GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זבולון אורלב: בוודאי.
זבולון אורלב: אמרתי.
יפה ציונית: 36.1% מהילדים בישראל, הם מתחת לקו העוני ולמעשה יותר מכל ילד שלישי הוא ילד עני.
יפה ציונית: כבר דיברנו על זה קודם לכן.
יצחק קדמן: תחזרי רגע לשקף הזה, כי פה צריך להגיד  דבר מאוד חשוב שלא יודע אם רואים אותו.
יצחק קדמן: זה לא רק שעלה שיעור הילדים מתחת לקו העוני, אלא ירדה היכולת של הקצבאות והביטוח הלאומי לצמצם את העוני.
יצחק קדמן: תראו את המרחק, את המרחק בין שני הקווים שיש פה.
יצחק קדמן: אחד זה לפני קצבאות, אחד זה אחרי קצבאות והיום הקווים האלה מראים שכמעט הביטוח הלאומי לא מצליח לצמצם את העוני, בהשוואה לעבר.
אורלי לוי אבקסיס: יותר מזה, קו העוני גם ירד.
יצחק קדמן: שימו לב, בשנת 1980, זה לא במאות הקודמות, ב- 1980, שיעור הילדים מתחת לקו העוני היה 8% באותה מדינת ישראל, שלא היתה יותר עשירה ב- 1980.
אורלי לוי אבקסיס: אבל הקצבאות היו יותר משמעותיות.
יצחק קדמן: הערכים היו אחרים.
יפה ציונית: פה יש את ההשוואה של תחולת העוני בקרב ילדים על-פי מדד ה- OECD, וגם לפי המדד הזה, ישראל צועדת בראש.
זבולון אורלב: היא צועדת בראש בהפרש, מה שחשוב, שהיא צועדת בראש בהפרש ניכר, בפער גדול, זה המשמעות.
זבולון אורלב: כלומר, היא תצטרך לעשות כברת דרך מאוד מאוד ארוכה, כדי להתחיל להתקרב למקסיקו.
ג'מאל זחאלקה: מה זה תחולת העוני לעומת-?
זבולון אורלב: בהשוואה למדינות נבחרות.
ג'מאל זחאלקה: לא, אבל מה זה תחולת העוני.
יפה ציונית: זה סוג אחר של מדד.
זבולון אורלב: תקרא לזה שיעור העוני, לצורך העניין.
ג'מאל זחאלקה: זה משקף גם את עומק העוני.
זבולון אורלב: גם.
יפה ציונית: ב- 2009 היו מוכרים למחלקות לשירותים חברתיים כ- 330,000 ילדים בגילאי אפס עד 14.
יפה ציונית: יש פה שקף מעניין על ילדים במצוקה.
אורלי לוי אבקסיס: את יכולה בבקשה לחזור לשקף הקודם?
יפה ציונית: בבקשה.
יפה ציונית: יש פה פערים בין האשכולות ושוב אנחנו רואים שבאשכולות הגבוהים האחוז הוא מאוד נמוך, של המוכרים לרווחה.
ג'מאל זחאלקה: אבל אין כמה מהם מקבלים טיפול.
יפה ציונית: לא. הם מוכרים לרווחה.
יפה ציונית: הם רשומים.
אורלי לוי אבקסיס: דווחו, לא אומר שטופלו.
אורלי לוי אבקסיס: אבל דווחו.
זבולון אורלב: מה שאומר שבמגזר הערבי, במגזר הערבי, פחות נעזרים במחלקות לשירותים.
זבולון אורלב: זו המשמעות.
יצחק קדמן: זה ילדים מוכרים.
אורלי לוי אבקסיס: מוכרים לשירותי הרווחה.
אורלי לוי אבקסיס: מוכרים לשירותי הרווחה, עדיין לא אומר שהם קיבלו את הטיפול הראוי והטיפול המתבקש.
אורלי לוי אבקסיס: זה בוועדה שהיינו וגם כשדיברנו לאחרונה, קיבלנו נתונים שהרוב לא מקבלים את הטיפול.
זבולון אורלב: קדימה.
אורלי לוי אבקסיס: בגלל זה ביקשנו תוספת תקציבית.
יצחק קדמן: חברת הכנסת אבקסיס תשימי לב לטבלה הזאת.
יצחק קדמן: סידור ילדים בפנימיות.
יפה ציונית: במהלך שני העשורים האחרונים, ירד שיעורם לאלף של הילדים שהושמו במסגרות במימון משרד הרווחה מ- 5% ל- 3.4% וזאת למרות הגידול הידוע ושראינו אותו קודם לכן במספר הילדים.
זבולון אורלב: זה גם בגלל שהיתה מדיניות של לפתח יותר מסגרות קהילתיות, אבל עדיין זה לא מכסה על הבעיה שיש הרבה ילדים עם צווי בתי-משפט והחלטות של ועדות, שעדיין לא סודרו ועדיין הצעת החוק מרחפת.
יפה ציונית: בשנים 98 עד 2008, גדל בכ- 40% מספר התיקים שנפתחו בגין עבירות כנגד קטינים, זה המספר שדיבר עליו ד"ר קדמן קודם לכן.
זבולון אורלב: השאלה היא איך זה הולך בהתאמה לגידול במספר הילדים.
