GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לאזר פנחס בערל: גם, היות שסגרו את השגרירות, וחשבתי, אם הוא סוגר את בית הספר, מה שיקרה מחר זה שההורים האלה יפחדו לשלוח את הילדים מחרתיים, גם כשיפתחו את בית הספר עוד הפעם, יבינו שהבית ספר זה מקום מסוכן.
לאזר פנחס בערל: לסגור שגרירות זה אפשרי, לסגור בית ספר, בעצם זה אומר שחצי מהילדים אחרי שכבר ייפתח, יפחדו לחזור עוד הפעם.
לאזר פנחס בערל: אז אמרתי לו שיתייעץ עם אנשי השגרירות באמת, יבדוק מה אפשר לעשות, אבל לדעתי אסור לסגור את בית הספר.
לאזר פנחס בערל: צריכים לחזק את הביטחון, אבל חייבים שבית הספר יישאר פתוח.
לאזר פנחס בערל: הוא באמת התייעץ אתם, עזרו לו קצת, אבל לדעתי לא מספיק.
לאזר פנחס בערל: אני חושב שהאחרות של הכנסת, של האנשים שיושבים פה, זה לדאוג שכל מה שנעשה בעולם, שבעצם אנחנו עובדים ביחד, כל המטרה שלנו זה מטרה אחת, שהשיתוף פעולה הזה יביא להרבה יותר פעילות, לעוד הרבה יותר יהודים שיתקשרו לעם היהודי.
לאזר פנחס בערל: הזכירו קודם שהיום הסוכנות סוף סוף מבינה שכנראה בזכות מר שרנסקי, שצריכים לפעול בזהות יהודית ולא רק להביא מטוסים לארץ, צריכים להכניס את הזהות בתוך כל יהודי ויהודי.
לאזר פנחס בערל: ועל זה, כמובן שהשלוחים יכולים להיות לא רק שותפים, אלא החיילים האמיתיים ואני חושב ששיתוף הפעולה הזה רק יביא עוד יותר ברכה לעם ישראל ושבקרוב ממש נזכה כבר לגאולה אמיתית והשלמה ואז כל היהודים יגיעו ארצה, ונחגוג ביחד.
לאזר פנחס בערל: אני שוב רוצה, לסיום דבריי, להודות לחבר הכנסת דני דנון, לא רק על היוזמה, להתחיל את התהליך הזה, אבל אני מבין שהוא מוכן להמשיך מחר, מחרתיים, לפעול בזה, שהקדוש ברוך הוא יברך אותך, שתשרה שכינה במעשה ידיכם, שתצליח באמת, בכל אשר תעשה.
דני דנון: תודה רבה לרב הראשי של רוסיה, הרב בערל לאזר.
דני דנון: לפני שנפנה לשר וליושב ראש הסוכנות ולחברי הכנסת, אתם צריכים לבקש יותר ברור.
דני דנון: אני רוצה לפנות לשליח מתאילנד, הרב נחמיה, בנושא האבטחה וביטחון, היום, מה אתם מקבלים, מה שיתוף הפעולה, מה צריך יותר, אני רוצה שתשימו את הדברים על השולחן ותאילנד זה דבר שאפשר להגיד ברבים פה, יש התראות רבות באזור שלכם, אם אתה יכול לספר כרגע גם על העניין הביטחוני וגם על העניין של הצרכים שלכם.
דני דנון: בבקשה, הרב נחמיה.
וילהלם נחמיה: אולי אני אתחיל, כבוד היושב ראש והנכבדים כולם, אתחיל עם הנקודה שהתחיל היושב ראש לגבי הביטחון, כיום בתאילנד באמת בהתאם להתראות, היה הפיגוע במומביי, הגברנו מאוד את האבטחה בבתי חב"ד, יש לנו היום גם מאבטחים ישראלים, גם משטרה מקומית.
וילהלם נחמיה: הדבר שאנחנו מקבלים.
דני דנון: אבל האבטחה היא על חשבונכם.
וילהלם נחמיה: זה מה שאני בא להגיד.
וילהלם נחמיה: הדבר היחיד שאנחנו מקבלים זה יש ייעוץ מטעם משרד הביטחון לפעמים, אבל מבחינה תקציבית, זה העלה לנו את התקציב בהרבה מאוד כסף.
וילהלם נחמיה: אנחנו כיום לא מקבלים שום סיוע בעניין, כמובן כשמדובר על, הזכיר היושב ראש קודם את הידיעה שאנשים נוסעים לתאילנד ויודעים שיש להם מקום לחגוג, לעשות שבת, לעשות חגים, הישיבה הזו יחד של 300, 400 איש, בכל אחד מבתי חב"ד, כל שישי בערב או בכל חג, בהתרגשות כל כך מיוחדת, כששרים יחד, כשיושבים יחד, בצורה שאולי כמעט בלתי אפשרי לראות את זה במקומות אחרים בארץ, לפעמים, את האיחוד הזה של אנשים, באמת מכל הסוגים, ישיבה כל-כך מיוחדת, אבל מצד שני כמובן שיש פה סיכון ביטחוני לא קטן, כשיושבים התקהלות כל-כך גדולה.
דני דנון: ליל הסדר הבא עלינו לטובה, כמה ישראלים ישתתפו?
וילהלם נחמיה: בכל רחבי תאילנד צריכים להיות בסביבות בין 3,000 ל- 4,000 ישראלים, בארבעה מוקדים.
דני דנון: מה המוקדים?
