GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אולי פשוט צריך לחלק כרטיסים לכולם.
נתן שרנסקי: צריך היום, ואנחנו עובדים על זה, איך לשנות את זה, אבל צריך היום, כמעט שאין מגע של החיילים האלה עם שום דבר יהודי בחו"ל וכאן בהחלט בתי חב"ד, זה, זה מקומות ששם יש.
נתן שרנסקי: אני אגיד יותר מזה – כשאני הולך באיטליה או לאיזה שהוא מקום אחר עם משפחה ואני רוצה שבת כשר, אני לעתים רחוקות מאוד אני מתקשר לשגרירות כי אני יודע ששם לא כל כך יעזרו לי.
נתן שרנסקי: אבל לחב"ד, אפילו אם זה בית חב"ד מהמקום שבו אני נמצא, הם מוכנים לארגן ולעזור.
נתן שרנסקי: נושא של ביטחון הוא נושא מאוד חשוב, יש ועדה משותפת בסוכנות ובממשלת ישראל, וברגע זה, זה יושבי-ראש, זה יולי אדלשטיין ואנוכי, שדנה כל הזמן על ביטחון בקהילות שונות.
נתן שרנסקי: ואני חושב, חייב להגיד, לעזור לביטחון של הכלכלות זה נושא די רגיש כי בכל-זאת, זה נוגע גם לממשלות אחרות.
נתן שרנסקי: בגלל זה, לממשלה יש אפשרויות די מוגבלות.
נתן שרנסקי: אבל שיתוף פעולה של הממשלה עם הסוכנות מראה שיש תמיד אפשרות לעזור וכאן אין ספק, שהשליחים של חב"ד צודקים, אי-אפשר, הם גם מארגנים סדרי פסח הכי גדולים בעולם, אני לא יודע איך במשפחה שלך, אצלי הכי הרבה היה 30 איש.
דני דנון: אתה לא ספרדי.
דני דנון: אם היית ספרדי זה היה 100 איש.
נתן שרנסקי: אז קטניות, אז אני יכול.
נתן שרנסקי: בלי קטניות.
נתן שרנסקי: יותר מ- 35, לא הצלחתי.
נתן שרנסקי: וכאן, 3,500.
קריאה: אתה יודע מה זה להאכיל מאה איש חזרת?
נתן שרנסקי: 3,500.
נתן שרנסקי: וזה מבצע ביטחוני ממדרגה ראשונה ויש גם הרבה אזהרות.
נתן שרנסקי: אין ספק שאנחנו חייבים, אנחנו כאן יכולים מבחינת צינור, אנחנו יכולים לעזור, אבל מבחינת תקציב, בשביל זה שלחנו אותך לרוסיה.
דני דנון: תודה רבה, יושב-ראש הסוכנות.
דני דנון: אני מבקש מהדוברים, יש הרבה דוברים, אני רוצה לשמוע עוד שלוחים שהגיעו במיוחד כדי לשמוע ככה מהשטח דברים, לקצר בדברים שלהם.
דני דנון: סגן שר החינוך, הרב מוזס, בבקשה.
מנחם אליעזר מוזס: אדוני יושב ראש הוועדה, אדוני יושב ראש הסוכנות, מר שרנסקי, ידידי השר, הרב מרגי, משמאלי, יושב ראש ש"ס הרב מיכאלי, חבריי, חברי הכנסת, הרב הגאון רב בערל לאזר שליט"א, הרב הראשי של רוסיה ואחרון אחרון חביב, איש רב הפעלים, הרב רב משה קוטלרסקי שליט"א.
מנחם אליעזר מוזס: אני יכול גם להיות חלק מלשמוע משליח חב"ד, שזכיתי להיות בביקור בגרמניה בבית שליחי חב"ד בפרנקפורט, מינכן, נירנברג, וגם זכיתי להיות ב- Convention בבנקט הגדול של שלוחי חב"ד שמי שלא ראה את זה, לא ראה בנקט מימיו, אבל בנקט עם אווירה מיוחדת, עם איזה להבת אש מכל אחד מהשלוחים.
מנחם אליעזר מוזס: בחוץ היה כפור נוראי, בפנים היה חם, כזה חום היה, מהשליחויות וכאשר ראיתי על המסך את כדור הארץ ומשה קוטלרסקי עומד ומראה, סיירה לאונה, כל מיני מדינות, ושם יש שליח חב"ד, בווייטנאם, בסייגון, בכל נקודה ונקודה שליח חב"ד, 3,883 שלוחים, וזה ממש לא יאומן כי יסופר, לא יתואר.
מנחם אליעזר מוזס: המסירות שלהם.
מנחם אליעזר מוזס: אבל את זה ראיתי רק באופן כללי.
מנחם אליעזר מוזס: אבל מה שראיתי כשהייתי בגרמניה, ואני רוצה רק לומר לכם לשם הדגמה את העיר נירנברג.
מנחם אליעזר מוזס: באתי לעיר נירנברג, מי השליחים?
מנחם אליעזר מוזס: משפחה אחת, משפחת חיטרית, והיא הבת של הרב הלפרין במירון.
מנחם אליעזר מוזס: יושב-ראש ועד מירון.
מנחם אליעזר מוזס: זוג צעיר, זוג, עם ארבעה ילדים, יושבים שם כבר ארבע שנים או חמש שנים.