זבולון אורלב: תחשבי שגם בעשר שנים גם מספר הילדים גדל.
זבולון אורלב: אם להשוות את זה באופן פרופורציונאלי לגידול במספר הילדים.
זבולון אורלב: בבקשה, מר קמין.
ערן קמין: באופן כללי, גם כמות תיקים כנגד, גם אמרתי את זה לד"ר קדמן אתמול, כמות התיקים בתוך המשפחה, בהם ילדים נפגעים, דווקא היא בירידה.
זבולון אורלב: אתה, אגב, הדובר אחריה.
יצחק קדמן: אתה יכול לראות את זה פה בתוך המשפחה ב- 2005, 2008, יש ירידה בתוך המשפחה ועלייה מחוץ למשפחה.
זבולון אורלב: טוב.
יפה ציונית: בשנים האחרונות קיימת מגמת גידול ניכרת במספר העבירות כנגד חיי אדם שנעברו כנגד ילדים, מ- 26 ילדים ב- 2005 ל- 214.
יפה ציונית: בעיקר הגידול נרשם בעבירות לא במשפחה.
יפה ציונית: בשנת 2009 היו בישראל כ- 46,000 ילדים בסיכון שדווחו ללשכות הרווחה.
יפה ציונית: מדובר גם במקרים החדשים, אבל גם במוכרים, זאת אומרת, במטופלים כבר.
יפה ציונית: רובם עקב פגיעה פיסית והזנחה ומדובר במגמת עלייה מתמשכת מאז אמצע שנות ה- 90 שאז החלנו באיסוף הנתונים.
יפה ציונית: ב- 2010, 5% מההורים לילדים דיווחו כי נאלצו לוותר על שירות אחד או יותר מהשירותים הרפואיים שלהם נזקקו ילדיהם, בשל העלות הכספית הכרוכה בכך.
יפה ציונית: והגענו לנתון מדהים, לדעתי.
יפה ציונית: חרדים ובדואים בנגב, סובלים יותר מתת משקל ומגובה נמוך מדי, ולא צריכים להיות מומחים גדולים מדי כדי להבין שזה קשור למצב הסוציו אקונומי.
אורלי לוי אבקסיס: לתזונה.
זבולון אורלב: תת תזונה, טיפול רפואי.
אורלי לוי אבקסיס: אנשים לא ימותו פה מרעב, אבל בהחלט יידפק להם ההתפתחות התקינה.
יפה ציונית: אני אדלג על הנתון של חצי מיליון ביקורים של ילדים בחדר מיון.
יפה ציונית: מדובר בנתון יציב, יחסית, הוא מצביע על העדפות של הורים, להגיע לחדרי המיון, על פני קופות החולים.
אורלי לוי אבקסיס: אין להם קופת חולים בערב.
ג'מאל זחאלקה: הילדה שלי חולה בלילה, אין לי, אני לא יכול, אין לי מוקד, אני חייב ללכת לבית-חולים, אין לי מקום אחר.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזה עיוות.
ג'מאל זחאלקה: כי העלות בבית-החולים היא הרבה יותר גבוהה.
זבולון אורלב: ההורים נמצאים בעבודה ואין להם זמן ללכת לקופת-חולים.
ג'מאל זחאלקה: יש פה חוסר, איך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: של מערכת הבריאות.
אורלי לוי אבקסיס: לא רק אצלך.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להגיד לך שגם אצלנו.
ג'מאל זחאלקה: לא אצלי, לא אמרתי שזה אצלי.
ג'מאל זחאלקה: חצי מיליון?
ג'מאל זחאלקה: אין לי חצי מיליון ילדים.
אורלי לוי אבקסיס: אין ספק.
אורלי לוי אבקסיס: אבל זה לא מגדרי, זה גיאוגרפי, וצריך להבין את זה וזה מה שקורה.
ג'מאל זחאלקה: כן, לא מגזרי הכוונה, לא מגדרי.
אורלי לוי אבקסיס: מגזרי, כן.
זבולון אורלב: אגב, פה מישהו היה צריך להשקיע במחקר אם זאת באמת הסיבה, כלומר לקחת שני יישובים, יישוב אחד שבו יש כן שירותי רפואה, בירושלים יש גם שירותי רפואה של קופת חולים עד 12 בלילה.
זבולון אורלב: אז אי-אפשר להגיד.
מוריה אשכנזי: בדימונה אין.
זבולון אורלב: בדימונה אין.
זבולון אורלב: אז צריכים לקחת שני יישובים ולראות את הדבר הזה, אם באמת זאת הסיבה.
יצחק קדמן: יש לנו את הנתון גם לפי בתי-חולים.
זבולון אורלב: תבדקו את זה.
יצחק קדמן: באילת, למשל, ביקרו בחדר המיון בשנה האחרונה יותר ילדים מאשר ילדים שחיים באילת.
יצחק קדמן: וזה לא רק בגלל התיירים.
אורלי לוי אבקסיס: דרך אגב, בחופשות קורות הרבה תאונות.
זבולון אורלב: אני רוצה לבדוק את זה, לפני שהולכים לעשות פעולה בוועדת העבודה והרווחה, כדי שלפתח את השירותים.
