GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אלי זרחין: משרד החינוך הוציא הוראה חוקית – חוזר מנכ"ל בו הוא קבע קריטריונים לילדים עולים חדשים.
אלי זרחין: משרד החינוך קבע בחוזר מנכ"ל שילד עולה חדש עד שלוש שנים בארץ מגיל 15 רשאי להיבחן באחת מחמש שפות.
אלי זרחין: יש התנגדות גורפת של מפקחים ראשיים של מקצועות רבי מלל לאפשר היבחנות.
אלי זרחין: בשנה הזאת אף ילד שהוא שנה בארץ שרוצה להיבחן ברוסית או באנגלית לא קיבל אישור מפקח ראשי.
אלי זרחין: ילד שהוא שנה בארץ ויודע היסטוריה, יודע ספרות אבל הוא רק רוצה להיבחן באנגלית לא מקבל היום אישור.
אלי זרחין: אנחנו מבקשים את ההתערבות שלכם מול המפקחים הראשיים.
אלי זרחין: אדוני היושב ראש נקודה נוספת, יש בעיה היום, דיברה שרי נכון, עם ילדים עולים בשעות אחר הצהריים.
אלי זרחין: זה לא משרד החינוך כי זה החינוך הבלתי פורמאלי.
אלי זרחין: משרד לקליטת העלייה בכלל לא בשטח.
שרי שפייר: למה אתה אומר את זה?
שרי שפייר: האגף שלי באופן אישי נותנים סיוע - - -יש 5,000 ילדים.
אלי זרחין: מתוך 300,000 ילדים?
אלי זרחין: 500,000 ילדים?
אלי זרחין: אדוני היושב ראש אנחנו חושבים שמשרד החינוך כן משתף מאוד פעולה היום, עדיין יש צרכים, אנחנו מבקשים להמשיך בדרך הזאת.
אלי זרחין: שוב, יש פיקוח, יש בקרה.
אלי זרחין: האגודה שלי ביקרה בשנה הזאת, בדקנו 200 בתי ספר, מתוך 200 בתי הספר 196 נתנו מענה לעולים.
אלי זרחין: העברנו את המידע למשרד החינוך.
אלי זרחין: זה מראה שהמצב משתפר אבל עדיין לא מספיק טוב, אבל משתפר.
דבורה גיני מלכי: אני רוצה לשתף מחוויה שהייתה לי בשטח עם מנהלים, אני מנהלת תוכן בפרויקט 'אתיופיה' של הסוכנות.
דבורה גיני מלכי: במעבר של ילדים עולים מאתיופיה לדיור קבע נפגשנו עם מנהלי בתי ספר יסודי באותה עיר.
דבורה גיני מלכי: מהשיחה איתם היה מאוד ברור שאין צביעה של שעות.
דבורה גיני מלכי: הם אמרו לי " השעות שיש לנו, מזה זמן אין צביעה של שעות, ואת השעות שיש לנו אנחנו מתלבטים אם לתת לילדים שלנו על למנת לקדם אותם" שלנו - אלו הילדים הותיקים, "על מנת לקדם אותם ולהשיג הישגים ברמה הארצית" כי הם נבדקים על זה, "או לתת את השעות לילדים עולים".
דבורה גיני מלכי: אני רוצה לומר שילדים עולים במעבר לדיור קבע חייבים לקבל סיוע.
דבורה גיני מלכי: אלו ילדים מאוד אינטליגנטים עם הרבה מאוד מוטיבציה, כל שעת סיוע מקדמת אותם.
דבורה גיני מלכי: אנחנו רואים את זה בעבודה שנעשית במרכזי הקליטה.
דבורה גיני מלכי: צריך באמת לעשות איזה פיקוח כדי לוודא שהילדים העולים מאתיופיה במעבר לדיור קבע, לפחות בשנתיים-שלוש ראשונות יקבלו את הסיוע כדי שהם לא ייפלו.
מאיה שריר: המשרד בהחלט מודע לצורך של תלמידים עולים בסיוע במהלך מספר שנים, שנה אחת זה מעט מדי, התהליך נמשך, גם על פי מחקרים בעולם וגם בארץ, שבע-תשע ואפילו אחת עשרה שנה.
מאיה שריר: דרך אגב השעות הן צבועות לתלמידים עולים בכל שכבות הגיל, לא תמיד הן מספיקות.
מאיה שריר: אנחנו מתגברים על ידי תכניות, מתגברים על ידי איגום משאבים.
מאיה שריר: כל רשות, אנחנו פתחנו במספר רשויות, שמוכנה ללכת איתנו לפתיחת מסגרת אולפנית, מסגרת יישובית, תגבור לקראת בגרויות.
מאיה שריר: זה מופעל בכמה רשויות גם ברמת גן שיש שם יחידה לקליטת תלמידים עולים, יש במודיעין ובעוד מספר מקומות שמוכנים ללכת איתנו ואנחנו בהחלט מתגברים שעות.
מאיה שריר: מעבר לכך במעבר לישוב הקבע, מאחר שזה באמת בית ספר יסודי וכמו שדוקטור אלי זרחין אמר, אין שעות לאורך שנים.
מאיה שריר: הפתרון שלנו הוא גם פתיחת תכניות, יצא עכשיו מכרז חדש של המשרד לתגבור לימודי לבית הספר היסודי כיתות א' עד ב', כשעות נוספות לאחר שעות הלימודים שתינתנה לכל העולים, גם על ידי פתיחת מסגרת יישובית בכל מקום כזה.