מנחם אליעזר מוזס: כשהגיעו לנירנברג, אז לא היה אפילו מניין שיצומו ביום הכיפורים.
מנחם אליעזר מוזס: לא היה מנין צום ליום הכיפורים.
מנחם אליעזר מוזס: היום יש למעלה מ- 300.
מנחם אליעזר מוזס: כאשר אני רואה שם הבית פתוח לרווחה וכל שבוע מתגלה עוד ועוד אחד שהוא בא לגלות שהוא יהודי.
מנחם אליעזר מוזס: הוא מתעניין, איפה יש אוכל כשר, ומה זה, ומתחיל ללמוד במסירות נפש.
מנחם אליעזר מוזס: הרי היא עומדת לבד ואופה, היא לבד עומדת ואופה שיהיו חלות, שיהיה אוכל כשר.
מנחם אליעזר מוזס: לבד עומדים ומבשלים, הרי ממש לא יכול לתאר לעצמכם את המסירות נפש של המשפחות האלה.
מנחם אליעזר מוזס: הלכו עכשיו וקנו קריית חינוך, בנירנברג.
מנחם אליעזר מוזס: שלושה בניינים וגני ילדים ותלמודי תורה ובית-ספר, זה לא יאומן, לא יאומן מה שקורה שם.
מנחם אליעזר מוזס: משפחה אחת מרימה כזה דבר?
מנחם אליעזר מוזס: זה כמובן הכל כוחו של כבוד קדושת הרבי מלובביטש זכר צדיק וקדוש לברכה, זכיתי יותר מפעם להסתופף בצילו, אבל זה ודאי הכוח אבל הכוח של הממשיכים, בלי רב משה קוטלררסקי שידע להרים כזה מפעל אדיר, שאני רוצה לומר לכם, אני מאוד התרגשתי בבנקט ואל תתפלאו אם גם עכשיו אני קצת, מאוד מרוגש מהסיפור ששמעתי מהשליח הראשון למונטריאול, הרב ניור, שהוא סיפר לי כחסיד ויז'ניץ ואני מכיר את הסיפור מקרוב, שהוא סיפר על איזו בחורה שהיא למדה, בת להורים של חסידי ויז'ניץ והיא למדה באוניברסיטה וכמובן מכת ההתבוללות לא פסחה עליה, והתחתנה עם בן נכר.
מנחם אליעזר מוזס: הכאב היה נוראי, אני הייתי בצד הזה של המפה, כי זכיתי לשמש את הרבי מוויז'ניץ אז, שבע שנים הייתי אגב אצל הרבי, אני יודע בדיוק במי מדובר.
מנחם אליעזר מוזס: משפחה מאוד חשובה.
מנחם אליעזר מוזס: והכאב והצער, מיותר לומר לכם.
מנחם אליעזר מוזס: והנכד, ונולד להם בן, ובזכות בית חב"ד שהיה באזור הזה, אז הניצוץ שהיה בנכד הזה, בבן הזה, שנולד מנישואי התערובת האלה, התחיל לפעפע בו ולבוא ולהתעניין בבית חב"ד והיום הוא שליח, היום הוא שליח של חב"ד, אתם יודעים מה זה?
מנחם אליעזר מוזס: רבותיי, זה רק סיפור אחד מן אלף.
מנחם אליעזר מוזס: לא רק שהדורות שיוצאים ממנו, אלא הוא שליח של כזה ציבור גדול במקום חשוב ומקרב כל-כך הרבה אנשים ליהדות.
דני דנון: הרב מוזס, אני מנצל את האתנחתה, לגבי משרד החינוך.
דני דנון: חפציבה, דברים שאנחנו אופרטיבית רוצים לקדם, אני יודע שנכנסת לא מזמן לתפקיד וכולנו בירכנו אותך, אם הספקת, כמו שאני מכיר אותך, כבר לצלול לתוך העבודה, לראות איך אנחנו מצליחים לתגבר את התקציבים.
מנחם אליעזר מוזס: אני בשיח הראשון שלי עם השר הבאתי לו תיק מסודר.
מנחם אליעזר מוזס: אתם יודעים שאני בעצם, אני בא למשרד החינוך, אז אני חוזר לכור מחצבתי.
מנחם אליעזר מוזס: אני כבר ב- 77 כבר הייתי במשרד החינוך עם השר זבולון המר המנוח, וב- 89 הייתי כבר משנה למנכ"ל במשרד, ואז הייתי ממונה על פרויקט חינוך יהודי בתפוצות.
דני דנון: עם הנתונים שאני קיבלתי עד 2003 היה 28 מיליון ש"ח, השרה יולי תמיר הורידה זאת לשמונה מיליון ש"ח.
דני דנון: השאלה, היום בתקציב של 2011, 2012.
מנחם אליעזר מוזס: כשאני הייתי ב- 89, וכשאני הייתי ב- 77, אז היה 48 מיליון.
דני דנון: והיום בתקציב-?
מנחם אליעזר מוזס: אתם שומעים?
מנחם אליעזר מוזס: 48 מיליון.
מנחם אליעזר מוזס: היו יהודים טובים שעבדנו אתם על Matching, שהם נתנו גם מחלקם וכולל חלק על חב"ד, אם יודע הרב קוטלרסקי, אני עד להסכם.
דני דנון: מה היום בתקציב?