זבולון אורלב: אם באמת מתברר שעיר כמו ירושלים, שבה יש שירותי בריאות, גם בשעות עד 12 בלילה, זה מקטין באופן יחסי את מספר הילדים שמופנים לחדר מיון, אז זה הפיתרון, אז צריכים לדאוג שזה יהיה גם ביתר המקומות.
יפה ציונית: הגענו לקטינים החשודים בביצוע עבירות, אנחנו רואים בחמש השנים האחרונות.
יפה ציונית: פה אנחנו רואים יציבות, בשיעורם לאלף של קטינים החשודים בפלילים ובשקף הבא, אנחנו רואים ירידה במספר התיקים שקטינים חשודים מאז 2005 בכל המדדים, מבחינה מספרית, מבחינת שיעורם לאלף בקבוצת הגיל ומבחינת חלקם בכלל החשודים.
יפה ציונית: אותה מגמת ירידה ניתן לראות במספר התיקים של קטינים החשודים בביצוע עבירות במוסדות חינוך, מאז 2005.
זבולון אורלב: זה גידול חשוב, למרות שמספר התלמידים גדל.
יפה ציונית: הגענו, קצת נתונים על פנאי ואני מסיימת.
ג'מאל זחאלקה: עבירות שמטופלות על-ידי המשטרה, כשאת מדברת.
יצחק קדמן: כן, כן.
ג'מאל זחאלקה: אין לנו נתונים שירדה האלימות בבתי-הספר.
זבולון אורלב: יש.
זבולון אורלב: המחקרים של בנבנישתי ואחרים, מלמדים שיש גם ירידה באלימות.
ג'מאל זחאלקה: OK.
יפה ציונית: כן.
יפה ציונית: מחצית ויותר מהילדים מגיל שלוש עד 12 עושים שימוש באינטרנט, שליש מהילדים הם בני שלוש עד שש, וזה מעניין בפני עצמו.
זבולון אורלב: אחוז גבוה יותר מאשר השיעור בקרב חברי הכנסת.
אורלי לוי אבקסיס: השאלה כמה זמן הם מבלים באינטרנט.
ג'מאל זחאלקה: הרבה זמן.
יצחק קדמן: יש לנו גם את זה.
יפה ציונית: ואינטרנט מהווה מקור המידע העיקרי של בני 15 עד 18, ביחס לאמצעי מדיה אחרים.
זבולון אורלב: היום כבר הסבתות מתכתבות עם הנכדים בפייסבוק.
יפה ציונית: פה יש נתונים על התנדבות של בני 14 עד 18.
יפה ציונית: 28% מהילדים בישראל נוטלים חלק בפעילות התנדבותית במהלך שנת הלימודים וזה כולל את כל תחומי ההתנדבות, חינוך, רווחה, חקלאות, שירותי חירום והצלה ובזאת סיימתי.
יפה ציונית: תודה על ההקשבה.
זבולון אורלב: חברים, אנחנו עכשיו נפתח את הדיון.
זבולון אורלב: אני מבקש קודם כל מניצב משנה ערן קמין, שהוא הראש החדש של מדור הנוער במשטרה.
ערן קמין: תודה, אדוני.
ערן קמין: ראשית, בפתח דבריי אני מבקש להודות כמו כל האחרים, לד"ר קדמן ולמועצה לשלום הילד, על הפרסום, אני לא אגיד שהוא מאלף, ד"ר קדמן, אבל הוא בהחלט ממצה ונכון ושם אותנו כמצע לדיון בדיוק במקומות הנכונים.
ערן קמין: אני רק הערה אחת, אנחנו בירידות בכל סלי העבירות, בניגוד לדעה הרווחת ולעיתונים הרווחים, אנחנו בירידות בכל סלי העבירות בנוער שנה מול שנה וגם במגמות רב שנתיות.
ערן קמין: אני בהחלט מניח שהמגמה הזאת תימשך.
ערן קמין: צריך לזכור שבעבירות מסוימות, שנקראות עבירות חשיפה, אנחנו מבקשים להעלות בהם – סמים, סכין וכדומה.
ערן קמין: למרות הירידה, הירידה היא לא טובה ואני מקווה שבמהלך שנת 2011 אנחנו נעלה בנתונים האלה.
ערן קמין: אבל מעורבות של בני נוער בעבירות רכוש, בעבירות אלימות, נלווה לאלימות, במוסדות חינוך, אנחנו רואים ירידה ואני חושב שחלק מהתרומה לירידה הזאת, היא גם של משטרת ישראל, גם של עמותות.
אורלי לוי אבקסיס: גם בפרויקט עיר ללא אלימות.
ערן קמין: אין לי נתונים לגבי עיר ללא אלימות.
ערן קמין: אבל למשל, אני מגיע הבוקר מכנס של תוכנית סיכויים, שזו תוכנית של משרד הקליטה, שרה כהן במשרד הקליטה ומר סילואני שמוביל את הפרויקט הזה.
זבולון אורלב: יש לי שאלה מעצבנת.
זבולון אורלב: תגיד לי, אולי בגלל זה שאנשים מתייאשים מלהגיש תלונות למשטרה, כי הם יודעים שלא יצא להם מזה שום דבר בעבירות רכוש וכל מיני הדברים האלה?
זבולון אורלב: בני נוער.
ערן קמין: אז ככלל, יש ירידה בעבירות רכוש בכלל.
