GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני דנון: או שאתה מעדיף איפה שאתה נמצא היום, שיש ערבוב?
תלמיד: אני רוצה איפה שיש ערבוב, כי שם אתה מכיר אנשים יותר חדשים, אנשים ממוצאים שונים.
דני דנון: איך נקרא המוסד שאתה לומד בו היום?
סיגלית בלל יאראק: ישיבת כפר גנים, זו הישיבה החזקה של פתח תקוה.
דני דנון: יש לך חברים בישיבה שהם לא יוצאי אתיופיה?
דני דנון: שאתה מבלה איתם אחרי צהריים, הולך לבית שלהם והם לבתים שלך?
דני דנון: בתנועת נוער.
דני דנון: אם היית יכול היום להחליט שבבית הספר הזה יהיו גם תלמידים שהם לא יוצאי אתיופיה, שיהיה פה ערבוב, תסתכל אחורה, לפני שנתיים-שלוש כשלמדת פה והיית פה ושיחקת פה, מה היית מעדיף?
תלמיד: הייתי מעדיף שכולם יבואו מאותה רמה, שכולם יתחילו מנקודה אחת ויום אחד---
דני דנון: יש גם בוגרת?
דני דנון: איפה את לומדת היום?
תלמידה: בישורון.
דני דנון: ואותן שאלות ששאלתי, אם היית צריכה לבחור היום לגבי בית הספר הזה, שהוא יהיה מעורבב, היית ממליצה על זה?
תלמידה: כן, כדי שניפתח יותר מהר, במקום ללכת לשם לחטיבה ולראות שהכל מעורבב ולהתחיל מחדש.
תלמידה: אני הייתי רוצה שביסודי כבר יתחיל.
דני דנון: בבית ספר ישורון יש לך חברות שהן לא יוצאות אתיופיה?
דני דנון: וכשהיית פה החברות שלך היו רק יוצאות אתיופיה.
דני דנון: עוד מישהו רוצה לומר משהו?
קריאה: רק רציתי לציין שהילדה חן היא כישרון בכינור.
דני דנון: כולם פה כישרון.
סיגלית בלל יאראק: אולי כדאי להתייחס במשפט אחד לפרויקט מצוינות.
דני דנון: אני רוצה לשאול את הילדים, אנחנו כרגע דנים, כמו ששמעתם, אם כדאי שבית הספר הזה יהיה בעתיד מעורבב או שהוא יישאר כמו שהוא היום, עם יוצאי אתיופיה, ואז כשאתם בכיתה ז', כשאתם הולכים לחטיבה... מישהו רוצה להתייחס לנושא הזה?
תלמידה: כשאתה מגיע לחטיבה, אז אתה קצת מתקשה, כי יש פרצופים חדשים, דברים לא מוכרים, דברים קצת שונים, ובאמת יש לך חברים רק מהעדה שלך, וכשאתה שם, אתה צריך להתרגל קצת להתנהג טיפה אחרת ואני חושבת שאם זה יהיה מעורב, אז יהיה לנו יותר קל להתרגל כשנעבור לחטיבה, להתרגל לפרצופים החדשים ויהיה לנו יותר קל להתחבר איתם ולהרגיש לא שונים, ולהרגיש שכולנו שווים, והייתי רוצה גם שלא יהיה רוב של אתיופים ולא יהיה רוב של ישראלים, אלא שיהיה חצי-חצי, שכולם ירגישו שווה.
סיגלית בלל יאראק: משפט לגבי הילדים, לפני שהם הולכים.
סיגלית בלל יאראק: הדסה היא בוגרת תכנית הצטיינות.
סיגלית בלל יאראק: בגלל המציאות שנוצרה במבחני איתור המחוננים הילדים יוצאי אתיופיה לא מצליחים להגיע לשלבים הגבוהים, אם בכלל, ולכן יצרנו פה בעיר פתח תקוה פרויקט ייחודי בקנה מידה ארצי, שנותן מענה לאוכלוסייה מצוינת של ילדים יוצאי אתיופיה בתוך אשכול פיס בצמוד לפרויקט המחוננים הרגיל.
סיגלית בלל יאראק: הדסה היא בוגרת של הפרויקט הזה אבל יש כאן ילדים נוספים שנמצאים בפרויקט ואולי שווה שאחד או שניים יספרו רק מה הם לומדים בתכנית הזאת, מבחינת התכנים, מה התכנית הזאת נותנת לכם, האם היא עוזרת לכם.
דני דנון: לא, אנחנו נוותר על זה.
דני דנון: תודה, אנחנו מעריכים, הפסדתם כבר שעתיים מבית הספר, אז אנחנו לא רוצים שתפסידו עוד זמן, אני רוצה באמת להודות לחבר'ה הצעירים, יישר כח.
דני דנון: דר' נתן, אני רוצה לחזור לעניין שהעלינו, לגבי ה-100% יוצאי אתיופיה וגם איך זה נוצר.
דני דנון: מבחינת אזורי רישום, אנשים בוחרים לא לבוא לפה, כן לבוא לפה?
דני דנון: איך נוצר מצב שהגענו ל-100%?
סולי נתן: ראשית אני רוצה לברך אותך שאתה כאן איתנו ובעצם חולק איתנו שיחה בנושאים ערכיים שקשורים לפרוצדורת שאנחנו תיכף נבהיר אותן, וגם לראש העיר, בוקר טוב, לכל הנוכחים כאן, לאנשי משרד החינוך.