מנחם אליעזר מוזס: היום בתקציב, לצערי, הבאתי לשר תיק מסודר, איך שזה עבד, השר אמר שצריכים לשבת עם ראש הממשלה על זה, כי ברור שאם לא יהיו לנו את השגרירים האלה בחוץ לארץ, לא יהיה תומכים למדינה בחוץ לארץ, אם לא יהיו השגרירים האלה, אם לא יהיו אנשי החב"ד שהם השגרירים האמיתיים, שאנחנו ראינו עכשיו כשהיה בניו-זילנד, למי פנו כאן התקשורת?
מנחם אליעזר מוזס: לבית חב"ד, מה קורה שם?
מנחם אליעזר מוזס: בית חב"ד, כל הזמן.
מנחם אליעזר מוזס: שלא לדבר על המקרה המצער של אסון מומביי וכולם אז הכיר העולם לדעת ולהכיר מה זה חב"ד.
מנחם אליעזר מוזס: אבל ברצוני לומר לכם עוד נקודה.
מנחם אליעזר מוזס: אני מכיר הרבה הרבה שליחי חב"ד, שמתוקף פעולתם והתוצאות של העבודה שלהם, הגיעו באמת לארץ בנוגע למה שדיברו קודם.
מנחם אליעזר מוזס: אני בשיח עם השר, מהרגע שנכנסתי, על כל הנושא הזה, של חינוך יהודי לתפוצות, של ראשי תיבות חי"ל, ומי חיילי צבאות השם אם לא חב"ד היו הראשונים במושגים של החיל והטנקים, כל הדברים האלה, החשובים.
מנחם אליעזר מוזס: אני חושב שהמטרה שלנו צריכה להיות להגיע למה שהיה לפני 20 שנה, ואז זה ייתן תמריץ רציני ואמיתי לשלוחי חב"ד.
מנחם אליעזר מוזס: אני רוצה עוד פעם לברך לאנשי חב"ד שהם מבורכים בעשייה והשם יצליח דרככם בכל אשר תפנו, תשכילו ותצליחו, וכל לחי, לחי זה חינוך יהודי לתפוצות.
דני דנון: תודה רבה, הרב מוזס.
דני דנון: אני מבקש מהדוברים הבאים לקצר, כי אנחנו צריכים להתכנס להחלטות ולהתקדם לתוצאות.
דני דנון: חבר הכנסת רוברט אילטוב, בבקשה.
דני דנון: יושב-ראש סיעת ישראל ביתנו.
רוברט אילטוב: תודה רבה, כבוד היושב ראש, כבוד הרבנים, כבוד המכובדים, שר, סגני שרים, חברי הכנסת, מכובדיי כולם.
רוברט אילטוב: אני כיושב ראש סיעת ישראל ביתנו, הייתי בהרבה מאוד מקומות חבר כנסת, ולא היה מקום שאין שם מרכז חב"ד, אני גם לפני הישיבה הזאת ישבתי ארוכות עם הרב אלעזר, הרב הראשי של רוסיה, שלמה פלס, והתעדכנתי על כל הפעילויות ברוסיה, כיושב ראש אגודת ידידות פרלמנטארית רוסיה ישראל.
רוברט אילטוב: אני חושב שמאז שכב' הרב התחיל פה ברוסיה, במוסקבה, הפעילות ברחבי רוסיה וברית המועצות היא פשוט פורחת ואני חושב שהקשר בין חב"ד לעם היהודי ברוסיה שלדעתי היום הקהילה היהודית היא השלישית בגודלה בעולם, הוא מאוד חם, הדוק, והמסורת שהם מעבירים לעם היהודי שם באהבת ישראל, אין תחליף לכך והועלו פה הרבה מאוד דברים, אני רוצה דווקא להתייחס למה שאמר חבר הכנסת לשעבר והשר לשעבר נתן שרנסקי, שכששלוח מגיע למקום עם ילד אחד, אחר-כך יש לו שני ילדים, אחר-כך שלושה ילדים, זה, התהליך הזה ברור, אבל התהליך שאמרת אחר-כך, איך מ- 50 איש מגיעים ל- 500 איש, הוא לא כל-כך ברור לצופים ולכן אני רוצה קצת להסביר שהם לא קוסמים, פשוט האנשים ששומעים על חב"ד, היהודים ואלה שיש להם שורשים יהודיים, מגיעים לחב"ד, הם מתקשרים לזה והם חוזרים למסורת וכך אנחנו בעצם מוצאים חלק גדול מהיהודים שפשוט או התבוללו או ששכחו בגלל השלטון הקשה של ברית המועצות, וההתבוללות שדווקא השלטונות יזמו שם, תוך כדי שליטה על העם, אני חושב שבית חב"ד, אין לו תחליף להעברת המסורת והחינוך היהודי בתחומי הרווחה ובכל הנושאים האלה.
רוברט אילטוב: עכשיו לנושאים הפרקטיים.
רוברט אילטוב: נושא הביטחון.
רוברט אילטוב: אני חושב שכשאנחנו כחברי כנסת ושרים שמגיעים למדינות שאנחנו מגיעים צריך לדבר עם השלטונות שאנחנו נפגשים, קודם כל יש משטרה מקומית שצריכה לתת משאבים לכך שבאירועים דתיים, כשיש הרבה מאוד אנשים ויש מצב מסוכן, של פיגוע המוני, המשטרה המקומית צריכה, הרי אנחנו לא יכולים לפעול ברמה ביטחונית זה לא כל-כך פשוט, זה לא מובן מאליו, שאנחנו נשלח לשם כוחות ביטחון שלנו.
