GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
הילה מזרחי: מספר הקטינים המעורבים בעבירות האלה הוא קטן ממספר התיקים שנפתחו, זה מצביע אומנם על פחות קטינים שעוברים על החוק אבל יש איזו חזרה בביצוע העבירות, לעומת עבירות הסמים שכאן המספר הוא פחות או יותר אותו דבר וזו בעצם עבירה שלא עושים בצוותא.
שלמה מולה: כשאת מדברת על העבירות האלה שהן עבירות שמלוות את הנער לבית משפט - - -
דני דנון: לפתיחת תיק.
שלמה מולה: כמה ממספר התיקים שנפתחים באחוזים מגיעים לבית משפט?
הילה מזרחי: לא בדקתי את זה.
שלמה מולה: זה נתון חשוב.
דני דנון: בנתונים שלך יוצאי אתיופיה שנולדו בארץ לא מופיעים?
הילה מזרחי: לא.
שלמה מולה: תודה רבה אדוני היושב ראש, תודה לאגף המחקר.
שלמה מולה: אני רוצה להעיר מספר הערות.
שלמה מולה: ראשית זה שכל משרד נותן לנו בסיס נתונים שונה זה מבלבל אותנו ולא מסייע לנו באמת להתמקד ולהתמודד עם הבעיה.
שלמה מולה: אם משרד החינוך עובד על הגדרת עולים ובני עולים רצוי שגם משרד הרווחה וגם משטרת ישראל ובכלל שכל משרדי הממשלה יתייחסו להגדרה אחת ואז נוכל לסכרן את הנתונים כולם, וזאת כדי להבין איפה הבעיה.
שלמה מולה: אם נגיע בסופו של עניין לתוצאה שהבעיה היא, אני יוכל להניח ואני אומר את זה בזהירות, אני חושב שלפעמים הנתונים על יוצאי אתיופיה הם הרבה יותר קשים מהעולים עצמם, כי כאשר אני מנתח את הנתונים של עולה אני לא חושב שניתן למצוא עולים חדשים שהגיעו בחמש השנים האחרונות שנמצאים קשורים לפשיעה ולאלימות, לכן הנתון מבלבל אותנו ועל כן הייתי רוצה שכל המשרדים יעבדו על מסד נתונים אחיד.
שלמה מולה: שנית, הסיפור של הוצאת ילדים לפנימיות באמצעות פקיד הסעד פשוט מוציא אותנו מדעתנו.
שלמה מולה: אני לא חושב שלא נכון לא להוציא ילד, כשצריך להוציא ילד יש להוציא ילד.
שלמה מולה: אבל הזכות הבסיסית של כל משפחה היא להיות מיוצגת באמצעות עורך דין או טוען ציבורי.
שלמה מולה: הייתי מבקש אדוני היושב ראש אולי לקיים דיון עם הסנגוריה הציבורית.
שלמה מולה: ברוך השם מדינת ישראל מצליחה לייצר הרבה עורכי דין יוצאי אתיופיה שמדברים את השפה.
שלמה מולה: יכול להיות שצריך לקיים דיון עם משרד המשפטים לאו דווקא בנושא הנוער אלא גם בנושאים אחרים, שייקחו עורכי דין יוצאי אתיופיה הדוברים את השפה.
שלמה מולה: אנחנו רוצים להעביר חקיקה אבל לא מאפשרים לנו, לפחות בנתונים הקיימים.
שלמה מולה: אם משפחה יוצאת אתיופיה מרגישה נוח יותר לדבר עם סנגור בשפתה, מה הבעיה עם זה כי ממילא משלמים עבור השירות?
שלמה מולה: הבעיה היא לפעמים כשילד צריך לצאת מהבית כי טובת הילד צריכה להנחות אותנו, אבל התחושה של המשפחה היא מרה כשלוקחים להם את הילד.
שלמה מולה: אני חושב שיש דרך להתמודד ואני פונה אליך אולי כדי שתהייה פנייה לסנגוריה הציבורית בעניין הזה.
שלמה מולה: בנושא הוצאת הילדים לפנימיות, לפי דעתי עד לפני שבע-שמונה שנים הייתה התקדמות ולכן היו הרבה מאוד מסגרות שנפתחו בקהילה, כמו הפרויקט הלאומי ותכניות של המשרד לקליטת העלייה במוקדי הקליטה וכל תכניות הנוער אחר הצהריים.
שלמה מולה: נבנו הרבה תכניות כדי שלא יהיה צורך להוציא את הילדים לפנימייה כשלא צריך ולמנוע יצירת מתחים בתוך המשפחה.
שלמה מולה: יש לי את התחושה שאולי חזרנו קצת אחורה.
שלמה מולה: אני לא רוצה להגיד שזה מגמה גרופת אבל אני חושב שהנתון של מספר הילדים, לדעתי יש יותר מ- 15,000 ילדים יוצאי אתיופיה בפנימיות, זאת דעתי ואני אומר את זה בזהירות וזה מנתון אישי שלי.
שלמה מולה: אני חושב שזה הרבה מדי, ואם הנתון נכון זה לא בסדר, כלומר אם לא הגיענו למצב שבני שלוש עשרה עד שמונה עשרה יוצאי אתיופיה לא הגיעו לממוצע הישראלי הוותיק, אם לא הגיע לכך יש לנו עם בעיה.
