GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלומית דותן גיסין: רשות שדות התעופה מחויבת לתת פה מיגון.
שלומית דותן גיסין: אני רוצה להזהיר מפני הסיפור של המיגון.
שלומית דותן גיסין: המיגון אומר מיגון חיצוני, פלוס חלונות, פלוס מיזוג אוויר.
שלומית דותן גיסין: האנשים האלה לא יכולים לשלם את מיזוג האוויר.
שלומית דותן גיסין: זאת אומרת התוספת הזאת גורמת להם נזק יותר מאשר תועלת.
שלומית דותן גיסין: זה פשוט לא יאומן, החלמאות הזאת.
דני דנון: שאלה לגבי המספר המצומצם, אדוני ראש העיר, בכמה יחידות מדובר במינימום?
דוד יוסף: אנחנו מדברים על 60 יחידות דיור.
דני דנון: זה שלושת הבניינים.
דוד יוסף: הראשונים, מספיק לנו.
דני דנון: הדרומיים.
דוד יוסף: אנחנו מדברים על שלושה בניינים, זהו, מספיק.
שלומית דותן גיסין: בתור פיילוט, אדוני ראש העיר, תגיד.
דוד יוסף: אנשים פה מעצימים את הבעיה ואז הם נרתעים מהבעיה.
דוד יוסף: אנחנו מדברים על שלושה בניינים שאני יודע שהם המקום הכי קשה.
דני דנון: שזה 60 יחידות, שלושת הבניינים.
רון עציון: לפי המספרים שלנו, ברשות שדות התעופה, יש כאן כרגע, במצב הקיים, 87 יחידות דיור זכאיות למיגון אקוסטי.
רון עציון: זה המצב הקיים, על פי הסטטוס הקיים.
רון עציון: סביר להניח שבעתיד, כאשר יהיו יותר תנועות, יתווספו על ה-87 יחידות דיור האלה עוד יחידות דיור.
רון עציון: היום, מתוך 87 יחידות דיור, רשות שדות התעופה סיימה, או מיגנה את כל מה שהיא יכלה למגן מבחינת סטטוטורית, 63 יחידות דיור.
רון עציון: אבל, כפי שנאמר פה, ואני מסכים עם כל מלה, זה לעג לרש.
אברהם מיכאלי: כמה עולה השיפוץ הזה שעליו אתם מדברים?
אברהם מיכאלי: בוא נפתח קרן משלכם ואחר כך נוסיף לזה עוד כסף.
רון עציון: מיגון של יחידת דיור באור יהודה זה משהו בין 50,000 ל-70,000 שקל.
רון עציון: רשות שדות התעופה לא יכולה שלא לעשות את זה, למרות האבסורד, מפני שאני יכול להשקיע בחלון הטוב ביותר, אבל הרעש לחלק מיחידות הדיור האלה נכנס גם דרך הסדקים.
רון עציון: הסדקים האלה הם בגלל הבנייה הלקויה והטלאי על גבי טלאי כשהיחידות האלה הרחיבו את עצמן.
רוברט טיבייב: בקיצור, צריך להוריד את---
דוד יוסף: בדיוק, את כל הטלאים האלה.
רוברט טיבייב: אין טעם לדבר על זה בכלל.
רון עציון: אוקי.
רון עציון: אני רק---
דני דנון: אם יש פרויקט עתידי, אתם לוקחים בו חלק מבחינה תקציבית?
דני דנון: דיברתם על זה אצלכם?
רון עציון: רשות שדות התעופה השקיעה באור יהודה, בנוסף ליחידות דיור, גם במיגון אקוסטי של רוב מוסדות החינוך כאן.
רון עציון: רשות שדות התעופה יזמה---
דני דנון: השאלה שלי לא לעבר, השאלה שלי אם בעתיד יש מהלך של פינוי של 87 יחידות דיור, האם אתם, כרשות---
רון עציון: רשות שדות התעופה מוגבלת להוראות תכנית מתאר ארצית בעניין הזה.
רון עציון: אנחנו פועלים בהתאם לקריטריונים.
רון עציון: אנחנו עושים מפת רעש מדי שנה, ברגע שאנחנו רואים שאזור מסוים נכנס לתוך מתחם רעש שמזכה את אותן יחידות דיור---
דוד יוסף: חכה רגע, יש רעש מטוס.
רון עציון: דרך אגב, אני רק יכול להוסיף לך, שכרגע אנחנו---
אברהם מיכאלי: זה מטוס שלך, חכה.
רון עציון: זה מצב עוד יחסית טוב, מפני שאנחנו נמצאים בעונת החורף ואנחנו נמצאים לפני הצהריים, זאת שעה חלשה בשדה התעופה.
רון עציון: בשעות אחר הצהריים המצב פה הרבה יותר גרוע.
רון עציון: בשעות הלילה, עם הטיסות הכבדות, הטרנס אטלנטיות, המצב הרבה יותר גרוע.
רון עציון: זה המצב.
רון עציון: אף אחד לא התחמק ממנו.
דני דנון: גב' גילה אורון, הממונה על המחוז במשרד הפנים.
גילה אורון: אני גם, בעוונותיי, יושבת ראש הוועדה המחוזית, כך שכל פתרון סטטוטורי צריך לעבור דרכנו.
גילה אורון: אנחנו צריכים לשים את הדברים על השולחן.