רוברט אילטוב: הביטחון הפנימי צריך קודם כל לטפל בזה ואנחנו מעלים, כשאני בכל מקרה מגיע לשלטונות רוסיה, אנחנו מעלים את הסוגיות האלה אבל אני חושב שאנחנו צריכים להעלות את זה גם דרך משרד החוץ בכל המדינות, ואכן צריכים באמת לחזק את זה קודם כל עם הביטחון המקומי.
רוברט אילטוב: נושא של תמיכות, יש נהלים מאוד ברורים, יכול להיות שיש צורך בשינויי חקיקה, אנחנו פה, אני מוכן לשבת כצוות ולראות איך אנחנו מקדמים את שינוי החקיקה בנושא תמיכות, כי התמיכות הן לא רק לנושא הביטחון.
רוברט אילטוב: אני חושב שאת הנושאים האלה אפשר לעשות בהם רגולציה מסודרת, כי אנחנו מדינת חוק, מטפלים רק בתחומי החקיקה.
רוברט אילטוב: הגוף שהוא חב"ד, הוא לא גוף של ממשלת ישראל ולכן פה יכול להיות הקושי, אבל עדיין יש לנו את הסוכנות היהודית שיכולה להיות פה שותפה מרכזית בנושא הזה.
רוברט אילטוב: כמובן, משרד החוץ, יש עוד גופים נוספים.
רוברט אילטוב: אני אשמח מאוד להיות שותף לפעולות האלה, זה בעצם מה שיש לי להגיד ולכל השלוחים האחרים, אני חושב שאתם עושים עבודה נהדרת ואנחנו, דרך אגב, כשאני נכנסתי לפה עם הרב אלעזר והצטלמתי אתו הוא אמר לי – אתה חייב לי, אמרתי – אני חייב לך כל דבר שאתה צריך, אני מוכן לעזור ולעשות ואני יודע שככה עובדים שלוחי חב"ד, הם פשוט מחייבים.
רוברט אילטוב: אני רוצה להגיד לכם, כל מי שעוזר ותומך, הוא בסוף מקבל לא ברכה מאותם השלוחים אלא איך אומרים?
רוברט אילטוב: מהקדוש ברוך הוא, על כך שסך-הכל המסורת נשמרת, העם היהודי נשמר ואנחנו רק פורחים מזה.
דני דנון: אני רוצה לבקש מרונן פלוט, מנכ"ל משרד ההסברה.
דני דנון: אני הייתי שליח של הסוכנות לפני הרבה מאוד שנים ויש את העניין הזה של בית ישראלי.
דני דנון: במימון של ממשלת ישראל, אני יודע שמפעילים פעילות לישראלים.
דני דנון: אני הייתי בערב שבת אצל הרב פרידמן בערב שבת לישראלים, הפעילות של חב"ד היא גם נותנת שירות לישראלים בחו"ל, השאלה אם המשרד שלכם מחובר לעניין ויש אפשרות לשמש כתקצוב לנושא.
רונן פלוט: אני בראשית רוצה להתנצל בשם השר מר יולי אדלשטיין, שנמצא בארצות-הברית, כמו שציין יושב ראש הסוכנות, מר נתן שרנסקי, ובאמצע חודש מרץ הפלסטינאים מארגנים שם שבוע של אפרטהייד ואנחנו, יחד עם 30 סטודנטים מישראל, נמצאים שם והשר מוביל את המאבק נגד כל ההשמצות שיש להם נגד מדינת ישראל.
רונן פלוט: אז קודם כל, סליחה שהוא לא יכול להיות כאן, כי אני מניח שהדיו ןהזה הוא מאוד מאוד חשוב.
רונן פלוט: אני יודע שמר אדלשטיין נפגש לא מזמן עם הרב מר משה קוטלרסקי והם דנו יחד על פעילות משותפת של משרד התפוצות בתנועת החב"ד.
רונן פלוט: מייד אחרי המפגש, הוא הורה לנו להכין תוכניות מה אפשר לעשות, איך אפשר לעשות לתנועת חב"ד, גם מצד הממשלה.
רונן פלוט: אני רוצה לומר לכם, אני הייתי 48 שעות בתאילנד.
רונן פלוט: יושבים פה שני רבנים שאני מברך אותם על כל מה שהם עושים ואני חושב שזאת דוגמה לכולם, לבוא ולהתרשם איך במספר אנשים מצומצם מאוד, ממש מצומצם, מפעילים מפעל אדיר כזה, החל מהחדר אוכל שתמורת שישה-שבעה שקלים בן-אדם יכול לאכול, קומה שנייה, יש שם קרוב ל- 20 או 30 טלפונים.
דני דנון: רונן, אני חייב לחתוך אותך.
דני דנון: מעכשיו אסור לדבר בשבחו של ארגון חב"ד.
דני דנון: אני חושב שאנחנו כולנו מכירים ומוקירים.
דני דנון: אני רוצה לעבור.
נתן שרנסקי: עכשיו מתחילים ביקורת.
רונן פלוט: אני מבטיח עוד שתי דקות וזהו.