סולי נתן: בית הספר ממלכתי דתי 'נר עציון', נמצא בתוך שכונה והוא מאכלס את ילדי השכונה.
סולי נתן: את אזורי הרישום בכל המדינה קובעת הרשות ובדרך כלל בית הספר ממוקם באזור רישום.
יצחק וקנין: ביסודי.
סולי נתן: ביסודי, אנחנו מדברים עכשיו רק על 'נר עציון'.
סולי נתן: התלמידים שמגיעים ל'נר עציון' הם רק מהשכונה שהיא אזור הרישום וגרים בשכנות.
סולי נתן: בשנת הלימודים החולפת, לפני כשנתיים, אני אומרת את זה במאמר סגור ואני אחזור לעניין של 'נר עציון', בעצם החל איזה שהוא עידן חדש בפתח תקוה, כששר החינוך שלנו בעצם כפה על בתי הספר המוכרים שאינם רשמיים לקבל את התלמידים העולים מאתיופיה וגם להשתתף בקליטתם במדינת ישראל, במסגרת מערכת החינוך במדינת ישראל, וזאת פריצת דרך מאוד רצינית.
סולי נתן: יחד עם זאת, גם במפגש שקיימנו אצל שר החינוך עם אנשי פתח תקוה, מהרשות המקומית אבל בתיאום עם ראש העיר, אנחנו הבהרנו שאנחנו עושים מספר מהלכים בעניין הזה.
סולי נתן: ראשית אפשרנו לכל תלמיד שאזור הרישום שלו בסביבות 'נר עציון', אם הוא רוצה ללמוד בבית ספר ממלכתי, הוא רשאי לעשות זאת והוא גם יכול לבחור כל אחד מבתי הספר הממלכתיים בעיר.
סולי נתן: הדבר השני שאמרנו, לא יבואו ולא יגיעו לבית הספר 'נר עציון' תלמידים שהם מחוץ לאזור הרישום והם עולי אתיופיה, כי בזמנו היה מצב כזה שהגיעו מבחוץ, מחוץ לאזור השכונה.
סולי נתן: הדבר השלישי שדיברנו, שתלמידים שמבקשים העברות נוספות לבתי ספר ממלכתיים דתיים מחוץ לאזור הרישום יגישו בקשה בפני ועדה שקמה ברשות המקומית ושיש בה גם נציגים של המחוז, מפקחים גם מהממלכתי דתי וגם מהממלכתי והוועדה הזאת בוחנת כל בקשה ובקשה ופועלת בהתאם למה שצריך לפעול.
סולי נתן: זאת אומרת אני מדברת על שני מעגלים, מעגל אחד, מעגל עירוני, שאכן המוכר שאינו רשמי השתתף בקליטתם של התלמידים בשנת הלימודים החולפת.
סולי נתן: כבר התחלנו את העניין הזה, כפי שאמרתי, ביוזמתו של שר החינוך.
סולי נתן: הנושא השני זה פתיחת האפשרויות בפני תלמידים שגרים פה בשכונה ורוצים ללמוד במקומות אחרים.
סולי נתן: אבל אתה מבין, חבר הכנסת דנון, שהמבנה של הרישום במדינת ישראל בחינוך היסודי הוא כזה שבית ספר שממוקם בשכונה או באזור הוא ממופה על ידי הרשות המקומית ואלה התלמידים שלומדים בו.
סולי נתן: בשכונה הזאת התלמידים הם תלמידים יוצאי אתיופיה ובאופן טבעי נוצר מצב---
דני דנון: אבל בשכונה הזאת כמה אחוז יוצאי אתיופיה?
סולי נתן: הממלכתי דתי?
סולי נתן: בעניין הזה תעזור לי הרשות.
רמי הופנברג: כמעט כל מי שהורה לילדים בשכונה הזאת הוא יוצא אתיופיה.
רמי הופנברג: זאת אומרת החלקים הוותיקים יותר הם אוכלוסייה מבוגרת יותר.
רמי הופנברג: מה שקרה פה וקרה בעוד מקומות בארץ, לצערי, זה שבגלל האופי של המשכנתאות ויכולת הרכישה וכל הדברים שבטח הוועדה מודעת להם, עולי אתיופיה מגיעים רק לחלקים החלשים של שכונות השיקום ואז נוצר פה ריכוז גדול בשכונה של יוצאי אתיופיה.
רמי הופנברג: הוא קיים גם במקומות אחרים ובשכונות שיקום אחרות, רק שם אלה שכונות קטנות יותר עם אזורי רישום רחבים יותר, אז זה נטמע קצת במקומות אחרים.
רמי הופנברג: אבל גם שם, למשל עולים שהגיעו לעמישב, הם ברובם גרים באיזה פינה ישנה וחלשה של השכונה, רק שם זו שכונה מאוד גדולה שגדלה באחרונה, הנסיבות הן שונות.
רמי הופנברג: פה בשכונה כמעט כל מי שהוא הורה לילדים...
רמי הופנברג: עכשיו, יש קבוצות מסוימות של הורים לילדים, זאת אומרת משפחות עדיין צעירות שיש להם ילדים בגיל בית ספר יסודי שהם לא יוצאי אתיופיה, הם ברובם, אנחנו כמובן לא נותנים למישהו להירשם מחוץ לאזור הרישום, אבל הם רצו ל...