וילהלם נחמיה: בנגקוק, צ'אנג-מאי, קוסמוי ופוקט.
וילהלם נחמיה: וכמובן גם נפאל, שגם שם יש יהודים, ישראלים.
וילהלם נחמיה: בכל המקומות האלה, כמובן, אנחנו דואגים לאבטחה ודואגים לכל מה שצריך, אבל זה דורש המון משאבים וגם ככה אני מניח שאתם יודעים שבתי חב"ד לא יושבים, אין לנו הרבה כסף לעניינים השוטפים, בטח שהביטחון זה תוספת מאוד מאוד גדולה להוצאות האלו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה האחוז באמת של ההוצאות שלכם על ביטחון?
וילהלם נחמיה: אחוז מבחינת התקציב הכללי?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כן.
וילהלם נחמיה: התקציב הכללי, מאוד תלוי בכל בית חב"ד, להוצאות.
וילהלם נחמיה: אבל אני חושב שבממוצע, העלות של בית חב"ד בסדר גודל כמו שלנו, מתקרב ל- 60,000 עד 80,000 דולר בשנה, לתקציב של הביטחון.
דני דנון: עוד משהו, הרב נחמיה, שאתה רוצה להוסיף?
וילהלם נחמיה: כן.
וילהלם נחמיה: אני חושב שהזכירו באמת את ההרגשה הטובה של אנשים שיודעים שאפשר להגיע, שאפשר להגיע ולדעת שיש שבתות ויש חגים.
וילהלם נחמיה: אני חושב שכיום באמת שיתוף הפעולה, יש לנו שיתוף פעולה מאוד קרוב עם השגרירות, אני אספר לכם, לפני שבועיים סיפרו שקרה הרבה פעמים במהלך השנים שאנחנו שם, צלצל אלי הקונסול ואומר לי – תקשיב, הגיעה אלי פה ידיעה שיש בחור שנמצא בדרום תאילנד וכנראה אכל איזה משהו שחשב שרק ישמח אותו והביא אותו למקום קצת יותר מזה, הבחור השתגע לגמרי מאיזה סמים, וביקש מאיתנו לטפל.
וילהלם נחמיה: הבחור היה שבוע שלם צמוד אלינו, עד שהצלחנו להביא אותו לטיסה ולהטיס אותו לארץ, בעזרת משפחה שהגיעה.
וילהלם נחמיה: הדברים האלו ביום-יום, זה כאילו מובן מאליו מבחינת השגרירויות שפונים לחב"ד ומבקשים מאתנו את העזרה ואת שיתוף הפעולה ומבחינתנו זה גם מובן, אנחנו מקבלים את זה ומבינים שקונסול לא יכול לשבת, לצאת מהכיסא שלו ולהתחיל לרוץ אחרי מסוממים ברחובות או כשמדובר על, פגשתי לפני שבועיים יהודי פה בארץ, והוא אומר לי – תדע לך, זה שאני ואשתי בריאים היום, זה בזכותכם.
וילהלם נחמיה: הסתכלתי עליו, אמרתי לו – היית אצלנו בתאילנד?
וילהלם נחמיה: עזרנו לך באיזה מצב?
וילהלם נחמיה: הוא אומר לי – לא.
וילהלם נחמיה: אמרתי לו – מה קרה?
וילהלם נחמיה: הוא אומר לי – הילד שלנו נסע לתאילנד, ומה לעשות, ילד מפונק, אני ואשתי ישבנו ליד הטלפון פשוט 24 שעות מהרגע שהוא המריא.
וילהלם נחמיה: עד שקיבלנו טלפון, הוא אומר – אבא, אני נמצא בבית חב"ד, אל תדאגו, אני אצלצל, יש לנו בכל אחד מבתי החב"ד טלפונים חינם לארץ.
וילהלם נחמיה: ובדרך-כלל המטיילים לא אוהבים לבזבז כסף, אז כשלא היה את הטלפונים האלה, לא היו מצלצלים הביתה וההורים היו מודאגים.
וילהלם נחמיה: הוא אומר לי – תדע לך שאנחנו 24 שעות לא נשמנו, עד שקיבלנו את הטלפון ממנו.
וילהלם נחמיה: כשהוא הבטיח לנו שבכל בית חב"ד שהוא יגיע הוא יצלצל, זה הרגיע אותנו ובאמת עשה את זה.
וילהלם נחמיה: הוא אומר, פשוט כל יום קיבלנו שיחת טלפון, החזרתם לנו את השפיות.
וילהלם נחמיה: זה בא לידי ביטוי בהמון דברים ביום-יום, שבאמת הישראלים יודעים שיש להם בית ויש להם מקום לשמחות וכמו שהרב לזר הזכיר, גם במצבים, היה לנו את הצונאמי, היה את ההתרסקות של המטוס בפוקט, שזה מאיתנו דרש את הזיהוי של הגופות, זה דרש את הטיפול בפצועים, טיפול בחולים, בכל רגע ורגע נתון ביום יש לנו פעילות רבה מאוד עם המוני ישראלים שמגיעים לתאילנד ולעוד מדינות בעולם ואני חושב ששיתוף הפעולה שהוא כל-כך מובן, צריך גם לבוא לידי ביטוי בצורה מעשית, גם בתקציבים וגם בכל דבר אפשרי שאפשר לעזור ולסייע.
דני דנון: תודה הרבה.
