנחנו מזהים בעיקר תופעה של שעמום.
בני הרנס: התופעה הזאת מובילה לשימוש באלכוהול בעיקר, לא כל כך לשימוש של סמים, אמנם יש, אבל לא בכמויות נרחבות.
בני הרנס: מה שיותר רווח פה זה נושא שתיית אלכוהול, בגנים, או מתחת לבתים, ובתופעה הזאת אנחנו נלחמים החל מחודש מאי באמצעות הכלי של החוק החדש.
דני דנון: איך מיושם החוק החדש?
דני דנון: מעניין אותי לדעת.
בני הרנס: בכל הגזרה הזאת בוצעו קרוב ל-800 שפיכות של אלכוהול, מתוכם בסביבות 200 בקרב קטינים.
דני דנון: רק לומר, למי שלא מכיר, החוק החדש מאפשר לנציג המשטרה שרואה קטין שצורך אלכוהול, לשפוך את האלכוהול בפני הקטין.
בני הרנס: קטין ובגיר, ויש נוהל מוסדר שמחייב רישום וכדומה.
בני הרנס: פן נוסף שאנחנו משלימים את העבודה בקרב הקטינים זה פורום 'עיר ללא אלימות'.
בני הרנס: פורום האכיפה מתקיים אצלי במשרד.
דני דנון: זה חדש, עכשיו.
בני הרנס: לא, חדרה היא אחת מ-12 הערים הראשונות, לפני שלוש שנים זה החל, וזה כלי אדיר ללחימה באלימות, אני בטוח שגם במשרד החינוך והרווחה יציינו את זה, אבל גם בפורום הזה שמתקיים אצלי מגיעים נציגים מכל המשרדים, כולל ממשרד הקליטה, כולל מנהל המוקד שמטפל בבני הנוער האתיופים, ובהחלט החיבור הזה טוב.
בני הרנס: אנחנו, כמשטרה, לקחנו על עצמנו לגייס שוטרים מהמגזר האתיופי.
בני הרנס: אני מקווה למצוא גם מספר קצינים יוצאי צה"ל וליצור מצב של מסלול מהיר לקצונה.
בני הרנס: אני רוצה להגיד לך שאם יראו שוטר עם דרגות עולה במדרגות הבית, בשיכון פאר, פה בעיר חדרה, אולי אתה לא כל כך מכיר, אבל לשאר זה מדבר, זה שינוי דרסטי בהתנהלות של שכונה שלמה.
בני הרנס: על ידי כך לקרב אותם יותר.
בני הרנס: בסך הכל בני הנוער פה צריכים יותר הפעלות לדעתי, הם צריכים יותר מקומות למשחק, לבילוי, מועדונים להשלמת שיעורים, כי ההורים לעתים לא יכולים לספק את התנאים האלה ואם יהיה כאן השיפור הזה, אני בטוח שאנחנו נלך ונוריד עוד ועוד ברמת הפשיעה.
בני הרנס: בסך הכל העיר בכיוון טוב, לדעתי.
דני דנון: כמה זמן אתה בתפקיד?
בני הרנס: שנה וחצי.
דני דנון: ואתה באופן אישי רואה את השינויים שהנתונים מראים?
בני הרנס: אני לא רק שנה וחצי בתפקיד, אני בוגר האזור הזה.
בני הרנס: נולדתי בפרדס חנה וגדלתי פה, בחדרה.
חיים אביטן: תשאל אותי, אני ביום יום מסתובב פה ואני חש את האוכלוסיות והקהילות.
חיים אביטן: אין מה להשוות מה היה פה לפני חמש שנים למה שקורה היום, אין מה להשוות.
חיים אביטן: הוונדליזם השתולל ברחובות בצורה בלתי רגילה.
חיים אביטן: לפני שעברנו לגינון ברמה הגבוהה שיש לנו בשנים האחרונות, היו אפילו חותכים את הצנרת, היו לוקחים שתילים, היו פוגעים בהרבה מקומות ואני לא יכול להצביע על מגזר מסוים, כל החבר'ה הצעירים, ללא יוצא מן הכלל.