גילה אורון: יחידות הדיור האלה היום לא היו נבנות.
גילה אורון: שדה התעופה בא ודרס, בהחלטת מדינה, על מקום שהיה ברור שיש שם אנשים, שנכון להיום לא היו מאפשרים שם בנייה.
גילה אורון: תחת מגבלות הבנייה של התח"ר (תחום רעש), לא היו נותנים היום לבנות שם.
גילה אורון: צריכים לשים על השולחן את כל יחידות הדיור, למרות שמר דוד יוסף רוצה להגיד 'אוקי, בואו ניתן בינתיים פתרון זמני'.
גילה אורון: אז אני מסכימה למלה של שלומית שאומרת פיילוט, בואו נתחיל באמת עם ההכי קשים ונמשיך הלאה, אם נראה... בכל מקרה, זה תג המחיר של שדה תעופה במדינת ישראל.
גילה אורון: תג המחיר הוא שצריכים, כמה שעלה שדה התעופה, המיליארדים---
רוברט טיבייב: מי ישלם אותו?
קריאה: התושבים והעיר.
גילה אורון: תאמיני לי, אני פה מטעמו.
גילה אורון: אני אומרת שתג המחיר הוא שכאשר מקימים שדה תעופה, הוא עולה איקס, האיקס הזה היה צריך להכיל גם את הפינוי של האנשים האלה ולא את המיגון של הדירות שלהם.
גילה אורון: לא יעלה על הדעת ש-50, 500, לא חשוב, תושבים, ישלמו את העובדה שלמדינת ישראל יש שדה תעופה.
גילה אורון: זה ברור שזה צריך להתחלק על כל המדינה והמדינה צריך לשים בתג המחיר שלה, של מחיר עלות שדה תעופה, שדרוגו, קרצופו, מה שלא עושים שם, ובנייה מאוד יפה עם שיש, היו צריכים לשים את זה.
גילה אורון: לא שמו את הדבר הזה, לא נתנו לזה את תג המחיר, זה מה שנקרא עלות חיצונית, או עלות גבוהה מעבר ל---
אברהם מיכאלי: לא, גב' אורון, לא שלא שמו, התעלמו במכוון, כי בבג"צ של אור יהודה, שהגשנו בזמנו, ראש הממשלה ז"ל רבין אמר לראש העיר דאז, 'שב, שמעתי אותך', וזהו, כך המדינה מתנהלת.
גילה אורון: אני לא מדברת סרה בממשלת ישראל.
אברהם מיכאלי: את לא, אני כן, מה לעשות.
דני דנון: מה הפתרונות שאת מציעה, גב' אורון?
גילה אורון: הפתרון היחידי האפשרי פה זה הקצאת מקרקעין באזור, כי אלה גם אנשים שקשורים לאזור.
גילה אורון: יש לנו פה משפחות, יש לנו פה.
גילה אורון: .. זה צריך להיות באזור, הקצאת מקרקעין, ומדינת ישראל היא הבעלים של 95% מהמקרקעין---
דני דנון: איך מבצעים את זה?
גילה אורון: רגע, זה לא יסתפק בזה שיקצו מקרקעין, מישהו גם צריך לבנות.
גילה אורון: זאת אומרת יש קרקע, יופי, אבל גם מישהו צריך לבנות על זה.
גילה אורון: הקצאת מקרקעין והקצאת תקציבים לבנייה, היום כבר לא עושים שיכון ציבורי, אבל ככל שיחליטו שכן, במקרה הספציפי הזה, צריך הקצאה תקציבית לבניית הדירות האלה.
גילה אורון: נכון שיש כל מיני מנגנונים שאפשר להגיד ליזם 'בוא, אתה תקבל פה עכשיו 500 יחידות דיור ומתוכן 100...', אבל אז נכנסת הנקודה של ההיתכנות הכלכלית.
גילה אורון: אז אם הוא מקבל את הקרקע בחינם ואם הוא מקבל עוד כהנה וכהנה, יכול להיות שיהיה לו כדאי.
גילה אורון: אבל אנחנו צריכים לזכור גם שערכי הקרקע באור יהודה, בשונה מאשר רמת גן, גבעתיים, הרצליה, או תל אביב, הוא לא כל כך גבוה.
גילה אורון: בפינוי-בינוי רגיל, כשאנחנו משתמשים על אותה קרקע, אז במקומות שערכי הנדל"ן הם גבוהים, זה בערך 1 ל-3.
גילה אורון: ערכי נדל"ן גבוהים.
גילה אורון: זאת אומרת שאני משלשת את האוכלוסייה.
גילה אורון: המשמעות היא גם שהעיר אחר כך צריכה לתת תשתיות ביוב, תשתיות של גני ילדים, תשתיות של...
גילה אורון: זה לא כזה פשוט, 'אז תבנו עוד 500 יחידות'.
גילה אורון: צריכים להביא בחשבון שאותם אנשים יצטרכו גם שתהיה להם נגישות תחבורתית, גם שיהיו להם את כל השירותים המוניציפליים שיעטפו אותם, 500 יחידות דיור זה הרבה מאוד אנשים, הם צריכים לקבל גם שירותים והם גם צריכים נגישות וגם צריכים עוד כהנה וכהנה וכהנה.
גילה אורון: כל מה שאני אומרת זה שאו שהמדינה מקצה קרקע ומקצה תקציב לבנייה ואז אנחנו לא צריכים לשלש ולרבע ואני לא יודעת מה...