רונן פלוט: רק אני אסיים את הקטע הזה.
רונן פלוט: וראיתי איך מטיילים שנשארים ממש בלי כסף, יש להם אפשרות לבוא ולהתקשר הביתה ולהודיע שהם בחיים, שהכל בסדר.
רונן פלוט: אני חושב שהדבר שהם עושים הוא דבר אדיר.
רונן פלוט: אנחנו יחד אתם כבר התחלנו בפיילוט בפעילות של סמינרים בתאילנד, למטיילים.
רונן פלוט: הרי כל מטייל שבא לשם עם תרמיל, הוא בעצם גם יכול, הוא נפגש עם אנשים, הוא מדבר עם אנשים ולא תמיד כל אחד יודע דברים על מדינת ישראל והם עושים פעילות כזאת על יד העיר הבירה, של שלושה ימים עד שבוע ימים, מוצאים החבר'ה האלה, הצעירים, שבאים למספר שבועות לתאילנד, ושם התחלנו לבדוק ואני יודע שכבר היה דיבייט שם, לבדוק איך הסמינר יכול להתקיים, בשיתוף אתנו, כמובן בתקציבים שלנו.
רונן פלוט: הייתי במוסקבה בסן פטרבורג, למשל, פגשתי את הרב שיושב כאן, הרב לאזר שיחד אתו היינו באולם של 15,000 איש, נכחו שם, לקראת חנוכה.
רונן פלוט: זה משהו אדיר, לראות כל-כך הרבה אנשים באולם שזה אולם החלקה על קרח לקראת חנוכה, אני בירכתי בשם הממשלה, הרב בירך בשם חב"ד, ובשם הרבנות של מוסקבה ואני יכול לומר שיש, אנחנו רואים איך הרב, יחד עם אנשיו, עושים את הכל כדי לחזק פעילות הדדית, פעילות של הזהות היהודית.
רונן פלוט: אני רוצה לומר פה מילה על יושב-ראש הסוכנות ועל הסוכנות ואני יודע שהם עכשיו, החל מהשנה הזאת, הם עברו פאזה ועובדים יותר ויותר על הזהות היהודית במדינות שונות.
רונן פלוט: אני חושב שהדבר הכי נכון שהיה אפשר רק לחשוב על זה, ואני מברך את יושב ראש הסוכנות שזה האיש הנכון במקום הנכון.
רונן פלוט: אני חושב שאין מתאים לו לשבת שם, כי הוא מכיר את זה כל-כך טוב וברגע שהוא החליט על הפעילות הזאת, אני חושב שהיא נחוצה מאוד.
רונן פלוט: הוא עושה, הוא הולך לעשות דברים, מה שאתם עושים, אתם משלימים את הסוכנות והסוכנות משלימה אתכם ואני חושב שבסך-הכל זה לטובת כל היהודים.
רונן פלוט: אנחנו, כמשרד, משפט אחרון ואולי הכי חשוב.
רונן פלוט: אנחנו, כמשרד התפוצות, פתוחים ומחכים מכל ראש חב"ד במדינה שלו, אם הוא חושב על פרויקט מסוים שיכול לחזק את העם היהודי באותו מקום, אנחנו פתוחים, אפשר לפנות אלינו.
רונן פלוט: נשב ביחד, נחשוב, ואני מבטיח שתהיה התייחסות כמו לכל גוף אחר, אולי בהרבה יותר.
דני דנון: חברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ'.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ראשית כל, אני רוצה להודות לך, אדוני היושב ראש, זה מה שנקרא שהאדם עושה את התפקיד ולא התפקיד עושה את האדם ומאוד יפה מצידך שאתה עושה את הדיון הזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מכובדיי, אני לא אגיד את כל שמות האנשים המכובדים שיושבים כאן, כי אין זמן, אבל רציתי לדבר משהו מאוד אישי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני עולה מסמרקנט, מאוזבקיסטן, אני יהודייה בוכרית, ככה היו קוראים לנו, ואבי היה מאוד מקורב לקהילת חב"ד בסמרקנט.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני חושבת, כשאני רואה את הפעילות של חב"ד, שבעצם הבית שגדלתי בו, היה אולי מהבתים הראשונים של בתי חב"ד הקטנים שהיו אצלנו, כי בכל החגים, יושב-ראש הסוכנות, היה לנו, לא 30 איש, היה לנו באמת, מעל 100 איש, בכל חג, היו יהודים מכל שכבות האוכלוסייה, וגם בין היתר, קירבנו את הגר אלינו, כי היו גם הרבה מאוד גרים שהיו אצלנו, בתוך הבית.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כאן בארץ אני רוצה להגיד שמי שבעצם נותן לי את הכוח ואת ה- Push, זה עצם העובדה שעבדתי שנים עם לב לבייב ואני חושבת שכדאי מאוד פה להגיד על העבודה היוצאת מן הכלל שלו ובמיוחד אני רוצה לציין את העוזר הנפלא שלו, את שלמה פרץ, שבכל הזדמנות שהיה ויכול, נותן את תרומתו למען חב"ד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נבוך?