שלמה מולה: לכן הנתון שביקשת הוא חשוב לנו, יתכן כמו שאמרתי שאם המשפחות מפנות את הילדים לפנימיות איכותיים, אבל המגמה הגורפת היא בעייתית.
שלמה מולה: הדבר האחרון, הגדרת עולה מייצרת סטיגמות ובעיקר ליוצאי אתיופיה.
שלמה מולה: אני מציע שמאוד נזהר בשליפת נתונים שהם נתונים מאוד סלקטיביים.
שלמה מולה: עם המבחן והשימוש בהגדרת עולה חדש בכלל, גם של יוצאי אתיופיה וגם של יוצאי חבר העמים, אני רוצה שתהייה הגדרה שווה, ההגדרה צריכה להיות אחידה.
שלמה מולה: אני לא חושב שצריכה להיות הגדרה שיוצרת סטיגמות לאוכלוסיות מסוימות.
שלמה מולה: ראיתי כאן נתונים על הקווקזים, הבוכרים ועל אתיופים בלבד, אנחנו צריכים להיות מאוד מאוד זהירים כשמייצרים הגדרות ועל בסיסה מוסרים נתונים.
שלמה מולה: אנחנו רוצים להתמודד עם הבעיה אבל יתכן שאנחנו יוצרים סטיגמה מיותרת.
דני דנון: אני מציע חבר הכנסת שלמה מולה שלפני שתצא תשמע את נציגת המשרד לבטחון פנים שדווקא תומכת ותציג נתונים על יעילות הפנימיות.
שלמה מולה: לא אמרתי שפנימיות זה דבר לא טוב, אמרתי רק שעם מספר לא פרופורציונאלי מתחילה להיות בעיה.
אילני אבבה קמפינו: אנחנו עובדים בפנימיות כעשר שנים, בפנימיות החינוכיות ולא הטיפוליות של הרווחה.
אילני אבבה קמפינו: המשרד משקיע בשנה בסביבות שני מיליון שקלים עבור פעילויות בפנימיות בכפרי הנוער.
אילני אבבה קמפינו: אנחנו, אף אחד מאיתנו לא בעד שליחת ילדים לפנימיות - - -
דני דנון: בכמה פנימיות אתם עובדים?
אילני אביבה קמפינו: נכון להיום בעשרים פנימיות שמתוכן שלוש פנימיות ללימודי משטרה.
דני דנון: כמה ילדים יש בכל פנימייה?
אילני אבבה קמפינו: בפנימיות בהן אנחנו מעורבים יש כמעט 5,000 ילדים.
אילני אבבה קמפינו: הם מקבלים מענה מאיתנו המשרד לבטחון פנים.
שלמה מולה: אתם לא נותנים לכל הילדים.
שלמה מולה: אתם נותנים רק בצורה סלקטיבית.
אילני אבבה קמפניו: זה תלוי בהגדרות.
אילני אבבה קמפניו: בפנימיות הקשות אנחנו לוקחים אוכלוסייה קשה, חלקם ילדים מאוד מאוד בעייתיים עם נתוני פשיעה.
אילני אבבה קמפניו: אבל לא צריך לשכוח שגם ילדים נשארים בקהילה, אני גם עובדת בקהילה, הרבה פעמים הילדים כמעט ולא בבית – הם מקבלים מענים בתוך הקהילה ולא בתוך הבית.
אילני אבבה קמפניו: לטעמי, אין השקעה ממשית להעצמת הורים, ללקיחת אחריות בטיפול הילדים גם בקהילה.
אילני אבבה קמפניו: הילדים בפנימיות מגיעים להישגים מאוד גובהים.
אילני אבבה קמפניו: לפני כמה שנים אחוז המתגייסים היה 97% גיוס לצבא.
אילני אבבה קמפניו: זה נתון שבחיים הילדים האלה אם היו בקהילה לא היו יכולים להגיע אליו.
אילני אבבה קמפניו: נכון להיום, וגם נכון לשנה שעברה, היו לנו אחוזי גיוס למעלה מ- 90% שהוא אחוז מאוד - - -
רונית אשטו: ומה ביחס לנשירה?
אילני אבבה קמפינו: אין נשירה גבוהה.
אילני אבבה קמפינו: הבעיה שזיהינו כעת ואני מקווה שבשנת 2011 נצליח ללכת עם תכנית כדי לקרב את הילדים לקהילה.
אילני אבבה קמפינו: הייתה תכנית עם מגשרים שעבדו בפנימיות והם בקשר עם הקהילה ממנה הגיעו הילדים לפנימייה.
אילני אבבה קמפינו: אחת הבעיות הגדולות היא כשילדים מסיימים את כיתה יב' וחוזרים הביתה, הולכים לצבא ואין כל כך תקשורת בינם לבין ההורים שלהם כשבמשך חמש-שש שנים שהילדים לא היו כמעט בבית.
אילני אבבה קמפינו: יש תופעה חדשה בפנימיות, אני לא מייצגת את הפנימיות, זה בית בוגרים.
אילני אבבה קמפינו: בעצם הילדים ממשיכים להיות ילדי הפנימייה גם אחרי שהם סיימו ומהלך השירות הצבאי וגם אחרי השירות הצבאי.