רמי הופנברג: זה לא כמות גדולה, כי אין פה כמות גדולה כבר, אבל הם הלכו בעיקר למוכר שאינו רשמי, בתי ספר של ש"ס, בתי ספר של אחרים, שקיימים בפתח תקוה ומיועדים לאוכלוסיות גם מסורתיות ולא רק לאוכלוסיות דתיות, ושמה זה על אזורי והרישום הוא למי שרוצה וזה כמובן לא בשליטה של הרשות.
סולי נתן: זאת תשובתי.
סולי נתן: זאת אומרת זה עניין היסטורי של מה שנקרא התיישבות בתוך השכונה הזאת.
דני דנון: קיימתם דיונים במשרד ברמה של---
סולי נתן: קיימנו הרבה מאוד דיונים במשרד.
דני דנון: אני אשים את זה על השולחן, ברמה של לפרק את בית הספר או לעשות מהלכים.
דני דנון: זו לא עמדתי כרגע, אני כרגע מקשיב, אבל קיימתם דיונים לראות---
סולי נתן: אנחנו מקיימים המון דיונים וחושבים איך להיטיב בדרך הטובה ביותר עם התלמידים שלנו.
סולי נתן: אתה ראית את מה שהמנהלת הסבירה לך, היועצת, אתה גם תבקר תיכף בכיתות ותפגוש את הילדים, את החתירה למצוינות.
סולי נתן: בית הספר ומשרד החינוך יחד עם הרשות נותן מעטפת רצינית ביותר לתלמידים הללו, שאני לא בטוחה שכשהם יהיו מפוזרים במרחבים גדולים שמספרם קטן, הם יוכלו לקבל זאת.
דני דנון: יש בארץ עוד מקרים כאלה של 100%?
סולי נתן: לא, אין 100%.
קריאה: בנתניה יש.
דני דנון: אני לא יודע אם בנתניה זה 100%, אבל דר' נתן יודעת יותר טוב מאיתנו.
סיגלית בלל יאראק: ברשותך אולי כדאי לשמוע כמה הורים?
סולי נתן: לא, תני לי רגע לענות.
סולי נתן: יש מקומות כאלה ואנחנו גם איתם מנהלים דיאלוג ורואים כיצד אנחנו מיטיבים עם התלמידים.
סולי נתן: תראו, אלה אזורי רישום, ההורים קנו את הדירות לא מפני שאנחנו ביקשנו מהם לקנות את הדירות האלה, זה מה שהתאפשר להם ואז נוצרו באופן טבעי שכונות כאלה.
סולי נתן: אז יש לנו בנתניה בית ספר שהצלחנו אכן לסגור אותו בשנת הלימודים החולפת, בלוד, ויש לנו בבאר יעקב.
דני דנון: מה עשיתם בלוד?
סולי נתן: אני אומר לך מה היה בלוד.
סולי נתן: בלוד זה היה בית ספר ממלכתי, בית ספר שבשכנות לו היו בתי ספר נוספים שמספר עולי אתיופיה היה כמובן קטן מ-100%, מסיבות שונות, מזה שגם בית הספר לא היה במיטבו, ולא היינו מרוצים מההישגים שלו, פעלנו כך שהתלמידים יבחרו היכן ללמוד עם סגירתו של בית הספר.
סולי נתן: אנחנו עשינו זאת יחד עם ההורים, אבל אני אומרת לך שוב, לא היינו מרוצים מדרך ההתנהלות של בית הספר ומהישגי בית הספר.
סולי נתן: אז כשיש מצב כזה, פעלנו כולנו יחד, יחד עם הקהילה כמובן, עם הפיקוח והרשות, ואפשרנו להם ללמוד בבתי ספר סמוכים ומי שרצה ללמוד בבית ספר אחר, לא סמוך, אפשרנו לכולם.
סולי נתן: אנחנו עוקבים אחרי התלמידים, באופן טבעי כדי לקלוט אותם גם נתנו משאבים לבתי הספר שקיבלו תלמידים במספר גדול יותר ואנחנו ממשיכים לעקוב אחרי מה שקורה בבתי הספר הללו ורואים את אופן הקליטה שלהם ותומכים בבתי הספר.
סולי נתן: אבל אני שוב רוצה לחזור ולומר, עבור הפרוטוקול, לא היינו מרוצים מדרך ההתנהלות של בית הספר.
סולי נתן: אנחנו לא הגענו שם להישגים שהיינו מרוצים מהם ולכן פעלנו נחרצות.
סולי נתן: אם שאלת אותי עוד, אז יש עוד שניים.
קריאה: אז אתם כן מרוצים.
סולי נתן: כן, אנחנו כן מרוצים, זה ברור.
סולי נתן: בזה פתחתי ואמרתי.
קריאה: יש לנו פה גם מוועד ההורים של בית הספר.
סולי נתן: זה לא משנה כרגע, אנחנו בכל מקום פועלים לגופו של עניין כפי שאתה מבין, חבר הכנסת דנון.
דני דנון: חבר מועצת העיר, מר איציק עובדיה.