חיים אביטן: אבל היום, אני רוצה לומר לך, הפעילות כמובן של המשטרה, של הסיירת העירונית ועוד מספר פעולות שעשינו, גם בחינוך, ובכלל בעיר בשנים האחרונות וגם 'עיר ללא אלימות' בבתי ספר, יש ירידה דרסטית בצורה בלתי רגילה.
חיים אביטן: אתה יכול ללכת ברחוב, אתה רואה שינוי, זה אחרת לגמרי.
חיים אביטן: גם אנחנו, על ידי שיפור של התשתיות והפיתוח של העיר מתייחסים למקום בצורה אחרת.
חיים אביטן: הסביבה היא חלק מההשפעה על ההתנהגות של אותם בני נוער.
חיים אביטן: ככל שזה יותר יפה, יותר מכובד, יותר מפותח, מתנהגים אחרת.
חיים אביטן: כשהיה הכל מוזנח והכל חשוך, הכל היה עלוב, הם היו מתייחסים לזה כמו באחת השכונות האחרונות שמאלה בסוף העולם.
חיים אביטן: זה גם תרם.
חיים אביטן: כל השילוב הזה ביחד, וכמובן פעילות האכיפה והסיורים והנוכחות של הסיירת בלילה, בכל פינה בעיר, מה שלא היה.
חיים אביטן: זה לא היה בכלל, זה רק בחמש השנים האחרונות, בכל מקום, בכל פינה, הנוכחות הזו שלהם, של המשטרה, בהרבה מקומות, יש ירידה דרסטית מאוד מאוד מאוד בנושאים האלה.
דני דנון: 'עיר ללא אלימות', זאביק, בבקשה.
זאב שפריר: שלום, חברים.
זאב שפריר: יושבת על ידי אילני, ממצילה, אחראית על המגזר הערבי בביטחון פנים ובמצילה.
זאב שפריר: בעיר חדרה, שאני מנחה אותה, מרכז האזור, רק חודשיים, אנחנו עושים בדיקה מחדש של כל התכניות.
זאב שפריר: צריך לזכור שאנחנו ברגליים של האכיפה, כפי ששמענו את מפקד התחנה, אנחנו ברווחה, בפעילות ובפנאי ובחדרה עשו פעולה גדולה מאוד, פעולת תיקון גדולה בתחום הפנאי, עם תקציב של 1,340,000 שיורד השנה ל-1,000,000, כמובן שהיתרות משנה שעברה יהיו בתקציב הקיים.
זאב שפריר: אנחנו רואים מקום לשותפות עם משרד הקליטה בנושא של בני עולים ולהשקיע במקומות כמו גני אלון, כמו שכונת פאר, ובמקומות שבהם יש ריכוזי הדורות הבאים של העולים, יותר כספים.
זאב שפריר: נכון שאנחנו משנים פה גם את תפיסת העולם כלפי הרווחה והחינוך, כולל תגבור סיירות ההורים, יהודה גאני נבחר כמרכז התכנית בעיר חדרה לפני חודש וחצי, גם נכנס לעבודה.
זאב שפריר: אם לא תהיה פה גישה מתקנת יותר וגישה בונה ייעודית לכיוון אוכלוסיות הדורות הבאים, בני הנוער, ורצף, מהבוקר עד הלילה, אם זה במתקנים של בתי הספר, אם זה במתקנים של המתנ"סים, אנחנו עשויים ו עלולים להיות בבעיה.
זאב שפריר: אנחנו זיהינו שהיום רוב בני הנוער, בגלל פעולת האכיפה המסיבית מגיעים ליער חדרה, שנהפך למוקד של פעולות אנטי חברתיות.
זאב שפריר: העירייה, בשיתוף המנהל הכללי, שלא נמצא כאן, משקיעים היום מחשבה איך יער חדרה יכול להיות מקום עם מתקנים ועשיית תיקון.
זאב שפריר: יהודה ואיקי המנהל הכללי כבר באו בדברים עם גורמים תומכים לגייס משאבים.
זאב שפריר: עם כל הביקורת כלפי ניהול התכנית, כאשר ירדנו לעשייה, ראינו שבחדרה נעשית עשייה טובה.
זאב שפריר: רק צריך פה לתגבר מאמצים.