מאיה שריר: מעבר לכך, כאשר אנחנו באים לתגבר גם בשלב האולפן הראשון וגם לקראת בגרות אנחנו פותחים מסגרות של למידה מרחוק.
מאיה שריר: יש לנו קורס בתנ"ך לקראת בגרות לעולים בלמידה מרחוק.
מאיה שריר: כעת מפותחים עוד שני קורסים, האחד באזרחות והשני בהבעה ובלשון.
מאיה שריר: מעבר לכך דווקא המחקר של מכון ברוקדייל מראה כאן תוצאות מאוד טובות, וחבל שגם הן לא באות אף פעם לידי ביטוי, זו מילה טובה, כי למעלה מ- 80% מהילדים אומרים שהם שולטים היטב בשפה העברית.
מאיה שריר: התלמידים מביעים שביעות רצון גבוהה מאוד מיחס בית הספר.
דני דנון: הכול מצוין במסמך.
דני דנון: אנחנו התמקדנו בדברים שצריך לשפר.
מאיה שריר: ולהגיד פעם את המילה הטובה.
מאיה שריר: אנחנו לא מרבים לשמוע אותה.
אלי נכט: אני מגיע מאשדוד.
אלי נכט: ההורים שלי ניסו למצוא את בית הספר הכי טוב, בזמנו גם אני הייתי עולה, הם בכוונה שינו את מקום מגוריהם כדי להגיע למקיף ג' שבזמנו נחשב הכי טוב.
אלי נכט: הייתי עולה יחיד בכיתה ולא נתנו לי שום סיוע, שום תגבור, שום אולפן ושום כלום.
אלי נכט: זה מה שאילץ אותי בכיתה ז' לעבור בית ספר ונאלצתי, כאילו שזה דבר רע אבל בסופו של דבר שמחתי מאוד, להגיע לבית ספר יוהנה ז'בוטינסקי.
אלי נכט: הייתי מגיע לבתי ספר יוהנה ז'בוטינסקי בנסיעה של שעה הלוך ושעה חזור כל יום מאשדוד.
אלי נכט: זה בית ספר שאולי יצא לו שם של גטו של עולי ברית המועצות.
אלי נכט: אני לא בא להביע עמדה ערכית האם הגטו של 90% יוצאי ברית המועצות זה דבר טוב או רע.
אלי נכט: אבל עצם העובדה שבתי ספר שיש בהם תלמידים עולים בודדים שלא נותנים להם שעות תגבור אולפן כי אין מספיק תלמידים, זה יוצר מצב שתלמידים ותיקים מגיעים למקום אחד וכל העולים נאלצים להתקבץ במקום אחד שבו כן ניתן להם מענה.
אלי נכט: המענה שניתן בבית ספר יוהנה ז'בוטינסקי הוא מענה מצוין, יצא שבסופו של דבר, לפחות בזמני, 99% מהתלמידים היו עולים וזה היה חממה מדהימה לכל מי שהיה שם לקבל את כל הכלים האפשריים.
אלי נכט: מלבד בית הספר יוהנה ז'בוטינסקי יש בתי ספר שיש בהם ילדים בודדים.
אלי נכט: היום זה חשוב הרבה יותר, אז הייתה עלייה גדולה וכשהגיעו תלמידים לבית הספר הם היו עשרה-עשרים-שלושים והיה אפשר למלא כיתות שלמות של עולים ולתת להם תגבור.
אלי נכט: המצב היום שלכל כיתה מגיע עולה אחד או שניים ולא ניתן להם מענה והם נאלצים למצוא בית ספר מהסוג שנמצאים בתל אביב כמו בית הספר יוהנה ז'בוטינסקי ואחרים, זה דבר מצוין אבל השאלה האם זאת המדיניות שאתם רוצים.
אלי נכט: בנוגע לדור השני, אני לא מכיר את הנושא אבל ממה ששמעתי, כעת מגיעים הרבה הורים צעירים לארץ, במיוחד בזכות התכניות של משרד לקליטת העלייה עם רופאים ומדענים.
אלי נכט: מגיעים עולים צעירים שמולידים כאן את הילדים שלהם, הילדים נולדים בארץ והם ילדים לכל דבר, אבל ההורים מדברים איתם רק רוסית בבית והם יודעים רק רוסית.
אלי נכט: להורים קשה יותר, גם אם הם בני שלושים, לקלוט את השפה ולעבור לעברית בתוך הבית, גם אם ההורים חמש-עשר שנים בארץ הילדים שלהם כבר נמצאים בארץ וכל הסביבה שלהם היא סביבה רוסית והם יודעים רוסית בעיקר.
אלי נכט: כשהם יוצאים לא ניתן להם מענה בכלל.
אלי נכט: אני חושב שגם הדבר הזה צריך לקבל מענה.
דני דנון: כולנו שותפים לדעה שצריך לסייע לילדי העולים, כל מה שאנחנו מסייעים לא מספיק.
דני דנון: הוועדה פונה למשרד החינוך לשקול גמישות בתאריך הקובע לשעות אולפן ולגלות גמישות בנוגע למבחני הבגרות המתורגמים.
דני דנון: הוועדה התרשמה שלא כל שעות הסיוע לילדי העולים מגיעות לידם.
