GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דוד ביטן: זאת אומרת אין להם את האפשרות לעשות שום דבר שם ועוד מעט הבניין יתמוטט.
דוד ביטן: גם אם אנחנו רוצים להשקיע...
דוד ביטן: יש לנו בניין אחר שההרחבות של שיקום שכונות הסיטו את הבניין, מתחיל להיות רווח---
דני דנון: כן, ראינו את זה.
דוד ביטן: אלה דברים שאנחנו יכולים להיכנס פנימה, בהשקעה קטנה, ולתקן את זה, לטפל בזה.
אברהם מיכאלי: בעקבות הביקור פה, גם בעקבות מקום אחד או שניים שביקשנו, הנושא הזה הועלה.
אברהם מיכאלי: הבעיה איך להיכנס לתוך החצר או לתוך הבית.
דוד ביטן: במקרים נדירים, לא בכל מקרה.
אברהם מיכאלי: ואז כבר פנינו למשרד הפנים, יש לנו כבר התפתחות איתם לקבל תשובה עקרונית.
אברהם מיכאלי: אם לא, יכול להיות שאנחנו נצטרך לחשוב על פתרון.
אברהם מיכאלי: אני אומר לך, מעדות אישית, שר הפנים אמר לי שהוא רוצה לאשר את זה, הפקידות לא מאשרת את זה בשום צורה, היועץ המשפטי של המשרד---
דוד ביטן: יש חוק, אתם יכולים לחוקק חוק ונגמר הסיפור.
אברהם מיכאלי: אמרנו לו, או שתפתרו את זה אתם, שאנחנו נוכל במקרים חריגים לאפשר לראש העיר...
אברהם מיכאלי: החשש שלהם כל הזמן שראש העיר ינצל את זה פוליטית ויעשה הון פוליטי בבתים האלה.
דוד ביטן: אז עושים הגדרות של איזה מקרים יכולים להיות, מגדירים את זה וזהו.
אברהם מיכאלי: אנחנו, כוועדה, דוד, היושב ראש יזמן ועדה ונקבל תשובה ממשרד הפנים.
אברהם מיכאלי: יכול להיות שאם לא, נצטרך לחשוב על חקיקה שאנחנו נבוא ונילחם נגד המשרד.
אברהם מיכאלי: בקטע הזה, יש פה רצון, הבעיה זה הייעוץ המשפטי של המשרד שלא מאשר את זה.
דב צור: יש חקיקה, אבל אפשר לקבוע קריטריונים איפה עושים את זה.
דב צור: כמו שעושים קדיחות, כמו שעושים כל דבר אחר שמסדירים אותו כשיש חשש ל---
דוד ביטן: תאמין לי שפתרון בעיות פיזיות לפעמים גם פותר בעיות חברתיות.
דב צור: בקטע הזה של פתרון הבעיות הפיזיות.
דב צור: חלק מהדברים שאנחנו מנסים לעשות, בשביל לשנות את הכיוון, חוץ מפרויקטים של פינוי-בינוי, אנחנו מנסים לשכנע, סוף סוף הצלחנו, את המכללה למינהל להקים את החוג לעיצוב פנים שלה בתוך בית ספר שננטש בתוך רמת אליהו, זה ממש באזור הצפוני של השכונה, שמכיל אוכלוסייה יותר גבוהה של יוצאי אתיופיה.
דב צור: אנחנו מניחים שזה יעשה שם איזה שהוא שינוי בתוך השכונה.
דני דנון: רצית להתייחס, גברתי.
זיוה דסה: כן, אני מבקשת להתייחס לנושא של פיזור ילדים בגני ילדים.
זיוה דסה: המתכון להצלחה זה השיתוף של התושבים, שזה העולים החדשים, כולל הוותיקים.
זיוה דסה: שזה אומר עבודה מאוד מאוד יסודית, הן עם הפעילים, הן עם ההורים, לקחת גם ילדים ששולבו בגנים משולבים, הצלחות, כולל האגף לקדם יסודי והמפקחות שבעצם העבודה היתה לא קלה.
זיוה דסה: לכן גם מה שכבוד ראש העיר הציג, ממספר של 20 משולבים והכפלנו את זה, זה בזכות עבודה מאוד מאוד יסודית, הסברה, ואנחנו עושים את זה ברמה עירונית בקיץ, בסיום שנת הלימודים, לקראת ההרשמות, על מנת לעודד אותם, שאם באתיופיה בשביל חינוך טוב ההורים היו שולחים את ילדיהם מרחקים ברגל, קל וחומר כשהרשות בעצם מציבה ואומרת 'בואו, יש נכונות ורצון וזה לטובתכם'.
זיוה דסה: באשר לנושא של הקטנה או מה עושים בנושא של אלימות במשפחה.
זיוה דסה: אני חושבת, כעיר וכמוקד קליטה, כשותפים עם כל האגפים המקצועיים, אנחנו יושבים על המדוכה, אנחנו כל הזמן מפתחים תכניות ומעבר למה שתואר פה, אנחנו למשל הולכים להביא הצגה בחודש הבא, בנושא של ידיים זרות.
זיוה דסה: זאת אומרת אלימות במשפחה, התייחסות לקולו של הגבר.