זאב שפריר: אני חושב שבתחום השיטור המשולב, הקהילתי, נעשית פה עבודה מצוינת, אבל אנחנו רחוקים מלהשיג תוצאות משביעות רצון ואסור לשכוח שעם כל הכבוד לעולים החדשים מצרפת והגישה הקהילתית, יש פה עולים שעדיין לא נמצאים על דרך המלך ולהם צריך להגיש הרבה מאוד עשייה ותיקון, בייחוד לעולים הצעירים, לדור השני אפילו שאיננו מקבל מענה ועדיין בקשיי שילוב קשים מאוד.
דני דנון: היתה פה בקשה של רווחה.
זיוה גבאי: הכנתי לכם את הדף של הנתונים, אבל אני אנסה בקצרה להגיד כמה דברים.
זיוה גבאי: קודם כל, מבחינת מספרים מוחלטים, אז כ-44% מהמשפחות המטופלות באגף הרווחה זה משפחות של עולים חדשים, והנתון הזה הוא מאוד משמעותי.
זיוה גבאי: בהתחשב בעובדה שהעלייה היא 30% מכלל התושבים אז אפשר לראות שבסופו של דבר העלייה הזאת בחלקה הגדולה היא עלייה שנשענת גם על שירותי הרווחה.
חיים אביטן: אני פה רוצה לגעת בנקודה שהזכרתי, שכשמביאים עולים לערים, צריך לדעת איך לחלק אותם וזאת היתה הכוונה.
חיים אביטן: כמעט 50% מהם הם נתמכי רווחה וצריכים שירותים ועזרה וסיוע.
חיים אביטן: זה מוריד את העיר לרצפה.
חיים אביטן: פה קרה מה שקרה לחדרה, לפני 10, 15, 20 שנה.
חיים אביטן: לכן אני אומר, צריך ללמוד מהנתון הזה, למשל, איך לפזר אותם בכל מיני רשויות שאפשר לטפל בהם, ולא להביא אותם, שמנו אותם פה בחדרה, שלום, העירייה תטפל.
חיים אביטן: מה העירייה יכולה לעשות?
חיים אביטן: כמה היא יכולה לעשות?
זיוה גבאי: אז אני מבקשת לשים זרקור בהמשך לדברים של ראש העיר, על מספר אוכלוסיות.
זיוה גבאי: קודם כל באמת הנושא של ילדים ונוער, שאנחנו חווים את זה משני כיוונים.
זיוה גבאי: גם הנושא של הגנה על הילדים, צורך בהוצאות של ילדים מהבית על רקע של הזנחה וכיוצא בזה, וגם בנושא הנוער, אנחנו רואים אוכלוסייה שהיא אוכלוסייה קצת תלושה, קצת מנותקת, והרבה פעמים לא תראו אותם בנתונים פה כי הם כבר נולדו בארץ והם לא מוגדרים עולים, אבל הם ילדים למשפחות של עולים וגם אם לא רואים אותם פה בנתונים, אנחנו מאוד מאוד מרגישים אותם.
זיוה גבאי: אמנם תכנית שמידט נכנסה לפני שנה בערך לעיר ונתנה פה חיזוק מאוד משמעותי, מוקמים עכשיו על ידי משרד הקליטה ועמותת על"ה שלושה מועדונים הוליסטיים שייתנו מענה לנושא של הנוער, מרכזים הוליסטיים, שזה מאוד משמעותי.
זיוה גבאי: אנחנו גם הצלחנו להיות בין שמונה הרשויות שנבחרו כדי להפעיל תכנית ייחודית לאיתור של נוער מכור אלכוהול ואנחנו עכשיו מקימים את היחידה הזאת.
זיוה גבאי: התכנית היא של אגף הרווחה ואנחנו אישרנו אותה דרך הפלטפורמה של תכנית שמידט.
זיוה גבאי: נבחרו שמונה אגפי רווחה ברחבי הארץ ואנחנו אגף אחד מתוכם ואנחנו נכנסים עכשיו להקמת התכנית, שזה מאוד משמעותי לאוכלוסייה של העולים.
זיוה גבאי: הפן השני שאנחנו פוגשים את העולים זה הנושא של חד הוריות, ואפשר לראות את זה מאוד מאוד בולט בנתונים.
