GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יעל אלוני: מבחינת המבנה הארגוני במשרד, לאחרונה, וזה עניין של חודשים, קמה מינהלת, קמו מינהלות, אחת המינהלות היום היא מינהלת קליטה, מה שלא היה עד היום.
יעל אלוני: כיום במשרד הרווחה, קמה גם מינהלת קליטה שהתפקיד שלה יהיה לרכז את כל העבודה המסודרת של משרד הרווחה בנושא של קליטה.
יעל אלוני: לגבי ה- Matching, יש לי הזדמנות פה לומר, גם כאיש מקצוע וגם כמפקחת, לגבי ה- Matching של ה- 25% של שירותי רווחה בכלל ובסידור זקנים בפרט, נצרת עילית לא המציאה את הגלגל.
יעל אלוני: הקשיים הם קשיים שאני נתקלת בהם ברשויות הרבות ובמקומות שאני מבקרת בהם ואגב יש 120 רשויות, ובהחלט יש קשיים.
יעל אלוני: אני חושבת שהיום אם אנחנו רוצים לצאת מהדיון הזה בלהקפיץ אותו מדרגה, לקחת מין נושא כזה, שהוא יכול לתת פיתרון וחשיבה לפחות, של כלל הארץ, ובאמת להציף אותו לדיון.
יעל אלוני: האם זה נכון, שקשישים, נגיד בעשורים האחרונים של חייהם, שלהם אנחנו רוצים לתת שירותים בניחותא ובלי הרבה בירוקרטיה ובלי הרבה מפחי נפש, האם המדינה לא יכולה לחשוב על פיתרון טוב יותר, טוב יותר, להקל עליהם את ההוצאה מחוץ לבית?
יעל אלוני: כי באמת, המדיניות שלנו, כמשרד הרווחה, זה לא להוציא זקנים מהבית אלא להשאיר זקנים בתוך הקהילה ולפקח על השירותים בקהילה כדי לתת להם.
יעל אלוני: אבל במקרים של זקנים שמוצאים אל מחוץ לבית, אלה המקרים שכבר גם בקהילה אי-אפשר לתת להם את הטיפול המיטבי.
יעל אלוני: אז אולי צריכה להיות כאן חשיבה אחרת, גם ברמה ממלכתית ולא ברמה לוקאלית של כל רשות ורשות.
דני דנון: כן, טניה, בבקשה.
טניה מקרוב: מה שביקשתי עוד לציין, שחשוב להגיד שבעיר פועלים פרויקטים גדולים שאתם מכירים גם ברשויות אחרות, כמו עיר ללא אלימות שאסנת רווה מנהלת פה את הפרויקט, כמו התוכנית לילדים ונוער, תוכנית שיש פה נאור ציון וגם המון המון פרויקטים חינוכיים שקיבלנו את הרכב האוכלוסייה שחצי עיר היא עיר עולים, אז עולים חדשים כן מטופלים בדרך כזאת או אחרת בפרויקטים האלה.
טניה מקרוב: במרכז הקליטה אמנם אמרו שנסגר, אבל בואי נגיד ככה, לא ממש.
טניה מקרוב: כשהגעתי אמרתי – איך יכול להיות נצרת עילית, עיר עולים, 50% אוכלוסייה כמעט עולים חדשים, קולטת פחות ממגדל העמק, היה לי משהו לא ברור.
טניה מקרוב: כי אמרתי – OK, יכול להיות שפה החבר'ה לא יסכימו אתי אבל זו דעתי האישית המקצועית שלי.
טניה מקרוב: כי אני אמרתי – ברגע שבן-אדם נכנס וחי על המזוודות במרכז הקליטה, הוא לא ממש מרגיש תושב העיר, ובהתחלה, גם הנתונים של משרד הקליטה, התושבים, האזרחים שגרו במרכז הקליטה, לא היו רשומים בנצרת עילית.
טניה מקרוב: בהתחלה לא הבנתי למה, כי הם ראו בהם תושבים זמניים.
טניה מקרוב: ובמגדל העמק, לעומת זאת, היתה אוכלוסייה, כאילו, קלטו עלייה, גם כל מיני פרויקטים, אבל הם ישר השתכנו בעיר.