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: סליחה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה לא צריך לסגור את פניך.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני רוצה לומר שהפעילות שלכם, שאתם בעצם, כתוב בחוברת, אתם אלומות אור, אבל אני חושבת שחב"ד הם לא רק אלומות אור, הם בעצם אלו שמציתים את האור הכבוי אצל כל יהודי ויהודי, ולכן הפעילות שלכם היא מאוד מאוד חשובה בחו"ל, אבל לדעתי, אני לא יודעת כמה אתם עושים את זה, מאוד חשוב שאותם החיילים שאתה מדבר עליהם, שפוגשים אותם, אותם הצעירים, באיזה שהיא דרך, להמשיך לתת להם את ההצתה הזאת, גם במדינת ישראל, כי אני חושבת שמצבנו כאן לא פחות טוב בהרבה מחוץ לארץ.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואם אנחנו כאן במדינת ישראל, בארץ ישראל שלנו, לא נהיה מחוברים לזהות היהודית, אז יכול להיות שתהיה לנו זהות יהודית בחו"ל, אבל מדינה לא תהיה לנו ולכן מאוד חשוב שכמו שאתם עושים שם ונותנים לכל אדם להרגיש שווים בין שווים, לכל יהודי שווה בין שווה, ללא קשר אם הוא בן-אדם דתי או שהוא לא בן-אדם דתי, אלא מעצם היותו יהודי, מאוד חשוב, אני חושבת, להמשיך גם להצית את האש הזאת כאן.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני נמצאת כאן, כמו שאתם רואים, אני חברת הכנסת האישה היחידה פה, אבל היה לי מאוד חשוב לבוא לכאן בשביל להגיד לך, אדוני היושב ראש, ולך, אדוני הרב, ולכל מי שנמצא כאן, שאני כאן נמצאת כדי, לא כדי לקבל ברכה אחרי שאני עוזרת, אני חושבת שעצם העובדה שאני נמצאת כאן היום, ורוצה לעזור, אני כבר מבורכת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ולכן, אני נמצאת כאן כדי לתת את הכתף ולקדם את הפעילות בכל הנושא של הביטחון.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: כי אני בטוחה שאם לא היו בתאילנד משקיעים את אותם 80,000 דולר בשנה, אז הייתי פותחים עוד כמה בתי חב"ד ותבורכו.
דני דנון: תודה רבה, חברת הכנסת יוליה שמאלוב ברקוביץ'.
דני דנון: חבר הכנסת מיכאל בן ארי, בבקשה.
מיכאל בן-ארי: תודה, אדוני היושב ראש.
מיכאל בן-ארי: אני מברך אותך שמשני צידיך יושבים שני ראשי הסוכנות היהודית העולמית האמיתיים.
דני דנון: אין תחרות פה.
מיכאל בן-ארי: אין תחרות.
מיכאל בן-ארי: אנחנו, יש לנו, הכבוד שלנו לשניהם הוא עצום ובלי שום, ממש, הבחנה או העדפה, שניהם עוסקים ואני רוצה להגיד מילה אחת על המושג של השליח.
מיכאל בן-ארי: התחיל ואמר קודם הרב קוטלרסקי על העניין הזה.
מיכאל בן-ארי: זה דבר שאולי אנחנו, חברי הכנסת, צריכים ללמוד.
מיכאל בן-ארי: שליח מתבטל כלפי שולחיו.
מיכאל בן-ארי: אין לו שום דבר, הוא עסוק אך ורק בשליחותו, לא בכבודו, לא במעמדו, אפילו לא בדאגה לחינוך ילדיו.
מיכאל בן-ארי: סיפר לי העוזר שלי על האח של הרב וולף, שהוא היה אצלו בחצי האי קרים, שהילד הקטן, מאוד ביקש לבוא לארץ לראות את הסבא.
מיכאל בן-ארי: שאל אותו למה כל-כך?
מיכאל בן-ארי: הוא אומר – כי הסבא הבטיח שהוא ייתן לי ארטיק, כי שם אין.
מיכאל בן-ארי: אז לראות את המסירות נפש של הילדים.
מיכאל בן-ארי: אבל אני רוצה ללכת לדברים המעשיים ואתה אמרת ללכת לדברים המעשיים ולא בשבחם, מי אנחנו שנדבר בשבחם.
מיכאל בן-ארי: קודם כל, אני רוצה לומר שאם אנחנו משלמים, ואני משתמש בביטוי הגס, אנחנו לא משלמים לבתי חב"ד, הם לא זקוקים לזה, אנחנו משלמים לנו.
מיכאל בן-ארי: לנו, למען ילדינו, למען מילה שאולי היא זרה ללקסיקון של חב"ד, לציונות, אבל בשבילי ציונות זה אהבת עם ישראל ואהבת ארץ ישראל, זה בשבילי ציונות.
מיכאל בן-ארי: כל דבר אחר, כל השמאלץ למיניהו, אני כבר לא מתרשם מזה, אני בודק, בודק לפי המעשים, לפי המסירות נפש למען עם ישראל ולפי ארץ ישראל ולכן כשאמרת קודם ציונות וזה, אני לא מתרשם מהמילים.
מיכאל בן-ארי: הפסקתי להתרשם מהמילים האלה, יש כל מיני ציונים שאני מתרחק מהם כמו מאש והפוך.
מיכאל בן-ארי: אז לכן אני אומר, אנחנו משלמים לנו ולא להם.