זיוה גבאי: אם אמרנו, שוב, שהם 30% מהקהילה, אז 47% מהמשפחות החד הוריות שמטופלות על ידי אגף הרווחה הן של עולים חדשים, וזה גם נתון שהוא מאוד מאוד משמעותי בכל ההקשרים.
זיוה גבאי: הדבר האחרון שאליו הייתי רוצה לשים זרקור, הכי משמעותי מבחינתי כרגע, ואני חושבת שלוועדת קליטה חייבת להיות התייחסות לעניין הזה, זה הנושא של הקשישים.
זיוה גבאי: יש כאן אוכלוסייה מאוד מאוד גדולה של קשישים שבמשך השנים משרד הקליטה בנה פה מקבצי דיור ופיתח שירותי דיור לקשישים כשתפיסת העולם היתה שאותם קשישים הם קשישים עצמאיים ולפיכך אפשר להביא אותם ולקבץ מאות קשישים במבנה והם עצמאיים והם יקבלו את השירותים שלהם בקהילה.
זיוה גבאי: זה לא ככה.
זיוה גבאי: הם לא עצמאיים, הם אוכלוסייה שהולכת ומזדקנת ואף אחד לא מוכן לראות את זה.
זיוה גבאי: יש לנו 734 קשישים במקבצי הדיור בתוך העיר, שחלק מאוד גדול, תסתכלו פה על הנתונים, מטופלים ברווחה, חלק מאוד משמעותי הם בודדים.
זיוה גבאי: 86 מתוכם זה בכלל קשישים שהמשפחות באו, השאירו אותם כאן ועזבו את הארץ.
זיוה גבאי: הקשישים האלה מטופלים רק על ידי הרווחה, חיים, זה לנסוע איתם לטיפולים, זה לנסות לארגן להם את נושא הסיעוד, זה ללוות אותם בתיווך למסגרות, זה כל מה שקשישים צריכים.
זיוה גבאי: הבעיה היותר קשה, שהם המון פעמים נופלים בין הכיסאות.
זיוה גבאי: אני בכוונה את העניין הזה מאוד פירטתי לכם פה בנתונים.
זיוה גבאי: הם מגישים בקשות לחוק הסיעוד והם נדחים, חלק גדול מאוד מהם נדחים, כך שמה שקורה, שיש לנו פה ממש, בעיניי, פצצה.
חיים אביטן: למה הם נדחים?
זיוה גבאי: כי לקבל את חוק הסיעוד, אתה צריך להיות במצב מאוד מאוד מאוד קשה ואני יכולה להגיד לכם, מסיורים שעשיתי במקבצים, שרק לראות אותם, אתה לא מצליח להבין איך דחו אותם בחוק הסיעוד.
זיוה גבאי: מאוד מאוד לא עצמאיים, מאוד מתקשים לתפקד, וכל הקבוצה הזאת נופלת על שירותי הרווחה.
דני דנון: יש לך נתונים כמה ביקשו להיכנס לחוק הסיעוד ונדחו?
זיוה גבאי: רשמתי לך למטה, 313 נהנים מחוק הסיעוד, מתוכם 43 הם סיעודיים מרותקים.
זיוה גבאי: שתבין שהמקום הזה בכלל לא מיועד לסיעודיים מרותקים.
זיוה גבאי: 57 נכון להיום נדחו, מסורבי חוק סיעוד.
זיוה גבאי: זה המון אנשים.
זיוה גבאי: תבינו, כל אחד כזה זה בן אדם, זה עולם ומלואו, זה בן אדם שצריך הכל, הוא צריך את האוכל שלו, הוא צריך החום, הוא צריך טיפול, הוא צריך טיפול רפואי, הוא צריך הכל, וכל האנשים האלה נופלים לפתחנו בשירותי הרווחה.
זיוה גבאי: מה שמאוד חמור בעיניי, לא ניתנה לזה שום תשומת לב.
זיוה גבאי: אני יודעת שכשבונים פנימייה, בתוך הפנימייה מחייבים, על פי איזה שהוא תקן, עובדים סוציאליים.
זיוה גבאי: בתוך מקבצי הדיור לא ניתנה שום תשומת לב לנושא הזה של השירות הסוציאלי ואין ליווי סוציאלי.
זיוה גבאי: כל המעמסה על שירותי הרווחה שלנו, אנחנו עם אותן חמש עובדות סוציאליות על כל העיר, כולל על ה-734 הקשישים, שזה לא הגיוני.