גילה אורון: בערכי קרקע כמו של אור יהודה זה יהיה לפחות 1 ל-5.
גילה אורון: זאת אומרת שאנחנו נצטרך לבנות פי 5 כדי להפוך את זה להיתכנות כלכלית, גם זה לא בטוח, אבל בערך פי 5.
גילה אורון: צריכים גם להביא בחשבון שכמויות כאלה של אוכלוסייה שנכנסים צריכים גם לקבל מענה מוניציפלי.
גילה אורון: זאת אומרת זה לא בטוח שזה יהיה באור יהודה, יכול להיות שהבנייה הזאת תהיה במקום אחר.
גילה אורון: הדבר היחידי שיכול פה קצת לאזן, זה שכאשר מתפנה פה שטח, הוא יכול לשמש במקרה הטוב לאחסנה או לדברים מהסוג הזה.
גילה אורון: הוא לא יכול להיות משרדי תעסוקה.
גילה אורון: למרות שתעסוקה מותר אולי לבנות, שום משרד תעסוקה בר דעת, כשיש לו מגוון לא קטן באזור, איר פורט סיטי וכל מיני מקומות אחרים שהם לא כאלה מוכי תחום רעש, לא יבחר להיכנס לשם, כי האיכויות של המקום.
גילה אורון: ..
גילה אורון: מבחינתו, העובד צריך לצאת החוצה, אנשים יושבים בחוץ בהפסקת צהריים---
דני דנון: מי אמור ליזום מהלך כזה?
גילה אורון: אנחנו יכולים לתת למהלך כזה את הפלטפורמה התכנונית, אבל קודם כל צריכים להיות שני דברים, שמינהל מקרקעי ישראל תקצה את הקרקע ושממשלת ישראל תחליט לתקצב את הדבר הזה.
גילה אורון: אם היא לא תחליט בסדר העדיפויות שלה לתקצב את זה, לא יתקצבו את משרד השיכון, מינהל מקרקעי ישראל, אז זה לא יקרה, כי אני יכולה לתת רק פלטפורמה תכנונית, זה יכול להישאר על הנייר.
גילה אורון: מישהו בסופו של דבר צריך לבוא ולבנות את זה בשטח וצריך לזה כסף.
גילה אורון: לכן אני אומרת שהכל מתחיל ונגמר בתקציב, בין אם הוא קרקעי ובין אם הוא אחר כך לבנייה לפועל.
גילה אורון: צריכים לשים את תג המחיר ולהגיד---
דני דנון: לא, הכיוון צריך להיות, כדי לא להקשות, שזה מהלך קשה גם כך, שאנחנו נותנים זכויות בנייה, מורידים את ערך הקרקע הקיים, זה מהלך שכן אפשר להעביר אותו.
דני דנון: לא לבוא ולהגיד 'בואו תשקיעו מאות מיליוני שקלים לבנייה', אלא להגיד שאנחנו מקצים קרקע עם זכויות בנייה.
דני דנון: לא יודע כמה מגדלים היום עולים פה---
דוד יוסף: אבל למה?
דוד יוסף: אני לא הבנתי.
דוד יוסף: אני אומר שהמדינה תיתן פה 10 מיליון דולר ותקנה אצל שפיר ותעביר את האנשים לשם, בשביל מה לבנות ולעשות לנו פה עומס?
דוד יוסף: 7.5 מיליון דולר.
דוד יוסף: עכשיו בנווה רבין יש לי 500 יחידות דיור---
גילה אורון: זה מתחיל ונגמר בתקציב.
דוד יוסף: 10 מיליון דולר תקצה, תוציא את הבניינים האלה משם.
דוד יוסף: זהו, לא צריך, לא לבנות, לא קרקע ולא כלום, והקרקע הזאת שייכת למינהל.
בנצי אזאצ'י: זה אפילו לא פרומיל מתקציב רשות שדות התעופה בשיכון.
גילה אורון: המשמעות היא שאתה קונה היום בכסף של המדינה דירות פרטיות לאנשים.
דוד יוסף: ברור, זה הפיצוי שצריכים לתת.
בנצי אזאצ'י: רשות שדות התעופה בתקציב המדינה---
גילה אורון: אין לי בעיה עם זה, אבל המדינה צריכה לשים את זה בסדר העדיפויות---
דוד יוסף: ואז המדינה לוקחת להם את הקרקע, והמינהל ייקח להם את הקרקע ונגמר הסיפור.
דוד יוסף: לא מגדלים ולא 5 על 1 ולא צריך כלום.
בנצי אזאצ'י: שיפוץ רשות שדות התעופה עלה 100 מיליארד שקלים.
בנצי אזאצ'י: אני אומר, לקחת פרומיל קטן, כמו שאומרת גילה---
גילה אורון: אמרתי, זה היה צריך להיות חלק מתג המחיר של שיפוץ שדה התעופה.
דוד יוסף: שיבואו, תפנו את הדיירים האלה, 60, 70, 80, עכשיו בונים אצל שפיר, תפנו, תגדרו את השטח, תעשו שלט 'שייך למינהל מקרקעי ישראל'.
דוד יוסף: תעשו בו מה שאתם רוצים.
דוד יוסף: לא צריך מגדלים ו---
דני דנון: כמה עולה דירה הכי זולה היום באור יהודה?