דני דנון: לכן הוועדה מצפה ממשרד החינוך לאכיפה מספקת מול מנהלי בתי הספר.
דני דנון: הוועדה מבקשת לקבל תוך 30 יום את מספר השימועים והסנקציות שננקטו על מנהלי בתי הספר שלא עמדו בהנחיות משרד החינוך בנושא.
דני דנון: הוועדה קוראת למשרד החינוך לערוך בקרה נפרדת לגבי שעות עולים.
רוברט טיבייב: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
רוברט טיבייב: על סדר היום: ציון 25 שנה לאסון צ'רנוביל.
רוברט טיבייב: מחר אנחנו נכנסים לפגרה, אז לא תהיה לנו אפשרות לציין את היום, באותו תאריך של האסון בצ'רנוביל, אז עושים את זה קצת לפני, ואני יודע שיהיו כמה אירועים.
רוברט טיבייב: יש יוזמה גם של פניה קירשנבאום לציין את היום של צ'רנוביל, אבל בגדול, אנחנו רוצים לדבר על נושא קצת אחר.
רוברט טיבייב: כל מה שקורה בזמן האחרון, האסון בצ'רנוביל, ביפן עכשיו, ברור שהאנשים שיושבים דווקא עברו את זה על בשרם, ויכול להיות כמה דברים שייצאו מהאולם הזה תוך כדי דיונים.
רוברט טיבייב: אני מתכבד להציג לכם את הקונסול של קזחסטאן, אריק יקובייב, ויש שם בעיה ענקית, ולצערי הרב – נדבר על זה גם כן - מדינת ישראל לא מכירה באלה שהיו בסמיפלטינסק וספגו גם שם את הקרינה, ונדבר גם על זה.
רוברט טיבייב: בסופו של דבר, השאלה בגדול, מה אנחנו עושים עם המקרים במקרים האלה; השאלה, אם שייך  ישירות למדינת ישראל – מדינת ישראל והאנשים שיושבים פה זה פוטנציאל עם ניסיון ענק, ובעיניי, ממשלת ישראל צריכה להשתמש בידע שיש אצלכם.
רוברט טיבייב: לצערי הרב, זה לא קורה.
רוברט טיבייב: גם האסון בטוקיו, לדעתי, ממשלת ישראל יכולה לשלוח לשם משלחת עם אנשים שרכשו את הידע, וצריך לקחת גם בחשבון שיש לנו בדימונה – מה שאומרים - אמנם כור לא כזה ענק, אבל די ישן, ואם, חלילה וחס, יקרה שם משהו, ותרחישים יכולים להיות כמה – פיגוע, רעידת אדמה, כל מיני דברים; האם אנחנו ערוכים לדבר הזה, זה מה שרציתי לברר ולשמוע מכם.
רוברט טיבייב: נציגי המשרדים רוצים להתייחס?
שרה כהן: שמי שרה כהן, אני עובדת סוציאלית, מנהלת שירות הרווחה במשרד לקליטת העלייה, אחראית מבחינת המשרד על ריכוז ועדת ההכרה במנטרלים מצ'רנוביל.
שרה כהן: הוועדה פועלת מתוקף חוק המסייעים לנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל, שנחקק בשנת 2001, ואחר כך נעשה לגביו תיקון נוסף בשנת 2006.
שרה כהן: המשרד מקיים את ועדת ההכרה, שעד לפני כשנה היתה בראשות השופט בדימוס דוד ברטוב, שפרש לאחרונה, ואנחנו כרגע מתארגנים לקראת ועדת הכרה מחודשת בראשות השופט בדימוס יעקב בצלאל.
שרה כהן: את ועדת ההכרה, ככל הנראה, נכנס בראשות השופט החדש תוך שלושה חודשים.
שרה כהן: נכון להיום תמונת מצב לגבי ההיקף של האוכלוסייה שהוכרה עד היום במסגרת הוועדה: הוועדה הכירה עד כה 1,462 מנטרלים, שמתוכם נכון להיום מנטרלים שהם פעילים, כלומר שהם רשומים, שנמצאים בישראל- - -
רוברט טיבייב: סליחה, המדינה מתייחסת רק למנטרלים – לא לאלה שספגו את הקרינה?
שרה כהן: החוק מתייחס רק למי שהוכר כמי שגם נושא תעודה פורמלית, שהוא השתתף בנטרול תוצאות אסון צ'רנוביל.
רוברט טיבייב: סליחה, אני רוצה לתרגם את מהות הדברים שאמרת.
רוברט טיבייב: (אומר דברים בשפה הרוסית)
שרה כהן: ועדת ההכרה פועלת בהתאם לחוק.
שרה כהן: אני לא חושבת שזה המקום כרגע לציין מה החוק אומר- - -
רוברט טיבייב: מסכים אתך.
שרה כהן: אנחנו רואים שמתוך הקבוצה שהוכרה, נכון להיום יש לנו כאוכלוסייה פעילה 1,355, כלומר 107 מנטרלים נפטרו מאז העשור האחרון, מאז שהכרנו אותם בוועדת ההכרה.
רוברט טיבייב: בגלל המחלה?
שרה כהן: לא. אין לנו שום דרך לבדוק, מה סיבת המוות.
שרה כהן: אני ודאי לא רופאה, ואני מתייחסת לנתונים סטטיסטיים, בלי שום פרשנות.