אילני אבבה קמפינו: אנחנו חושבים שהילדים צריכים לחזור הביתה ואני מקווה שבמהלך שנת 2011, כעת אנחנו עורכים תכנית ואני מקווה שהיא תצא לדרך לחיזוק הקשר של הילדים, ובעיקר של הילדים העולים עם הוריהם בקהילה כדי שיחזרו הביתה, שלא נראה מקרה כמו של הנער בצפון שחזר הביתה וכשהיה צריך כסף לסמים הוא הרג את האימא שלו כדי לרכוש סמים.
דני דנון: הנתון בנוגע לגיוס, הוא נתון יפה אבל ראינו נתון שכמעט 50% לא מסיימים את השירות הצבאי.
אילני אבבה קמפינו: זו אחת הבעיות שלנו ועל זה יש וועדה שמטפלת, חבל שנציגי מינהל החינוך ההתיישבותי לא נמצאים כאן, הנושא הזה מטופל ואני מקווה שיקודם.
אילני אבבה קמפינו: אני לא חלק ממנו.
אילני אבבה קמפינו: לעניין הזה מודעים ויש גם ארגוני הורים שמתעסקים בנושא, נדמה לי שאחד לחמש לא שורד את הצבא, זה הנתון האחרון שקיבלתי של אלה שלא מסיימים את השירות הצבאי, הרבה מהם נשלחים לכלא ולא מסוגלים להסתגל.
אילני אבבה קמפינו: , אחת הבעיות שפנימייה הם מאוד עטופים.
אילני אבבה קמפינו: אנחנו משקיעים בפנימיות ללימודי משטרה למעלה מ- 500,000 שקלים עבור כל פנימייה, זה המון כסף, בסוף שנה כשמסיימים כיתה יב' ואחרי שאנחנו שמנו שם 500,000 שקל זה קצת עצוב כי זו השקעה אדירה, אבל יש גם הצלחות.
אילני אבבה קמפינו: אף פעם לא חשבתי שילד פנימייה יכול להגיע ל- 48 יחידות בגרות.
אילני אבבה קמפינו: אם הוא היה נשאר באותה קהילה שלו, לא אציין מקומות, הוא בחיים לא היה מגיע ל- 48 יחידות בגרות.
אילני אבבה קמפינו: אלו נתונים שמעידים על מהפך.
דני דנון: איתן גורני סמנכ"ל הרשות הלאומית למלחמה בסמים ואלכוהול, בבקשה.
איתן גורני: שנים שלושה נתונים בלבד.
איתן גורני: אם אנחנו משווים את הנתונים של נוער עולה לנותנים של נוער ישראל, אם אנחנו מסתכלים על השימוש בסם כלשהו, הנוער הלומד הישראלי משתמש בערך כ- 11% מבני הנוער המשתמשים בסם כלשהו.
איתן גורני: אם אני מסתכל על נוער בסיכון שנמצא במסגרות ופנימיות עליהן אנחנו מדברים, מדובר ב- 21% ואילו נוער ממשפחות עולים.
איתן גורני: כשאני מדבר על משפחות עולים זה נוער שעלה או נוער שהוריו עלו, אחוז בשימוש בסם כלשהו הוא 15.54%.
איתן גורני: זאת אומרת באמת שנוער ממשפחות עולים משתמש בסמים במידה רבה יותר מאשר נוער רגיל.
איתן גורני: המספרים האלה דומים גם כשמדברים על חשיש ומריחואנה, למשל6% מבני הנוער משתמשים, נוער עולה משתמש ב- 11.5%.
איתן גורני: בעיה חמורה לא פחות ואולי יותר, הוא גם הנושא של השימוש באלכוהול, כשאנחנו מדברים על השימוש באלכוהול אני מדגיש יותר דווקא את השימוש באלכוהול על ידי בני נוער מאתיופיה יותר.
איתן גורני: הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול לא עובדת בחלל ריק, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה הדוק גם עם משרד הקליטה, גם עם משרד החינוך.
איתן גורני: כשאני מדבר על משרד החינוך אני מדבר גם על קידום נוער וגם על החינוך ההתיישבותי, אנחנו מקבלים את מצב הפנימיות כמצב נתון ויחד עם המשרדים משקיעים בתכניות מניעה וגם במידת הצורך בטיפול באנשים.
איתן גורני: אנחנו עובדים עם משרד הרווחה וכמובן עם הרשויות המקומיות, ושלא לא להזכיר את המשרד לבטחון פנים שהיום אנחנו חלק שמצטרף למאמץ של המשרד לבטחון פנים קרי גם "מצילה" וגם "עיר ללא אלימות".
איתן גורני: אנחנו עצמנו בכל מה שקשור למגזר הרוסי מפעילים - - -
אלי זרחין: מגזר דוברי רוסית.
איתן גורני: דוברי הרוסית.
אלי זרחין: אפשר בלי גזענות כי אנחנו יהודים לא רוסים, דוברי רוסית.
איתן גורני: אני מתנצל, לא הייתה כוונה כזאת ואתה יודע.
איתן גורני: על כל פנים אנחנו מפעילים עשרים ושלושה רכזים, ואת זה אתה כן יודע, אני לא אקריא את כל הרשימה אבל בהרבה מאוד מקומות בישראל.