טניה מקרוב: אז נכון להיום, יש דירות קבע במרכז הקליטה, כי זה מה שהתעקשנו, כל עוד ראש העיר מבקשת שכן יהיו דירות קלט, אבל בכל זאת, ברגע שבן-אדם נכנס לשכונה, לבית פרטי, ילדים, גן, הוא כבר מתיישב בעיר.
דני דנון: אני רוצה, ברשותכם, משפט קצר, אלכס.
אלכס גופמן: חבר'ה, אני יושב פה לא מאמין למה שאני שומע.
אלכס גופמן: אנחנו מבקשים מהילדים לחזון לאן, לאוהלים?
אלכס גופמן: אנחנו רוצים להחזיר צעירים לאוהלים, כי אין לנו דירות.
אלכס גופמן: יש בעיה וזו בעיה של מדינת ישראל, הבעיה היא שאין.
דני דנון: תודה, אלכס.
דני דנון: מר יצחק, אתה רוצה להתייחס בקצרה?
יצחק כהן: אני יושב-ראש העמותה למען הזקן, לא הרבה זמן, רק 13 שנה.
יצחק כהן: אני גם עולה חדש, הגעתי ב- 63 לנצרת עילית.
יצחק כהן: אז זה בעצם הרקע לכל הסיפור.
יצחק כהן: העמותה שדובר כאן היא בין הגדולות במדינת ישראל, היא הרבה יותר גדולה מהערים שהאוכלוסייה שלהם פי שניים או שלושה מאוכלוסיית נצרת עילית, זה אומר שהשירותים שנותנים כאן בעיר הם בסדר גודל מעבר למה שקיים בדרך כלל.
יצחק כהן: אני רק בכמה מילים אתייחס לשני דברים או שלושה.
יצחק כהן: דבר ראשון, בבית-אבות יש מחלקות שזה מחלקות ששייכות למשרד הרווחה ושם, כיום יש לנו 16 מיטות ריקות.
יצחק כהן: אנחנו עושים מאמץ גדול לעשות איזה שהוא שינוי, להבין שבלי זה, זה בעיה קשה מאוד.
יצחק כהן: בעניין הנופשון, גם שם הנופשון הוא ריק, כמעט ריק, ואנחנו מחפשים פיתרון איך אנחנו יכולים בכל-זאת לאכלס אותו.
יצחק כהן: ולעניין התעסוקה – בכסף שהצלחנו לגייס מגורמים בחוץ, השקענו פה מקום וחבל שלא יכולתם לבקש, מעל ל- 200,000 שקל, לרכישת ציוד לצורך הנושא.
יצחק כהן: בוודאי שההתחלה היא קשה, ודווקא בגלל שהבעיה היא בהתחלה והיא קשה, צריכה עזרה.
יצחק כהן: כשאומרים אנחנו לא נעשה בגלל שזה פשוט להגיד בסדר, גם אני יכול להגיד אני לא אעזור, נסגור את זה, נשלח את 20 האלה הביתה בגלל שזה לא כל-כך מתרומם.
יצחק כהן: בגלל שלא מתרומם, חייבים לעזור שכן יתרומם.
יצחק כהן: ואיך זה לעזור?
יצחק כהן: לתת כסף.
יצחק כהן: אחרון אחרון חביב, זה עניין של המשק.
יצחק כהן: חייבים להבין ואני מניח שאתם, בוודאי אתה כיושב-ראש ועדת הקליטה, אם העיריה לא נותנת 500,000 שקל, היא לא מקבלת מיליון וחצי.
יצחק כהן: פשוטו כמשמעו.
יצחק כהן: במקום לקבל את שני מיליון השקל שמזה כחצי מיליון שייך למשק של העירייה, מוותרת על המיליון וחצי וזה פשוט חבל, חבל מאוד.
יצחק כהן: ברגע שהעניין הזה יבוא לפתרונו וכמה שאני מבין, לא יהיה בזמן הקרוב, אני לא רואה שהאוצר או משרדי הממשלה יעשו כל שינוי בעניין המשק שהעיריות, הרשויות משלמות.
יצחק כהן: זה אחת הבעיות הקשות.