זבולון אורלב: לא לא, יש ירידה בהגשת תלונות.
זבולון אורלב: אני לא יודע אם יש ירידה בעבירות.
זבולון אורלב: זה חלק מהעניין, אולי אנשים התייאשו.
ערן קמין: יכול להיות שחלק מהסיבות זה בגלל שאנשים פחות מדווחים.
ערן קמין: לא הגיוני כל-כך, אדוני, כי אנשים צריכים את הביטוח ולכן, במקרים של עבירות רכוש, הדיווח הוא כמעט אינהרנטי בתוך האירוע.
ערן קמין: כי אתה לא אולי, לצערי, לא מצפים שהמשטרה תשיב את הרכוש, ועל כך אפשר לנהל דיון אחר.
אורלי לוי אבקסיס: אבל על זה אפשר לבקש נתון, כמה מהאזרחים באמת מבטחים את הרכוש שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: במצב סוציו אקונומי כזה או אחר, באשכולות כאלו ואחרים, אני בטוחה שרוב האנשים לא מבטחים את הרכוש שלהם.
אורלי לוי אבקסיס: כי זו עלות שנוספת להוצאות.
זבולון אורלב: אני חושב שזה ראוי למחקר קצת יותר מעמיק, מאשר סתם איסוף נתונים.
ערן קמין: יכול להיות, גברתי.
ערן קמין: אני חושב שד"ר קדמן כבר לא יכול לעשות יותר מחקרים.
זבולון אורלב: לא לא, אתם, אתם, יש מחלקת מחקר גם במשטרה.
ערן קמין: נכון.
זבולון אורלב: אני חושב שלפחות לגבי עבירה אחת, אפשר לקחת לדוגמה, לחקור קצת יותר בעומק מה המשמעות של הירידה הזאת.
ערן קמין: אבל לעומת זאת, בעבירות אלימות, בעיקר עבירות בתוך בתי-הספר ושבהם אנחנו רואים ירידה, הן כן עבירות מדווחות והן כן עבירות שאנחנו רואים בהן מגמה ארוכת שנים של ירידה.
ערן קמין: הערה קטנה, חבר הכנסת גנאים יצא, אבל אני מציע לא לסמוך על עיתונים שאומרים שקצין הנוער לא נמצא ארבעה שבועות.
ערן קמין: האמת היא איפה שהוא באמצע, מן הסתם, כדאי לברר את הדברים עד תומם, לפני שנסמכים על עיתון כזה או אחר.
זבולון אורלב: מצבת קציני הנוער שמטפלים גדלה?
זבולון אורלב: קטנה?
זבולון אורלב: ניהלנו מאבק גדול כדי שתהיה יחידה גדולה.
זבולון אורלב: והצלחנו.
זבולון אורלב: אז אני לא יודע מה קרה מאז ימי סוזי בן ברוך.
ערן קמין: מערך הנוער במשטרת ישראל מונה קרוב ל- 600 איש, מחולקים לעובדי נוער שמבצעים את החקירה ולפקחני נוער, בלשי נוער, קציני נוער וכדומה, קרוב לכ- 600 איש.
ערן קמין: אני אגיד בהכנעה, אדוני, תמיד טוב שיהיו יותר.
ערן קמין: השורות חסרות, לצערנו, יש לנו מצוקות של כוח-אדם בארגון, שאנחנו עובדים לטפל בהן והן משליכות גם על מערך הנוער.
ערן קמין: אבל מערך הנוער במשטרת ישראל הוא איזה שהוא, נגדיר אותו כיהלום, איזה שהיא שמורת טבע שאנחנו, ראש הארגון והמפקדים, מנסים לשמר אותו ככזה.
זבולון אורלב: חנה שדמי, מנהלת שפ"י במשרד החינוך.
חנה שדמי: קודם כל, אני גם רוצה להצטרף ולהודות למסמך העבודה שמוגש לנו ולא מסמך מדף ואצלי הוא בפירוש מסמך עבודה.
חנה שדמי: אני בוחרת להדגיש כמה מגמות חיוביות, מפני שהן יכולות להאיר גם על המגמות השליליות.
חנה שדמי: מגמה אחת שאני רוצה להדגיש, דווקא בנושא של המגזר הערבי, זה כל הנושא שיש יותר ילדים, בעיקר בגני ילדים.
זבולון אורלב: זה גני ילדים שלוש-ארבע?
חנה שדמי: גילאי שלוש-ארבע, עקב תיקון חוק לימוד חובה והחלה ביישובי הצו, אם לדייק.
חנה שדמי: ככל שנתחיל בגילאים יותר צעירים, וילדים יותר צעירים יגיעו למערכת, אולי תהיה אפשרות לצמצם את הפער וככל שנעבור יותר עם ההורים והילדים הצעירים, זו מגמה שיכולה לצמצם את הפער.
חנה שדמי: נקודה שנייה שאני רוצה להדגיש עליה, זה עלייה, גם הכיוון של עלייה במספר הילדים שנמצאים בתוכניות של מצטיינים, זאת גם מגמה.
חנה שדמי: לראות את זה גם במקום הזה.
חנה שדמי: אני רוצה קצת לדבר על הנושא של אלימות כי אני חושבת שכאן כדאי להדגיש גם שזה מופיע בכל מיני נתונים, בצורה עקבית.