איציק עובדיה: אדוני, חבר הכנסת דני דנון, אני יודע שאתה פועל רבות למען הקליטה, לא רק של האתיופים, גם הקליטה בכלל, אני שמח שבאת לפה, אני מכיר אותך שנים רבות ואני יודע גם שכשאתה לוקח נושא, אתה יורד לעומק ויש לך תוצאות, יש לך קבלות, אז אני שמח שהישיבה הזאת מתקיימת.
איציק עובדיה: אני הייתי במספר ישיבות כאלה במסגרת התפקיד שלי, גם כסגן ראש העיר וגם כחבר מועצה ולצערי הרב לא השתנה כלום, אבל אני סמוך ובטוח שאתה תיקח את העניינים ותזיז אותם כמו שצריך.
איציק עובדיה: הבעיה מתחילה בגני הילדים, רבותיי.
איציק עובדיה: אנחנו יודעים שישנם שני גני ילדים בעמישב ומר רמי הופנברג הציג את הבעיה שמבחינת המענקים שמקבלים האתיופים, הם לא מספיקים בכדי לקנות בתים בשכונות חדשות ו---
דני דנון: העיר סגורה היום, מבחינת המענקים, נכון?
דני דנון: רק שכונות מסוימות.
איציק עובדיה: העיר פתח תקוה קולטת עלייה.
איציק עובדיה: אני, לשמחתי, נולדתי בארץ ישראל אבל הוריי הגיעו מעירק ואני הייתי חלק מבית ספר אינטגרטיבי ואני שמח מאוד שכשאני למדתי בבית ספר יסודי זה הצליח כל כך שרוב בית הספר הוציא אנשים מאוד חכמים וטובים ומצליחים ואני חושב שאנחנו צריכים להתחיל את העניין הזה, יחד עם משרד החינוך ומשרד הקליטה ולחבר את שני הדברים האלה ולהתחיל מגן הילדים.
איציק עובדיה: רבותיי, לא ייתכן שלפתח תקוה ישנם שני גני ילדים שרובם ככולם יוצאי אתיופיה.
איציק עובדיה: זה מתחיל משם, אל תתחילו בישיבות ובי"ב או בבית הספר היסודי, תתחילו בגן הילדים.
דני דנון: איפה הגנים?
דני דנון: בעמישב וביוספטל?
איציק עובדיה: כן, זו שכונה מפתח תקוה, לא רחוק מפה.
איציק עובדיה: אני נולדתי בעמישב, קשה לי לראות את הדברים האלה ואני חס וחלילה לא רוצה לומר---
דני דנון: יש גנים שהם 100% יוצאי אתיופיה?
אבי בן חיים: רק צריך לציין שזה לפי אזורי מיפוי וזה מתוך 300 גני ילדים.
מיכל אונגר: אני מבקשת, אני מנהלת הגנים---
איציק עובדיה: עם כל הכבוד לך, זה לא מכובד, תני לי לסיים בבקשה.
דני דנון: בבקשה, איציק, יש לי שאלה, יש גני ילדים שהם 100% יוצאי אתיופיה?
איציק עובדיה: אני לא יודע אם זה 100%, אבל התופעה הזאת התחילה בשני גני ילדים.
איציק עובדיה: אני ניזון מעיתונות ומידיעה ששאלתי מספר אנשי מקצוע.
איציק עובדיה: זו בעיה רצינית, אני חושב שהעניין הוא.
איציק עובדיה: ..
איציק עובדיה: אני מברך את המנהלת, אני מכיר אותה, הייתי פה הרבה פעמים, יוצאים מפה תלמידים מצוינים, אבל, רבותיי, מדוע שאנחנו נבוא ונשב פה ונתפלא מדוע יש אתיופים שהם מצוינים?
איציק עובדיה: להיפך, זה לא דבר שהוא חריג.
איציק עובדיה: כשיש קצין אתיופי סגן אלוף, אז כולם 'וואלה, אתיופי נהיה סגן אלוף'.
איציק עובדיה: רבותיי, ההתייחסות שלנו לא נכונה, אנחנו צריכים לקחת אותם, כמו שאני חוזר ואומר, מגן הילדים ויחד עם שר החינוך, ואני בטוח שחבר הכנסת דנון, אתה תעשה עבודה, ואני חושב שמפה צריך לקחת את זה לכנסת או לכל המקומות שצריכים לתת את הדעת על זה וזה שיש פה בפתח תקוה עדיין בית ספר שהוא 100% אתיופים---
אבי בן חיים: לא בית ספר.
איציק עובדיה: בית הספר הזה, הוא 100% אתיופים, הוא בית ספר.
איציק עובדיה: אז אני מבקש ממך, אדוני, ואני מוכן לעזור ככל שתרצה, מתי שאתה צריך אותי, איפה שצריך אני מגיע, אם צריך לובי לעשות, אתה מכיר אותי שאני יודע לעשות את העבודה, בבקשה, אני נרתם לנושא הזה ואני רוצה שהנושא הזה יימחק פעם אחת ולתמיד.
איציק עובדיה: תודה.
אבי בן חיים: איציק, אני חושב שכשנותנים תמונה, צריך לתת תמונה מלאה ומקיפה.
איציק עובדיה: זאת התמונה שלי.
איציק עובדיה: לא ליפות את ה---
מוטי זפט: כשהאופוזיציה תהיה בעירייה---
אבי בן חיים: מוטי, למה להיכנס ל…
מוטי זפט: ואתה חלק מהבעיה, אם אתה מציג אותה ככה, תשים את הכל על השולחן.