שרה כהן: נכון להיום מתוך ה-1,355 מנטרלים פעילים, 1,148 הם גברים ו-207 הם נשים.
שרה כהן: המסה הקריטית של המנטרלים, כלומר חלק ניכר מתוכם עלו ב-1990-1991, ונכון להיום כל שנה אנחנו רואים שלמטה מ-100 איש עלו בשנים שלאחר מכן.
שרה כהן: מבחינת ארצות המוצא, 677 עלו מברית המועצות לשעבר, 515 עלו מאוקראינה, 153 עלו מבלארוס, 78 מרוסיה, 10 ממולדביה, ואחר כך יש לנו מספרים ספורים מהארצות הנוספות.
שרה כהן: מאז שהחוק הותקן ונחקק, המשרד שלנו משלם אחת לשנה מענק חודשי למנטרלים.
רוברט טיבייב: מה זאת אומרת?
רוברט טיבייב: לאיזשהו ארגון?
רוברט טיבייב: לכל אחד ואחד?
שרה כהן: למנטרלים עצמם, לחשבון הבנק שלהם.
שרה כהן: אנחנו לא צריכים לאתר אותם, כי אנחנו מפעילים את ועדת ההכרה, אז יש לנו מידע שמי מפורט על כל אחד מהמנטרלים, כולל פרטים מזהים מלאים, מספר תעודת זיהוי ופרטי חשבון הבנק שלו.
שרה כהן: אחת לשנה אנחנו מכניסים לחשבון הבנק - בדרך כלל זה מחודש אוגוסט- - -
רוברט טיבייב: סליחה, משרד הקליטה מתעסק בזה ישירות?
שרה כהן: משרד הקליטה נקבע כמי שאחראי על הפעלת ועדת ההכרה ועל התשלום בפועל של המענק שהוא מצוין כמענק שהמנטרלים זכאים לו בהתאם לחוק.
שרה כהן: ב-2001, רק כדי לסבר את האוזן, גובה המענק ששולם באותה עת היה 1,083 שקלים, שזה היה על חלקיות שנה.
שרה כהן: מ-2002 ואילך המענק הלך וגדל, הוא גם מענק צמוד.
שרה כהן: בשנת 2002 שילמנו לכל מנטרל שהיה זכאי לקבל את המענק, 2,728 שקלים.
שרה כהן: בשנת 2006 חל תיקון לחקיקה, והמענק הוגדל בתוספת ניכרת, ובשנת 2006 המענק עמד בגובה 4,775 שקלים - זה שנתי, אחת לשנה.
שרה כהן: כיוון שהמענק צמוד, אנחנו משלמים בשנת 2010, גובה המענק היה 5,320 שקל, והמשרד שילם עבור הקבוצה הזכאית, שזה ה-1,355 שציינתי, כולל גם מענק לאלמנות של המנטרלים, בהתאם לחוק, שילמנו כ-7 מיליון שקל, שזה, נכון להיום, גובה התקציב השנתי שמוקצה לנו מטעם האוצר לצורך תשלום למנטרלים.
שרה כהן: זו תמונת המצב.
רוברט טיבייב: משרד הבריאות, אם אנחנו עושים סקר, האנשים שהולכים לעולמם – יכול להיות שבכלל לא בגלל הקרינה, יכול להיות שיש אחרים שספגו את הקרינה – יש לנו בסיס נתונים לזה?
רוברט טיבייב: מישהו מתעסק עם זה?
מיקי דור: בהחלט.
מיקי דור: אני מלווה את החוק משלבי החקיקה ועד היום.
מיקי דור: קודם כל, בהתאם לחוק, נקבע מרכז למעקב, שהוא מרכז מעקב סרטן הארצי של מדינת ישראל.
מיקי דור: הוא נמצא בחיפה, בראשותו של הפרופ' גדי רנרט, אחד המומחים העולמיים לנושא סרטן.
קריאה: אפשר לדבר קצת יותר לאט, כי אני מתרגם?
מיקי דור: כן.
מיקי דור: המרכז הלאומי לבקרת סרטן בחיפה, הוא מרכז ידוע ומוכר עולמית, בראשותו של פרופ' גדי רנרט, עושה את המעקב.
מיקי דור: במרכז רשומים כ-1,500 איש.
מיקי דור: על-פי הוראה שלי, ניתן לבצע מעקב גם לאנשים שלא הוגדרו כמנטרלים, אלא נחשפו- - -
רוברט טיבייב: ניתן או עושים?
מיקי דור: עושים.
מיקי דור: בשנה האחרונה 300 איש פנו.
מיקי דור: זה וולנטרי, ולכן אין פה שום חובה.
רוברט טיבייב: מעבר ל-1,500 איש יש עוד 300- - -
מיקי דור: לא. בתוך ה-1,500.
מיקי דור: לא כל המנטרלים פנו לשם, למרות שהיו אליהם פניות חוזרות.
רוברט טיבייב: כמה מתוך המנטרלים עושים את הבדיקות?
מיקי דור: מתוך ה-1,500, כמעט 1,400.
רוברט טיבייב: אנחנו מתייחסים רק למנטרלים.
מיקי דור: לא. בפירוש, לפי הוראה שלי, כל מי שרצה מעקב שם, שנחשף- - -
רוברט טיבייב: כמה עולה למדינה מעקב כזה?
מיקי דור: 250 אלף שקל לשנה.