יצחק כהן: אם בגדול אני יכול לציין, בוודאי ובוודאי שהשירות שמקבלים האוכלוסייה המבוגרת בנצרת עילית, היא בכל קנה מידה מצוינת, לפחות לא לפי דעתי, אלא לפי כל, לפי דעת כל אלה שמבקרים ובאים לראות והבעיה היא השוליים, בשוליים אנחנו צריכים את עזרתכם.
דני דנון: עדי, התייחסות קצרה, לפני שאנחנו מסכמים
עדי ברקו: קודם כל, אנחנו שמחים על עצם קיום המפגש ועצם זה שוועדת הקליטה והעלייה מגיעה לנצרת עילית.
עדי ברקו: אנחנו מבינים שיש לנו מספר, בעצם, כיוונים שאנחנו צריכים את עזרתכם.
עדי ברקו: הכיוון הראשון זה אנחנו צריכים עזרה כספית בטיפול במאפיינים של העיר, שזה בעצם מאפיינים של עיר מתבגרת, עם אוכלוסייה שהיא אוכלוסיית עולים שאנחנו נצטרך את העזרה.
עדי ברקו: אנחנו לא נפרוט פה את הדברים, אבל אין לי ספק שאנחנו יודעים לבוא להגיד בדיוק איפה אנחנו צריכים את העזרה וכפי שאמרתי, הירידה במענקי האיזון השפיעה עלינו, לצערי, ואנחנו רוצים להגיע למצב שאנחנו בעצם לוקחים ומטפלים.
עדי ברקו: במישור של בעצם החקיקה, אין לי ספק שמשרד הבריאות מהווה דוגמה וסמן ימני שאני חושב שמשרד הרווחה יכול לבוא ואין לי ספק, לבצע איזה שהוא תהליך של אולי למידה ואני לא מדבר על כלל הפעילות כי הפעילות של עלמה ואני רוצה לברך את עלמה פה מעל גבי השולחן הזה, היא פעילות עניפה, כבירה, אדירה, ומצוינת ובעלות מאוד נמוכה, ואין לי ספק שהעירייה תמצא את ה- Matching לפעילויות שהיא בעצם רוצה לתת לאותם 9,000 או 10,000 זקנים שיש לנו, וכמובן גם פחות זקנים ולכל השאר.
עדי ברקו: כדי לטפל אבל בעלייה מאסיבית ואתה, אדוני היושב-ראש, נגעת בדיוק בנקודה.
עדי ברקו: אנחנו צריכים מספרים גדולים יותר, אבל כדי שיהיו מספרים גדולים יותר, צודק חבר המועצה, מר גופמן, שאמר – אנחנו צריכים עזרה, זה אומר שצריכים קודם כל לתת סיבה לאנשים לבוא לפה, שזה עבודה, צריכים לתת להם מקום לגור, וצריך לתת להם מה שנקרא את ההקלות.
עדי ברקו: אם אנחנו רוצים להוציא אנשים ממדינת תל-אביב שזה גדרה – חדרה, צריך לתת להם את התמריצים, מענקים, והסיבות להגיע ולהכין את הדברים.
עדי ברקו: אין לי ספק שהוועדה ברשותך, תפיק את הלקחים הנכונים ותוביל את הדברים.
דני דנון: אני רוצה לומר לסיכום שאנחנו מודים לראש העיר ולחברי המועצה על האירוח וקיום הישיבה.
דני דנון: ברור לנו שיש עבר ויש עתיק, ולגבי העבר, ההתמודדות פה היא טובה, לגבי העתיד, ההתמודדות היא גם חשובה ביותר וחשוב אמת לראות איפוא את החזון ביום יום.
דני דנון: אני רוצה ברשותכם להקריא את הודעת הסיכום של הוועדה:     ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, בישיבתה בעיר נצרת עילית, מברכת את העיר נצרת עילית על היותה שיאנית ארצית בקליטת עלייה.
דני דנון: הוועדה מברכת את העירייה על היוזמות והמגמה לחיזוק האחיזה היהודית בגליל והכוונות להביא אוכלוסיות צעירות לגליל.