דוד יוסף: למה זולה?
דני דנון: בבנייה החדשה יש דירות זולות של 3 חדרים ויש דירות של 4 חדרים.
עופר בוזי: המחירים נעים בטווח של 1,200,000 מינימום, לדירות של 3.5/4 חדרים, אולי 1,150,000.
דוד יוסף: אז כמו שאמר בנצי, נלך לרשות שדות התעופה, נגיד לו 'חבר'ה, בואו, לא צריכים את הפיצוי, לא צריכים בג"צ, לא צריכים כלום, תקנו להם דירות פה'.
דוד יוסף: זה לא הממשלה, זה לא המדינה.
גילה אורון: רשות שדות התעופה היא רשות עצמאית, לא היא יזמה את שדה התעופה, היא רק מתפעלת אותו.
דוד יוסף: לא משנה, מישהו פה צריך לקום ול---
רוברט טיבייב: רבותיי, תבינו, המדינה עשתה טעות וצריך לשלם על הטעות.
גילה אורון: נכון, המדינה.
גילה אורון: זה מה שאמרתי, זה חלק מתג המחיר של הקמת שדה תעופה.
גילה אורון: שדה תעופה זה דבר חיובי למדינה.
רוברט טיבייב: אוקי, זה ברור.
רוברט טיבייב: איך פותרים את זה, מה פותרים, זה סיפור אחרי לגמרי, אבל המדינה צריכה לשלם את המחיר.
גילה אורון: הפתרון הוא התקציב.
דוד יוסף: כל דוח חודשי, כשאני שולח להם את הארנונה, הבטן שלי מתהפכת.
דוד יוסף: הם צריכים לשלם את הארנונה, זה לא עשבייה שאני לא אוציא להם דוחות, פה אני חייב לגבות מהם את הארנונה, על מה?
דוד יוסף: ראית על מה, איפה הם גרים.
גילה אורון: כל הנושא של הקוסמטיקה, שדובר עליו לפני כן, שזה קצת לסייד, קצת עמוק, קצת זה וקצת זה, זה לא נותן לנו שום מענה אמיתי.
גילה אורון: זאת אומרת זה יכול להיות להם נחמד, אבל זו קוסמטיקה, זה שום דבר, זה לא נותן להם איכות חיים יותר טובה.
גילה אורון: אולי קצת יהיה להם יותר יפה, אבל מבחינת הסיכונים שלהם, שזה הדבר העיקרי, ומבחינת הרעשים שיהיו להם ומבחינת כל הדברים האלה, לא ישתנה שום דבר.
גילה אורון: לכן הפתרון הוא לא להשקיע עכשיו איקס כספים בדברים האלה, וגם את הכספים האלה, ככל שירצו להשקיע אותם, הם צריכים להיות מתוקצבים על ידי המדינה ולא על ידי הרשות המקומית.
דני דנון: חבר הכנסת רוברט טיבייב, בבקשה.
רוברט טיבייב: אנחנו באמת בזמן האחרון משתתפים בהרבה ועדות ולא תמיד אנחנו עומדים לצד של האנשים.
רוברט טיבייב: פה ממש במקרה אני חושב שכל חברי הוועדה עומדים לצדכם, כי את הטעות הזאת חייבים לתקן.
רוברט טיבייב: לא ייתכן שהדבר הזה ייפול על הראש של ראש העיר, זה לא ייתכן, כי המדינה באיזה שהיא קונסטלציה, כמו שאנחנו מבינים, הכל מתחיל בתקציב ונגמר בתקציב, אבל את הדבר הזה בזמנו, לא יודע אם במכוון או לא במכוון, מישהו פספס.
רוברט טיבייב: עכשיו זה ממש נטל על הרשות ואת הדבר הזה צריכים לתקן.
רוברט טיבייב: חד משמעית.
רוברט טיבייב: תודה רבה, אדוני.
דני דנון: חבר הכנסת מיכאלי, שיזם את הדיון החשוב הזה.
אברהם מיכאלי: אני חושב שהדיון הזה חשוב לא רק ברמה של עלייה וקליטה, ומזה אנחנו מתחילים, ואנחנו עוד לא התמקדנו בכמה בעיות שיש לעיר הזאת כתוצאה מאותה שכונת שפרינצק.
אברהם מיכאלי: העיר הזאת סובלת, וגם לזה צריך לשים לב, אבל אנחנו פה מדברים על בעיה שלא נוכל להגיד שהיא בעיה ללא פתרון.
אברהם מיכאלי: לכל דבר יש פתרון, השאלה היא כמה תשומת לב יש לכך וכמה מקדישים לפתרון בכלים הנכונים.
אברהם מיכאלי: אני אומר, עם כל ההערכה לכל נציגי הממשלה שיושבים פה, אני לא רוצה לשמוע מה לא, או כמה זה קשה, אני רוצה לראות איזו תכנית הוכנה ב-10 שנים, 15 שנים האחרונות שהתמודדו איתה ולא פתרו.
אברהם מיכאלי: ככנסת, זה היתרון שלנו על הממשלה, שהכנסת יכולה גם להכאיב לממשלה בהרבה מאוד דברים שחשובים לה בגלל שהיא לא חושבת לפתור בעיות כאלה או אחרות.