זיוה גבאי: אני חושבת שוועדת קליטה צריכה לתת את הדעת על הדבר הזה, כי מקצבי דיור זה דבר שהוא נבנה, היסטורית הם נבנו בכמה ערים, אין מה לעשות, הם קיימים, אבל היום חייבים לתגבר את השירותים כלפי המקומות האלה.
זיוה גבאי: זה לא יכול להיות ככה, זה ממש עצוב לראות את זה.
זיוה גבאי: זה עצוב להיכנס.
זיוה גבאי: אני מזמינה אותך לבוא שוב, לעשות סיור.
דני דנון: היינו.
דני דנון: היינו לא פה, אבל היינו במקומות אחרים.
זיוה גבאי: ראית?
זיוה גבאי: זה עצוב להיכנס למקום הזה.
זיוה גבאי: אתה רואה קשישים מאוד מאוד בעייתיים שחיים לכאורה בתנאים של עצמאים.
דני דנון: אתה רוצה לומר משהו בנושא הזה?
חי אסולין: הרעיון הוא כזה שהמשרד למעשה, זה היה הפתרון היחיד לאכלס את כל הקשישים ואת כל האנשים ש---
דני דנון: היסטורית אנחנו יודעים, אבל מה היום?
חי אסולין: יש פעילות חברתית שם, יש מנהל שמתפעל את המקום, אבל הם גרים בשכירות, הם משלמים שכירות.
חי אסולין: המשרד לא רצה להיכנס לתחום הזה שנקרא בית אבות, או בית סיעוד ודברים כאלה, ובאמת זה נופל על הרשות.
זיוה גבאי: או שיהפכו את זה לבתי אבות וייתנו את כל מה שצריך לתת כבית אבות, או שיוציאו אותם.
חי אסולין: המנהל של המקום צריך לדאוג, או לטיפול של הרווחה המקומית, או לעשות אותו לבית אבות או לטיפול יותר מתאים.
חי אסולין: יש אלכוהוליסטים שם, יש כל מיני.
דני דנון: השאלה שלי היא שאלה מערכתית, היא לא קשורה רק לחדרה.
דני דנון: אנחנו היינו במקבץ בסיור בעפולה לפני מספר שבועות, יש פעילות תרבות וחוגים ואת הדברים האלה, שאתם המשרד נותן, אבל בקטע של העזרה הסוציאלית, בעצם הנטל עובר לרשות.
זיוה גבאי: לגמרי.
דני דנון: הרשות מתוגברת על ידי גורם ממשלתי על הנטל הזה?
זיוה גבאי: לא.
דני דנון: שום דבר?
חיים אביטן: שום דבר.
חי אסולין: לא על ידינו.
דני דנון: אנחנו נעשה דיון בנושא הזה.
חי אסולין: אני מסכים איתה לגמרי וחלק ממנהלי המקבצים אומרים לנו, 'תאפשרו לנו אפילו להרים קומה סיעודית, אולי אנחנו נפתור כך את הבעיה'.
חי אסולין: הם ביקשו ממני כמה פעמים, אבל כששמעו---
זיוה גבאי: בכל מקבץ צריכה להיות עובדת סוציאלית.
חי אסולין: יש פה עניין של האוצר.
חיים אביטן: בזמנו כשבנו את המקבצים האלה, קודם כל אני מנעתי לבנות כמה חדשים פה בחדרה בשנים האחרונות.
חיים אביטן: אבל אני אומר, אם כבר קיימים, צריך לטפל בהם.
חיים אביטן: כשבנו אותם, רובם הגדול היו צעירים, אלה שהיום בני 80 היו בני 60, בני 50 אפילו, עצמאיים.
חיים אביטן: היום כל מקבץ כזה צריך להיות ברובו סיעודי, בגלל הטיפול בהם ותוחלת החיים והכל, הם מאריכים חיים.
חיים אביטן: במצב כזה יש בעיה קשה מאוד מאוד.
חיים אביטן: לנו כרשות אין את הכלים, אין לנו את המשאבים, לא כלום.
חיים אביטן: אפשר להקים, כמו שהוא אמר, לקחת אפילו מחלקות, מקומות קיימים, ולהפוך אותם למחלקות סיעודיות כבר באותו מקום, לא להוציא אותם.