חנה שדמי: גם מחקר של בנבנישתי, גם בנתונים שלכם, גם בנתוני המיצב, אנחנו רואים מגמה של ירידה בילדים המעורבים באלימות וזה גם במגמה שהמשטרה מציינת.
חנה שדמי: אני חושבת שזה קשור גם לכך שמשרד החינוך שם את זה כאחד מהיעדים שלו, גם למבנה של אופק חדש, שאפשר ליותר שעות פרטניות וליותר שיחות אישיות בין ילדים למורים, גם לעבודה מול נתונים וכל הזמן גזירה של נתונים וגם לעבודה על כלל המערכת, תוכנית מערכתית שעובדת היום ב- 1,300 בתי-ספר, כולל זיהוי של בתי-ספר במיקוד שיש בהם ריבוי של אלימות, כולל פיתוח של תוכניות, גם טיפול בילדים אלימים.
אורלי לוי אבקסיס: ושם יש יועצות קבועות?
חנה שדמי: יועצות חינוכיות יש ביסודי בכ- 50%, 60%  מבתי-הספר, במספר מאוד קטן של שעות.
אורלי לוי אבקסיס: סמלי, נכון.
חנה שדמי: הושקע בשנתיים האלה בהרבה תהליכי הדרכה לבתי-הספר בתחום הזה.
חנה שדמי: אני רוצה לציין את המגמה הזאת.
חנה שדמי: גם כל נושא של עבודה של ילדים בסיכון, אני רוצה לציין את העבודה של כמה משרדים.
חנה שדמי: אנחנו שותפים בתוך תוכנית לילדים ולנוער בסיכון, יישובי שמיד.
חנה שדמי: יש פה מגמה לזהות שיישובים יכירו מי הילדים בסיכון ולמצוא תוכניות שמותאמות.
חנה שדמי: צריך לבדוק בטווח של שלוש שנים, אם השיטה הזאת נותנת את אותותיה, אבל מבחינת מערכת החינוך מה שזה נגזר לשולחן העבודה שלי, אני אצמצם, שיותר מורים ידעו לזהות ילדים במצוקה וגם הדו"ח שניתן אתמול, שדובר אתמול בישיבה, מדבר על להפוך את זה לשפה שלכל מורים, רופאים, עובדים סוציאליים, יעבדו.
זבולון אורלב: שם זה יותר ממוקד בילדים בסכנה.
חנה שדמי: לא, אבל ילדים בסכנה, זה נכון, אבל יש בזה גם גרעין לראות, להתחיל לראות.
זבולון אורלב: לו יהי, הלוואי שאותה רגולציה שתחייב את משרדי הממשלה, היא תהיה בכל התחומים.
חנה שדמי: לדבר על נשירה, אחד מהדברים של לדבר על נשירה, זה לזהות כמה שיותר מוקדם ילדים במצוקה ולתת להם את הטיפול קודם.
חנה שדמי: ולא להגיע עד קציני ביקור סדיר, אלא צריך לעשות את זה הרבה קודם ואכן, ככל שמורים וגננות ידעו לזהות יותר, מוקדם יותר אותות מצוקה, יש סיכוי שיגיעו ליותר ילדים.
זבולון אורלב: אני רק אומר לחברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שבסוף בסוף לא היועצת היא זו שמזהה את הילד.
חנה שדמי: לא, אבל היא הכתובת.
זבולון אורלב: המחנכת או מורה.
אורלי לוי אבקסיס: ברוב המקרים האחרונים, היועצת היתה זאת שזיהתה.
זבולון אורלב: תנו לי לסיים משפט.
זבולון אורלב: להערכתי, מתוך הבנה מה קורה בבית-הספר, הרי בית-ספר יש 500, 600 תלמידים ויש יועצת, אפילו במשרה מלאה, היא לא מכירה.
חנה שדמי: התפקיד של היועצת להיות שם לעזר גם לצד המורים שמזהים.
זבולון אורלב: מאה אחוזים.
זבולון אורלב: היא זו שנותנת בעצם את הגיבוי המקצועי, את הידע המקצועי, את התמיכה המקצועית, את הסביבה המקצועית, לפדגוגים, למחנכים באותו בית-ספר, על-מנת שלהם יהיו את הכלים לזהות ובמקרים מסוימים, גם להפנות להתייעצות.
זבולון אורלב: אבל היא לא עומדת בחזית הראשונה מול התלמידים.
זבולון אורלב: הזיהוי הראשון, היא לא מכירה את הילדים בכלל.
אורלי לוי אבקסיס: לא, לפעמים הילד מרגיש הרבה יותר חופשי לגשת דווקא ליועצת.
זבולון אורלב: או שכן או שלא.
אורלי לוי אבקסיס: וזה מתועד במחקרים.
זבולון אורלב: סיימת?
חנה שדמי: אני אומרת שגם בנושא של תאונות הדרכים, זה גם, גם בנושא של עישון, זה תוצר של המון הסברה במערכת החינוך.
חנה שדמי: אבל אני רוצה להגיד נקודה אחת שאני אצטרך בטח בשנה הבאה לדון בה יותר, זה העלייה בנושא של אלכוהול.
חנה שדמי: וזה דבר מאוד מאוד חשוב.
יצחק קדמן: שם חרף ההבטחות חסר תקצוב.