דני דנון: הרב קוטלרסקי, בנושא האבטחה בעולם, היה פעם, אני זוכר שכן קיבלתם תקצוב נקודתי, מה הממשקים שהיו בעבר?
משה קוטלרסקי: בחג הפסח, ראשית, אני צריך להגיד שיש אנשים ממשרד החוץ שעוסקים בביטחון שבאמת ביחס הדדי ועבדנו ביחד, הרגשתי כמה פעמים, עם כל הצוות, והם אומרים שהם מקבלים מאיתנו יותר מידע ממה שנעשה מהישראלים ממה שהם יודעים.
משה קוטלרסקי: ישבתי אתם הרבה פעמים.
משה קוטלרסקי: וכמה מוקדים לפני סדר הפסח ובראש השנה, ליל ראש השנה, קצת אבטחה, קצת ביטחון.
משה קוטלרסקי: כמה אנשים.
דני דנון: מהנציגות המקומית?
דני דנון: שגרירות או קונסוליה?
משה קוטלרסקי: הם מגיעים מהמשרד של ראש הממשלה.
משה קוטלרסקי: לפני ראש השנה הזה, שבועיים לפני כן, הודיעו לי שאין תקציב עבור כך, בלי שאפילו נתנו לנו את האפשרויות לארגן מה שצריך.
משה קוטלרסקי: צריכים לדעת, שמאז הפיגוע במומביי, לא הפסקנו לשבוע אחד שלא יהיה שם סעודת שבת.
משה קוטלרסקי: מאז הפיגוע במומביי, לא היה שבת אחת שלא היו שליחים.
משה קוטלרסקי: יש לנו היום ברוך השם שליח שם, רב חנוך יכטמן, הרב חנוך יכטמן, ואשתו לייקי, שהם עושים פעילות נהדרת.
משה קוטלרסקי: הביטחון הזה, האבטחה הזו, שאנחנו צריכים צמוד וכו' וכו' וכו'.
משה קוטלרסקי: והיום בביטחון, ממה שאני יודע, אנו לא מקבלים כלום, מעשית.
משה קוטלרסקי: וזה מאוד, זה מאוד כאב לי, משום שעל מי מדובר?
משה קוטלרסקי: מגיע עכשיו סדר פסח.
משה קוטלרסקי: בנפאל, יש קרוב ל- 2,000 איש, יותרמ- 2,000 איש, בפוקרה ובקטמנדו.
משה קוטלרסקי: בקטמנדו אמור להיות 1,800 איש לסדר פסח.
משה קוטלרסקי: וכולם תרמילאים ורובם הם אלו שעברו את שלוש השנים שהם שירתו בצבא.
משה קוטלרסקי: הם מגיעים לשם לאחר כל המתח של שירות בצבא, קצת להירגע, קצת להגיע לעצמם.
משה קוטלרסקי: ושם הם מוצאים את העניין הרוחני וגם גשמי.
משה קוטלרסקי: תיכנסו לבית חב"ד של הרב קנטור ושל הרב וילהלם בבנגקוק, יש שם מחשבים, יש שם.
משה קוטלרסקי: כשאני הולך לשם תמיד אני פוגש 100, 200 איש, שהם מסתובבים.
משה קוטלרסקי: כל הבית הוא שם.
משה קוטלרסקי: יש שם מסעדה שיכולים לקבל ארוחה בשני דולר, בשני דולר וחצי.
משה קוטלרסקי: ואני מממן את זה ומשלמים על זה, שהם יאכלו כשר.
משה קוטלרסקי: שיהיה להם מנה רוחני וגשמי.
משה קוטלרסקי: ומה אנו מקבלים, על ביטחון?
משה קוטלרסקי: לא מדבר, חוץ מחינוך.
דני דנון: אני רוצה לפנות לשר הדתות, קודם כל לומר בפתח, מדינת ישראל מממנת פעילות מחוץ לישראל בהרבה מאוד כסף ואני גאה על כך, פרויקט מסע, פרויקט תגלית, מגיע מכספי המיסים של תושבי ישראל, מאות מיליוני שקלים, אנחנו גאים בכך.
דני דנון: מה קורה לגבי פעילות חב"ד, אדוני השר שאמון על שירותי הדת אני מניח לא רק במדינת ישראל, אלא של העם היהודי.
יעקב מרגי: אדוני היושב ראש, יישר כוח על הדיון, מכובדי יו"ר הסוכנות, מנכ"ל משרד הקליטה, הרב קוטלרסקי, הרב בערל לאזר, רב ראשי רוסיה, ידידי, הרב וולף מאודסה, חבריי, מכובדיי השלוחים בכל הארץ.
יעקב מרגי: הדיון הזה היה בלתי נמנע ולדעתי גם באיחור של כמה שנים טובות וזה אתה מגיע לתובנה כזו ומסקנה כזו לאחר שאתה מבקר, מסייר בעולם ורואה את העשייה של חב"ד.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם פה, אנחנו נאמר דברים, הם לא בגדר חנופה.
יעקב מרגי: אני אומר כשר בממשלת ישראל ואני רוצה לומר, לפעמים, כשאני מסייר ואני רואה את העשייה שם, אני מרגיש בגדר נעמה דכיסופה.
יעקב מרגי: שר של הממשלה היהודית, הגדולה, ולראות איך אנשים בודדים הופכים את עצמם למוסד, הפכו את משפחתם למוסד, למפעל חיים.
יעקב מרגי: ואני חייב לומר את זה ככה.