אבי בן חיים: כשנותנים תמונה, צריך לתת תמונה מלאה.
אבי בן חיים: אחד, צריך לבוא ולציין שבפתח תקוה קודם כל קיימים למעלה מ-300 גני ילדים, אז נתת דוגמה על שני גנים.
אבי בן חיים: זה אחת.
אבי בן חיים: שתיים, גם גנים, מה לעשות, משבצים לפי אזורי מיפוי ורישום.
אבי בן חיים: שלוש, צריך להבין שבפתח תקוה, אם מסתכלים קצת בהבנה יותר מקרו כלכלית, בתוך תקציב העירייה בפתח תקוה למעלה מ-18 מיליון שקל מתוקצבים רק על המגזר האתיופי ואם באים ומנתחים את זה, מה שנקרא תקציב לילד אתיופי עולה---
דני דנון: זה תקציב העירייה או תקציבים---
אבי בן חיים: לא, 11 מיליון מתקציב העירייה ו-7 מיליון ממקורות חוץ, גם מקליטה וכאלה.
אבי בן חיים: אבל 18 מיליון שקלים שאם עושים פרופורציונלית בתוך תקציב החינוך, לכל ילד אחר שמקבל, אז עובדתית ילד עולה אתיופי מקבל יותר כסף מכל ילד אחר.
אבי בן חיים: אז אי אפשר להציג את זה באיזה שהיא צורה כאילו כביכול ולכאורה מגמתית הרשות לא משקיעה.
אבי בן חיים: אני מזמין את ועדת הקליטה---
דני דנון: הוא לא אמר את זה.
איציק עובדיה: אני לא אמרתי את זה, בבקשה, ואל---
אבי בן חיים: אני מזמין את ועדת הקליטה ואני הייתי מאוד מאוד שמח שוועדת הקליטה תלך ותבדוק מה קורה בכל הרשויות בארץ, ושאחרי זה תעשה השוואה למול פתח תקוה ובואו נראה איפה משקיעים יותר.
איציק עובדיה: תשקיע עוד 100 מיליון, זה לא יעזור, הבעיה היא אותה בעיה.
דני דנון: מנהלת הגנים תיכף תשיב, רק לפני זה, נציג המשטרה צריך לצאת, אז לפני שהוא יוצא.
אלון אסור: אני אגיד רק ככה.
אלון אסור: קודם כל מבחינת פשיעה באופן כללי, יש ירידה לאורך שנים בעיר פתח תקוה בכל המגזרים ובכל התחומים, זאת אומרת גם רכוש וגם אלימות, ומה שאתם רק יכולים לחשוב עליו, וזה נכון גם לגבי השכונות האלה.
אלון אסור: צריך לומר כך, כשאנחנו עושים ניתוח של הפשיעה, אנחנו לא יכולים להגיד שבקרב הקהילה יש לנו בעיה.
אלון אסור: לא יכולים להגיד את זה.
אלון אסור: מה שאנחנו כן יכולים להגיד זה שיש לנו בעיה מסוג אחר, שזה אמון, שאנחנו עכשיו עובדים לפתח אותו ולייצר אותו.
אלון אסור: זאת אומרת רמת האמון של הקהילה מולנו, כמדינה, אנחנו המדינה---
קריאה: גם מול החינוך זה בעייתי.
אלון אסור: אני מדבר כרגע על המשטרה.
אלון אסור: זה משהו שאנחנו זיהינו כפער וזה משהו שאנחנו עובדים עליו בצורה מאוד מאוד רצינית יחד עם הרשות המקומית ופרויקטים, ויושב פה שלום קוטלר, המנהל הכללי וראש העיר ואחרים, וכמובן וורקה ממוקד הקליטה ואחרים שאנחנו עובדים איתם.
אלון אסור: כלומר אם אני צריך לומר כרגע אם יש בפתח תקוה בעיית פשיעה בקרב העדה, ביחס למגזרים אחרים, חד משמעית לא.
אלון אסור: השכונות גם לא מייצרות לנו בעיה, הבעיות שלנו הן לא כאן ולא שאין פשיעה, יש, אבל זאת לא הבעיה.
אלון אסור: יחד עם זה, יש הרבה מאוד מה לעשות פה, כדי שלא תהיה לנו בעיה בעתיד.
אלון אסור: זה מה שנתבקשתי לומר.
דני דנון: האחראית על הגנים, את רוצה לענות.
מיכל אונגר: לפתחנו יש הורים שמעוניינים ואנחנו הצענו להורים בעמישב ובמקומות אחרים, זה לא רק שני גנים, יש יותר גני ילדים, הצענו להורים כל פעם הצעות, 'בואו, אתם יכולים ללכת לכל גן שתרצו'.
דני דנון: כולל הסעות?
מיכל אונגר: כן, כולל הסעות.
מיכל אונגר: ההורים, יוצאי העדה, לא מעוניינים להסיע את ילדם ואני מבינה אותם.
מיכל אונגר: בגיל 3, 4, 5 הורה לא מעוניין לשים את הילד שלו בתוך אוטובוס או מיניבוס או כל היסע שנתנה העירייה להסיע אותו למקום אחר.