זבולון אורלב: חברים, אנחנו נכנסים עכשיו למשטר דיבור מהיר.
זבולון אורלב: פארה חודרוב מיוניסף.
פארה חודורוב: שלום רב, כבוד היושב-ראש.
פארה חודורוב: אני מבקשת לפתוח את דבריי בשאלה שהיא תישמע אולי עם איזה שהיא ציניות אבל אני חושבת שהיא רצינית מאוד, איך היתה נראית המדינה והחברה, ללא הדו"ח של המועצה לשלום הילד.
פארה חודורוב: האם היה לנו?
פארה חודורוב: על-ידי מי?
פארה חודורוב: אז מכאן אני גולשת לומר ברכות גם למועצה וגם לעומד בראשה, ואולי להציע לכבוד השנה הבאה לדו"ח ה- 20 שהמועצה כנראה גם כן תעבוד עליו, שהמדינה תיקח את זה ברצינות קצת יותר גדולה ואולי תושיט יד גם ברמה תקציבית.
פארה חודורוב: אני מניחה שלמר קדמן יהיו הצעות ייעול איך לשפר את הדו"ח.
פארה חודורוב: כי בעצם, מה שקורה, המגזר השלישי מחליף גם כאן את תפקיד המדינה.
פארה חודורוב: מזל וטוב מאוד שיש כזה דו"ח מקיף ועם נתונים די מזעזעים בחלק ניכר מהתחומים, אבל יחד עם זאת, בואו נזכיר לעצמנו, זה התפקיד של המדינה, אחד – לפרסם תקציבי ילדים, אין פרסום ונראות של ילדים בתקציבי המדינה, החובה של המדינה לפרסם תקציב ילדים שנתי, שהוא מפורט, שברור מה בכל תחום מגיע לילדים.
פארה חודורוב: כל עשייה היא תלוית תקציב ואני חושבת שהנתונים של ה- OECD שאתה הזכרת, כב' היושב-ראש, יכולים להיות מצפן בשביל כל היושבים כאן לאן לשאוף.
פארה חודורוב: אנחנו נשמח לעזור כיוניסף ישראל, בעריכת המטלות שהוטלו על מר קדמן.
פארה חודורוב: אני רוצה גם לציין שבעצם אין מערכת ארצית מקיפה לאיסוף נתונים, על זכויות של ילדים, על המצב של יישום הזכויות של הילדים בישראל לפי האמנה שמחייבת את המדינה זו השנה ה- 20.
פארה חודורוב: ועל כן, באמת, קידום החוק של נציבות שלום הילד, כפי שאנחנו גם התבקשנו כיוניסף להכין הצעה שתונח.
זבולון אורלב: איפה זה עומד?
זבולון אורלב: אני כבר מחכה.
פארה חודורוב: תוך ימים ספורים, על שולחנך.
פארה חודורוב: היא עוברת הגהות אחרונות והיא מבוססת על מודלים של מדינות אחרות, אבל גם על יכולות של נציבויות בישראל, כפי שביקשת ובעצם אני חושבת שראי המצב של הילדים היום הוא ראי המצב שלנו כאומה, כחברה, כמדינה בדור הבא.
פארה חודורוב: אז אם המדינה לא תשקיע היום בתיקון המצב הזה ובשיפור הדו"ח הזה ובמניעה, כמו שכל המשרדים בוודאי שמטפלים בילדים יסכימו, אז בעצם, כבר היום אנחנו יכולים לצפות, מר קדמן, איך בעוד 20 שנה הדור הבא ייראה ומה התמונה שתהיה לשולחן הזה בעוד 20 שנה.
פארה חודורוב: אז אולי נתחיל להסתכל גם קצת קדימה.
פארה חודורוב: נקודה אחרונה, נראה לנו חשוב, כדאי לקדם מעקב גם בהשתתפות של ילדים על המצב שלהם ועל החיים שלהם ועל הזכויות שלהם.
פארה חודורוב: אז אנחנו נשמח גם כן פה.
זבולון אורלב: תודה רבה לך, פארה מיוניסף.
זבולון אורלב: חנה שטרום כהן, פסיכולוגית קלינית שבסוף תמיד תגיעי עכשיו למשפט האחרון.
זבולון אורלב: בקצרה, בבקשה.
חנה שטרום כהן: אני רוצה להדגיש שמאחורי או בבסיס של כל התופעות שדובר בהן היום בהרחבה עומד הגורם הנפשי.
חנה שטרום כהן: ככל שאנחנו מזהים את הגורם הנפשי מוקדם יותר, אנחנו יכולים לעשות טיפול, זה משפיע על כל השרשרת, כולל היכולת להתמודד עם עוני ולצאת משם.
חנה שטרום כהן: היחסים בתוך המשפחה, שיוצרת מעגל של אלימות שיוצא מהמשפחה גם החוצה, ומשפיע על כל תחומי החיים.
חנה שטרום כהן: ולכן, מאוד חשוב לחזק את המערכת על כל השלוחות שלה, גם התחנות לבריאות הנפש, גם לשכות הרווחה, פסיכולוגים במערכת החינוך.
חנה שטרום כהן: כל הגופים שמעורבים בעניין, חייבים דווקא להשקיע בזה ולא להפריט ולא לסגור, לא לייבש ולא לצמצם.