זיוה דסה: רחל תיארה את מעמדו של הגבר מאתיופיה לארץ, ממצב של מלך בעצם הוא הפך, הייתי אומרת, תסלחו לי שאני לא משתמשת במינוח המקצועי, לסמרטוט.
זיוה דסה: אנחנו רוצים לקחת את הכוחות מהמקום הטוב, מה ניתן לעשות, איך אפשר בעצם בשיתוף פעולה כן לבנות את התא המשפחתי.
זיוה דסה: דבר נוסף, מבחינת פיזור.
זיוה דסה: זה שרמת אליהו נסגרה מבחינת קליטה, אני חושבת שזה דבר טוב, לדורי דורות.
זיוה דסה: העולים כיום, גם אם המשכנתא שהם מקבלים, לא מספיקה להם לקנות באזורים המבוססים, לטווח הרחוק זה מאוד אידיאלי וצריך להגדיל את המשכנתאות על מנת שיוכלו---
דני דנון: יש לי שאלה, מי קונה דירות היום?
דני דנון: אם היום זוג החליט למכור את הדירה שלו ולעבור למקום אחר, מי יקנה את הדירה שלו?
זיוה דסה: לרוב זה העולים החדשים.
דני דנון: שקונים בלי המענק.
זיוה דסה: בדיוק.
זיוה דסה: הוותיקים יוצאים ובעצם העולים החדשים נכנסים.
זיוה דסה: לכן זה שרמת אליהו כשכונה נסגרה, או לא מתאפשר לקבל את המענק, אני חושבת שזה לקליטה טובה של הקהילה בעיר.
דני דנון: כן, תודה, גב' שושנה בן דור.
שושנה בן דור: אנחנו פה מפעילים תכנית אחת בבית ספר ישורון, כפי שגילה אמרה, ואם כבר מדברים על הנושא של הסמכות ההורית והמעמד של הגבר.
שושנה בן דור: מה שאנחנו רואים, אני מודה, הפילוסופיה החינוכית שלנו היא שיש ללמד את הילדים איפה שהם נמצאים.
שושנה בן דור: בין שמדובר בריכוז גבוה בבית הספר, בין שמדובר בריכוז נמוך באותו בית ספר, אפשר להביא את הילדים להצלחה ניכרת באמצעים הנכונים.
שושנה בן דור: יחד עם זאת, מה שאנחנו רואים פה, ואני חושבת שצריכים לתת את הדעת, הוא הנושא של הסמכות ההורית בכלל.
שושנה בן דור: יכול להיות שזה מתחיל מהאבא במשפחה, אבל יכול להיות שזה נושא של שני ההורים ביחד.
שושנה בן דור: בניית התא המשפחתי, כאשר להורים יש סמכות לילדים, וכאשר החינוך עומד במקום ראשון מבחינת סדר העדיפויות, גם של ההורים וגם של הילדים, הוא גם נושא שאני חושבת שצריכים מאוד לעבוד עליו פה בראשון לציון.
דני דנון: כן, בבקשה?
רחל יששכר: רציתי להגיד מלה אחת בנושא גני הילדים.
רחל יששכר: נכון שיש הרבה בעיות, אבל בכל זאת אני חושבת שאנחנו צריכים להסביר שזו האחריות של ההורים.
רחל יששכר: לגבי גני הילדים, שמעתי שיש גן רק לאתיופים, יצרתי קשר עם שלומית, עם האגף לרישום ילדים, עשינו אספת הורים ודיברנו איתם, מי שרוצה לשלב את הילדים שלו, אנחנו יכולים לקחת אותם בהסעה לכל הגנים שנמצאים באזור.
רחל יששכר: אני עשיתי סיור עם שלומית בקרית ראשון, בכל האזור של רמת אליהו, גן גן, חיפשנו את הילדים שההורים רוצים שהילדים שלהם ישולבו בגנים שיש בהם ילדים ותיקים.
רחל יששכר: עשינו.
רחל יששכר: מה שאני רוצה להגיד, נכון, בוועדה נמצאים נציגי הקהילה, לשבת עם ההורים, לדבר איתם, אם באמת הם רוצים לשלב את הילדים שלהם, אם באמת רוצים את האינטגרציה, אני חושבת שפה בעירייה יש מענה, אנחנו יכולים לקחת אותם ממקום למקום, כמו שעשינו בעבר.
רחל יששכר: אני מבטיחה לעשות את זה גם.
שולמית זכאי: אני מנהלת האגף לחינוך קדם יסודי ואני שותפה לכל התהליכים של שילוב הילדים מהעדה האתיופית בגני הילדים שמרביתם ילידי הארץ.
שולמית זכאי: אני רוצה להגיד שלפני השילוב אנחנו קיימנו מפגשים גדולים עם העדה, עם ההורים, זימנו אותם לשלושה מפגשים גדולים לפני הרישום, בנוכחות המפקחות והמדריכות ואני וכל הצוות הנכבד שיושב כאן ודיברנו על לבם וזה היה מתוך בחירה.
שולמית זכאי: אחר כך קיימנו ישיבת הפקת לקחים, אחרי השילוב, לשאול את הגננות האם השילוב הוא נכון, זאת שאלה שנשאלה---
דני דנון: מה יקרה בשנה הבאה?
שולמית זכאי: אנחנו ממשיכים לשלב.