יעקב מרגי: בתי חב"ד בארץ, נכון, אנחנו מכירים אותם מההוויה הישראלית, מבנגקוק, מתאילנד, מהודו וזה.
יעקב מרגי: אבל בתי חב"ד זה לא רק למטיילים.
יעקב מרגי: מי שמכיר את בתי חב"ד, במקומות שיש קהילות יהודיות, מקומות ששחזרו, סליחה על הביטוי, מקומות ששחזרו את הקהילות היהודיות.
יעקב מרגי: אני ביקרתי לא בהרבה מקומות, ביקרתי באודסה, שאני מייד אדבר, ומחוויה אישית, וביקרתי בקזחסטן.
יעקב מרגי: לחשוב על העיר היהודית אודסה, שהיום יושב פה הרב וולף, אם הוא יירצה הוא יוסיף, לראות בית יתומים ועכשיו הולך ונבנה בית יתומים עם כל הנשמה, עם השקעה רבה, כדי שקולט ואוסף את אותם ילדים יהודים מהרכבות ומעוד מקומות אחרים שלא נעים לומר מאיפה, כיתות טרום גן, גן, בית ספר יסודי, תיכון, אוניברסיטה.
יעקב מרגי: עכשיו, שתבינו טוב טוב, אנחנו מדברים על קליטה, על העלייה המבורכת ממדינות חבר העמים 20 שנה.
יעקב מרגי: ואנחנו יודעים את השנים הראשונות, את החוויות הלא נעימות, שלא הכנו לא את הקולט ולא את הנקלט.
יעקב מרגי: אותם לקחים של שנות ה- 60, שלא היכנו לא את הקולט ולא את הנקלט.
יעקב מרגי: ואני אומר לכם, לראות איך שאת אותם נעים ונערות רוסיות לכאורה, ממדינות החבר, כשאנחנו פה בארץ מסתכלים עליהם בשיפוטיות מסוימת, באים לתפילת שחרית והן לא חרדיות עדיין, ולא יודע אם הן יהיו חרדיות, באות לתפילת שחרית, מתחילות את סדר היום שלהן, הולכות לבית-הספר, לאוניברסיטה, מדברות עברית ומדברות יהודי, מדברות יהודי.
יעקב מרגי: בלתי נמנע כי 80% - 90% הבנות והנערים האלה, אל"ף, יעלו לארץ.
יעקב מרגי: יעלו לארץ, חיסכון רב למדינה, הן נקלטות פה, ייקלטו פה, לי אין ספק, ללא אפילו, אני חושב שהממסד אסור לו לנגוע בהם, רק יקלקל.
יעקב מרגי: הם כבר מוכנים לקליטה.
יעקב מרגי: מעבר לזה שהם שגרירים בתוך המשפחות שלהם, בחברה שלהם.
יעקב מרגי: לראות את ההוויה היהודית, לראות בקזחסטן מקום נידח, שהמרחק בין הטמפרטורה הגבוהה לנמוכה 80 מעלות צלסיוס, זה 40 ו- 40, לראות שם אנשים שלקחו, הלכו לבדידות, חיים בבדידות.
יעקב מרגי: אני לא ביקרתי ברוסיה.
יעקב מרגי: ולי אין ספק, לי אין ספק, רבותיי, שבהרבה קהילות זה חב"ד.
יעקב מרגי: אני לא פעם שבאתי משם מלא התרגשות ואמרתי – זו המזוזה של העולם.
יעקב מרגי: זה המגדלור, רבותיי, בית חב"ד.
יעקב מרגי: יש הרבה.
יעקב מרגי: אנחנו לא יודעים.
יעקב מרגי: יש יהודים שלא קשורים לחיי קהילה יהודית, אבל כשיש להם בית חב"ד שם, הם מרגישים שייכות.
יעקב מרגי: גם אם הם לא נחשפים, גם אם לא מבקרים.
יעקב מרגי: האנטישמיות במדינות האלה, ככל שהעשייה, ככל שהשחזור, נקרא לזה, אני בכוונה אומר, שחזור של הקהילות האלה, הולך ומתעצם, יש גם אנטישמיות.
יעקב מרגי: אני ראיתי את ההשקעה הרבה באבטחה של גם בית חווה בקזחסטן ובאודסה, בכל המוסדות, כי זה הרבה מוסדות, באודסה ראיתי את כל המוסדות.
יעקב מרגי: אתה צריך כמה וכמה ואמרתי את זה, לא ייתכן.
יעקב מרגי: אני חושב שהמדינה, הגיע זמנה, אחרי 63 שנים, אני חושב שהעולם היהודי השקיע הרבה בארץ ישראל.
יעקב מרגי: עד היום, מאז, העולם היהודי, התרומות והעשייה, אנחנו היום, סליחה, זה לא, אני, שלא תחשבו שיש לי איזה אגו ישראלי.
יעקב מרגי: אנחנו, המדינה שלנו היום היא יכולה לדעת ולנתב ולהשקיע בקהילות היהודיות ובמיוחד בקהילות הרחוקות, בקהילות הקטנות, שאין.
יעקב מרגי: אז יש בית חב"ד גדול ויש לו מקורות אולי הקהילה כבר חיה, יכולה להחזיק את עצמה.
יעקב מרגי: יש קהילות קטנות שלא והמובן מאליו מקומם.
יעקב מרגי: ידידי השליח מתאילנד.
יעקב מרגי: גם פה, שלטונות הרווחה, לפעמים מובן לה שהיא מתקשרת לאיזו עמותה שצריכה, זה מקומם, לכאורה אני צריך לפנות אליה.