דני דנון: הוועדה פונה לשר האוצר, מר יובל שטייניץ, בבקשה לשקול בשנית את כל נושא קיצוץ מענקי האיזון לעיר ולתת הטבות מס למפעלי תעשיות עתירות ידע בנצרת עילית, שימשכו אוכלוסייה צעירה וחזקה.
דני דנון: אני רוצה להודות לכל הנוכחים, אנו מתחייבים לחזור לפה שוב בעוד מספר חודשים כדי לראות איך הדברים מתקדמים ומיושמים.
דני דנון: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.
דני דנון: על סדר היום: קשיים ברישוי מקצועות רפואיים לעולים.
דני דנון: חברתי, חברת הכנסת ליה שמטוב, היו"ר הקודמת של הוועדה, עסקה בנושא הזה, ולפניי גם עסקו בנושא הזה, ואני מקווה שהדיון היום לא יהיה עוד דיון מני רבים, אלא שנוכל להתקדם בנושא הזה, שמשקף מצוקה רבה של עולים שרוצים לעלות לארץ, לעסוק במקצוע הרפואה, ומכיוון שיש מספר חסמים, אפשר לקרוא לזה אפילו כשלים, חלקם לא עולים, או חלקם חוזרים לארצות המוצא, ואני חושב שכולנו לא רוצים לראות - עולים לחוזרים לארצות המוצא, כי לא יכולים לעבוד.
דני דנון: אני מודה לסגן שר הבריאות, שמכבד אותנו בישיבה זו, ולמנכ"ל המשרד, שהגיע גם.
דני דנון: אני מבקש, סגן השר, אני יודע שאתה קצר בזמן, אבל מבקש לקבל מדגם של הנציגים של הארגונים, בכמה דקות, שיציגו את המצוקה שלהם, ואז לבקש את ההתייחסות שלך, ואז המנכ"ל נשאר אתנו, שנוכל להתקדם.
דני דנון: אני מבקש ממר לב ממועצת ארגוני העולים, מה החסמים של העולים, שאתם מרגישים שאתם צריכים לייצג פה היום?
מאיר לב: אנחנו ישבנו פעמים רבות, ואנו חושבים שמשרד הבריאות מתעלם ומזלזל בוועדה, בשרים, בחברי כנסת, בכל מי שנמצא כאן בוועדה, כי יש החלטות, ואף פעם לא מבצעים אותן.
מאיר לב: כבר הפעם השנייה שמחליטים שתהיה ועדה, ועדה אחת שתבדוק את כל הנהלים, שפרופ' דורון יהיה חלק מהוועדה.
מאיר לב: משרד הבריאות מחליט שזה לא רציני או לא צריכים, או מה הסיבות שלהם, שלא מוכנים שיבדקו את כל הנהלים ואת כל התהליך.
מאיר לב: יותר מ-80 אחוז מהרופאים נכשלים בבחינות.
מאיר לב: רופא שמגיע ואין לו אישור – מציעים לו לעבוד בניקיון מדרגות, אולי בניקיון של בית החולים, אבל לא לעבוד בבית החולים.
מאיר לב: עובד זר שמגיע לארץ והוא רופא, הוא כן יכול לעבוד בבית החולים.
מאיר לב: אז יש לנו רופא שיש לו סבא שהוא יהודי, לפי כל הנהלים הוא יכול לעבור גיור ולהיות יהודי, אז ההמלצה זה לא להתגייר.
יעקב ליצמן: זה גם שייך לגיורים?
מאיר לב: לא, אבל אם הוא מתגייר, הוא לא יעבוד כרופא.
מאיר לב: בבית החולים יגידו: אתה צריך להפסיק לעבוד, תלך לנקות מדרגות, כי אתה יהודי, כי אתה בא בחוק השבות.
יעקב ליצמן: אני מציע לך, היות שאני באתי לכבד אתכם, עם כל הכבוד – זה לא הסגנון שצריך להיכנס, כי זה לא הנושא.
מאיר לב: אבל זאת המציאות.
יעקב ליצמן: זה לא המציאות ולא הנושא.
מאיר לב: אני כבר הייתי בבית חולים שביקשתי רופא שיגיד משהו על הדוח שהיה, הוא אומר: אני לא קורא עברית.