שולמית זכאי: בוועדה שקיימנו, עם נציגי הקהילה ועם המפקחות ועם הגננות, שמענו עדויות על שילוב מאוד מאוד מוצלח ושילוב מוצלח בעינינו זה לא שהילד בא לגן והוא נוכח בגן ואחר כך הוא הולך הביתה והוא נמצא בקהילה שלו, אלא שילוב מוצלח זה שילוב שהוא מוזמן אחר הצהריים למסיבות יום הולדת והוא מוזמן על ידי ההורים לחברים שהם בשכונה, שילבנו אותם בשכונות הכי חזקות בעיר, פרס נובל, שכונת משולש ז'בוטינסקי, נאות שקמה, נאות אשלים, שם שילבנו.
דני דנון: אבל אני רוצה להקשות עלייך.
דני דנון: אנחנו נמצאים עכשיו בחודש יוני.
דני דנון: איפה שאני גר, אנחנו יודעים לאיזה גנים שלושת ילדיי יילכו, השאלה מה הצפי שלכם לשנת הלימודים הבאה.
שולמית זכאי: הצפי שלנו לא יורד מה-70 ילדים.
שולמית זכאי: מה שבוועדה הוחלט והומלץ, שילדים בני 3, אפילו פחות מ-3, הם רק בשנתון 3, לפעמים הם בני שנתיים ו-10, 11 חודשים, הומלץ שבשנת הלימודים הבאה הם לא יועברו בהסעות, כי זה מאוד מאוד לא פשוט.
שולמית זכאי: ההסעות שלנו הן בטוחות, יש בוסטרים, קנינו, העירייה רכשה בוסטרים למען הילדים כדי שהם יועברו בצורה הכי בטוחה, אז אני לא יודעת על מה דיברת.
שולמית זכאי: אם את אומרת לי לא, אז אני רוצה לבדוק את זה שוב, כי זה מה שעשינו בשנה שעברה ואולי לא מקיימים את זה.
הפטם מקונן: אנחנו עבדנו ביחד ואת יודעת בדיוק שכשאני אומרת משהו אני בודקת אותו מיליון פעמים ואני לא אומרת אותו סתם.
שולמית זכאי: אוקי, אני אבדוק את זה שוב, אני מבטיחה.
שולמית זכאי: לגבי השילוב של הילדים, אנחנו עשינו את זה בהסכמה מלאה של ההורים ובהבנה שהשילוב הוא הדבר הנכון ביותר לפי מה שהחלטנו עם כולם, לא בהחלטה של שולמית.
דני דנון: לקראת סיום, ממלא מקום ראש העיר, מר ודים קורפצ'וב, בבקשה.
ודים קורפצ'וב: קודם כל אני רוצה להגיד, אדוני יושב ראש הוועדה, תגיד, זה רק מה שמעניין אותך?
ודים קורפצ'וב: רק הקהילה האתיופית בראשון?
ודים קורפצ'וב: או בכלל עולים?
דני דנון: מעניין בכלל, אבל אני מתרשם שהמצוקות הן---
ודים קורפצ'וב: אבל אני רוצה להגיד לך ש---
אלי זרחין: זה לא נכון לחלוטין, המצוקות הן לא של אתיופים.
אלי זרחין: מיליונים שזורמים על 2,000 איש מול 43,000 דוברי רוסית ששם לא נותנים כלום כמעט והמצוקות הן שם, הם לא אצל יוצאי אתיופיה.
אלי זרחין: נוח לתקשורת זה האתיופים---
דני דנון: דר' זרחין, אני ראיתי את הנתונים שהציגו בפנינו אנשי העירייה ומבחינת מספר בכסף, שמושקעים תקציבים גם בעולים מחבר העמים.
ודים קורפצ'וב: אבל אנחנו כל הזמן מדברים על הקהילה האתיופית.
ודים קורפצ'וב: אני רוצה להגיד לך, לא רק הקהילה האתיופית או רוסים או מישהו אחר.
ודים קורפצ'וב: כמו שעיריית ראשון לציון משקיעה בעולים, אני לא חושב שיש עוד עירייה שחושבת כמו שאנחנו חושבים, וכל התקציבים, חוץ מהתקציבים של משרד הקליטה, חינוך ורווחה, רק עיריית ראשון משקיעה המון.
ודים קורפצ'וב: אתה ראית את הדברים, דוגמה, ל-6,000 בקהילה אתיופים, אנחנו עושים מקסימום ויותר ממקסימום, יש מועדון, יש בית כנסת ולא אחד---
קריאה: ודים, אין בית כנסת.
ודים קורפצ'וב: אני רוצה להגיד שכמו שאנחנו עובדים בחינוך---
קריאה: לא, זה שקר וכזב.
ודים קורפצ'וב: בחברה העירונית וברווחה, אני לא חושב שיש עוד עיריות שמשקיעות כל כך הרבה ואתם, סליחה, עושים פרובוקציות כל הזמן.
ודים קורפצ'וב: על מה?
ודים קורפצ'וב: אני שואל, על מה אתם עושים?
ודים קורפצ'וב: מה מפריע לכם ומה לא מספיק?
ודים קורפצ'וב: תגיד לי, מה לא מספיק?
קריאה: ---שלושה גנים נפרדים.
דני דנון: אני לא יודע למה אתם רגילים, אני מבחינתי אוציא את כל מי שלא מדבר ברשות דיבור.