חי אסולין: אנחנו מאכלסים כל הזמן.
חיים אביטן: זה נושא שצריך באמת לתת את הדעת עליו, לקחת את כל המקבצים שנבנו לפני 20 שנה, שהיום כולם הפכו להיות סיעודיים כולם.
חני ויצמן: אני רוצה להגיד כמה מלים על חינוך.
חני ויצמן: אני חושבת שבחדרה יש מודל מאוד מיוחד.
חני ויצמן: העיר שלנו מתפרשת על מספר רב מאוד של שכונות, אבל כמו בכל עיר, העולים נמצאים בשכונות מסוימות.
חני ויצמן: בדרך כלל מה שקורה זה שהם הולכים לבתי הספר וגני הילדים השכונתיים ואז יוצא שיש מקבץ בלתי סביר של עולים חדשים במוסד אחד.
חני ויצמן: כאן, בחדרה, בראייה של שנים זה לא קרה.
חני ויצמן: כלומר הרשות המקומית, על חשבונה, מפזרת את הילדים במערך היסעים בהיקף של מיליונים---
חיים אביטן: 12 מיליון לשנה.
חיים אביטן: מה יפה מאוד?
חיים אביטן: מה?
חיים אביטן: תביא לי כסף.
דני דנון: על ההערה, בזמנו הייתי יושב ראש הוועדה לזכויות הילד, טיפלנו בבתי ספר שיש בהם ריכוזים של יוצאי אתיופיה ודווקא חדרה לא קיבלה שבחים.
דני דנון: ראשון לציון קיבלה שבחים שהיא מסיעה תלמידים.
חני ויצמן: נעשה פה תיקון במשך השנים.
חני ויצמן: היו פה באמת שני בתי ספר, הם נסגרו.
חני ויצמן: אחד מהם ראש העיר סגר והילדים פוזרו והיום יש לנו משהו בממוצע בין 15% ל-25% עולים חדשים בכל אחד מבתי הספר, למעט תיכון אחד, תיכון 'הזדמנות שנייה' של ברנקו וייס, ששם יש יותר עולים תלמידים אתיופיים, שהוא עושה עבודה נפלאה, כך שבעצם נוצרת אינטגרציה מלאה, כל בתי הספר מתמודדים איתם, באמת בעזרת הקליטה אנחנו מפעילים הרבה מאוד, גם במימון עירוני, תכניות להעצמת העולים, גם כדי שהם לא ינשרו מבתי הספר ויש לנו שיפור עצום ברמת הנשירה, גם של עולים חדשים ובכלל.
חני ויצמן: בעבר היתה פה נשירה מאוד גדולה והיום התלמידים מתמידים בבתי הספר שלהם, בבתי הספר השש שנתיים, אחוז הנשירה המוחלטת בחדרה הוא מאוד נמוך, הוא 2%, הרבה פחות מהממוצע הארצי, וגם האחוז של נשירת השכלה של מעברים הוא לא מעבר ל-10%.
חני ויצמן: עוד דבר שעשינו, הפחתנו את מספר התלמידים שיוצאים לפנימיות.
חני ויצמן: זה היה מהלך מובנה ושיטתי, כי אנחנו מאמינים שפה, בסביבה הטבעית שלהם, העבודה יותר נכונה ויותר טובה וזה מוכיח את עצמו.
חני ויצמן: יחד עם זאת זה מחייב אותנו להשקעה גדולה של משאבים, אז יש לנו את פאקט והפרויקט הלאומי, ופל"א, שעכשיו עושה שינוי, ותנופה שנכנסה עכשיו לקדם את כל הנושא של זכאות לבגרות.
חני ויצמן: אנחנו רואים שהזכאות לבגרות של העולים הולכת ומשתווה לזכאות לבגרות העירונית לאט לאט.
דני דנון: קודם כל, אדוני ראש העיר, אני לא יודע אם אתה יודע, אבל העיר חדרה לא מוגדרת כעיר קולטת עלייה במשרד הפנים.
חיים אביטן: אתה מספר לי?
חיים אביטן: האבסורד, יש הרי במשרד הפנים רשימה של ערים במדינה שקולטות עלייה.