זבולון אורלב: רז משגב, מטה המאבק למען הגרושים.
זבולון אורלב: בבקשה, בקצרה.
רז משגב: תודה.
רז משגב: אני מודה לכב' היושב-ראש על מתן רשות הדיבור וליצחק קדמן על הדו"ח המעניין שבו לשם שינוי ולהבדיל מדו"חות קודמים, בשנים קודמות, לא היתה התייחסות למגזר הזה של הגירושים ולאבות הגרושים.
רז משגב: אחד הנתונים בדו"ח אומר שיש כ- 146,000 ילדים להורים גרושים.
רז משגב: אנחנו יודעים שאחוז גבוה מאוד מאותם ילדים, הם ילדים בסיכון שאחר-כך הופך להיות לוודאי, כי אחוז גבוה מהמשתמשים בסמים, ואחוז גדול מהעבריינים, למעלה מ- 50%, הם ילדים למשפחות גרושות או חד-הוריות.
רז משגב: ובנושא הזה, יש פלח אוכלוסייה מאוד מאוד ידוע, שלא מקבל שום טיפול ושום התייחסות מערכתית.
רז משגב: כאשר הילדים האלה הם שייכים לכלל המגזרים, גם במגזר הערבי התופעה הזו קיימת, גם במגזר העולים וגם במגזר של האוכלוסייה הרגילה, הנורמטיבית שאנחנו מגדירים אותה ככזו.
רז משגב: אחד הגורמים העיקריים לכך, הוא בין היתר, גם העובדה שבבית הזה, לא ממקדים או חסר המיקוד הנכון, לכל מה שקשור בתפישה הכללית לזכויות של הפרט והמשפחה.
רז משגב: אם היו ממקדים את זווית הראייה וההתייחסות לזכויות של פרט ומשפחה בדיוני הוועדות, הרי שחלק גדול אולי מהתופעות היו עשויות להיעלם או להיות מטופלות.
רז משגב: גם שירותי הרווחה, שלכאורה אמורים לתת תשובות ופתרונות במקרים רבים, נתפשים בעיני אלה שבאים לקבל אצלם סיוע, לא כמי שמסייע אלא כמי שגורם לנזק ואפילו מדרדר אותם וקיימת גם בבית הזה השדולה של חברת הכנסת מרינה סולודקין, שמטפלת גם בתופעות האלה.
רז משגב: אחד הדברים שלטעמי מתוך ניסיוני ויש לי ניסיון של לא מעט שנים בתחום, ששינוי התפישה המערכתית המיושנת, הלא נכונה, הלא מתאימה, בשירותי הרווחה, יכולה לפתור חלק מהבעיות האלה.
רז משגב: תודה רבה על ההקשבה.
זבולון אורלב: תודה רבה לך.
זבולון אורלב: אני מקווה ששירותי הרווחה שמעו וגם הנציגה של ועדת העבודה והרווחה.
זבולון אורלב: ועכשיו, מוריה אשכנזי.
מוריה אשכנזי: אני רוצה פה לענות קודם כל.
מוריה אשכנזי: הקשר האמיץ שלנו, יש עם המועצה לשלום הילד, זה קשר, אפשר להגיד כמעט חתונה קתולית.
זבולון אורלב: מוריה אשכנזי היא מארגון האחיות בריאות הציבור.
מוריה אשכנזי: אני יושבת-ראש חטיבת אחיות בריאות הציבור, זה אחיות בתי-ספר וטיפות חלב.
מוריה אשכנזי: שמעתי בקשב רב, למדתי הרבה מהמצגת.
מוריה אשכנזי: אבל אני רוצה פה להתריע על מצב מסוים ואני הולכת בכיוון מהלך מסוים שמתקיים כבר למעשה שלוש שנים וד"ר קדמן זועק וצועק, יחד אתנו.
מוריה אשכנזי: מהלך של הפרטה.
מוריה אשכנזי: מדובר על תלמידים שהם דור העתיד שלנו.
מוריה אשכנזי: ההפרטה למעשה הפכה להיות בתחום הרפואה המונעת, שיש לה מקום ראשון בזיהוי ראשוני של כל אחד מהגורמים שכאן דיברו עליהם, אם זה התעללות במשפחה, אם זה בעיות בריאות.
מוריה אשכנזי: כל דבר שיש, למעשה אחות בית-הספר, היא זו שלמעשה אפילו, ושלא ייפגעו פה המורות היועצות, הן עוד לפני המורה היועצת.
מוריה אשכנזי: האיתור המוקדם הוא שלנו, כי אנחנו מכירות במשפחות לפני ולפנים, מתוך היכרות של ביקורי בית, מהמקור הראשון בטיפות החלב.
מוריה אשכנזי: יש לנו את הקשר האמיץ ולאחרונה אני אומרת שמה שקורה בשטח היום, זה הפך להיות, מזה שלוש שנים, זה הפך להיות משהו קטסטרופאלי, ולאחרונה עוד יותר.
מוריה אשכנזי: אני רק יכולה, אם כבר יש איזה שהם דיווחים על כיסוי חיסונים, נכון להיום אני יודעת שלדוגמה באילת אין אחיות שייתנו חיסונים, ואוספים אחיות מכל רחבי הארץ, כדי שתיסענה לאילת.