יעקב מרגי: אבל ככה זה עובד.
יעקב מרגי: וזה לא מובן מאליו.
יעקב מרגי: יש קשיים כלכליים בעולם, יש תקופות שיש תרומות, יש תקופות שאין תרומות, אני חושב שהמדינה צריכה לעשות חשיבה, יש הרבה כסף שמושקע, אמרת, דנון, ידידי, חבר הכנסת דנון, שהמדינה משקיעה בפעילות ובתפוצות.
יעקב מרגי: לצערי הרב, אני מהקצת שאני יודע, אני חושב שזה לא מחולק נכון.
יעקב מרגי: אני חושב שזה מסורתית תקוע באיזו נישה כזו, אם אני לוקח את התקציב של ההסתדרות הציונית, איך זה מתחלק, שליש רפורמים, שליש קונסרבטיביים, שליש אורתודוכסים וזה רק Young Israel, ורק בארצות הברית, גם על זה צריך לפתוח סוף סוף, גם זה צריך לעשות עתירה ולפתוח.
יעקב מרגי: יהדות העולם היא פרושה בכל העולם.
יעקב מרגי: הסוכנות, אני לא בקי, לא יכול לומר, אבל אין ספק שהסוכנות עם השליחים שלה, אבל חשוב לדעת.
נתן שרנסקי: אם תצטרפו להסתדרות הציונית, יהיה יותר טוב.
יעקב מרגי: אני מצאתי את עצמי מצרף את ש"ס.
יעקב מרגי: צירפתי בקדנציה הקודמת את ש"ס לקונגרס היהודי העולמי, הבנתי שזה, אדוני, אני חושב, חשוב לי שתשמע.
יעקב מרגי: בקדנציה הקודמת צירפתי את ש"ס, החרדית, לקונגרס היהודי העולמי, הבנתי שזה צעצוע של עשירים, שאי-אפשר לעשות אתו כלום.
יעקב מרגי: הקדנציה הזאת, צירפתי אותה לסוכנות, והתחלתי לחפש משאבים להביא להסתדרות הציונית, כדי שהיא תפעל בתפוצות.
יעקב מרגי: אז אני יודע מי צריך לעזור למי.
יעקב מרגי: לכן, אני חושב.
יעקב מרגי: ידידי היושב ראש, אני חושב שזה המסר.
דני דנון: כולנו פה הבענו הערכה אדירה לחב"ד.
דני דנון: עכשיו אנחנו בתכל'ס, איך עוזרים בכסף.
דני דנון: איך עוזרים בכסף ובתקציבים.
דני דנון: ואנחנו פה כרגע.
יעקב מרגי: חשוב לי לחדד את המסר הזה, כי מפה צריך לצאת לעשייה ואני לא פוטר את עצמי לומר גם משרדי הממשלה ומה אנחנו עשינו, מה נעשה בעזרת השם בעתיד.
יעקב מרגי: ואני חושב, בצינור הזה שנקרא יהדות התפוצות, בין באמצעות ההסתדרות הציונית, גם לגבי הסוכנות, צריך לעשות רוויזיה בחשיבה ואני רוצה לומר, מה שראה הרבי, כנראה הרבה גדולים לא ראו.
יעקב מרגי: ועוד כמה עשורים קודם ראה את הנולד ושתל שתילים בכל העולם.
יעקב מרגי: אני תמיד שואל את עצמי, לו יתואר, שהרבי לא היה מקים את מפעל השלוחים, והיו נפלו החומות ונפתחו השערים, אותם יהודים שהיום אנחנו מרגישים מתאילנד, תנועות התשובה פה בארץ, תדע לך, הרבה ישראלים יוצאי צבא, יוצאים לטיול בהודו, זה נקרא, אני קורא, הם קוראים להתפרקות, אני קורא למסע שורשים.
יעקב מרגי: הם שם מכירים את בוראם ואת עצמם, חוזרים לפה, הם חוזרים יותר רוחניים, יותר, הרבה מהם גם מכירים את בורא עולם דרך הנסיעות האלה, ואני רוצה לומר, אותם יהודים במקומות הנידחים, לא יתואר שלא היו, אותם בתי חב"ד, אותן קהילות יהודיות שהרבי כמה עשורים קודם ראה את הנולד ושתל את אותם שתילים והיום אנחנו נהנים מפירותיהם.
יעקב מרגי: רבותיי, ההתבוללות בעולם היא בקצב אדיר ויודע יושב ראש הסוכנות, מאז השואה האיומה, שכילתה שליש מהעם היהודי, העם היהודי גדל בסך-הכל בשני מיליון, האם אני טועה בנתונים?
יעקב מרגי: סך-הכל בשני מיליון.
יעקב מרגי: הקצב, אני, סליחה שאני אומר, הקצב של ההתבוללות הוא רצחני.
נתן שרנסקי: 500 איש ליום.
יעקב מרגי: רבותיי, תחשבו על זה.
יעקב מרגי: כל יום שאנחנו לא עושים כלום, 500 יהודים, אנחנו מאבדים בידיים.
יעקב מרגי: וזה המעמד שלנו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: פה אנחנו לא מאבדים?
יעקב מרגי: גם פה יש התבוללות.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יותר מ- 500.
דני דנון: אל תגזימי.
יעקב מרגי: רבותיי, אני רוצה באמת לתמצת.
יעקב מרגי: אני רוצה לתמצת ולסיים.