רוברט טיבייב: כמה, לפי הערכות משרד הבריאות, ספגו את הקרינה – יש הערכה?
מיקי דור: אין לי הערה מוסמכת, כמה ספגו.
מיקי דור: הצענו את המעקב, וכל מי שרצה, הוזמן וקיבל.
מיקי דור: אבל כל המחלות שנובעות מזה ממילא נכללות בסל השירותים, ולכן מעבר לחשיבות של המעקב, הטיפול עצמו מובטח.
רוברט טיבייב: האם יש מידע, נתון, האם זה עובר לדור שני?
מיקי דור: עברנו בנושא הזה על הספרות כמה פעמים, היו על זה חילוקי דעות.
מיקי דור: מרבית אלה שעשו מחקרים לא מצאו העברה של קרינה בתורשה.
מיקי דור: היו בודדים שחששו מזה - לא נמצא אף אחד.
מיקי דור: התוצאות של המחקרים, לפי פרופ' רנרט, עד היום, בתפוצה הזאת, בהשוואה של תחלואה ותמותה לעומת אנשים אחרים באותו גיל, לא הראו אצלנו שינוי לעומת אוכלוסייה רגילה, אצל מנטרלים.
מיקי דור: צריך להדגיש – צריך להיות פה הוגנים - המעקב החל 5-6 שנים, אפילו יותר, אחרי החשיפה; אנשים שנפגעו קשה מהחשיפה, כנראה, מעולם לא הגיעו אלינו, וזאת, כמובן, קבוצה נפטרת, מבחינה זו.
רוברט טיבייב: אני מבקש לתרגם את מהות הדברים.
רוברט טיבייב: (אומר דברים בשפה הרוסית).
רוברט טיבייב: ממשרדי הממשלה עוד מישהו רוצה להתייחס?
רוברט טיבייב: בבקשה.
אנה בורדו: (אומרת דברים בשפה הרוסית).
מתרגם: אנה בורדו היא ראש קבוצה מקזחסטאן.
מתרגם: היא אומרת שמספר המתים מקרינה זה לא כל כך נכון, שלא עושים את הבדיקה - מי שנפטר, הולך לקבר באותו יום.
מתרגם: לכן לא יודעים ממש את מספר האנשים שמתו בגלל הקרינה – זה במשפט אחד.
רוברט טיבייב: המסקנה, שאי-אפשר להסיק שום מסקנה, שום ידיעה.
יעקוב ספרנוביץ': אני למדתי ברוסיה, בצבא, ואני למדתי גם הנדסת שרטוט, גם מהנדס שעושה הערכות ראשונות בהגנה על צ'רנוביל, והייתי כל החודש - אולי שלוש, אולי חמש פעמים קרוב לצ'רנוביל.
יעקוב ספרנוביץ': קיבלתי המנגיומה בכבד, וגם היום יש לשמן כבד.
יעקוב ספרנוביץ': הבן שלי – הייתי בקבוצת כדורגל- - -     (אומר דברים בשפה הרוסית).
יעקוב ספרנוביץ': אני פה לא לבד – פה יש גם חברים שלי, שעבדנו ביחד, והצרה, שאני עליתי ארצה בשנת 1991, בינואר, והם אחרי חצי שנה.
יעקוב ספרנוביץ': הם קיבלתי כל הפנסיה, ואתם לא, למה הייתי- - -
קיבה וימאן: אני למדתי באוניברסיטה בסימפלטינסק.
קיבה וימאן: שנה ושנה, נסענו לעבודה, באביב, בסוף הקיץ – לא אני לבד אלא הרבה צעירים, בחורים ובחורות.
קיבה וימאן: ואני למדתי חמש שנים.
קיבה וימאן: תודה רבה על שקיבלנו עכשיו תעודה.
קיבה וימאן: בסך הכול, יש לי דלקת קרום המוח, אני כמה שנים מחפש שורש, מאין – אולי עשר שנים.
קיבה וימאן: יש בעיות עם לחץ דם, יש בעיות עם לב.
קיבה וימאן: מעניין אותי, מה הבעיה שלי?
קיבה וימאן: אני לא יכול לקבל תשובה.
נטליה דיבינסקי: (אומרת דברים בשפה הרוסית).
נטליה דיבינסקי: היו"ר רוברט טיבייב:     	אני אתרגם בכמה משפטים את מהות הדברים – לא בטוח שזה שייך ישירות: הרעיון, שמדינת ישראל צריכה לשתף פעולה עם המדינות האלה, שהיה את האסון – אוקראינה, רוסיה, קזחסטן וכן הלאה, ואנחנו לא הגענו לפה כדי להגיד על כל מיני מוסדות וארגונים פרטיים, על ההצלחות שלהם.
נטליה דיבינסקי: לא מדברים על זה – אני אומר לך כיושב-ראש הוועדה; המטרה של הוועדה היא להגיע למסקנה.
נטליה דיבינסקי: אני גר באופקים.
נטליה דיבינסקי: דימונה בקו אווירי - די קרוב אליי.
נטליה דיבינסקי: אני אומר כמהנדס חשמל, קצת מכיר את המטריה – אם, חלילה וחס, יקרה משהו, אני כתושב, לא יודע מה לעשות.
נטליה דיבינסקי: אין לי שום כלים להתמודד עם הדבר הזה.