דני דנון: זו ועדה של הכנסת, לכולם נתתי להיכנס ולהשתתף בוועדה, אבל לא נאפשר פה את חילופי הדברים.
דני דנון: ממלא מקום ראש העיר מדבר, הוא יסיים, מי שירצה להעיר, נאפשר לו להעיר.
דני דנון: בבקשה, ודים.
ודים קורפ'צוב: קודם כל, אנחנו נותנים כל כך המון הנחות לדוגמה בחברה העירונית.
ודים קורפ'צוב: אתם אומרים שצריך להיות חינוך בלתי פורמלי.
ודים קורפ'צוב: מה, אין חינוך בלתי פורמלי לאתיופים?
ודים קורפ'צוב: אין לנו חוגים בספורט לאתיופים?
ודים קורפ'צוב: אין לנו תכניות באגף הנוער?
ודים קורפ'צוב: אין תכניות ברשות למלחמה בסמים?
ודים קורפ'צוב: ברווחה?
ודים קורפ'צוב: תבדקו טוב מאוד, הכי קל להגיד שמשהו לא טוב, הכי קל.
ודים קורפ'צוב: למה אתם לא אומרים מה שאתם מקבלים?
ודים קורפ'צוב: מה זה אתם?
ודים קורפ'צוב: אנחנו.
דני דנון: אני רק אומר, ודים, אנחנו גם דיברנו בפעם הקודמת, נכון שמשקיעים סכומים רבים מאוד ביחס לשאר האוכלוסייה, לא רק בראשון לציון, בכלל מדינת ישראל משקיעה בקרב העדה, אבל עדיין הצרכים והפערים והבעיות הם כל כך משמעותיים שהמדינה משקיעה ואנחנו מצפים גם מהעירייה ומהחברה עצמה להשקיע באותה אוכלוסייה שצריכה את העזרה הזאת.
דני דנון: דר' זרחין ואחרי זה אני רוצה לשמוע מילות סיכום של חיה ושל ראש העיר.
דני דנון: בבקשה, דר' זרחין.
דני דנון: אתה גר פה, נכון?
אלי זרחין: אני כבר לא גר פה, גרתי כאן בעבר.
אלי זרחין: אני רוצה להגיד, אדוני היושב ראש, שלי יש ספק מאוד רב במוקד לקליטת יוצאי אתיופיה, דבריה של זיוה ואחרים, ולהפרדה כל כך, כי כשאתה יוצא לרחוב לפגוש בני נוער, אין הפרדה בין יוצאי אתיופיה ואחרים.
אלי זרחין: כולם מסתובבים יחד ועושים יחד.
אלי זרחין: בא ראש העיר לפני שנתיים, לא פחד להסתכל גם על יוצאי ברית המועצות לשעבר, לא פחד להסתכל על הבעיה שאפשר לבוא לעיר בערב ומשוטטים בני נוער, הוא פתח בעיר פרויקט שהיום תופס כמעט 2,000 בני נוער, בראשותו של דוד, שמדריכים שלו יוצאים בערב ולילה עם נוער משוטט, תופסים אותם, מביאים למועדונים שראש העיר פתח להם ועושים להם פרויקטים.
אלי זרחין: תיכנס למועדונים האלה, יושבים ביחד רוסים ואתיופים, משחקים ביחד, שרים ביחד.
ודים קורפצ'וב: מעונות ברכה.
ודים קורפצ'וב: ותסתכל על העבודה של דוד בן שושן ברמת אליהו.
אלי זרחין: תיכנס למועדון, אתה רואה כ-50 נערים כל יום, כ-10, 15 יוצאי אתיופיה, כ-30 רוסים, יושבים ביחד, עושים כל הזמן ביחד.
אלי זרחין: אנחנו משתפים פעולה עם אותו פרויקט.
אלי זרחין: יש בעיות בעיר, עדיין, כלפי ילדים ובני נוער.
אלי זרחין: למשל אין בעיר, לפי מה שידוע לי, אולפן לעברית מסודר.
אלי זרחין: האולפן היחיד שיש לתושבי העיר זה בית ספר יוהנה ז'בוטינסקי, שהוא מחוץ לעיר.
קריאה: לא, לא, יש לנו בבית ספר בארי.
אלי זרחין: לילדים ונוער.
אלי זרחין: אנחנו מדברים על פרויקטים, אותם פרויקטים שדיברו עליהם הרבה, לדוברי רוסית, ליוצאי ארגנטינה, לאמריקאים, שיש גם כאן בעיר, לחיזוק לימודי.
אלי זרחין: כי במשפחות של עולים אחרים אין מספיק כסף וצריך לעשות את זה.
אלי זרחין: ואני חושב שהעיר ראשון לציון---
קריאה: אין דבר כזה, לא שמענו.
אלי זרחין: זה לא מתאים לכולם, יש הרבה פוליטיקאים שרוצים להפריד, בני נוער אתיופי בנפרד, אבל הוא לא בנפרד, הוא יחד עם כולם, ואני חושב שראש העיר לא מפחד ללכת, להשקיע משאבים בפרויקטים וזה עובד.
אלי זרחין: בעיר הספורט שהיה כאן בעיר, שהיו כאן כמעט 4,000 בני נוער, היו כולם שם ולא היתה שום הפרדה.
אלי זרחין: זה אומר שזה יכול לעבוד ואני חושב שבעיר ראשון לציון, בניגוד לחלק מערים אחרות, אני כן רואה שילוב.