איתן גורני: כשאנחנו מדברים על מגזר יוצאי אתיופיה אנחנו מפעילים רכזים בתשעה מקומות.
איתן גורני: בסך הכל הרשות מתוך תקציב של 30 מיליון שקלים מקדישה לנושא יוצאי ברית המועצות כשלושה וחצי מיליון שקלים ולמה שקשור ליוצאי אתיופיה אנחנו מקדשים על מיליון וחצי שקלים.
איתן גורני: כשמסתכלים על תקציב הרשות אז זה אחוז לא מבוטל.
איתן גורני: אנחנו מפעילים בכל המקומות, אני לא אפרט ולא אקריא אבל למי שרוצה אני אוכל לתת את התכניות שאנחנו מפעילים, במיוחד מושם הדגש על כל מיני פעילויות בקהילה.
דני דנון: חברת הכנסת מרינה סולודקין בבקשה.
מרינה סולודקין: ראשית היושב ראש אני מאוד מאוד מודה כי הנושא שאנחנו דנים בו מאוד חשוב.
מרינה סולודקין: אני בעד להגדיר שהנוער העולה הוא גם הדור השני משום שלפי הניסיון הישראלי אנחנו יודעים שהצרות של הדור השני של העולים, כמו בגל העלייה של שנות ה- 50 וה- 60 של המזרחים הבעיות היו גדולות יותר מאשר דור העולים עצמם.
מרינה סולודקין: כאן אני מסכימה עם מריה רבינוביץ וגם עם שלמה מולה חברי.
מרינה סולודקין: היושב ראש אני יכולה לומר שבמפלגה שלי ובהפלגה שלך יודעים שיש מגמות לא כל כך נכונות בנושא הוצאת הילדים מהבית לפנימיות, משפחות אומנה.
מרינה סולודקין: דפנה מושיוב דיברה 9,800 ילדים כ- 8,000 ילדים שהגיעו לא בגלל שהם אוטיסטיים או נכים - - -
דפנה מושיוב: ברשותך תיקון קטן, 9,800 הם סך הכל מתוך 45,860.
מרינה סולודקין: אני אומרת שאני מאוד מסכימה שיש פנימיות חינוכיות לילדים מרקע מסוים או ממשפחות מצוקה שמגיעים לפנימיות האלה, זה דבר טוב שנותן להם הרבה.
מרינה סולודקין: אני אומרת לכם שאני מכירה את הצד האחר של הוצאת ילדים מהבית, זה דומה למה שנציגת עמותת טבקה אמרה כאן בנושא של האתיופים.
מרינה סולודקין: כעת בכנסת אני מנהלת את הלובי למאבק נגד הוצאת ילדים מהבית, לא בגלל שהעובדים הסוציאליים הם רעים, לא.
מרינה סולודקין: יש שם הרבה מאוד אנשים שמשרתים גם את הילדים וגם את הקהילה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שתפיסת העולם לא נכונה, אולי זה היה נכון לשנות ה- 70 או ה- 80 להשקיע יותר בפנימיות ובמשפחות אומנה.
מרינה סולודקין: אולי 120,000- שקל לכל תלמיד זה מצוין אבל לדעתי אם שליש מהכסף הזה ישקיעו לעזרה במשפחה אולי התוצאות תהיינה טובות יותר.
מרינה סולודקין: אני לא חושבת שתוצאות הגיוס זה גולת הכותרת שאנחנו רוצים לדור הבא.
מרינה סולודקין: אני מסכימה שבקרב יוצאי אתיופיה ובקרב דוברי הרוסית אחוזי הגיוס הם למופת, זו דרך למעלה ודרך לשילוב חברתי טוב מאוד, אבל אם אנחנו רוצים לנרמל את החברה שלנו, הדבר החשוב ביותר הוא אחוז הבגרות בקרב הנוער העולה.
מרינה סולודקין: כאן אני רוצה לומר שהאחוזים האלה בקהילה האתיופית נמוכים מסיבות כאלה ואחרות וגם בקהילה דוברת רוסית.
מרינה סולודקין: אתמול היה לי מפגש מאוד חשוב עם בן אדם שעובד עם נוער בסיכון מקרב עולי ברית המועצות במרכז הארץ, הוא סיפר שאחוז הבגרויות הוא רק 25% וזה רע מאוד כי העלייה הייתה בשנות ה- 90 עם אחוזי השכלה של יותר 15מ- שנות לימוד – 67%.
מרינה סולודקין: כאן אנחנו רואים נפילה גם בסטאטוס וגם בכל המשמעויות.
מרינה סולודקין: אם שליש מהילדים מקבלים בגרויות אולי אולי משהו במדינת ישראל, עם כל הכסף הרב שהמדינה משקיעה בחינוך, ברווחה, ובמאבקים נגד סמים ואלכוהול, אולי אנחנו עושים משהו לא נכון.
מרינה סולודקין: אני אומרת לכם שיש בעיה אחרת, אני עם קבוצת האנשים בלובי שלי הכנו את סדרת החוקים בנושא הוצאת ילדים מהבית ומה שטוב לילד ולמשפחה, עדיין אין תמיכה מצד משרדי הממשלה.