נטליה דיבינסקי: השאלה שאני שואל את עצמי, האם כדאי, האם שווה למדינה כלשהי – לא רק מדינת ישראל – לרוסיה, לאוקראינה, ליפן, לקזחסטן, לבלארוס, להחזיק כור מסוג כזה או אחר באזור שגרים תושבים?
נטליה דיבינסקי: זו שאלה שאני שואל.
נטליה דיבינסקי: אני כמעט בטוח שלא כדאי, כי אין שום הבטחה שהדבר הזה יכול להיות בטיחותי; אין שום הבטחה לאף אחד, וראינו את כל מה שקרה ביפן – ויפן היא מדינה מאוד מתקדמת מבחינה טכנולוגית.
נטליה דיבינסקי: שם זה הדבר האחרון שציפינו שיקרה, וזה קרה.
נטליה דיבינסקי: זה לא תלוי בטכנולוגיה - יש כור גרעיני, שהוא מאוד מסוכן, ואף אחד לא יודע איך להתמודד.
נטליה דיבינסקי: זאת השאלה.
נטליה דיבינסקי: אני רוצה לתת זכות דיבור למי שהיה הכבאי הראשי בתחנת צ'רנוביל, בבקשה.
אולג גייקין: (אומר דברים בשפה הרוסית).
רוברט טיבייב: שאלה, לדעתי, די טובה.
רוברט טיבייב: המשלחת שמדינת ישראל שלחה ליפן כדי לעזור לכור – הבדיקות שהם אחר כך יצטרכו לעבור, לפי איזה חוק?
רוברט טיבייב: לפי החוק של המנטרלים?
מיקי דור: יש פה אי-הבנה בסיסית: חוק המנטרלים מדבר על זכויות לאנשים שהוכרו ככאלה – בדיקות רפואיות, שנעשות לפי שיקול רפואי.
מיקי דור: נכון לעכשיו אין לנו שום סיבה לחשוב שהם נחשפו לקרינה.
מיקי דור: אם יהיה צורך או יעלה חשד, יבדקו את רמת הקרינה שנחשפו אליה.
מיקי דור: לא ברורה לי מהות השאלה.
רוברט טיבייב: אתרגם לו.
ולרי בציקוף: שלום, אני מחדרה.
ולרי בציקוף: נולדתי בקזחסטאן, גר ליד בייקונור.
ולרי בציקוף: אחר כך הייתי בצבא, הייתי טכנאי אנרגיה בצוללת, היתה תאונה גדולה, כמו עכשיו ביפן.
ולרי בציקוף: עשיתי הרבה דברים שם, קיבלתי מחלה בבלוטת התריס.
ולרי בציקוף: עכשיו אני נכה 100 אחוז, אני קיבלתי גם מחלה, אפילפסיה – קיבלתי פה במדינה.
ולרי בציקוף: אני לא יודע מאיפה קיבלתי את זה.
ולרי בציקוף: מה לעשות, גם זאת שאלה.
ולרי בציקוף: תודה.
מיקי דור: אם השאלה אליי, אשמח לענות.
ולרי בציקוף: זה בשביל כולם.
ולרי בציקוף: אני גר בקזחסטאן עכשיו.
מיקי דור: כנציג משרד הבריאות אני יכול לומר, שכל המחלות שהזכרת, הטיפול להן נכלל בסל השירותים של מדינת ישראל, וכל טיפול שיש – תקבל אותו.
מיקי דור: אני לא מתייחס לזכאויות בנושא קצבאות, דברים כאלה – לא התחום שלי, אבל הטיפול הרפואי במחלות האלה הוא בסל השירותים, ואתה זכאי לקבלו כמו אדם שנחשף בדימונה או כמו אדם שנחשף בטוקיו.
מיקי דור: זכאותך לקבל טיפול.
יבגני אריכיטקטר: (אומר דברים בשפה הרוסית).
רוברט טיבייב: אנחנו לא אחראיים ועל המספרים על כל מה שקרה בסמיפלטינסק.
רוברט טיבייב: השאלה היא האם מדינת ישראל צריכה לחוקק חוק על אלה שספגו קרינה בסמיפלטינסק או לא?
רוברט טיבייב: האם צריכים לעבור בדיקות פרטניות גם לאלה או לא – זאת השאלה.
אריק יקובייב: (אומר דברים בשפה הרוסית).
רוברט טיבייב: מדברים על שני דברים: מה שקרה, ואיך למנוע.
סמיון שפירא: ביקשו שאתרגם - כבוד הקונסול אמר שלמדליה תמיד יש שני צדדים: אחד של תוצאות, והצד השני, הביקורת.
סמיון שפירא: 20 שנה שקזחסטאן היא מדינה נפרדת, והחוק הראשון אצלם – הם סגרו את הפלגון בקזחסטאן.
סמיון שפירא: הוא אמר שקודם כל, עלינו לשים לב לעתיד שלנו, ולעשות ביקורת לכל מקרה, מה שיש לגבי קרינה רדיואקטיבית – זה בקיצור.
סמיון ולץ: (אומר דברים בשפה הרוסית).
רוברט טיבייב: ישיבת המליאה החלה, ועולה הצעת חוק שלי.
רוברט טיבייב: משפט סיום לסמיון שפירא, בבקשה.
סמיון שפירא: רציתי להתייחס לכמה דברים, גם לגבי משרד הקליטה וגם לגבי משרד הבריאות וגם לגבי הנציגים שדיברו פה.