אלי זרחין: שוב, אני מדבר על נוער קצת בסיכון, אבל אתה לא רואה הפרדה, הולכים ביחד.
אלי זרחין: אתה לא תראה בעיר ראשון לציון מכות בין רוסים לאתיופים, זה לא קרה אף פעם.
דני דנון: אני רוצה משפט סיכום, חיה.
חיה ברנפלד: קודם כל אני חושבת שאין סוף לתכניות שאפשר לעשות לקליטת עלייה מוצלחת.
חיה ברנפלד: אני חושבת שיש מקום להתייחסות מיוחדת ליוצאי אתיופיה בכל ההיבטים, אם זה בהיבט התרבותי ואם זה בהיבט החברתי ואם זה בהיבט המשפחתי והתעסוקתי.
חיה ברנפלד: הם באים מתקופה אחרת למקום שהוא עולם מערבי של המאה ה-21 ויש מקום לתת התייחסות מיוחדת וזה מה שאנחנו משתדלים ועושים.
חיה ברנפלד: כמובן יש את ההורים שמאוד מטילים את יהבם על הממסד ובונים על כך שאנחנו נטפל בנושא של החינוך ובנושא של הצמיחה של הילדים, אנחנו עושים כמיטב יכולתנו, אבל החלק של ההורים מאוד חשוב ואנחנו רואים את זה משלב הרישום בבתי הספר, בהמשך לנושא של גבולות לילדים וטיפוח הילדים בכל מה שקשור לצמיחה נכונה, או תואמת סביבה.
חיה ברנפלד: לגבי העולים מחבר העמים.
חיה ברנפלד: גם שם יש לנו קשיים ורשות הקליטה שלנו מומחית לטפל בעולם הזה, עם הכוחות שאנחנו מעמידים.
חיה ברנפלד: השירות של ציפורי לילה הוא סוג של שירות שמועתק מהעולם התרבותי הישראלי של מדריכי חבורות רחוב, זוה הפרויקט שאתה דיברת עליו, והוא מותאם תרבות, ולכן כל עוד אנחנו בשלב של קליטה, אנחנו חייבים להתייחס רב תרבותית.
חיה ברנפלד: זאת אומרת, התרבות הישראלית, המורשת הישראלית, בצד ארץ המוצא.
חיה ברנפלד: אני רק רוצה לציין, לא עשינו הרבה מחקרים וסקרים לגבי מצב העולים בשנים האחרונות אבל היה אחד מאוד משמעותי והוא מאוד חשוב לנו ואנחנו פועלים לאורו.
חיה ברנפלד: היה מחקר של מכון גרטנר שבדק נושא של קשר וזיקה של בני הנוער יוצאי חבר העמים למדינת ישראל והרצון להתגייס לצבא הגנה לישראל, לשרת, להישאר כאן.
חיה ברנפלד: התוצאות היו עגומות והצורך שלנו בפעילות סביב נושא של אהבת הארץ, החיבור למקום, בא גם בשירותים שאנחנו נותנים וגם בפעילות ממשית בנושא של אהבת הארץ, היכרות עם הארץ, היכרות עם התרבות הישראלית והיהודית.
יאסו: אני תושב העיר מזה 20 שנה, אני בוגר אנקורי ראשון לציון, בית ספר פרטי, בוגר סיירת גולני, אני כיום מנהל מחסן.
יאסו: אני פעיל מזה כששה חודשים במאבק נגד מר דב צור וחבריו.
יאסו: לא יכול להיות---
דני דנון: בוא ננסח את זה, המאבק למען משהו.
דב צור: לא, הוא הגדיר את זה נורא נכון.
דב צור: המאבק נגד דב צור וחבריו.
דני דנון: אני חושב שצריך להיות חיובי גם במאבקים.
יאסו: דב צור, אנחנו ביקשנו ממנו, אנחנו עשינו כתשע הפגנות כאן במהלך החמישה חודשים---
דני דנון: למען מה?
דני דנון: אני לא גר בעיר, אני לא יודע.
יאסו: אנחנו דורשים חינוך שוויוני.
יאסו: מר דב צור, אנחנו כאן בזכות, אנחנו לא בחסד.
דני דנון: סליחה, אני לא מכיר את הסוגיות---
יאסו: לגבי הנתון של נוער יוצא צבא, שהוא נמוך, אני יכול להגיד, 90%---
דני דנון: יאסו, אני רוצה שתסביר לי, אתה אומר חינוך שוויוני, אני לא מבין למה אתה מתכוון.
יאסו: כשאני אומר 'חינוך שוויוני', אני מתכוון לזה שיהיה פיזור של תלמידים יוצאי אתיופיה, פיזור בגנים, שישתלבו, אנחנו דורשים אינטגרציה, שילוב בחברה הישראלית, לא יכול להיות ששלושה גנים פועלים מזה כשלוש שנים, שנה אחרי שנה אנחנו בודקים את הנושא הזה ואין שינוי, אותם גנים פועלים, איך שהם פועלים.
יאסו: מבחינתי זה הקש ששבר את גב הגמל.
יאסו: מפה זו לא האחריות של ההורים, הגנים האלה הם בחסות עיריית ראשון לציון, לא יכולים לבוא ולהטיל את העניין על ההורים כאילו זה באשמתם וכאילו זה אשמת.