יעקב מרגי: אנחנו פה במשרד, מי שיודע, אדוני היושב ראש, מכובדיי הרבנים, מר קוטלרסקי והרב בערל לאזר, כל הרבנים שיושבים פה, המשרד מאז כניסתי לתפקיד משתף פעולה וצמוד עם קהילות חב"ד בארץ ובעולם.
יעקב מרגי: רציתי לומר לך שאנחנו גאים בכך שהרב שמעון אליטוב הוא חבר מועצת הרבנות הראשית, איש חב"ד, הוא יושב ראש ועדת התפוצות, אנחנו משתפים אותו בתהליכי בחירת הרבנים, ליווה את הבחירות בקריית אתא, ילווה בקריית ביאליק, ששם יש מועמדים יוצאי חב"ד, באור עקיבא הוא מלווה את הסוגיה ששם עדיין פתוחה.
יעקב מרגי: אני רוצה לומר לכם, רבותיי, הדיון הזה חשוב וצריך לצאת אתו עם החלטות אופרטיביות.
יעקב מרגי: היום, היום, לא יהיו מספרים ולא יהיו מקורות, אבל צריך לומר החלטות.
יעקב מרגי: קודם כל, בעיקרון, שמשרדי הממשלה הרלוונטיים, צריכים למצוא את המענה ולתת דרך לעשות ישיבת המשך, צריך לפתוח בלי להיבהל, את סוגיית התקצוב בתפוצות, גם של ההסתדרות הציונית, גם של הסוכנות, לראות איך פורשים את זה ליותר.
יעקב מרגי: העם היהודי הוא היום בפורמט יותר רחב, לא רק בכמה ערוצים ואני אומר רבותיי, הצינורות קיימים, סעיפי התקציב קיימים, כולנו יודעים איך אפשר לשפוך תקציבים, רק זה צריך לעצור, כפי שאנחנו יודעים, את הבירוקרטיה הישראלית, הכל על-פי החוק, הכל לפי תבחינים, לפי קריטריונים וצריך, אני מחזק את ידיך, אדוני היושב-ראש, תוביל עוד ישיבה, תוביל תהליך, אני מאמין שבקצה, נוכל למצוא את עצמנו מאלצים את משרדי הממשלה הנוספים, משרד החוץ, משרד החינוך, שעוזר משרד החינוך, אנחנו יודעים פרויקטים, חפציבה, בשנה שעברה נגמר לו הכסף הוא היה צריך להביא מהקואליציונים של ש"ס האנטי ציונית כביכול, במירכאות, להעביר לפרויקט, אני גאה בכך והלוואי ויכולנו לתת יותר, לאותם כספים של הסחטנים שקוראים להם ככה.
מיכאל בן-ארי: אל תגיד על ש"ס אנטי ציוניות.
יעקב מרגי: ככה מנסים לומר עלינו.
יעקב מרגי: אבל לא נורא, אנחנו מקבלים את זה באהבה, לאט לאט לומדים.
יעקב מרגי: יש כאלו לוקח להם 60 שנה, יש כאלו לוקח להם יותר.
יעקב מרגי: אבל שוב, אני רוצה לסכם.
יעקב מרגי: לחזק את ידיכם, השלוחים, זה לא, במציאות זה לא נראה ססגוני, פה סביב שולחן ארוך, הם בבדידות, יש שלוחים שלומדים, הבנים שלהם לומדים בכיתה וירטואלית, דרך המחשב, עם ילדי שלוחים אחרים, זה לא קל, יש געגועים, געגועים רבים, זה עלויות רבות ואנחנו כאן, רבותיי, לומר לכם אל"ף, תודה, תחזקנה ידיכם, ואנחנו נמשיך לעשות הכל, כדי שמסגרות מסוימות בפעילות שלכם יתוקצבו על-ידי המדינה.
דני דנון: תודה רבה לשר מרגי, השר לשירותי דת.
דני דנון: אני חושב שלקחתי מדבריך את המשפט שיש פה תמיכה רחבה לחב"ד ואהדה ואהבה.
דני דנון: עצם העובדה שהגיעו שמונה חברי כנסת ביום חמישי, הרב קוטלרסקי והרב לאזר, יום חמישי זה לא יום כנסת.
דני דנון: לא עולים לירושלים, מי שלא גר בירושלים, הגיעו אנשים לפה, זו אמירה חשובה.
דני דנון: אנחנו רוצים לראות איך אנחנו הופכים את זה לעשייה מבורכת.
דני דנון: אני רוצה לבקש מידידי הטוב, יושב-ראש הסוכנות היהודית, מר נתן שרנסקי, שמכיר את הפעילות של חב"ד היטב, ואני רוצה לראות איך באמת מנצלים את הכוח האדיר הזה לטובת העם היהודי.
דני דנון: בבקשה, מר נתן שרנסקי.
נתן שרנסקי: כבוד היושב ראש, כבוד השר, כבוד רב אלוף של שליחים בעולם, הרב משה קוטלרסקי, ידידי הרב הראשי של רוסיה, בערל לאזר, חברי כנסת, ושליחים.
נתן שרנסקי: קודם כל, תראו מה קורה, וזה כל-כך אופייני.
נתן שרנסקי: נכנס יושב-ראש ועדת העלייה הקליטה והתפוצות חדש, דני דנון, אני בא אליו ואומר – יש לנו, לסוכנות היהודית, הרבה פעילות בברית המועצות לשעבר.