סמיון שפירא: לגבי משרד הקליטה, אני יכול לומר תודה, שהם התחילו את הנושא הזה.
סמיון שפירא: אפשר לומר שהם האמא של הנושא הזה – אנחנו מכירים מיליון שנה אחד את השני, והם עוזרים.
סמיון שפירא: לגבי משרד הקליטה, הוועדה לא מתייחסת נכון, מבחינתי, למנטרלים של 86' – הרבה לא קיבלו את התעודות.
סמיון שפירא: אינני יודע מה הסיבה.
סמיון שפירא: אני מכיר הרבה מנטרלים אישית.
סמיון שפירא: לגבי WHO ולגבי סוכנות אנרגיה אטומית, יש החלטה שהמנטרל בכלל בעולם, זה של שנים 86'-87'.
סמיון שפירא: אצלנו יש 91, אבל אנשים שהיו בשעות הראשונות, צריך להתייחס.
סמיון שפירא: לגבי משרד הבריאות, תודה רבה שהם מחפשים ומציעים כסף.
סמיון שפירא: לגבי פרופ' רנרט, אני מכיר אותו, ד"ר דור.
סמיון שפירא: אני חושב שאם יש זכות לא רק למנטרלים – זה עוד יותר טוב, כי אנשים לא מכירים את זה.
סמיון שפירא: ד"ר דור, זה לצערי, כי אנשים רוצים.
סמיון שפירא: אפילו שיש להם תעודות מרוסיה, בלארוס, מכל מיני, ולא קיבלו הכרה פה, הם חושבים שאין להם זכות.
רוברט טיבייב: הם נפלו בין הכיסאות.
סמיון שפירא: ממש בין הכיסאות.
סמיון שפירא: מישהו אמר פה, שהיו הרבה מאוד אסונות טכנולוגיים בברית המועצות לשעבר, והממשל של ברית המועצות לשעבר החליט שמישהו היה - - - סימפלטינסק וכו', גם כן, קיבלו אותן תעודות, וזה לא נכון, שמדינת ישראל, מה שיש תעודות של צ'רנוביל – אני חושב שאולי יש איזו אפשרות פשוט לבדוק, כי לאנשים יש אותן תעודות.
שרה כהן: ברשותך, אני רוצה להגיב על זה – החוק קבע שאנחנו מתייחסים לתעודות פורמליות מטעם ממשלות ברית המועצות לשעבר.
שרה כהן: אין לנו שום דרך אחרת, ויש גם קביעה ופסיקה לאחרונה, שניתנה על-ידי בית משפט- - -
רוברט טיבייב: בא אחד מאזור צ'רנוביל, ואומר: אני מבקש לעשות לי בדיקה, בלי שרופא יחשוש שיש לו משהו.
רוברט טיבייב: הוא יכול לעשות?
שרה כהן: זה לא קשור אלינו אלא למשרד הבריאות.
מיקי דור: אני נתתי הוראה – ד"ר שפירא יודע את זה טוב מכולם - כל מי שיפנה, יקבל בדיקה, מעקב.
רוברט טיבייב: זה מה שאנשים לא יודעים.
סמיון שפירא: ד"ר דור, עכשיו יש דור שלישי.
סמיון שפירא: אתה מכיר, אני מכיר, כולם פה יודעים מה זה דור שלישי.
סמיון שפירא: אם אפשר יותר להתייחס בתוכנית, תת-תוכנית, של ילדים- - -
מיקי דור: נושא מקצועי – ברצון נדבר על זה אחרי הישיבה.
מיקי דור: אני נשאר פה.
רוברט טיבייב: מסכמים את הדבר הזה.
רוברט טיבייב: אנחנו פונים לכל אלה שבאמת לא יודעים, ויש להם הרגשה שאין להם למי לפנות, ולפעמים יש תקלות.
רוברט טיבייב: אדם עם חשש פונה לרופא, הרופא אומר שהוא לא רואה את הצורך.
רוברט טיבייב: הוא יכול לדרוש או לא יכול, מיכאל?
מיקי דור: הוא יכול לדרוש, זה פשוט מאוד.
רוברט טיבייב: בסדר.
סמיון שפירא: אני רק יכול לומר תודה לחבר הכנסת טיבייב ולנציגים של משרד הקליטה ומשרד הבריאות שהגיעו והתייחסו לדברים.
רוברט טיבייב: תודה רבה, הישיבה נעולה.
דני דנון: הדיון היום, בהשתתפות אורח הכבוד המושל מייק האקבי,  הינו בנושא התמודדות ישראל והתפוצות עם האנטישמיות והדה לגיטימציה, לציון היום הבינלאומי למאבק באנטישמיות.
דני דנון: אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות בנוכחות ידיד קרוב של ישראל, ידיד קרוב של הכנסת וידיד קרוב של העם היהודי, המושל מייק האקבי.
דני דנון: זוהי הפעם הראשונה שהמושל האקבי מבקר אצלנו היום בכנסת.
דני דנון: זכות גדולה היא לאזורנו שהוא מצטרף אלינו לישיבה הזאת הבוקר.