מוריה אשכנזי: זאת אומרת, נכנסות אחיות לשם בצורה של עבודה קבלנית, אינם מכירים לא את המשפחות, לא מכירות את בעיות הבריאות שישנן במשפחה.
אורלי לוי אבקסיס: ויש גם זמן מינימאלי כמה זמן הם צריכים לתת את החיסון פר ילד, כמה שניות.
מוריה אשכנזי: ארבע דקות לבדיקת ראייה, שתי דקות לחיסון.
זבולון אורלב: בספר תולדות הכנסת אין ספק שהמאבק למנוע את ההפרטה של שירותי האחיות יירשם כאחד הכישלונות של הבית הזה.
מוריה אשכנזי: לא של הבית.
מוריה אשכנזי: של החברה.
זבולון אורלב: של הבית הזה.
זבולון אורלב: הבית הזה, הוועדות בכנסת, גם ועדת החינוך והתרבות, בהיותי יושב-ראש, גם ועדת העבודה והרווחה, גם ועדה לזכויות הילד, באמת, כל הוועדות עסקו בנושא הזה יותר מחמש פעמים כל ועדה, די בשקידה ולצערנו, למרות יכולת הפיקוח שלנו על הממשלה, צריך להודות, לא הצלחנו לשכנע את הממשלה לעצור את המהלך.
אורלי לוי אבקסיס: את משרד האוצר.
זבולון אורלב: זה לא רק, לא.
זבולון אורלב: אני חושב שגם משרדי הממשלה, אם היו מעמידים את זה בראש דאגותיהם, זה חלק מהנושאים שנופלים בין משרד הבריאות ומשרד החינוך וכל אחד אחראי למשהו אחר ולכן אני בהחלט, זה פרק שהכנסת לא יכולה להתפאר בו וזה ממש חבל.
זבולון אורלב: אני מזדהה עם כל מילה שאת אומרת.
זבולון אורלב: אני חושב שנגרם פה עוול גדול מאוד לילדים.
מוריה אשכנזי: אבל אני אומרת עוד פעם שאסור להרים ידיים.
זבולון אורלב: אני לא מרים ידיים.
מוריה אשכנזי: וההפך, אולי נביא את הכנסת למצב כזה, נהפוך את הקערה על פיה.
זבולון אורלב: תודה רבה ששוב העלית את הנושא החשוב הזה.
זבולון אורלב: שירה כסלו, ארגון בטרם.
שירה כסלו: שלום לכולם.
שירה כסלו: ראשית, אני ממש מברכת את ד"ר קדמן ואת המועצה לשלום הילד על הפרסום.
שירה כסלו: אני מסכימה פה עם כולם, הוא בהחלט מסמך עבודה עבורנו.
שירה כסלו: אני רוצה כן להעיר את תשומת הלב שאנחנו עדיין נמצאים על כ- 150 ילדים שמתים כל שנה מהיפגעות.
שירה כסלו: צודק ד"ר קדמן כשהוא אומר שיש ירידה בתאונות הדרכים, לצערי, זה אומר שיש עלייה בתאונות בית ופנאי.
שירה כסלו: בדיוק מהסיבה הזאת, אנחנו פועלים, אבל לצערי הרב, עדיין לא מספיק.
שירה כסלו: אני כן יכולה לקחת נחמה מזה שאפשר לעשות שינוי.
שירה כסלו: זה בסדר, אנחנו לא כל שנה צריכים לראות נתונים רק נוראיים, אנחנו בהחלט יכולים לעשות שינוי.
שירה כסלו: אני מברכת גם את הוועדה, את ארבעת הוועדות בעצם, כי כולן עוסקות בבטיחות ילדים.
שירה כסלו: עוד דבר אחד כן חשוב, חייבת להיות תוכנית לאומית.
שירה כסלו: אני לא יודעת אם היא יכולה להיות בתוך הנציבות זכויות הילד.
שירה כסלו: צריך יהיה לבחון את זה.
שירה כסלו: אבל בהחלט יש מקום לשתף פעולה עם כל משרדי הממשלה.
זבולון אורלב: מה שקשור בבטיחות הילד, אנחנו, הוועדה לזכויות הילד, לקחנו על עצמנו את המשימה הזאת ואני כבר יכול לומר לך שבסוף ינואר, בשבוע האחרון של ינואר, אני מקווה שתתקיים אותה פגישה שקבענו, של כל הגורמים הממסדיים שקשורים בבטיחות הילד, יחד עם ארגון הקבלנים, כדי לגבש אמנה לתו בטיחות וולונטארי של ארגון הקבלנים ואני חושב שזה יעזור במשהו להפחית את מספר התאונות.
שירה כסלו: כולנו תקווה.
זבולון אורלב: ד"ר שרי פייר ממשרד הקליטה, בבקשה.
שרי פייר: שלום, תודה באמת על הדו"ח שהוא באמת מקצועי ולצערי האוכלוסייה של העולים מככבת בו לא מעט, אם כי יש, כמו שאמרת, נקודות אור בעיקר בנושא העבריינות של עולים שיורדת ושמענו פה על תוכנית סיכויים, שבאמת, ועוד תוכניות רבות אחרות, לילדים בסיכון, שמובילה עמיתתי במשרד, שרה כהן.