אברהם מיכאלי: ועדת העלייה והקליטה היא אולי לא ועדת הכספים, אולי היא לא ועדה שנותנת תקציבים כאלה ואחרים, אבל האמינו לי, גם לנו יש מספיק כלים כדי שהסוגיה הזאת של עולים חדשים שסובלים, לא מדובר באוכלוסייה מהמעברה, שראש העיר הזכיר, שגם להם מגיעות זכויות וגם להם מגיע שסוף סוף יוציאו אותם מהמצוקה שלהם, אבל מדובר פה בקבוצת עולים שהמדינה נתנה משכנתא בשביל שייקנו שם דירות כאשר כבר אז ידעו שאסור לקנות שם דירות.
אברהם מיכאלי: זה פשע.
אברהם מיכאלי: הם נתנו משכנתאות לדיירים מסכנים שלא ידעו לאן הם מגיעים, שלחו לפה מתווכים, המתווכים סימנו דירות ואיפה סימנו את הדירות?
אברהם מיכאלי: במקום שהיה אז משפך, כבר אז היה אסור לקנות שם דירות, והאנשים האלה חיים במלכודת, חיים במלכודת שלא יכולים לצאת ממנה.
אברהם מיכאלי: אז איזה היערכות או חשיבה כלכלית יכולה להיות מול פיקוח נפש?
אברהם מיכאלי: מתי אנחנו באמת נתעורר?
אברהם מיכאלי: כשיקרה שם חס ושלום משהו לתושבים האלה, שאין להם פה, ראש העיר הוא הפה שלהם היום.
אברהם מיכאלי: .. הם לא יכולים לבוא ולהפגין.
אברהם מיכאלי: אני גם לא רואה פה את כל ארגוני יהודי אתיופיה, שהרבה פעמים מפגינים אצלי בכנסת, הקבוצה הזאת זו קבוצה שנמצאת בסכנת חיים, ככה אני מגדיר את זה, וכל הארגונים צריכים להתגייס, בכוחות שיש להם, יחד איתנו ככנסת, ואנחנו נאלץ את הממשלה לבוא ולתת פתרון הכי יצירתי.
אברהם מיכאלי: אין דבר כזה שאצלנו אי אפשר לפתור, הכל זה עניין של חשיבה יצירתית איך לפתור את זה.
אברהם מיכאלי: יש שני שרים שאני נציגם בכנסת.
אברהם מיכאלי: אני אומר לך, אני לא ארפה משני השרים, עד שהם לא ייזמו את העניין הזה, כי הם ממונים על התחום הזה, גם תכנון ובנייה וגם מינהל מקרקעי ישראל ומשרד השיכון.
אברהם מיכאלי: אני כבר פניתי אליהם וראש העיר העלה את הבעיה הזאת כבר לפני שבועיים-חודש, אנחנו מטפלים בזה, אבל אני לא מצפה שמשרד אחד יפתור את הבעיה, זה צריך להגיע לרמה של ראש הממשלה, וכמו שאנחנו מקימים הרבה פעמים ועדת מנהלים כלליים, שיישב שם מי שאמור לשבת בראש הוועדה הזאת והסוגיה הזאת של פיקוח נפש של השכונה הזאת צריכה להגיע לפתרון.
אברהם מיכאלי: על העבר, אני אומר לך, גם ראש העיר יודע והתושבים הוותיקים האלה יודעים כמה מלחמה אור יהודה ניהלה כדי שלא יבנו את נתב"ג 2000.
אברהם מיכאלי: מלחמה שלמה.
אברהם מיכאלי: הגישו בג"צים בזמנו והיתה פה מלחמה הכי מקצועית, אבל המדינה העדיפה את המחיר של תושבי אור יהודה.
אברהם מיכאלי: אבל מתי הביאו את העולים החדשים לשכונה הזאת?
אברהם מיכאלי: אחרי שכבר כולם ידעו שיש שם בעיה.
אברהם מיכאלי: תקעו אותם במלכודת הזאת, שהם לא ייצאו משם, עד שחס ושלום, כמו שראש העיר רמז קודם, עד שלא יקרה שם באמת את אותו אסון שכולם מנבאים אותו.
אברהם מיכאלי: לכן אם באנו לפה היום, אולי אנחנו השליחים הנכונים כדי לעורר את הסוגיה הזאת בכנסת, ויש לנו כח, לא לזלזל בכח שלנו, בוועדות שכל אחד מאיתנו יושב.
אברהם מיכאלי: אני מבטיח לכם שאני לא ארפה, אני כבר מתחיל בשאילתות ובהצעות לסדר, שהשרים הממונים יענו ויתנו תשובות לכל עם ישראל למה הם לא מוכנים לטפל בבעיה של אור יהודה.
אברהם מיכאלי: תקציב זה לא תשובה, תקציב זה סיבה להתחמקות למה לא להתייחס.
אברהם מיכאלי: כנראה הדם של האתיופים זול, מה לעשות, אני אומר את זה בצורה הכי בוטה.
אברהם מיכאלי: אם היו פה תושבים אחרים, לא היו מדברים עליהם כך.
אברהם מיכאלי: יהודי אתיופיה, הדם שלהם לא זול, יהודי אתיופיה צריכים לקבל את אותו יחס שמקבל כל אזרח במדינת ישראל.