דני דנון: נמצאים עימנו נציגי הכנסת מכל המפלגות, השר דניאל הרשקוביץ,  סגן השר דני איילון, חבר הכנסת ניסים זאב, שתרם רבות לארגון המאורע, תודה רבה לך ניסים זאב, סגן השר איוב קרא, חברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ' ממפלגת קדימה, חבר הכנסת אריה אלדד, חבר הכנסת זאב בילסקי וחברת הכנסת מיכאלי מש"ס.
דני דנון: קשה מאוד לכנס חברי כנסת מכל המפלגות בחדר אחד.
דני דנון: אני מברך אותך, המושל, על שהצלחת לעשות זאת הבוקר.
דני דנון: ברצוני לפתוח את דבריי ולומר למושל האקבי שהיום, כשאנו רואים מה קורה במצרים, אנו חשים שעלינו לומר לשותפינו האמריקאיים שאנו מוכרחים להתמודד עם המציאות במזרח התיכון.
דני דנון: רק לפני כשנה הנשיא אובמה נשא נאום בקהיר, בו דיבר על תהליך השלום במזרח התיכון ואמר שישראל צריכה לעשות ויתורים, ואנו רואים מה קורה היום ברחובות קהיר.
דני דנון: אנו מוכרחים להבין, שאנו חיים בעידן חדש היום כאשר היחסים בין ארצות הברית ובין ישראל נכנסים אף הם לפאזה חדשה.
דני דנון: הדמוקרטיה במזרח התיכון היא שברירית עד מאוד.
דני דנון: וכשרואים מה קורה היום במצרים ובטוניסיה, נראה שחשוב שהעם האמריקאי והנשיא האמריקאי יבינו את חשיבות הויתור עבור הדמוקרטיה האמיתית במזרח התיכון, הדמוקרטיה היחידה במזרח התיכון, ישראל.
דני דנון: הממשל האמריקאי והעם האמריקאי מבינים זאת.
דני דנון: במזרח התיכון עלינו לדבר בשפה המתאימה למזרח התיכון.
דני דנון: המושל האקבי, אתה נאמן לאמונותיך.
דני דנון: מהתבוננותי בספירת קולות הבוחרים, אני מסיק שאתה מצליח.
דני דנון: דבר זה מראה למנהיגים כאן, בישראל, שעלינו להישאר נאמנים לאמונותינו ולדבר אל האנשים שהולכים בעקבותינו.
דני דנון: הם מתבוננים בך בארצות הברית והם רואים כיצד אתה מגן על ישראל ועל העם היהודי.
דני דנון: אנו מעריצים זאת.
דני דנון: וביום הבינלאומי המוקדש למאבק באנטישמיות, יהיה זה 'תקין פוליטית' לומר שאנטישמיות משמעה אנטי ישראל.
דני דנון: זוהי צורתה של האנטישמיות החדשה.
דני דנון: אנו רואים זאת באירופה.
דני דנון: ברצוני לבקש מעמיתי ניסים זאב, שיזם את הישיבה הזאת, לומר את דבריו, ולאחר מכן נפנה לסגן השר ונמשיך בישיבת הועדה.
דני דנון: כמובן, נשמע את המושל האקבי שיישא את דבריו בפנינו היום.
דני דנון: תודה לך.
דני דנון: ניסים זאב, בבקשה.
דני דנון: אני מעביר אליך את רשות הדיבור.
נסים זאב: קודם כל ברוכים הבאים ובוקר טוב.
נסים זאב: מתוקף תפקידי כיושב ראש השדולה של יהדות, אני מתכבד לפתוח את הישיבה הזאת יחד עם עמיתי דני דנון כיושב ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
נסים זאב: לכבוד ולזכות הם לי להציג בפניכם את המושל מייק האקבי.
נסים זאב: אני מאמין שזו הפעם הראשונה שהמושל נושא את דבריו בפנינו בכנסת.
נסים זאב: אולי בפעם הבאה הוא יפנה אל הכנסת כנשיא ארצות הברית.
נסים זאב: המושל הוא נכון להיום המועמד בעל הסיכויים הטובים ביותר מבין המועמדים הרפובליקנים לנשיאות.
נסים זאב: לפני כן היה מייק האקבי מושל ארקנסו, ובימים אלה הוא מנחה את תכנית הראיונות הקרויה על שמו בערוץ החדשות "פוקס ניוז".
נסים זאב: הוא היה מועמד רפובליקני בבחירות המוקדמות לנשיאות ארצות הברית.
נסים זאב: מייק האקבי הוא מחברם של מספר ספרים רבי מכר כמו גם מוסיקאי ורטוריקן.
נסים זאב: כמו כן, הוא משמש כפרשן מדיני ברדיו.
נסים זאב: פרופסור רוברט ווייט אמר עליו שהוא ראש הקבוצה הפועלת נגד אנטישמיות.
נסים זאב: באוניברסיטה העברית מתייחסים אליו כאל נכס.
נסים זאב: יש לו קשרים טבעיים לארץ הקודש.
נסים זאב: ללא מנדט זה אין הסבר מדוע היהודים צריכים להיות במדינה זו.
נסים זאב: . .
נסים זאב: .
דניאל הרשקוביץ: אני מברך את המושל מייק האקבי ואת משלחתו.
דניאל הרשקוביץ: נושא הישיבה המיוחדת הזאת הוא המאבק באנטישמיות והדה לגיטימציה של מדינת ישראל.
דניאל הרשקוביץ: רבים תוהים, האם עולמנו משתפר.
דניאל הרשקוביץ: אינני בטוח שהתשובה חיובית.