מיכאל בן-ארי: אני מציע, אופרטיבית, לבחון את האפשרות לשים איש קשר בתוך משרד החוץ, קבוע עם רשת חב"ד העולמית ומן הסתם צריך להעביר את זה לישיבות יותר מעשיות, לא מצולמות, עם האנשים המתאימים.
מיכאל בן-ארי: אני מאוד חושש מעינא בישא של כל מיני תנועות שהן תנועות היהדות הגדולות בעולם, אתה מכיר את אלה שאומרים שהם תנועת היהדות, השמדת היהדות הגדולה בעולם, קוראים לעצמם אנחנו היהדות הגדולה בעולם, אני לא אקרא כרגע לעניין הזה בשמו, כאן במקום הזה.
מיכאל בן-ארי: צריך את הדברים לעשות בחדרי חדרים, לבדוק את האפשרות.
מיכאל בן-ארי: כנ"ל במשרד החינוך, כנ"ל במשרד הדתות, לבדוק את האפשרות הזאת ולעבור לעניין של צנרת, יש פה כמה אנשים שהם מומחים בצנרת, אני רואה אותם פה, אינסטלטורים לכסף, צנרת של כסף, לראות איך מעבירים בצורה הנכונה ובמקומות הנכונים, שעינא בישא לא תגיד – נתתם להם, תתנו גם לנו.
מיכאל בן-ארי: אלא רק למי שצריך.
יעקב מרגי: לא, הם מקבלים.
יעקב מרגי: אנחנו עכשיו צריך לעשות השוואה.
מיכאל בן-ארי: לעשות השוואה, אתה אומר גם כן לחב"ד.
מיכאל בן-ארי: עד כאן.
מיכאל בן-ארי: תודה.
דני דנון: אני רוצה לומר לסיום, קודם כל, לפני סיום, כמובן, חבר הכנסת מיכאלי.
דני דנון: אחרון הדוברים.
דני דנון: גם עולה וגם חבר ועדת העלייה והקליטה, מוביל יחד אתי יוזמות רבות ועוזר רבות וגם אנחנו נצטרך את עזרתו בהמשך הדרך.
דני דנון: בבקשה, חבר הכנסת מיכאלי.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש.
אברהם מיכאלי: ראשית כל, התפלאתי למה הכנס שלנו היום, ביום חמישי, כאשר הכנסת פעילה בחוץ, לא בכנסת.
אברהם מיכאלי: עכשיו אני מבין, אתה חששת שאין לך אולם מתאים שתארח פה את כל ה- 120 ח"כים שימלאו לך את הבניין.
דני דנון: את האמת, אנחנו התאמנו את הלו"ז ללו"ז של הרב קוטלרסקי והרב לאזר.
דני דנון: הוא הלך השבוע, הרב קוטלרסקי, לכל העולם, הוא הגיע לשבת בישראל.
אברהם מיכאלי: לא היה לך אולם מתאים פה בבניין.
אברהם מיכאלי: אז לכן אני מתאים כרגע את הכוונה שלך, אבל בפעם הבאה, בעזרת השם, שנעשה את הכנס הבא של הצדעה לחב"ד, נעשה את זה באולם הגדול הגדול שיש לנו שם, ואני לא יודע אם יהיה שם מקום לכולם.
אברהם מיכאלי: אני חושב הכנסת לא צריכה להתבייש לקיים יום עיון כזה וכל הכבוד לך שאתה זכית לזה.
אברהם מיכאלי: היום אין קונגרס בעולם, אין סנאט בעולם, אין פרלמנט בעולם, שלא מקיים בתאריך כזה או אחר, הצדעה לחב"ד ואנחנו, הקטנים, גם זוכים אולי היום, לקיים, מקיימים את היום החשוב הזה ואני חושב, יוליה אמרה משהו אישי ואני גם אגיד אישי.
אברהם מיכאלי: אני חושב, יהדות רוסיה בכלל, חייבת לחב"ד המון.
אברהם מיכאלי: חייבים לרבי הנוכחי שהיה והרבי הקודם, אלה הקדישו את עצמם בשביל להציל את היהדות הזאת ומי שזכה לשמר את היהדות במקומות כמו באוזבקיסטן או בסמרקנט או בגרוזיה, אלה זכו יותר לשמר את היהדות ולצערנו ברוסיה שימרו את היהדות, שמרו על היהדות, אבל הרבה מאוד התבוללו, אבל למרות הכל, אני חושב יהדות רוסיה עלתה לארץ רק בזכות הזהות היהודית ואת זה אמרתי, אדוני יושב-ראש הסוכנות היהודית, לקודמך, מר זאב ביילסקי שהיה אז יושב ראש הסוכנות ואמרתי לו, בפגישה הראשונה שלי בוועדת עלייה וקליטה, אמרתי לו – אדוני, שום שליח שלך לא יעלה פה עולים, אם הם לא יהיו יהודים.
אברהם מיכאלי: אם לא תהיה להם זהות יהודית.
אברהם מיכאלי: כי בלי זהות יהודית אין להם לאיפה להגיע.
יעקב מרגי: באים מדרפור בלי זהות יהודית.
אברהם מיכאלי: כאלה יש לנו מיליונים, אני יודע.
אברהם מיכאלי: לכן חששתי מרב קוטלרסקי שאמר קודם שהוא היה בקונגו, שלא יבקשו אישור לעלות לארץ, כי אנחנו לא מבטיחים.