יאסו: ..
יאסו: זו לא אשמת ההורים.
דב צור: מה אתה מציע?
יאסו: יש לך פה קהילה.
דב צור: אתה לא הקהילה, אתה אחד, מה אתה מציע לעשות?
יאסו: יש לך פה קהילה, עם כל הכבוד לפרויקטים האלה שאתם מתיימרים, הנייר סובל הכל, פרויקט עצמאות וכל מיני פרויקטים שאני שומע פה.
יאסו: אני לא יודע, אני גם לא שמעתי על חלקם, אני לא יודע על מה אתם בכלל מדברים, כי אני חי את השטח, אני חי את המציאות, מר דב צור.
דני דנון: יאסו, מה אתה מציע?
דני דנון: שאלה רגע אליך, אתה היום תהיה ראש עיריית ראשון לציון, ליום אחד.
יאסו: בעזרת ה', זה יהיה.
דני דנון: מה אתה היית עושה לגבי שלושת הגנים האלה?
יאסו: מר יונה להב, ראש עיריית חיפה, גם אצלו היה את המקרה הזה, הוא לקח את גני הילדים האלה ופיזר אותם, לא חיכה להוראה של ההורים.
דב צור: בלי הסכמה של ההורים?
יאסו: הוא פיזר.
יאסו: תבדוק את זה, מר דב צור.
דב צור: אני שואל, תגיד לי.
יאסו: תבדוק את זה.
יאסו: ברור שהוא שכנע אותם, אבל אפשר לשכנע אותם.
יאסו: אם אתה מסדר הסעה לילדים, אם אתה מסדר---
דב צור: תשכנע אותם, יש להם הסעה.
קריאה: אין הסעה.
יאסו: אם אתם אומרים שיש הסעה, קל וחומר שהדבר הזה לא הגיוני, לא נתפס.
דב צור: הוא לא נתפס, מה לעשות.
יאסו: הוא לא נתפס?
יאסו: למה?
דב צור: תשכנע אותם.
דב צור: מה אתה חושב, שאנחנו לא רוצים?
יאסו: זו לא אשמת ההורים, דב צור.
יאסו: אתה לא עשית מספיק בנושא.
יאסו: עיריית ראשון לציון לא עשתה מספיק בנושא ואני אישית שמעתי מספר הורים שאמרו לי שבעצם.
יאסו: עצם העובדה שיש לך הורים צברים ישראליים, מה הם עושים, הם משנים כתובת אפקטיבית.
יאסו: הם משנים את הכתובת של ההורים שלהם, אתה הולך למשרד הפנים, משנה את הכתובת ואז אזור הרישום שלך במקום אחר.
יאסו: מה זה יוצר?
יאסו: זה יוצר ריכוזיות.
דני דנון: יאסו, אני הבנתי את מה שאתה אומר, הטענה שלך היא לגיטימית, אתה בא ואתה אומר שאתה מצפה מהעירייה לסגור את הגנים האלה.
דני דנון: זו השורה התחתונה.
דני דנון: זו טענה לגיטימית---
דב צור: הוא לא אמר לסגור.
יאסו: לסגור אותם.
דני דנון: לסגור את הגנים האלה ואז לא תהיה חלופה אחרת והם יהיו חייבים להיות מפוזרים ברחבי העיר.
דני דנון: טענה לגיטימית, השמעת אותה, תודה.
דני דנון: אני רוצה לבקש לקראת סיום מראש העיר משפט סיכום.
דב צור: הטיפול בנושאים של עלייה הוא לא טיפול רק בתחום אחד, הוא באמת רב תחומי.
דב צור: זה לא רק גן ילדים, זה לא רק החינוך הלא פורמלי, זה לא רק מבנים.
דב צור: באמת זה טיפול כוללני בהרבה מאוד תחומים.
דב צור: לצערי יש יותר מדי תכניות ואנחנו לא תמיד מחברים כל הדברים.
דב צור: בשביל לראות תמונה אחת כוללת, ביקשתי מחיה שתרכז באמת עבודה כזאת והיא נעשתה, בשביל לנסות לעשות סדר, שלא נשפוך.
דב צור: .. כי יש הרגשה לפעמים שאנחנו שופכים יותר מדי כסף אבל לא מסודרים באיפה אנחנו שופכים אותו ואם אנחנו מוציאים ממנו גם את המיטב או חלק מהבעיות שלנו, שאנחנו מפעילים תכניות כאלה, שאנחנו לא בוחנים אותן.
דב צור: אם אתה עושה תכנית שאין לה מדידה, וחלק מהתכניות שלנו הן חסרות מדידה, אתה לא יודע אף פעם.
דב צור: אז עושים תכנית חומש, אז מה?
דב צור: איך אני מבקר אותה?
דב צור: איך אני רואה אותה?
דב צור: ואנחנו מנסים, בתכניות שאנחנו עושים בעיר, כן ללכת ולראות את האפקטיביות ולראות שבאמת כנגד העלות אנחנו מקבלים תוצאה ישירה, טובה.
דב צור: אז הטיפול הוא בסדרה גדולה של היבטים.
דב צור: בתחום הפיזי, דיברתי על הבנייה שמתוכננת ברמת אליהו, מתכננים גם פינוי-בינוי וגם טיפול במגזר הציבורי.