דני דנון: אני אגיד לך משהו, היה פיילוט בראשון לציון והם לקחו החלטה ערכית, השקיעו בהסעות והם עשו פעולות הסברה עם ההורים והפיילוט מצליח, לאט לאט רואים שבגנים הם מצליחים להסיע ילדים למקומות אחרים.
מיכל אונגר: אז אנחנו עושים את זה בכל מקום שמתאפשר.
מיכל אונגר: בעזרת ה' בשנת הלימודים הבאה בשני הגנים שהזכיר חבר המועצה, אנחנו עובדים על זה כבר עכשיו במינהל החינוך ובאגף גני הילדים, לפזר את הילדים.
מיכל אונגר: מספר הילדים שאפשר לפזר אותם בגני הילדים בשכונת עמישב, ברגע שזה מתאפשר ויש הסכמה של ההורים, אנחנו עושים את זה ועושים את זה בכל השכונות.
מיכל אונגר: זה לא רק בעמישב.
מיכל אונגר: מה לעשות, גן ילדים אסור להרחיק יותר מדי, יש גם עניין של הורה שלא מעוניין.
מיכל אונגר: אנחנו פותחים בפני ההורים את כל האפשרויות, כולל ממלכתי, כמו שקיים בבתי הספר, אותו דבר בגני הילדים, לכל מקום שההורים רוצים אנחנו פותחים בפניהם את האפשרות.
דני דנון: חבר המועצה, גנאדי בורשבסקי.
גנאדי בורשבסקי: קודם כל תרשו לי, אני מחזק את דבריו של חברנו, איציק עובדיה.
גנאדי בורשבסקי: אין כאן אופוזיציה וקואליציה, כולנו ביחד, אבל רצינו להתייחס גם לדברים של דר' סולי נתן, מנהלת המחוז.
גנאדי בורשבסקי: בפתיח היא אמרה שאזור הרישום---
יצחק וקנין: שמת לב לעברית שלו?
קריאה: זה השתפר בעירייה?
קריאה: אתה דואג לשפר לו את העברית?
גנאדי בורשבסקי: בדבריה היא אמרה שאזור הרישום זה פררוגטיבה של העירייה כרשות.
גנאדי בורשבסקי: כאן, לא רחוק, בערך קילומטר שניים מכאן יש עוד בית ספר אחד יסודי ושמו גורדון, בטח שמעת עליו, בית הספר כולו 100%, כמו כאן בדיוק, לא יוצאי חבר העמים, אבל ההורים שלהם כן הגיעו מחבר העמים.
גנאדי בורשבסקי: זאת אומרת 80%-90% נולדו בארץ, אבל מינהל החינוך דואג לשייך אותם לחבר העמים, לרוסים, כמו שאומרים.
גנאדי בורשבסקי: שם פשוט לא קיים אזור רישום, לא קיים.
גנאדי בורשבסקי: אתה פותח חוברת של אזורי רישום, אין גורדון, יש שני בתי ספר, עין גנים ושמעוני, שמתוך בתי הספר האלה אפשר להירשם גם לגורדון.
גנאדי בורשבסקי: אני לא רוצה כאן להרחיב לגבי גורדון, אני גם מציע לך לעשות את הישיבה הבאה של ועדת הקליטה, באותו פורום, גם בבית ספר גורדון ולהשוות את שני דברים.
גנאדי בורשבסקי: וכמו שאמר איציק, הכל טוב ויפה שיש סגן אלוף בצבא אתיופי וזה, אבל רצינו גם לשמוע את הנתונים, לא רק את הדברים הטובים, גם את כל השאר.
גנאדי בורשבסקי: למשל מה שאמר כבוד הרב, הוא הלך, 11 תלמידים יש בוגרים של בית ספר 'נר עציון' ואף אחד לא שאל אותו והוא לא אמר כמה יש בבתי ספר אחרים.
גנאדי בורשבסקי: אני חושב שאין בכלל.
גנאדי בורשבסקי: הוא לא אמר.
דני דנון: אתה שאלת שאלה טובה ואתה מקבל תשובה עליה.
גנאדי בורשבסקי: צריך גם להשוות.
גנאדי בורשבסקי: ועוד דבר קטן, שאף אחד לא אמר כאן כמה סך הכל הגיעו עולים מאתיופיה ממבצע שלמה ב-87', אם אני לא טועה, הסך הכל פחות מ-5,000 נפשות הגיעו.
דני דנון: לפי הנתונים שיש לנו יש בפתח תקוה היום 3,683.
גנאדי בורשבסקי: אמרתי עד 5,000 גג, הכפלתי את הכמות---
קריאה: 5,000 נפשות.
דני דנון: לא, עולים, אבל אלה עולים שעלו מ-1989, לאו דווקא יוצאי אתיופיה.
גנאדי בורשבסקי: וגם אף אחד לא שאל כמה תלמידים, אלה שהגיעו עכשיו, ממש בשנים האחרונות.
גנאדי בורשבסקי: אז כל הדיון הזה, קודם כל באמת אין ספק שיש כאן גם השקעה אדירה, אני רואה לפי בית הספר, לא הייתי כאן הרבה זמן, וגם לפי הנתונים, אז חשוב גם להשוות את כל הדברים האלה.
גנאדי בורשבסקי: אז אני מציע לך עוד פעם לעשות שם דיון ואחרי זה לעשות את שני הדברים ביחד, להשוות בין שני הדברים.