מרינה סולודקין: כמו שאמרת יש גישה פטרנליסטית שאנחנו יודעים מה יותר טוב, מי צריך לחיות בבית, ומי צריך לחיות במוסדות המדינה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שזה בומרנג וכבר ראיתי אנשים ממשפחות של מזרחים שהגיעו בשנות ה- 50 וה- 60, דור שני שאומרים שהם צריכם לתבוע את המדינה בגלל שנשלחו למוסדות.
מרינה סולודקין: שמעתי שאישה אחת האשימה את שר הרווחה, לא בצדק כי הוא לא היה אחראי למה שהיה לפני הרבה שנים, אבל הדרך והתפיסה עדיין בשימוש רב ואני מאוד מאוד מפחדת שהמשרות שיש בפנימיות ובמשפחות אומנה ואולי זו הסיבה האמיתית לכך שיש תופעה של הוצאת ילדים אפילו ממשפחות נורמטיביות.
מרינה סולודקין: זה מאבק גדול מאוד, זה מאבק פוליטי, גם אני מנהלת, גם שלמה מולה וגם דני דנון בגלל שהוא חיבר את החוק לפיקוח על הוצאת ילדים מהבית, עדיין אין אישור לחוק הזה.
מרינה סולודקין: אנחנו נמשיך את המאבק שלנו, זה מאבק של שכנוע ושינוי תפיסת עולם.
מרינה סולודקין: אני מאוד שמחה שיש משרדים בתפיסה אחרת.
מרינה סולודקין: אני מאוד שמחה שהמשרד לקליטת העלייה לא ממן את הפנימיות, שמחה שמשרד החינוך ממן את הפנימיות החינוכיות עם איכות חינוך גבוהה מאוד.
מרינה סולודקין: אנחנו צריכים לעבוד הרבה וביחד.
דנה גורדון: עד שהיושב ראש חוזר, אני אתן לשרה כהן להשלים את דבריה.
דנה גורדון: בבקשה.
שרה כהן: אני רוצה לנסות בכמה משפטית להאיר כמה זוויות שהן יותר כוללניות שהן מעבר לנושא של ילדים שנמצאים במסגרות חוץ ביתיות לסוגיהן.
שרה כהן: אני רוצה להתייחס לשלושה מרכיבים בדבריי.
שרה כהן: האחד הוא בנוגע לנושא, חבל שחבר הכנסת שלמה מולה יצא, אבל לגבי תמונת המצב והידע שקיים.
שרה כהן: אני חושבת שבעת האחרונה יש בסיס נתונים ומאגר נתונים שהוא הרבה יותר מקיף, רחב ומשותף למרבית השירותים העוסקים בנושא, הוא בסיס נתונים שמראה לנו גם מגמות והשתנות של תופעות או אינדיקטורים לאורך זמן.
שרה כהן: אני יכולה להגיד, לפחות מתוך המקום של המשרד לקליטת העלייה, שאותו מחקר שהתייחסה אליו מרינה רבינוביץ, הוא אותו מחקר שהוזמן על ידי המשרד לקליטת העלייה ממכון ברוקדייל, זה בעצם מחקר של המשרד לקליטת העלייה.
שרה כהן: הוא בדק את תמונת המצב ההשוואתית של שש קבוצות עולים בראיה השוואתית מזווית הראיה של הילדים עצמם.
שרה כהן: אנחנו יוצאים עכשיו לחלק ב' של המחקר, בחלק ב' של המחקר אנחנו בודקים, חברת הכנסת מרינה סולודקין, אנחנו בודקים את הדור השני בארץ.
שרה כהן: כלומר אנחנו יוצאים כעת למדגם מאוד גדול, זה נמצא בשלבי עבודה ונבדוק מפי הילדים עצמם, גם יוצאי חבר המדינות, וגם יוצאי אתיופיה, איך הם מרגישים בעצמם מבחינת כל שטחי החיים שלהם.
מרינה סולודקין: אתמול סיפרו לי על מחקר שעשו במרכז לנוער בסיכון.
מרינה סולודקין: שאלו שאלה את יוצאי ברית המועצות "מי אתם רוסים, ישראלים או יהודים?".
מרינה סולודקין: יש בלבול כזה שעל השאלה הזאת אף אחד מהנוער בגילאי חמש עשרה לא היה מסוגל לענות, אני חושבת שזה נורא.
שרה כהן: הבסיס השני של הנתונים שאת נתון ילדים עולים מישראל שאנחנו עושים אותו יחד עם המועצה לשלום הילד, השנתון החדש יצא עכשיו בשנת 2011 והוא גם בודק את המגמות לאורך שנים.
שרה כהן: הזמנו עכשיו מחקר חדש ממכון ברוקדייל בנושא של ילדים עם צרכים מיוחדים וגם זה יהיה לנו במהלך השנה.
שרה כהן: בנוגע לנושא תמונת המצב הנוספת, תכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון עשתה מיפוי של אוכלוסיית הילדים העולים במסגרת הישובים הכלולים בתכנית הלאומית.
שרה כהן: לראשונה יש תמונת מצב של הפרופילים והבעיות המרכזיות של הילדים בחלוקה לפי קבוצות מוצא שונות וגם לפי קבוצות גיל, כלומר, אנחנו יכולים לראות את תמונת המצב של הגיל הרך, של היסודי ושל הנוער, וזה מתווסף לבסיס הנתונים שמתווסף לנו כידע אמפירי לכיוון תכניות התערבות.