דני דנון: נמצאים פה כל הנהלת משרד הבריאות.
דני דנון: מה אתם מבקשים ממשרד הבריאות היום?
מאיר לב: להקים את הוועדה, להזמין את פרופ' דורון, ולנסות לבדוק את כל התהליך, למה כל הרופאים נכשלים.
מאיר לב: למה עושים כל כך הרבה בעיות?
מאיר לב: למה לפעמים רופא שנכשל צריך לקחת עורך דין כדי לבקש את הבחינה או כדי לבדוק את המצב שלו?
מאיר לב: למה לא יכולים לעשות את זה פתוח?
מאיר לב: למה כשביקשנו חומר, שולחים את החומר שמעניין למשרד הבריאות, שעם זה גם נכשלים בבחינות.
מאיר לב: למה אדם שעונה על שאלה אחת משלוש, אומרים לו שנכשל, ואחר כך בודקים, ושתי שאלות היו נכונות, והוא עבר את הבחינה, אחרי שעשה מאבק של שנה-שנתיים, שהוא ניקה מדרגות?
דני דנון: בקשה אחת שרשמתי לפניי - נגישות למבחן.
מאיר לב: כן, להקים את הוועדה עם פרופ' דורון, ולברר את הנושא.
דני דנון: למה צריך ועדה?
מאיר לב: כי כאן החליטו שתהיה ועדה, שתבדוק את כל התהליך.
דני דנון: נאמר שאנחנו הוועדה, ואנחנו מקבלים החלטות.
דני דנון: מה אתם הייתם רוצים להשיג בסוף התהליך?
מאיר לב: לאפשר את כל התהליך, לראות איך אפשר לעשות, כדי שלא 80 אחוז מהרופאים נכשלים - זה לא מקובל.
מאיר לב: זה אנשים שעבדו כרופאים.
מאיר לב: אדם שעולה לארץ ולא נותנים לו לעבוד, אחרי שנה, שנתיים, שלוש, הוא כותב לספרד, ומקבל שם עבודה למחרת.
דני דנון: אני מבקש מיעקב ליצמן, סגן שר הבריאות, להתייחס, בבקשה.
יעקב ליצמן: אני רק אפתח – אני צריך לענות, יש שאילתות, שאני חייב לעלות.
יעקב ליצמן: אני רק אפתח, ויש לנו מצגת שהמנכ"ל יציג, וזה יענה על רוב השאלות.
יעקב ליצמן: אני רוצה להתעלם ממה שהתחלת.
יעקב ליצמן: עצם העובדה שבאתי לוועדה – משתי סיבות: קודם כל, כי היושב-ראש ביקש, ואני מכבד את היושב-ראש, ואני רואה את הנושא חשוב – אני לא בא לכל ועדה בכנסת, אין פשוט זמן.
יעקב ליצמן: הנושא חשוב לנו.
יעקב ליצמן: קודם כל נשים את היסודות.
יעקב ליצמן: משרד הבריאות צריך רופאים, אז אף אחד לא יגיד לנו שאנחנו לא צריכים רופאים, ומכשילים.
יעקב ליצמן: מה עוד, שאנחנו מחפשים בחו"ל רופאים.
יעקב ליצמן: בי"ת, תתפלא לשמוע כמה ישראלים נכשלים במבחנים כאן, שהם יורדים לאיטליה, למקומות אחרים.
יעקב ליצמן: אז זה דיון נפרד – הכניסה קשה, אנחנו רוצים את ההכי טובים.
יעקב ליצמן: לצערי, אין מספיק רופאים.
יעקב ליצמן: זה לא אומר שנכשל במבחנים כאן, שהוא לא רופא טוב.
יעקב ליצמן: זה שני דברים.
יעקב ליצמן: זה היסוד:	אל"ף, אנחנו רוצים רופאים, גם עולים, כי חסרים רופאים.
יעקב ליצמן: בי"ת, הרבה נכשלים.
יעקב ליצמן: זה לא חייב להיות דווקא עולים, הבחינות לא קלות, אבל אנחנו רוצים את הרפואה הכי טובה.