אברהם מיכאלי: יש פה הרבה בעיות, ראש העיר משום מה לא נכנס אליהן, יש בעיות רווחה איתם, יש בעיות חינוך איתם, אבל הוא מוכן להתמודד עם זה, הוא אומר 'אני לא רוצה עזרה בדבר הזה'.
אברהם מיכאלי: גם בדבר הזה צריך לעזור, אבל אם מדברים על סכנת חיים, פיקוח נפש, אנחנו נגיד בעיות תקציביות, היתכנויות כלכליות?
אברהם מיכאלי: אני לא מוכן לשמוע שום נוסחה כלכלית מול סכנת חיים שהתושבים האלה נמצאים שם.
אברהם מיכאלי: זה לא רק רעש, אדוני היושב ראש, הילדים האלה גדלים פה בגטו, כשהגטו הזה משליך אחר כך לכל החיים שלהם, לדור אחד או שניים.
אברהם מיכאלי: אנחנו צריכים לתת לזה פתרון והיום הגענו לפה אולי באמת מהשמים כדי שנוכל להתחיל לפתור את הבעיה הזאת.
דני דנון: לפני סיום, אני רוצה לשאול מספר שאלות בנושאים אחרים, קשורים, ואחר כך נסכם וכמובן נתייחס לסוגיות שעלו.
דני דנון: ראשית, לגבי נושא החינוך.
דני דנון: בחינוך הפורמלי, לגבי הנושא של בתי הספר, שהיה בכותרות והיום זה כבר לא בכותרות, אנחנו שמחים, איפה המצב עומד בממלכתי דתי מבחינת היסעים של התלמידים האתיופיים?
תמר חכים: יש לנו 165 ילדים בבתי הספר היסודיים, מתוכם 110 בממלכתי דתי.
דני דנון: יש בית ספר אחד ממלכתי דתי?
תמר חכים: שלושה ממלכתיים דתיים, אחד מעורב, 'סעדיה גאון', יש לנו שם תכנית מיל"ת, יום לימודים ארוך עם הזנה והסעה.
תמר חכים: המשרד משתתף במימון של חלק מההסעות, כל הילדים יוצאי אתיופיה מקבלים שם הסעה.
דני דנון: מה הפיזור של הילדים בבתי הספר?
תמר חכים: הפיזור הוא בשלושה בתי ספר ממלכתיים דתיים.
דני דנון: מבחינה מספרית?
תמר חכים: 80 נמצאים ב'סעדיה גאון', מתוך 226 תלמידים.
תמר חכים: ב'אור חנה' ו'אור אבנר', שאלה בתי ספר ממלכתיים דתיים עם רוח של חב"ד, בנים לבד, בנות לבד, יש מעט תלמידים 15, 15, ולשם לא צריך הסעה.
תמר חכים: זה היסודי.
תמר חכים: בעל יסודי יש לנו 109 תלמידים שלומדים בתוך העיר, מתוכם 29 בממלכתי דתי, 'אור חנה' ו'אור אבנר', ו-80 בתיכון 'יובלים' ובתיכון 'מסכים'.
תמר חכים: ילדי חוץ, כולל פנימיות, יש לנו 115 תלמידים, חלקם ב'יגאל אלון', ב'מקווה ישראל', וכל השאר מפוזרים בכל האזור וגם בפנימיות יום.
תמר חכים: מבחינת תכניות, הילדים נהנים מפל"א בבתי הספר היסודיים, תגבור לימודי, נהנים משעות פרטניות של בתי הספר, נהנים מכל התכניות שלנו.
תמר חכים: יש לנו תכנית בכיתות א'-ב', שמטפלת בפערי שפה, יחד עם מכון חדד מבר אילן.
תמר חכים: הרבה מאוד ילדים יוצאי אתיופיה נמצאים שם, במסגרת טיפול בילדים עם לקויות למידה.
תמר חכים: הם מגיעים עם פערים מאוד גדולים למערכת החינוך.
תמר חכים: יש לנו תכניות קריאה.
תמר חכים: כמובן שאנחנו נשמח לקבל תוספת תקציב לטיפול בבעיות רגשיות, בתרפיה, שלזה אין מספיק מענה, אני מודה, בכל שכבות הגיל.
בנצי אזאצ'י: לצד העובדה שמנהלת אגף החינוך דיברה על פל"א, משרד הקליטה צמצם תכניות שנקראו צל"ש.
בנצי אזאצ'י: פל"א זה תלמידי יסודי, צל"ש זה לתלמידי חטיבות ביניים.
בנצי אזאצ'י: בשנתיים האחרונות צמצמו את הכיתות, צמצמו פה בעצם תקציבים לא קטנים שהרבה תלמידים היו מקבלים מענה ראוי בחטיבות הביניים.
בנצי אזאצ'י: אני מדבר על משהו בסדר גודל של 60 תלמידים, לבנה?
לבנה שתיוי: 65 תלמידים.
לבנה שתיוי: אני הכנתי קצת דפים.
לבנה שתיוי: אני מדברת על פל"א.
לבנה שתיוי: פל"א זה פעילות לימודים אחרת.
לבנה שתיוי: בשנת 2009 היה גם פל"א וגם צל"ש והיו כ-300 ילדים אצלנו בתוך התכנית שקיבלו לא רק העשרה של כישורי שפה ואנגלית ומתמטיקה, פעילות חברתית העשרתית, וגם הקמנו בתוך החברה לילדים ולהורים, סדנאות להורים, פעילות חברתית להורים, הקמנו להקת מחול, להקת מוסיקה, תזמורת ודברים נוספים שהיו יכולים לעזור גם להורים וגם לילדים, איך בכלל להגיע למקומות שאי אפשר להגיע אליהם מבחינת השפה.