דב צור: חלק גדול מההשקעות שאנחנו עושים בעיר מכוונות לשכונה הזאת.
דב צור: אני נוסע לגן מנשה ברמת אליהו ואני רואה את הרמה של הגן, זה גן שהנחיתי לעשות אותו ברמה של הגן הכי מפואר בראשון לציון.
דב צור: אתה רואה שאנחנו משקיעים שם, אתה רואה את האוכלוסייה, רובה של יוצאי אתיופיה כי היא גרה בסביבה, באה ונהנית מהשירות הזה.
דב צור: במתנ"ס רמת אליהו, מישהו אמר שאין חינוך לא פורמלי.
דב צור: מתנ"ס רמת אליהו שמתוקצב באופן מאוד מאוד נדיב על ידי עיריית ראשון לציון, למרות שהיא לא חייבת את זה.
דב צור: יש פעילות אדירה, בעיקר ליוצאי אתיופיה, אנחנו מתגמלים אותם, כולל תוספות של השתתפות בחוגים כדי שהם יוכלו לתת את ההנחות ההולמות, כדי שלא יהיה ילד חס וחלילה בראשון לציון שבגלל בעיה של כסף לא יוכל להשתתף.
דב צור: אם אני אצטרך לקבל החלטה איפה אני עושה מגרש ודשא סינתטי, אני מדבר על החלטות שאנחנו מקבלים יום יום, ותכננתי לעשות אותו בקרית ראשון, כי שם מצב המגרש הכי גרוע, קיבלתי החלטה לשנות את המקום ולעשות אותו במגרש הספורט של רמת אליהו משום שרוב קבוצות הכדורגל שמשחקות במגרש רמת אליהו אלה קבוצות שמורכבות מבני יוצאי אתיופיה.
דב צור: זאת מערכת השיקולים שאנחנו מפעילים.
דב צור: יש כאלה שלא רואים את כל התמונה, אני מבין.
דב צור: נדבר על בתי כנסת.
דב צור: אין בראשון נכון להיום אף בית כנסת שמיועד לקהילת יוצאי אתיופיה, יש שלושה בתי כנסת מתוקצבים בתהליך קבלת היתר בנייה, שלושה בבת אחת, לא אחד.
דב צור: אין עיר בארץ, אני מבטיח, תל אביב, ירושלים, לא משנה, שהחליטה בהחלטת מעשה לעדה מסוימת להקים שלושה בתי כנסת מלאים על חשבונה, מהמסד עד הטפחות.
דב צור: אני לא הבטחתי לאף אחד דבר כזה, עשיתי את זה פשוט.
דב צור: שלושה בתי כנסת נמצאים בתהליך תכנון.
דב צור: אגב, אחד היה כבר מוקם אלמלא העדה בתוך עצמה, חלק מהבעיות שאנחנו מודעים, סיפרתי את זה קודם, ביקשה לפצל אותו.
דב צור: תכננו בית כנסת של 400, היתה כבר תכנית גמורה, היינו היום כבר אולי בתהליך עמוק של הבנייה שלו, באה העדה, אמרה 'לא, אנחנו רוצים לפצל, פה הוותיקים, פה החדשים'.
דב צור: לא אהבתי את הרעיון הזה, קיבלתי, פיצלנו אותו.
טרבלסי: בהסכמה.
דב צור: כן, בהסכמת שני החלקים, ברור.
דב צור: זה חבר המועצה טרבלסי, שהוא נציג של רמת אליהו, מכיר את הבעיות מקרוב.
דב צור: לכן הטיפול הוא בסדרה גדולה של דברים.
דב צור: אמרתי, אנחנו, כעירייה, אני אומר את זה כהצהרה, מחויבות טוטלית, לא נפסיק לעבוד בשביל לעשות את השילוב החברתי, במיוחד של יוצאי אתיופיה שיש להם קושי יותר גדול אולי מיוצאי---
קריאה: ---בעיה.
דב צור: אני הפרעתי לך?
דב צור: דו שיח זה לא איתך, אתה לא מייצג את העדה.
דב צור: לא אתה ולא הפטם, לא נבחרתם לייצג את העדה.
דב צור: יש נציגים אחרים של העדה.
יאסו: מי הם?
דב צור: יש בצוות, בדיוק כמוך, הגיעו אנשים אחרים.
דב צור: לא כולם זה אתה, מה לעשות.
דני דנון: סליחה, עם כל הכבוד, אנחנו ננעל את הדיון, תוכלו להמשיך בו.
דב צור: לא, אנחנו לא נמשיך בו.
דב צור: אני לא אסגור גנים ואכפה על ילדים, שייתנו לי 17 דוגמאות של 20 יונה יהבים.
דב צור: לא אכפה על משפחות ללכת קילומטרים בשביל לקחת את הילדים כי אני החלטתי על איזה מדיניות.
דב צור: אני עושה את הדברים בהסכמה, ברוח טובה.
דב צור: אני מאפשר להם, מתחנן לפניכם, מתקצב אותם.
דב צור: אני לא אסגור גן שקרוב לילדים כי אולי האמא שם הולכת לעבוד ב-6 בבוקר ואין לה בררה אלא לקחת את הילד לגן שם, כי היא לא יכולה לחכות לאוטובוס שיבוא ב-8.