שרה כהן: מבחינת תכניות התערבות של המשרד, בשירות שאני מנהלת אותו, עיקר העשייה שלנו נכון להיום היא בתכניות שנוגעות היום למצבי הסיכון המרכזיים של בני הנוער העולה.
שרה כהן: תכניות שאומצו היום ברמה של תכניות של מדיניות גם במשרדים שאנחנו עושים איתם את התכניות.
שרה כהן: למשל הילה מזרחי הזכירה את תכנית "סיכויים" זו תכנית שנולדה ביוזמת המשרד לקליטת העלייה יחד עם ארגון "ידידים", יחד עם משרד הרווחה –שירות מבחן לנוער ומשטרת ישראל.
שרה כהן: התכנית פועלת היום בעשרים ושישה ישובים ומיועדת ללווי נוער עובר חוק.
שרה כהן: אנחנו יכולים להראות לאורך שנים שמאותו שלב שהתכנית פועלת, משנת 2005, את הירידה שהיא ירידה הדרגתית בפשיעת הנוער העולה גם מבחינת תיקים וגם מבחינת העבריינות.
שרה כהן: תכניות של נערות בסיכון, אלו תכניות שעשינו לדוגמה יחד עם 'קרן רש"י' של בניית תפיסת עבודה רגשית תרבות ובתים חמים לנערות בסיכון.
שרה כהן: התכנית נולדה ביוזמת המשרד לקליטת העלייה יחד עם תקציב של המשרד.
שרה כהן: היא פותחה כדגם עבודה ונכון להיום משרד הרווחה, משנת 2011 ואילך אימץ את התכנית כחלק מתכנית בסיס.
שרה כהן: הוא יצא במכרז להפעלתה בכל הבתים החמים לנערות.
שרה כהן: בסיכום בשלושה משפטים אתייחס לתכנית העיקריות, הן תכניות שנוגעות לנושא של איתור נוער שהוא נוער מתבודד ומשוטט.
שרה כהן: זו תכנית שאנחנו מפתחים אותה כרגע יחד עם "אשלים".
שרה כהן: תכנית במתחמים שאנחנו מגדירים 'כמתחמים אדומים'.
שרה כהן: התכנית המרכזית שהיום כל המרכזים משתמשים בה למתגברים בעלייה, שמיועדת למניעה בשימוש לרעה באלכוהול ובסמים.
שרה כהן: איפה אנחנו נמצאים היום ומהם ההדגשים שלנו מכאן ואילך?
שרה כהן: - לדעתי עדיין מתחייבת עבודה שהיא בהתאם לדיפרנסציה ולשונות של קבוצות המוצא השונות, דהיינו, מצבם של יוצאי חבר המדינות אחר ושונה בחלק מהמרכיבים של הבעיות מאשר של יוצאי אתיופיה.
שרה כהן: צריך להשקיע גם באותן קבוצות אוכלוסייה בהן אנחנו רואים בעיות בהיקפים גדולים יותר, לדוגמה יוצאי קווקז.
שרה כהן: ראינו את זה בנתונים של התכנית הלאומית.
שרה כהן: לזהות במה צריך להשקיע בכל קבוצת מוצא בנפרד.
שרה כהן: עדיין שתי בעיות הן בעיות שחותכות את כל השירותים וחייבים להשקיע בהן, זה הנושא של נערות בסיכון – אני חושבת שהנושא של הנערות מחייב בעיקר נערות שמפגינות התנהגויות מיניות מסכנות.
שרה כהן: אלו כיוונים שאנחנו צריכים להתעסק בהן בראיה שהיא ראיה משתפת, והתייחסות לקבוצות אוכלוסייה בכל הנושא של שימוש באלכוהול וסמים.
שרה כהן: המשרד לקליטת העלייה משקיע כשמונה מיליון שקל כל שנה בנושא של תכניות לבני נוער בסיכון ועוד שלושה מיליון שקל משנת 2010 מתקציבי התכנית הלאומית.
שרה כהן: זאת אומרת אחד עשר מיליון שקל שהם ייעודיים לתכניות מכוונות לעולים בלבד.
דני דנון: דרך אגב זה לא הרבה כסף.
שרה כהן: אבל הם ממנפים כמעט פי שתיים ושלוש תקציבים נוספים מגורמים שאנחנו עושים איתם שיתופי פעולה.
שרה כהן: זאת אומרת המינוף שלנו בתכנית מייצר איגום משאבים חוץ ממשלתי שיוצר בסופו של דבר אפקט של כדור שלג שרק הולך וצובר תנופה.
דני דנון: אני אבקש מהדוברים הבאים לתמצת בדבריהם ולגעת ממש בקצרה.
דפנה מושיוב: אני מבקשת להוסיף נקודת מבט שאולי חסרה והיא מתקשרת לנושא הזהות.
דפנה מושיוב: אני חושבת שבאמת הנושא של הזהות גם בדור הראשון וגם אצל הדור השני מאוד חשובה ובתוך נושא זה האוריינות.
דפנה מושיוב: זה לא התחום המקצועי שלי אבל אנחנו רואים שזה חסם מאוד משמעותי בהתחברות לחברה.