נתן שרנסקי: אני מאוד רוצה שאתה תכיר, אתה תלך, מוכן ללכת לבקר?
נתן שרנסקי: הוא אומר – כן.
נתן שרנסקי: כמובן יש לנו מטרה, אנחנו רוצים להתגאות אבל גם מקווים שהוא יחזור משם ויעשה כאן ישיבות, איך הממשלה יכולה לעזור לפרויקטים של הסוכנות ברוסיה.
נתן שרנסקי: הוא חזר ומייד עושה ישיבה איך הממשלה עוזרת לחב"ד ברוסיה.
נתן שרנסקי: דבר ראשון.
נתן שרנסקי: דבר שני, זה מחזיר אותי לאיזה שהוא סיפור אמיתי, לפני עשר שנים.
נתן שרנסקי: אני בממשלה, עוד בממשלה אחת, הייתי בארבע ממשלות, הייתי תמיד שר לדברים האלו, אלו ואחרים, ותמיד כתוספת, הייתי גם יושב-ראש ועדת השרים לתפוצות, כי זה לא היה מעניין אף אחד, אז את זה נותנים ביחד עם התפקיד, בבקשה.
נתן שרנסקי: ואני שם יושב, גם כיושב-ראש ועדת שרים לתפוצות ובא אלי נציג של תנועה מאוד מכובדת, ואומר – איך זה יכול להיות שאתה, ציוני כמוך, מכרת את רוסיה לחב"ד.
נתן שרנסקי: אני נבהלתי, עוד מעט גם משפט, מה זה, חקירות?
נתן שרנסקי: מה זה?
נתן שרנסקי: איזה מכרתי?
נתן שרנסקי: בטח, שליח שלך בא, הדבר הזה, אין עוד למי לפעול שם?
נתן שרנסקי: אז אמרתי לו – אתה יודע מה?
נתן שרנסקי: אני מבטיח לך במקום, תביא לי יהודי צעיר, עם אישה וילד אחד, שמוכן ללכת לאיזה שהוא חור בסיביר, ושם יש 50 יהודים, בעוד חמש שנים יש לו כבר שלושה ילדים, ויש שם 200 יהודים, ובעוד 20 שנה יש לו שבעה ילדים ויש גם 300, בעוד 40 שנה והוא אומר – לא לא לא, אין לי כוח.
נתן שרנסקי: אני אמרתי – תגיד לשליח הזה, יום אחרי זה, הוא יהיה ברוסיה וכמובן לא מצאו.
נתן שרנסקי: אז זה גדולתו של חב"ד.
נתן שרנסקי: אני חייב להגיד שכל נושא של שליחות, שליחות למען יהודים, זה, הם פיתחו את זה לרמות שפשוט אין כזה בעולם.
נתן שרנסקי: אני לא יודע, אני לא מספיק למדתי היסטוריה של העם היהודי, אני לא יודע אם לפני 1,000 שנה זה היה, אבל בהיסטוריה המודרנית, שהיהודים כולם מרגישים שאנחנו ערבים זה לזה ומי כמוני עם כל התנועה שלנו למען יהדות ברית המועצות יודע עד כמה באמת כל יהודי מרגיש ערב זה לזה ואין כאן מונופול לאף אחד, אבל מבחינת שליחות של ללכת ממילאנו, ממילאנו הוא הלך למוסקבה, בטח שם יש בולשוי, קרמלין, אבל גם כשהולכים ממקומות כאלה לפרים ולטומסק או לקזחסטאן או לאוזבקיסטן, לכל מקום, לכל חור בעולם, ומשרתים שם לכל החיים.
נתן שרנסקי: אין שם פסק-דין לחמש שנים, או ל- 13 שנה, כמו שאני קיבלתי, לכל החיים, פסק-דין, זהו, ואתה צריך ללמוד שפה אחרת וללמוד תרבות אחרת.
נתן שרנסקי: אין דבר כזה בעולם ועל זה מגיע לכם הרבה ברכות.
נתן שרנסקי: כולם אומרים – בסדר, אבל בכל-זאת, אנחנו, בישראל זה כך מקובל, שמסתכלים על איזה שהוא ארגון יהודי, אומרים – אבל הם ציונים, הם בעד עלייה או לא?
נתן שרנסקי: וכן, צריך להגיד אמת, שאם אתם תקראו את כל התוכניות של חב"ד, לא כתוב שם אנחנו רוצים קיבוץ גלויות, אנחנו רוצים שכל יהודי עולה ארצה, אין דבר כזה.
נתן שרנסקי: אבל, ועל זה היה לי ויכוח כבר לפני הרבה שנים, עם המנהיגים שלנו, כאשר הם היו אומרים ציוני, לא ציוני, אני הייתי אומר להם – תעשו השוואה בין בית-ספר של חב"ד, ובית-ספר, אז הייתי אומר של הסוכנות היהודית, לא הייתי יושב-ראש, הייתי מבקר של הסוכנות היהודית, מאיפה עולים יותר אנשים ושם שרים התקווה ושם מדברים על מדינת ישראל, על קיבוץ גלויות וכאן אולי לא.
נתן שרנסקי: אבל מאיפה עולים יותר?
נתן שרנסקי: והתוצאה היא ברורה.
נתן שרנסקי: למה זה?