אברהם מיכאלי: לא מבטיחים פה שאנחנו נוכל לקלוט אותם.
אברהם מיכאלי: לכן, על חב"ד לדבר, זה באמת, זה לא יהיה בדקה או דקותיים והשליחים הכי טובים של זהות יהודית היום זה חב"ד והפעילות שלהם בחוץ לארץ, באמת קשה, אנחנו יהודי רוסיה לשעבר, חבים הרבה מאוד חוב לחב"ד.
אברהם מיכאלי: נכון היו עוד כמה רבנים גדולים ועצומים שחיו ברוסיה, אבל חב"ד היו כבר אז, מסורים לנושא של שליחות.
אברהם מיכאלי: שלחו שלוחים בכל מיני מקומות שבזכותם יהודים שילמו ואני יכול להעיד על רבני יהודי גרוזיה שרובם הגדול הם תלמידים של חב"ד.
מיכאל בן-ארי: חבר הכנסת מיכאלי, איפה היתה היהדות העולמית היום, בלי מפעל השלוחים?
אברהם מיכאלי: אני מסכים אתכם.
אברהם מיכאלי: ולכן, אני כרגע באמת מודה פה לכל הרבנים החשובים שהגיעו פה, וכיבדו אותנו, לא אנחנו מכבדים אותם, הם כיבדו אותנו, הרב קוטלרסקי, הרב בערל לאזר וכל הרבנים שנמצאים פה, שהם שלוחים ואנחנו ככנסת צריכים, אל"ף, להוקיר ובי"ת גם באמת לחשוב על הפרקטיקה ואני בשביל זה מקצר.
אברהם מיכאלי: אני חושב הזכירו פה בשנים האחרונות שמר לב לבייב עשה מהפכה בחינוך היהודי ברוסיה, עשה מהפכה בזכות המסירות שלו ובזכות הגיוס של עצמו ושל האמצעים הכספיים שלו.
אברהם מיכאלי: לב לבייב אומר הוא לא יותר חכם מכל איש עסקים יהודי אחר, אבל כנראה יש לו איזה ברכה בזכות הפעילות הזאת, שהיתה תקופה מסוימת שאף אחד לא חשב על הכיוון של החינוך היהודי ברוסיה, במקום שכוח האל הזה כאילו חשבו, אבל הוא הלך ועשה את זה ואני מודה לו על כך שבעצם הרבה מאוד שלוחים שנמצאים ברוסיה זה הרבה בזכותו והרבה בזכות האמצעים שהוא נותן להם, אבל בואו נגיע עכשיו אלינו, מה אנחנו עושים.
אברהם מיכאלי: לאחרונה הוא אפילו גייס חבר טוב שלי, את מר מיכאל מירלאשווילי, שהוא היום בעצם עוזר לו ביחד לשמר את אותה יהדות שהוא גם מכיר משם ויודע בדיוק מה חסר להם שם.
אברהם מיכאלי: ואני אומר דבר אחד, מה אנחנו עושים פה ככנסת?
אברהם מיכאלי: אני לפני שלוש שנים, הגשתי שאילתה לשר החוץ, שרת החוץ דאז, חברתי ציפי לבני, והיא ענתה לי תשובה כזאת – אנחנו, כמדינת ישראל, לא יכולים לממן ארגונים כמו חב"ד כי הם לא שייכים למדינת ישראל.
אברהם מיכאלי: אני אז הקשיתי כבר עליה.
יעקב מרגי: היא צודקת, המדינה שייכת להם.
אברהם מיכאלי: אני הקשיתי עליה ואני אומר – רבותיי, למצוא כובע או כיסוי, איך לחזק את הפעילות הזאת של חב"ד, זאת בעיה פרוצדוראלית משפטית, ומי כמונו, כמשפטנים, יודעים לפתור את זה.
אברהם מיכאלי: הבעיה שלנו שכנראה אנחנו, מה שאמר השר, שר הדתות, השר מרגי, המובן מאליו אצלנו זאת הבעיה.
אברהם מיכאלי: אם באמת היום, השליח של חב"ד מהווה כתובת לא רק לזה שיאכלו אוכל כשר שם, אלא לכל אסון שחלילה לא יקרה, מתקשרים אליהם לפני שהם מתקשרים לנציג המשרד שהוא בעצם הקונסול, השגריר, אז כנראה פה צריכים להבין שהשליחים האלה, הם השליחים היותר אותנטיים של מדינת ישראל והעם היהודי שם.
אברהם מיכאלי: ולכן, הכובע הזה, למצוא אותו באיזה מסגרת, אנחנו ככנסת ואני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, נעשה ישיבת המשך מעקב בעניין הזה, נזמן פה את נציגי משרד החוץ וחברי רוברט אילטוב הוא היום הנציג שלי פה בוועדה, לבוא ולדבר עם שר החוץ, ועם סגן שר החוץ שהם יהודים מאוד חמים, בקטע הזה שיעזור לנו.
דני דנון: משפט סיכום קצר, הרב קוטלרסקי, בבקשה.
משה קוטלרסקי: רק אני רוצה להודות ליושב הראש ולשר ולסגן השר, וליושב ראש הסוכנות, מנכ"ל משרד ההסברה, לכל חברי הכנסת, רק רציתי באמת להגיד את זה כשהתחלתי לדבר, אנו מדברים כאן על התפוצות.