דני דנון: בוא נקבל תשובה רגע, בשנת הלימודים הקודמת, הפיזור של הבוגרים, לאיזה מסגרות הם הלכו?
דני דנון: מישהו יכול לתת לנו את הנתונים?
שרה נעמן: אני אחראית על החינוך הדתי במחוז מרכז.
שרה נעמן: אני יכולה להגיד שהייתי בבית הספר בתקופה האחרונה ונכנסתי לכיתה ו'.
שרה נעמן: שאלתי 'לאן אתם ממשיכים בשנה הבאה', זו תקופת הרישום פחות או יותר, ואני הופתעתי, כי הייתי בטוחה שאני אמצא חלק גדול שיגיד שהוא הולך לכפר הנוער של אמי"ת שנמצא על יד הישיבה שהרב דיבר, שזה בכל זאת מאפיינים של כפר נוער.
שרה נעמן: יש קבוצה של ילדים שהולכת לשי פירון, לכן זה לא נכון שלא הולכים לישיבה חזקה מאוד.
שרה נעמן: יש קבוצה גדולה מאוד של בנות שהולכת לישורון, היינו גם בישורון וראינו שם שבכיתה ז'---
גנאדי בורשבסקי: לא הקשבת לשאלה שלי.
רונית בורשטיין: בשנה שעברה, שנת תש"ע, מתוך 25 בנים, כמו שאמרנו, 11 הלכו לישיבה התיכונית החדשה, 2 הלכו לישיבה תיכונית כפר גנים, 5 הלכו לכפר הנוער אמי"ת, 4 הלכו ל'אורו נלך', 1 הלך לישיבה תיכונית נחלים.
דני דנון: והבנות?
רונית בורשטיין: הבנות.
רונית בורשטיין: 25 בנות, מתוכן 17 בנות הלכו לישורון, 2 הלכו לרוני, לכפר הנוער אמי"ת הלכו 4, פיינשטיין הלכו 2 ו-1 הלכה ל---
גנאדי בורשבסקי: לא זה מה ששאלתי.
גנאדי בורשבסקי: שאלתי על בית הספר שעליו כבוד הרב דיבר, כמה יש עוד בוגרים של בתי ספר אחרים יוצאי אתיופיה, זה מה ששאלתי, שיהיה עם מה להשוות.
סולי נתן: נתון מעניין שאני רוצה לומר, חבר הכנסת דנון, אני חושבת שהוא יעניין אותך.
סולי נתן: אני קיבלתי את רשימת התלמידים עולי אתיופיה בחינוך היסודי שלומדים בחינוך הממלכתי ומספרם מתקרב לכל סכום התלמידים שלומדים ב'נר עציון'.
סולי נתן: זאת אומרת יותר מ-250 תלמידים יוצאי אתיופיה בחינוך היסודי לומדים בממלכתי היום, מפני שאפשרנו להם ללמוד שם.
סולי נתן: אז אתה מבין שיש מגמה חיובית, וזה יחד עם שר החינוך שהנושא הזה מאוד מאוד קרוב אליו והוא רגיש לזה.
סולי נתן: עשינו ביחד חשיבה בעניין ואחד הרעיונות היה לפתוח את השורות והנה זה הנתון שיש לי בשנה הזאת.
דני דנון: חבר מועצת העיר, עורך דין חיים בשארי.
חיים בשארי: יש שני תחומים בחיים שאם אתה לא חושב הפוך כל הזמן ואתה לא מהפכן, אתה נכשל, אחד זה בצבא והשני זה בחינוך, ועם כל הכבוד הדיון הזה לדעתי הסתיים לפני 20 דקות ברגע שהילדים האלה אמרו מפורשות שהם רוצים להיות מעורבים.
חיים בשארי: אני מכיר את זה מישיבת שי פרון, יש לי שלושה ילדים שלמדו שם, אחד סיים ושניים בתהליך, ואני כל הזמן מקפיד גם שיהיו להם חברים אתיופים וגם תמיד לדבר איתם, לשאול אותם, 'מה אתם רוצים?', והם אומרים כל הזמן, אנחנו רוצים להיות מעורבים, ובזה הדיון הסתיים.
חיים בשארי: יש מושג משפטי שבית משפט פוסק הלכות רק לאורו, טובת הילד, מה טובת הילד, והשאלה פשוטה מה טובת הילד, מה שהוא רוצה.
חיים בשארי: כשהורים מתגרשים, השופט שואל את הילד, 'מה אתה רוצה?
חיים בשארי: רוצה אמא או רוצה אבא?
חיים בשארי: ' הוא אומר 'אמא', אומר אמא, נותן עדיפות לאמא תמיד, אבל אם אומר 'אבא', הילד הולך לאבא.
חיים בשארי: ואני חושב שהילדים האלה זה מה שהם רוצים.
חיים בשארי: השיטה של מינהל החינוך בעירייה, שאני לא פוסל אותה, ואני חייב להגיד, יש פה דברים נפלאים בבית הספר הזה, אני מכיר את היועצת, מכיר את הסגנית, מכיר את כולם, עושים פה מלאכת קודש חד משמעית, זה לא סותר, מצילים ילד שנה אחר שנה, זה לא סותר, אבל עדיין זו שיטה של כיבוי שרפות, שיטה שאומרת בואו נפתור את הבעיה בהדחקה.