נתן שרנסקי: היום, כאשר רוב היהודים בתפוצות, בעולם החופשי, ואנחנו גם בסוכנות עושים רפורמה גדולה שכל רעיון מהעולם החופשי בשביל שיהיה עלייה, שיהיו קודם כל יהודים, שיהודים עם זהות יהודית ברורה, עם קשר למסורת, עם קשר של היסטוריה, עם קשר לעם היהודי, אז אנחנו, גם עלייה אנחנו עושים רק דרך חיזוק של זהות יהודית.
נתן שרנסקי: אין היום דרך אחרת להביא אנשים מאמריקה או מאוסטרליה וגם מרוסיה.
נתן שרנסקי: אז כאשר אנחנו, ארגונים ציוניים, מבינים שהדבר הכי חשוב זה לחזק את הזהות היהודית, זה כמובן חב"ד, זה ארגון שכולו בנוי על הרעיון הזה.
נתן שרנסקי: אני גאה להגיד שגם בגלל הקיצוצים, אבל גם בגלל בסיס משותף אידיאולוגי, בהרבה מקומות שאנחנו כבר לא יכולים להחזיק מוסדות משלנו, אנחנו נכנסים למוסדות של חב"ד, בלי שום בושה, ובלי שום בעיות וגם כמו אנחנו תמיד מוכנים לתת להם שירות.
נתן שרנסקי: חלק אחר של העולם, באמריקה, שאתם יודעים עד כמה הבעיה של הדה-לגיטימציה, כמה קשה בקמפוסים.
נתן שרנסקי: עכשיו, בשעות האלה, יולי אדלשטיין עכשיו בדרך לאמריקה, מצרפת לאמריקה, גם כן בשביל לארגן, להמשיך פעילות שלנו בתוך הקמפוסים כי שם יש שבוע של אנטי אפרטהייד, נגד ישראל.
נתן שרנסקי: ואנחנו, הסוכנות היהודית, עובדים כל כך קשה בקמפוסים שם, לוחמים על נפש של כל יהודי ויהודי.
נתן שרנסקי: במשך עשר שנים הייתי ב- 70 קמפוסים באמריקה.
נתן שרנסקי: אני חייב להגיד, כמעט כל ארגון יהודי שעובד שם, יש שם יותר מוסריים ופחות מוסריים, יש אלו שאומרים – קשה לנו להזדהות עם ישראל, וכאן אי-אפשר, בקיצור, המצב לא פשוט.
נתן שרנסקי: ארגון שאף פעם לא ראיתי שום היסוסים של רבנים שליחים בקמפוסים, שתמיד הם מובילים לבד בעד ישראל, זה כמובן רבנים של חב"ד ואני מאוד שמח שגם שם בקצה אחר של העולם, יש לנו שיתוף פעולה.
נתן שרנסקי: ברוסיה יש לנו בתי-ספר חפציבה ואני חייב להגיד שבאמת חבר הכנסת נהרי מש"ס, הוא התומך הכי גדול שיש לנו עכשיו בממשלה, בממשלה הציונית שלנו, לקבל כסף, תמיכה, וחפציבה, אני עכשיו לא אומר שזה מספיק, זה לא מספיק.
דני דנון: צריך עוד.
נתן שרנסקי: לא רק עוד, צריך סוף סוף בהזדמנות זו אני רוצה להגיד, צריך להגיע גם לבתי-ספר של חב"ד, אבל גם בבתי-ספר אחרים של חפציבה.
נתן שרנסקי: צריך שהממשלה תקבל החלטה שעל בסיסה אפשר לדאוג שלא כל שנה מתחילים מאבק על תקצוב מחדש וב- 1 לדצמבר מקבלים סוף סוף שב- 1 לספטמבר לפני זה, אפשר לשלוח מורים ודברים אחרים.
נתן שרנסקי: צריך שיהיו החלטות שזה יהיה בתקציב.
נתן שרנסקי: אבל דרך אגב, חב"ד יש עוד מפעל פנטסטי, בפטרונסק יש מכללה, אולפנה לבנות.
נתן שרנסקי: הם באים לשנה, להורות, אם אתם יודעים, וזה פשוט פנטסטי לראות איך אחר-כך מורות ליהדות, לעברית, הכי מבוקשות שיש בכל מקום, לא רק ברית המועצות, בכל מקום שיש דוברי רוסית, זה דווקא בנות מהמכללה בפטרונסק.
נתן שרנסקי: יש לנו שיתוף פעולה, הוא מצומצם, הכל בנוי על זה שיש לנו צמצומים, יש לחב"ד היו שנים לא קלות, ואנחנו בהחלט, אנחנו במשא ומתן עם הממשלה שבכלל בכל מה שקשור לזהות, חיזוק של זהות יהודית, הממשלה צריכה לשחק תפקיד קודם כל אנחנו מוכנים בסוכנות להרחיב את הדו-שיח שלנו, מול ארגונים אחרים, וקודם כל במקרה הזה עם חב"ד, על בסיס של שיתוף פעולה ביחד עם הממשלה ובנושא של ביטחון, בכלל צריך להבין, יש לנו 100,000 ישראלים, אחרי צבא, שמסתובבים בעולם.
נתן שרנסקי: וזה, כל כך חשוב לנו, שכאשר הם מסתובבים בעולם, יהיה להם גם מגע עם קהילות יהודיות, עם חיים יהודיים.
נתן שרנסקי: אין דרך יותר טובה לחזק זהות יהודית, ישראלים, מאשר שהם ייראו מה זה קהילה יהודית.
נתן שרנסקי: בדיוק כמו שליהודים מהתפוצות אין דרך טובה יותר, לחזק זהות שלהם זה לבקר בארץ.