דפנה מושיוב: אנחנו רואים שבחלק מהאנשים שאנחנו עושים טיוב נתונים עם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה וגם לגבי עולים, אנחנו רואים את הרצף שהיו מטופלים לאורך שנים, למדו במערכות כאלה ואחרות ועדיין יש להם חסמים וקשיים כהורים לילדים.
דפנה מושיוב: נקודה נוספת אני רוצה להגיד לגבי ההגדרות.
דפנה מושיוב: האמת שלא מספיק לומר היום מאיזו ארץ מוצא או אם זה דור ראשון או שני.
דפנה מושיוב: לדעתי הבעיות הן הרבה יותר מורכבות וצריך לעשות כאן איזה תהליך, אנחנו לפחות מתחילים השנה יחד עם מכון ברוקדייל לבנות פרופילים שונים של האוכלוסייה כדי לראות מהם החסמים שלהם, מהם הכוחות שלהם, אילו שירותים קיימים ואילו שירותים חסרים.
דפנה מושיוב: זה לא לבד, החשיבה כאן בהתאם לתכנית הלאומית שהיא חשיבה מערכתית של מספר משרדי ממשלה ולא הראיה הדיפרנציאלית של כל אחד בתחום שלו.
דפנה מושיוב: אני חושבת שזו מגמה שתתפתח בעתיד, היא בתחילת הדרך.
דני דנון: חנה דשבסקי מהמועצה לשלום הילד בבקשה.
חנה דשבסקי: הייתי רוצה להדגיש כמה נקודות.
חנה דשבסקי: לדעתי אני משתתפת בישיבות הכנסת בנושא נוער עולה בסיכון בערך בעשרים השנים האחרונות.
חנה דשבסקי: אני חייבת לומר שלא משתנים דברים לגבי זמינות השירותים הציבוריים לנוער בסיכון ואיך בעצם מוציאים אותו מהסיכון.
חנה דשבסקי: נוער וילדים בסיכון הם ילדים שבדרך כלל צריך לאבחן.
חנה דשבסקי: למשל מדובר על ילדים שהם עם לקויות למידה או על ילדים שהם עם קשיים רגשיים.
חנה דשבסקי: אני שואלת אתכם, ילד עולה חדש או ילד עולה ותיק, או ילד שהוא לא עולה בכלל, כשהוא זקוק לאבחון ללקויות למידה, כמה עולה לו האבחון כדי לאבחן למה הוא נכשל בבית הספר ונקלט במקום אחר?
חנה דשבסקי: זה עולה אלפיים שקלים ויותר.
חנה דשבסקי: איזה שירות נותנת המדינה שאין לו אלפיים שקלים ומעלה?
חנה דשבסקי: – כלום.
חנה דשבסקי: אותו הדבר לגבי הקשיים האחרים.
חנה דשבסקי: לפני כשבועיים קיבלתי פנייה משפחת עולים חדשים, ממש חדשים שנמצאים שנתיים בארץ שהביאו איתם אחיינית שהיא בת לנרקומן אזרח ישראלי, הם פנו ללשכת הרווחה, כולם יודעים שיש את האבא ואין את האימא, יש את הילדה פיזית – הנה אפשר לגעת בה, יש את הדודה שמגדלת אותה מגיל אפס ועלתה איתה ארצה.
חנה דשבסקי: פנו ללשכת הרווחה במדינת ישראל, אזרחים חדשים וביקשו דבר אחד, "תעזרו לנו לעשות אפוטרופסות לילדה שאנחנו מגדילים כדי שנגדל אותה כחוק במדינת ישראל".
חנה דשבסקי: כדי לפתוח להם תיק בלשכת הרווחה, כדי שהעובדת הסוציאלית תקבל את פניהם מתישהו הצטרכו האנשים האלה לאתר אותי ורק כשאני צעקתי על מנהלת הלשכה נפתח תיק בבני ברק למשפחה הזאת.
חנה דשבסקי: זו זמינות השירותים למשפחות עולים ובמיוחד למשפחות עולים שמגדלים ילדים לא סטנדרטיים, שלא נכנסים למשבצת הסטנדרטית?
חנה דשבסקי: לכן במקרה שאין אבחון אין הענות לצורך המיוחד, אין בעצם מקומות באותן פנימיות עליהן דובר כאן רבות.
חנה דשבסקי: אני עצמי מטפלת בעשרות פניות בנוגע לילדים עולים, אגב גם ילדים ישראלים למהדרין, נוער בסיכון שזוקק לפנימייה טיפולית.
חנה דשבסקי: התשובות שאני מקבלת מהפיקוח של משרד הרווחה "אין מקום".
חנה דשבסקי: פשוט אין מקום.
חנה דשבסקי: על מה אנחנו מדברים אם אין מקום לילד ישראלי וכפליים אין מקום לילד עולה כי בילד עולה זו השקעה מיוחדת, זו שפה ומנטאליות אחרת ואין מקומות.
חנה דשבסקי: יש תור ענק למסגרות של משרד הרווחה המיועדות לילדים - - -
דפנה מושיוב: הבעיה נפתרה לאחרונה, המכסות הוגדלו.
חנה דשבסקי: המכסות הוגדלו ואני בינתיים לא ראיתי את התשובה ואת התוצאה בשטח.