לבנה שתיוי: השתדלנו לתת את כל הדברים האלה, גם להורים וגם לילדים.
לבנה שתיוי: לצערי, אני יורדת מ-300 ילדים והורים שהשתתפו בפעילות צל"ש ופל"א ל-65 ילדים שמקבלים שירות, ורק ילדי בית ספר יסודי, לא חטיבות הביניים.
לבנה שתיוי: ואם אני רואה תוצאות, לצערי, של ילדים שבאים הביתה ואין להם מחשב בבית ולא ניגשים לספרייה---
אברהם מיכאלי: ויש להם רעש מטוסים על הראש.
לבנה שתיוי: נכון, ואין איפה לשבת בבית, והם באים אצלי לפעמים בצהריים, כי הם מחכים לכריך שאני נותנת לילדים, שהכל בתרומה שאני מקבלת מאזורי התעשייה שנמצאים כאן באזור שלנו.
לבנה שתיוי: ופה יש משפחות חמות מאוד שתורמות לנו, אבל כמה אפשר לעשות כדי לתת לילדים האלה מה שצריך לתת.
תמר חכימי: רק הערה קצרה.
תמר חכימי: פל"א ביסודי מתוקצב על ידי משרד החינוך וזה לא בוטל.
תמר חכימי: צל"ש לחטיבות הביניים מתוקצב על ידי המשרד וזה בוטל.
תמר חכימי: למרות בקשות חוזרות ונשנות ומלחמות ומכתבים שיצאו, נענינו בשלילה, לצערנו.
דני דנון: מה זה צל"ש?
תמר חכימי: זה תגבור לימודי.
לבנה שתיוי: צורת למידה שונה.
לבנה שתיוי: אני רוצה להגיד משפט אחד.
לבנה שתיוי: אם אנחנו מדברים על הקטע החברתי, שאני מאוד מתגאה בו, יש צופי שבא.
לבנה שתיוי: צופי שבא זו פעילות של הצופים עם ילדי פל"א.
לבנה שתיוי: כל הילדים, 65 שנמצאים כרגע אצלי, אלה ילדים שיגיעו להדרכה בצופים וליחידות קרביות בצבא.
לבנה שתיוי: מזה אני הכי מאושרת, אז בואו ניתן לכל הילדים ולא רק ל-65 ילדים.
מאיר יחיאלי: אני ממשרד הקליטה, אני מבקש שתתייחסי לאופק בבקשה.
מאיר יחיאלי: הנושא של אופק זה נושא שהוא במימון משרד הקליטה לכיתות ז'-י"ב ואנחנו מדברים על תקצוב מעכשיו, אז כן להתייחס לנושא של הכניסה, גם אם זה בתחילת שנה.
מאיר יחיאלי: אני מבקש להתייחס לזה, אופק לבגרות
תמר חכימי: לא, זה לא דרכה, זה אנחנו, אגף החינוך.
מאיר יחיאלי: כן, אז יש להתייחס לנושא הזה, שזה גם מתוקצב.
מריו מלקה: שלום לכולם.
דני דנון: אני מבקש שתתמקד בנושא של המבוגרים דווקא, כי הניסיון שלי עם מרכזי הקליטה, שהצעירים מגיעים אבל המבוגרים פחות נכנסים לשם.
מריו מלקה: אוקי, אני אתייחס גם למבוגרים.
מריו מלקה: אני אתן קצת רקע.
מריו מלקה: מוקד קליטה ליוצאי אתיופיה הוקם בשנת 2005, על ידי משרד הקליטה והרשות המקומית, בשיתוף פעולה.
מריו מלקה: אנחנו, המוקד כמוקד, המטרה העיקרית שלו הינה האצה של תהליכי הקליטה של יוצאי אתיופיה בעיר.
מריו מלקה: אנחנו מטפלים בכל הגילאים, מהגיל הרך עד המבוגר, והמוקד ממוקם, כמו שראיתם, ברחוב שפרינצק, באזור הכי בעייתי והכי...
מריו מלקה: אי אפשר לתאר אותו, כבר ראיתם בעיניכם ואין צורך לחזור.
מריו מלקה: המוקד נותן שם את השירותים.
מריו מלקה: זה פשוט דברים שלא ייאמן, הדברים הכי קטנים שיכול להיות, הוא מפעיל תכניות רבות למבוגרים יוצאי אתיופיה בעיר, אנחנו בדגש על העברית התעסוקתית באולפן למבוגרים, בשעות הבוקר והערב, כמובן תכניות שמופקות לטובת בני הנוער, מנהיגות צעירה, יזמות לצעירים, הכנה לכיתה א', הכנה לגיל הרך.
מריו מלקה: אנחנו מקיימים למבוגרים הכרת הארץ, טיולים, כדי לקרב אותם לשורשים, לציונות, הן לקשישים והן למבוגרים.
דני דנון: כמה עובדים יש במוקד?
מריו מלקה: המוקד מונה 3.5 משרות, רכז תעסוקה ורכז נוער, ויש מזכירה בחצי משרה, שנותנים את כל המענה לקהילת יוצאי אתיופיה בעיר.