חיים בשארי: זה לא הפתרון.
חיים בשארי: הפתרון זה הדבר האמיתי, מה שהילד רוצה, איך אתה משלב אותו, איך אתה שם אותו, איך הוא מרגיש את עצמו.
חיים בשארי: תמיד הייתי אומר לילדים, 'אתם תהיו רופאים, תהיה טייסים', זה המבחן האמיתי, איך הילדים יגיעו לטופ.
חיים בשארי: לצערי הרב, עם כל ההשקעה, אני לא בטוח, הם צריכים תמיד מודל לחיקוי.
חיים בשארי: כשהם רואים מודל לחיקוי, אז גם הוא יהיה טייס, גם הוא יהיה רופא, ולצערי הרב המודל לחיקוי פה לא קיים, זאת עובדה.
חיים בשארי: רק בדרך של ערבוב אתה יכול להגיע לדרך הנכונה.
חיים בשארי: אני חושב ששילבתי בין העשייה האמיתית של בית הספר לבין התכנית העתידית.
חיים בשארי: אני גם אתמול אמרתי לאחד מראשי החינוך בארץ, 'אני רוצה לסגור את בית הספר', אבל החכמה לא לסגור אותו היום, זה לא תהליך של עכשיו, אלא צריך ליצור תהליך חכם, משלב, ולהביא תוצאות.
דני דנון: יש פסיקה של בית המשפט העליון, חיים, כמשפטן אתה יודע זאת, שקבע שאין נפרד אבל שווה, זו פסיקה מפורסמת.
דני דנון: אי אפשר שיהיה נפרד אבל שווה, אם זה שווה, אז הכל ביחד.
דני דנון: עורך דין יצחק דסה, המנהל הכללי של דבקה.
יצחק כהן: קודם כל אני מודה ליושב ראש הוועדה.
יצחק כהן: אני חושב שהרעיון הזה של לעשות אצטדיונים מסביב לערים מוסיף הרבה לדיונים עצמם, ואני מודה לך על הישיבה הזאת.
יצחק כהן: אני רוצה לעשות את הדיון טיפה שונה, כי אני חושב שהבעיה המרכזית שלנו, גם של אנשי מערכת החינוך וגם של משרד החינוך עצמו, בתפיסה המקובעת שאתיופי שווה חלש, אתיופי שווה כישלון.
יצחק כהן: צריך למחוק את זה, כי ברגע שאנחנו נתייחס לילדים כילדים פוטנציאליים שיכולים להגיע להישגים, הדיון יהיה שונה לגמרי.
יצחק כהן: נכון שהמצב האידיאלי הוא שמערכת החינוך וגם מחלקת החינוך ברשויות ידאגו לכך שהחריגה באזור הרישום שנקבע במשרד החינוך יושם גם ברשויות המקומיות.
יצחק כהן: הרי אתם יכולים לחרוג, תחרגו ותשבצו את הילדים בשיעורים סבירים.
יצחק כהן: נכון שהדבר הזה חייב להיעשות בתיאום עם ההורים, ברגע שאתם תשבצו את הילדים האלה בצורה מווסתת, אז למעשה התוצאה תהיה תוצאה טובה מאוד.
יצחק כהן: הבעיה היא כזאת, צריך להודות בזה, הבעיה בהורים, לא רק בפקידים ובעובדים.
יצחק כהן: יש בעיה היום של הורים שאינם יוצאי אתיופיה שחושבים שאם ילדיהם לומדים עם ילדים יוצאי אתיופיה, רמת בית הספר יורדת ולא מעט הורים מוציאים את ילדיהם מאותו בית ספר ומעבירים אותו לבית ספר אחר.
יצחק כהן: הדרך להילחם בזה היא קודם כל להפסיק את הסטיגמות, כי אנחנו עושים עוול כפול לילדים, מצד אחד אנחנו אומרים, אוקי, בית ספר שיש בו ילדים יוצאי אתיופיה הוא בית ספר נחות---
דני דנון: איציק, אני רוצה לחתוך אותך.
דני דנון: אם אתם הייתם מחליטים בדבקה אם לפרק את בית הספר כן או לא, מה הייתם מחליטים?
יצחק כהן: העמדה שלי לא לפרק את בית הספר ואני אומר למה.
יצחק כהן: סליחה שאני משתמש במונחים בוטים, אבל נמאס לי לרדוף אחרי לְבָנִים.
יצחק כהן: כשאני למדתי בבית ספר באתיופיה לא היו לבנים, והרמה שלי לא ירדה בגלל שלמדתי בבית ספר בנפרד.
יצחק כהן: יחד עם זה, אני יוצא נגד מדיניות מכוונת שגם לא משקיעה, לעשות את הוויסות מראש.
יצחק כהן: הבעיה היא לא הילדים, הבעיה היא רמת ההוראה, הבעיה היא היכולת שלהם להשקיע, היכולת של הילד היא תלוית נסיבות ואמצעים ולא מוצא.
יצחק כהן: המסר שאני אעביר לילדים ברגע שאני סוגר בית ספר מקומי, אני מעביר מסר לילדים שגרים בשכונה שהם לא שווים ולכן סוגרים את בית הספר.
יצחק כהן: אני בעד לחלק את בית הספר, להגביה את רמת ההוראה ואני לא בטוח למשל שבבית הספר הזה יש מורים אתיופים.