יעקב ליצמן: אחר כך יש בהחלט דברים שצריך להקל עליהם.
יעקב ליצמן: גימ"ל, אני האחרון שאגיד לך שלא צריך לחפש פתרון; בהחלט כן.
יעקב ליצמן: אני בעד זה, אני חושב שצריכים את זה, ולכן המשרד בראשות המנכ"ל יעשו את כל הדברים לבוא לקראת הרופאים, לקראת העולים, להקל את הקבלה.
יעקב ליצמן: אני מסתפק בפתיחה.
יעקב ליצמן: אני אשב עוד כמה דקות, אני אעביר למנכ"ל, שיציג לכם את הדברים שכבר נעשו, את הבעיות, מה שאנחנו מתכוונים לעשות, ואם יש הערות, נשמח לשמוע.
דני דנון: דניאל אוברמן, גם אצלכם ראיתי את מצוקת העולים.
דניאל אילון: כן.
דניאל אילון: תודה לסגן השר שמופיע בישיבה, ולאדוני היושב-ראש שיזם את הישיבה.
דניאל אילון: עולים מארצות הברית, קנדה, אנגליה והרבה מארצות המערב אינם נדרשים לבחינה, אבל הם כן נדרשים לעמוד בהליך של ייסורים בגישתם למשרד הבריאות.
דניאל אילון: אין אפשרות לקבל מענה טלפוני במשרד הבריאות, אין אימייל במשרד הבריאות באגף רישוי, מקצועות רפואיים.
דניאל אילון: אנחנו עוסקים באנשים עם חינוך של 25, 30 שנה, שאנחנו על כל המדינה מכירה בזה שהם חייבים להגיע לפה, ואז הם נדרשים לתרגם מסמכים מאנגלית לעברית.
דניאל אילון: זו דרישה מינימלית מפקיד שעובד באגף לרישום מקצועות, שיידע רמת אנגלית סבירה.
דניאל אילון: עוד דבר פה, הוא לא יכול לקבל מענה לפני עלייתו – האם ייקח לו חודשיים להוציא את הרשיון או ייקח לו ששה חודשים.
דניאל אילון: כל הגופים במדינה, משרד הפנים, משרד הקליטה, הסוכנות היהודית, כולם באים לקראת העולים, לתת להם תשובות לפני עלייתם.
דניאל אילון: למה משרד הבריאות והאגף לרישוי מקצועות לא יכול לתת מענה לאדם, שיודע שמגיע ויכול להתחיל לעבוד?
דניאל אילון: הרי ניתן לבדוק את הדברים לפני כן, והדרישה שרק אם תהיה לו תעודת זהות הוא יוכל להתחיל את הליך הרישוי, ולא יודע אם זה ייקח לו חודשיים או ששה חודשים, יש לנו אבטלה פה של אנשים מאוד מוכשרים, שלא יכולים להיכנס למעגל העבודה.
דניאל אילון: חבל על הזמן הזה.
דניאל אילון: האשים האלה יושבים בבית, ממתינים בתשובות, והם לא יכולים להרים טלפון ולקבל תשובה, כי אין מענה טלפוני במחלקה, לרוב אין פקסים – או נענים או אובדים, ואין אימייל.
דני דנון: איך הם יוצרים תקשורת?
דניאל אילון: דואר רשום.
דניאל אילון: אתה אפילו לא יכול לגשת למשרד ולמסור מסמך – אם אתה ניגש לשומר במשרד, הוא יגיד לך: תשלח את זה בדואר אלינו.
דניאל אילון: רמת השירות אינה ברמה סבירה.
יעקב ליצמן: אתה חושב שחייבים לקבל את האנשים.
יעקב ליצמן: זה לא נכון לשלוח?
יעקב ליצמן: תאר לעצמך שכל הרופאים יבואו למשרד הבריאות.
דניאל אילון: בכל משרד יש שעות קבלת קהל.
דניאל אילון: במשרד הזה אין.
דניאל אילון: כשרופא יכול להגיש מסמך, ייקח לו חודש-חודשיים להבין, שמישהו יסביר לו למה חסר – שלא יקבל קהל, אבל שיהיה מענה לאימייל.
יעקב ליצמן: אם לא עונים, אתה צודק.