מרינה סולודקין: שמעתי גם ממנכ"ל המועצה לשלום הילד דוקטור יצחק קדמן שאמר לי "את אומרת לי שלוקחים ילדים בכוח דרך בתי משפט לפנימיות, את יודעת שלילדים בסיכון במשפחות אלימות אין מקומות".
מרינה סולודקין: אמרתי לו "אתה מבין מה עושים?
מרינה סולודקין: מהמשפחות הנורמטיביות דרך הויה דולורזה של בתי המשפט יש מקומות ולאלה שדורשים את השירות הזה יש תור, יש זמן שממתינים ולא תמיד מקבלים את התשובה?.
חנה דשבסקי: ובזמן הזה הילד מתדרדר ולפעמים אין את מי לשים במקום הזה.
דני דנון: דוקטור אלי זרחין, מנכ"ל האגודה למען ילדים עולים.
אלי זרחין: תודה אדוני היושב ראש.
אלי זרחין: אני רוצה לעלות מספר בעיות שלדעתי צריך לעלות אותן כי אין להן מענה.
אלי זרחין: הבעיה הראשונה שאני רוצה לשאול אותך יושב ראש הדיון הזה, מיהו למעשה ילד ונוער בסיכון?
אלי זרחין: הציגו לנו נייר עמדה של מרכז מחקר ומידע שבו מוצגים נתונים של מדינת ישראל, בעצם תכנית לאומית לנוער בסיכון, ואומרים שיש היום בישראל 15,000 ילדים בסיכון.
אלי זרחין: אני עובד, ובארגון שלי מופעל פרויקט 'ציפורי לילה' המדריכים שלי יוצאים בלילה לילדים ונוער עולה יוצאי אתיופיה ודוברי רוסית שמשוטטים בלילה.
אלי זרחין: אנחנו סבורים שילד שמשוטט בלילה ללא פיקוח מבוגרים הוא בסיכון.
אלי זרחין: רק בתכנית שלנו שאנחנו מפעילים בשיתוף עם משרד החינוך ומשרד הרווחה יש 7,000 ילדים.
אלי זרחין: אף ילד כזה אינו נמצא בסיכון כי תכנית הלאומית מציגה 15,000 נערים המטופלים בשירותי הרווחה.
אלי זרחין: יש מחסור מאוד גדול במדינת ישראל, משפחות דוברי רוסית ויוצאי אתיופיה לא משתפות פעולה עם שירותי הרווחה, ובשירותים מטפלים במספר מאוד נמוך של ילדים.
אלי זרחין: לא 15,000 אדוני היושב ראש, אני חושב שאנחנו מדברים על עשרות אלפי ילדים נוספים שבחינת הכל הם ילדים בסיכון אבל ההגדרה שקיימת במדינת ישראל היא שתי הגדרות.
אלי זרחין: נער שנשר ממערכת החינוך מוגדר בסיכון ומטופל על ידי קידום נוער.
אלי זרחין: נער שזקוק לטיפול על פי 'חוק נוער טיפול והשגחה' מטופל בשירותי הרווחה.
אלי זרחין: יש מאות ואלפי בני נוער עולים אחרים שמבחינתנו, הדוגמה שהבאתי אדוני, הם בסיכון ואף אחד לא מטפל בהם.
אלי זרחין: את הדבר הזה אני רוצה לעלות על השולחן כי משהו צריך לטפל בהם.
מרינה סולודקין: הקריטריונים לא נכונים, אלה שמשוטטים - - -
אלי זרחין: אני לא מתייחס אם הם נכונים או לא נכונים.
אלי זרחין: כאשר אני בלילה עובד עם הילדים שרשומים בבוקר בבית הספר, משוטטים כל הלילה ברחוב ואף אחד לא מטפל בהם.
אלי זרחין: יש כאן בעיה.
אלי זרחין: הנקודה השנייה, וועדת הקליטה הנכבדה המליצה לממשלת ישראל להפסיק את התכנית הלאומית לנוער ולילדים בסיכון, תכנית שפועלת בניגוד להוראות החוק, תכנית הפועלת בניגוד להוראות וועדת שמידט.
אלי זרחין: הנהלת התכנית מציגה 6,000 עולים שנמצאים במסגרת התכנית.
אלי זרחין: זה שקר.
אלי זרחין: אני לא מדבר על יוצאי אתיופיה שבאמת יש הרבה, עשינו סקר בישובים עתירי עולים, אופקים, אשקלון, רמלה, לוד, נצרת עילית, מגדל העמק, אין בכלל עולים בתכנית.
אלי זרחין: אם ברמלה פותחים מרכז טיפולי לעולים, בונים בניין ופותחים אותו לעולים וכותבים שיש באזור הזה 400 עולים, אבל אף אחד לא מגיע לשם.
אלי זרחין: כאן אנחנו מגיעים אדוני היושב ראש לנקודה שנייה המאוד חשובה.
אלי זרחין: ועדת שמידט שדנה בנושא נוער בסיכון אמרה דבר מאוד ברור "הדרך לעבודה עם ילדים ונוער בסיכון זה באמצעות (קרואים להם המגשרים), אנשי מקצוע יוצאי אותה תרבות, שיודעים לקשר עם הילדים בשפה שלהם, מכירים קודים תרבותיים".
אלי זרחין: וועדת שמידט – תכנית נוער בסיכון, המשרד לקליטת העלייה, משרד הרווחה פסלו כל ארגוני עולים.