יאסו: אז תעשה הסעה, כמו אתה מתיימר---
דב צור: אבל היא לא יכולה לעשות את זה, כי היא יוצאת ב-6 בבוקר לעבודה.
דב צור: אני לא רוצה להתווכח איתך, אתה מדבר כל כך הרבה שטויות, לא רוצה להתווכח.
דב צור: אני לא סוגר גנים, ולכן העמדה הזאת, חבר הכנסת דנון---
יאסו: ---לסגור את הגנים האלה.
דב צור: לכן הבקשה הזאת, אולי יש בה איזה היגיון מסוים, מבחינתי היא לא לגיטימית.
דב צור: אני חושב שזה שהגענו לשליש מהילדים ברמת אליהו, זה הישג גדול.
דב צור: אני חושב שהשילוב במקומות אחרים הוא הישג גדול.
דב צור: בבתי הספר הממלכתיים דתיים, יש לנו בתי ספר כאלה מורמים מעם, היותר אליטיסטיים, מה שנקרא, היום בהכתבה שלנו, אין חסימה של יוצאי אתיופיה כי אנחנו לא מאפשרים את הדבר הזה.
דב צור: אלה הדברים, צריכים לעשות את זה בהסכמה, ברוך, ככה אני עושה את הדברים, אני לא אעשה דברים בכפייה.
יאסו: אז איך את המועדון הקהילתי?
דני דנון: יאסו.
דב צור: אין הסכמה.
יאסו: המועדון הקהילתי ליוצאי אתיופיה, לאוכלוסייה שמונה 4,000 איש?
יאסו: הוא לקח לנו את המועדון הקהילתי מכספי המדינה.
דני דנון: יאסו, אתה תגרום לי להצטער שאפשרתי לך להכניס אותך לדיון וחבל, כי אני מקפיד בכל מקום שאני הולך לפתוח את הדלתות בפני כולם.
דני דנון: כם אני רוצה קודם כל להודות לכולם ולהקריא את הודעת הסיכום של הוועדה.
דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות קיימה את ישיבתה בעיר ראשון לציון, אחת מחמשת הערים הגדולות במדינת ישראל שבה למעלה מ-7% מהאוכלוסייה הם עולים שרובם הגדול נקלטו היטב.
דני דנון: הוועדה מברכת על מגמת ביזור הילדים יוצאי העדה ברחבי העיר וקוראת להגברת הפעילות בנושא חשוב זה.
דני דנון: הוועדה מבקשת ממשרד הרווחה לקבל תשובה ברורה, תוך 30 יום, האם קיים מענה בדמות דירות המיועדות לגברים המורחקים מבתיהם, או לאו.
דני דנון: הוועדה פונה לשר הפנים לקבל תשובה ברורה לגבי אפשרות לסיוע שיפוץ פיזי מתקצוב עירוני.
דני דנון: הוועדה מודה לראש העיר, חברי מועצת העיר, כל העושים במלאכה, העמותות השונות הפועלות לרווחתם של העולים.
דני דנון: אנחנו שמחים לפתוח ישיבה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות במגדל העמק.
דני דנון: הוועדה מקפידה לסייר ולצאת מתחומי הכנסת ולהגיע לרשויות, לשמוע על הצרכים, על הבעיות ולפגוש גם נציגי תושבים.
דני דנון: חשוב לנו מאוד לקבל את הפידבק הזה, אדוני ראש העיר.
דני דנון: אתה מגיע, וסרגיי, אני גם רואה אותך לא מעט לוועדה, מגיע ומדבר, אבל חשוב לנו גם לבוא ולשמוע ואני מודה למנהלת הוועדה, לגב' דנה גורדון, שהיתה אמונה על קיום הביקור היום.
דני דנון: אנחנו ביקרנו בנצרת עלית ובמקומות אחרים באזור, ומגדל העמק היא עיר חשובה מבחינת קליטת עלייה, המספרים מדברים בעד עצמם, אדוני ראש העיר, אתם קולטים עולים.
דני דנון: יש פה כמות נכבדת של עולים.
דני דנון: אנחנו רצינו לשמוע על המגמות, על הקשיים וגם על היערכויות שלכם לגבי דברים שאתם רואים בעתיד.
דני דנון: אני, באופן אישי, בתפקידיי הקודמים בתנועת בית"ר, בסוכנות היהודית, היתה לי האפשרות, היינו יותר צעירים, אדוני ראש העיר, לעסוק בקליטת עלייה במגדל העמק, ומבחוץ אני יודע שאתם ממשיכים בפעילות ועוסקים רבות בנושא.
דני דנון: אני אבקש מראש העיר, ידידי מר אלי ברדה, לפתוח ולהציג את הנתונים.
אלי ברדה: ברשותך, רק נעשה סבב שנדע מי סביב השולחן.
אלי ברדה: (סבב נוכחות).
אלי ברדה: אני רוצה קודם כל לקבל את כולכם בברכה, במיוחד את חברי הוועדה, את היושב ראש, חבר הכנסת דני דנון, את חברת הכנסת ליה שמטוב, שניהם ידידים טובים שלנו, ורוברט טיבייב, יהיה גם ברוך הבא.
אלי ברדה: הזכרנו אותו לפרוטוקול.
אלי ברדה: כל נציגי המשרדים, שיכון, חינוך וכמובן משטרת ישראל, אנחנו מקבלים את כולכם בברכה.