אברהם מיכאלי: ממי המימון שלו?
מריו מלקה: המימון כולו הוא של משרד הקליטה, הרשות מצאה לנו את המתקן ודברים שוטפים מסביב, תחזוקה של המבנים וכל מה שמסביב.
מריו מלקה: מבחינת תקציב זה של משרד הקליטה.
מאיר יחיאלי: כעיקרון המוקד נותן שירות לעיר יהוד.
מריו מלקה: נכון.
דני דנון: באים מיהוד עולים?
מריו מלקה: גם מגיעים וגם אנחנו מגיעים אליהם לשם.
אברהם מיכאלי: מריו, יש לך רישום של כל המבוגרים שיכולים לצאת לעבודה.
אברהם מיכאלי: מאז שהגיעו לאור יהודה ועד היום, כמה אחוז מהם נקלט בתעסוקה?
מריו מלקה: אני יכול לומר לך ב-2010 היו לנו פניות, קרוב ל-550 פניות לתעסוקה, מתוכם השמנו 98 השמה ומתוך ה-98, 16 השמות חוזרות.
מריו מלקה: לא קל, קשה, העבודות שמציעים להם והתנאים שהם מקבלים במקומות העבודה, הניצול שישנו, הוא מקשה עליהם ללכת לעבודה.
מריו מלקה: גם בשכר מינימום וגם העבודות הכי קשות שישנם והתנאים לא תנאים.
קריאה: איזה סוג עבודות?
מריו מלקה: סוגי העבודות שיש להם כרגע, נכון להיום, היות ואין להם השכלה ומקצוע, זה ניקיון, זה אריזות, במקרה הטוב זה אריזה במפעלים, כל העבודות הכלליות שישנן.
מריו מלקה: לפעמים עדיף להם לקבל מלשכת עבודה מאשר לצאת לעבודה.
מריו מלקה: אנחנו רוצים להכשיר אותם.
מריו מלקה: הביקוש היום זה גילאים 21 עד 35-38 וזה לא ייתכן שהחבר'ה בגילאים שלי היום יעבדו בשטיפת כלים.
מריו מלקה: לכן הייתי רוצה להוציא כמה שיותר את החבר'ה האלה, להכשיר אותם, כי יש להם את הפוטנציאל, אז להכשיר אותם שירכשו מקצוע, לשדרג אותם, הן מבחינה כלכלית והן מבחינה מורלית.
מריו מלקה: נאמר פה גם על ידי ראש העיר, לרוב אנחנו חושבים בדיעבד, או לאחר מעשה.
מריו מלקה: אני חושב, חברי הכנסת, בואו נטפל בקהילת יוצאי אתיופיה בעיר, כרגע אני אומר בעיר, אבל גם ברמה הארצית, כי יש בעיות כל כך...
מריו מלקה: בתוך התא המשפחתי, בעיות קטנות, בעיות רווחה, בעיות של חינוך ותעסוקה, כל מה שמסביב.
מריו מלקה: הייתי רוצה, אם יש אפשרות, כמה שיותר משאבים, היום.
מריו מלקה: מה שיעלה היום, אולי הם יעלו 100 מיליון, לא יודע כמה שיעלה, אם נעשה היום זה יעלה פחות, אם נעשה אותו לאחר מעשה, זה יעלה לנו כפליים, ולכן בואו נעשה טיפול מנע, טיפול להביא את החבר'ה, איך שאומר ראש העיר, לקרבת הבמה.
מריו מלקה: אני רוצה, ברשותך, לציין פה משהו שלי באופן אישי, בשולחן הזה דווקא; ייאמר לזכותו של ראש העיר פה, שהוא עושה מאמצים אדירים בקהילת יוצאי אתיופיה וקהילת יוצאי אתיופיה הם בסדר העדיפות שלו.
מריו מלקה: אני רוצה להביע את הערכתי, תודה, ראש העיר, שכן אכפת לך והיום יש שינוי, אני יכול לומר שבשנים האחרונות את ההרגשה והביטחון של הקהילה לפחות נותנת הרשות.
דני דנון: תודה רבה, מריו.
דני דנון: אני רוצה בקצרה לשמוע את מחלקת הרווחה, גב' אסתי אשל.
אסתי אשל: מדובר, כמו שאמרתי קודם, על 250 משפחות בערך, עם 1,500 תושבים.
אסתי אשל: עולי אתיופיה כולם רשומים ברווחה.
אסתי אשל: לא, משום שאין פה קליטת עלייה, אין פה ריכוז של השמות, אז אני לקחתי על עצמי את העניין לגבי עולי אתיופיה, שהרווחה תדאג להם לכל הפרטים.
אסתי אשל: הם לא המונים אבל הם מספיק כדי שנוכל לטבוע בתוך ים הבעיות שהם הביאו איתם, מתוקף היותם עולים חדשים.
דני דנון: אבל אחרי שעשיתם את הבדיקה, היום נוכל לומר שכל המשפחות הן---
אסתי אשל: יש שם אחוז נמוך מאוד שהם יותר עצמאיים ולא מגיעים, אבל מרביתם מגיעים.
אסתי אשל: מה שקרה באגף הרווחה, זה שהפכנו גם להיות כתובת גם לדברים שלא קשורים לרווחה, כמו למשל גיור, או תיווכים.