חיים אביטן: חדרה קלטה קרוב ל-40% ובשנה הראשונה הפניתי את הדרישה לשר הפנים, שר האוצר, לראש הממשלה, לכולם, העליתי את זה, היא לא נרשמה ולא נחשבת כעיר קולטת עלייה.
חיים אביטן: רמת השרון קלטה 7% עולים, עיר קולטת עולים.
חיים אביטן: רמת השרון, 7%.
חיים אביטן: אני מכיר את הרשימה בעל פה.
חיים אביטן: עושים צחוק.
חיים אביטן: אמרו לי 'כן, זה משהו היסטורי, אי אפשר לשנות, אם נעשה את זה...'.
קריאה: זה חוק של בני אדם.
דני דנון: אדוני ראש העיר, זה דבר ראשון שאנחנו נעשה ונקווה שגם נצליח מול שר הפנים.
דני דנון: וראש העיר צודק, רמת השרון, סביון, יהוד, מקומות שקלטו עלייה אבל בשנות ה-50 וה-60, ועיר כמו חדרה שביום יום למעלה מ-30% עולים לא מוגדרת ולא מקבלת את ההטבות הנדרשות על ידי משרד הפנים.
דני דנון: וזו החלטה ראשונה של הוועדה, לפנייה דחופה לשר הפנים, לתקן את העיוות החמור הזה.
חיים אביטן: אתה יודע בזה כמה אתה מביא לי כסף?
דני דנון: אני לוקח את זה עליי.
חיים אביטן: בין 5 ל-10 מיליון שקלים בשנה.
חיים אביטן: רק בשינוי של הסיווג.
דני דנון: אנחנו נבקש תשובה ממשרד הפנים תוך 30 יום ונקיים דיון המשך בכנסת, עם נציגי משרד הפנים, בנושא הזה.
רז אברון: לקחנו פעם קבוצה של ילדים יוצאי אתיופיה לבית ספר במערב רמת השרון, הסתכלו עליהם כמו על גן חיות.
רז אברון: פעם ראשונה בחיים שלהם שהם ראו ילד עולה מאתיופיה.
דני דנון: החלטה שנייה, אנחנו קוראים למשרד הקליטה לבחון להחזיר את התקן של הפרויקטור של העולים מצרפת, עקב הייחודיות של הפעילות בעיר.
דני דנון: החלטה שלישית, אנחנו נקיים דיון בוועדה לגבי התייחסות המערכת לטיפול בבעיות הרווחה במקבצי הדיור.
דני דנון: אנחנו נזמין את כל הנציגים השונים ונבחן את זה.
דני דנון: הבעיה הזו היא לא רק של חדרה, היא נופלת בכל הערים.
דני דנון: אנחנו רוצים להודות לראש העיר, לכל הצוות שעובד איתו, על הנכונות ועל המוכנות לקליטת עלייה ומברכים אתכם על הפעילות שלכם בנושא חשוב זה.
דני דנון: אני רוצה להודות לכל הנוגעים בדבר, כל מי שסייר איתנו וארגן, וכמובן לאדוני ראש העיר, יישר כח גדול.
דני דנון: אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
דני דנון: היום הכנסת מציינת יום חגיגי, יום הגליל והנגב.
דני דנון: השר סילבן שלום שיזם את היום הזה עמל קשה.
דני דנון: אדוני השר רץ בין ועדות הכנסת ויש גם דיון במליאה.
דני דנון: ועדת עלייה, קליטה ותפוצות עוסקת ביום יום בנושא הנגב והגליל.
דני דנון: אנחנו קיימנו כאן דיון שקשורים, גם סיירנו בנצרת עילית, בעפולה, באשקלון, במקומות רבים אחרים היכן שיש ריכוזי עולים וחשוב לנו בהחלט לראות יותר עולים בנגב ובגליל.
דני דנון: שמענו גם מפי העולים שהלכו לגור במקומות האלו על המצוקות הקשות של דיור ותעסוקה בדרך כלל, מעכבים גם את העולים שבדרך.
דני דנון: נמצא איתנו ראש עיריית עכו, ברוך הבא, ויש עוד ראשי ערים שכנראה רצים אחריך אדוני השר, הם יגיעו בהמשך, הם נמצאים בבניין.