דניאל אילון: אין דרך לשלוח אימייל, כי אין כתובת.
דניאל אילון: אבל דרישה בסיסית, אדוני סגן השר, שלפני עלייתם אנשים יכולים לקבל התייחסות, מה נדרש מהם, האם המסמכים קבילים או לא.
דניאל אילון: היום אדם עולה ארצה – כבר נבדקת תעודת הלידה שלו, תעודת הנישואין שלו, כל הדברים נבדקים לפני עלייתם.
דניאל אילון: למה מסמכים של מי שמעוניין – האדם עוזב משרה בארצות הברית, ועבודה יש לו פה, אבל הוא לא יכול להתחיל, עד שהוא גומר את ההליך הזה.
דניאל אילון: חבל.
דני דנון: כמה זמן לוקח לעולה חדש מארצות הברית?
דניאל אילון: בין חודשיים לששה חודשים בדרך כלל.
דניאל אילון: לפעמים יותר.
דניאל אילון: עוד דבר - יש ועדות מקצועיות שצריכים לבחון מסמכים מסוימים.
דניאל אילון: אין לוח זמנים שמפורסם מראש, מתי הוועדות יושבות.
דניאל אילון: עולים חדשים, אמריקאים במיוחד, הם אוהבים לתכנן מראש.
דניאל אילון: הוא לא יודע שהוועדה שהולכת לבחון את המסמך שלו, אם זה פעם בשנה, פעם ברבעון – אין מידע כזה.
דני דנון: אני רוצה לבקש מעמנואל לגבי הנושא של העולים מצרפת – קיבלתי כיו"ר הוועדה הרבה מאוד פניות בנושא הזה.
דני דנון: מה קורה מבחינת העולים מצרפת?
עמנואל נבון: תודה, אדוני היושב-ראש.
עמנואל נבון: אבקש ממר עזרא בנון, שהוא מומחה בעניין, להציג את הדברים, ברשותך.
עזרא בנון: אני המזכיר הכללי של האגודה של בוגרי מוסדות להשכלה גבוהה מצרפת.
עזרא בנון: אני רוצה להשמיע את הקול של עולים שבאים עם השכלה גבוהה, עם מוטיבציה חזקה, ושמתקבלים בקרירות, אם לא בעוינות, על-ידי משרדים שונים, כאשר המקרה הרע ביותר זה המקרה של אגף הרישוי במקצועות רפואיים.
עזרא בנון: רופא שבא מצרפת, שסיים את לימודיו האקדמאיים ושרוצה לעשות התמחות פה בארץ, או עשה חלק מההתמחות בצרפת וחלק בארץ, מתקבל על-ידי הוועדה המדעית בברכה, נותנים לו אישור, מקבל הצעת עבודה בבית החולים, אבל מסורב רשיון על-ידי האגף לרישוי, שרוצה להחזירו לצרפת, כדי שיסיים שם את ההתמחות שלו, יישאר שם שנה לעבוד בצרפת, ואז לחזור לישראל.
עזרא בנון: בדרך כלל הרופאים מצרפת לא רוצים לדבר, כי מרגישים מאוימים על-ידי האגף.
עזרא בנון: יש אחד שיש לו אומץ לב לדבר, הוא סיים את לימודיו בהצלחה, הוא עשה שלוש שנים של התמחות בהרדמה-החייאה, קיבל אישור מהוועדה המקצועית לעשות את ההשלמה של ההתמחות שלו בישראל, קיבל הצעת עבודה מבית חולים הדסה בירושלים, ולא יכול לעבוד, כי אגף הרישוי לא רואה אותו כרופא, לא נותן לו את הרשיון.
עזרא בנון: וגם כששולחים להם מכתבים, אנחנו זכינו לקבל את כתובת המייל – מקבלים תשובות שהן לא של פקידים בממשלת ישראל שרוצה קיבוץ גלויות.
עזרא בנון: מקבלים תשובות של ראש קטן, שני משפטים: אנחנו מיישמים את החוק.
עזרא בנון: אז אם החוק לא טוב, תשנו אותו.
עזרא בנון: אם החוק מאפשר לפקידים כאלה לסרב לעולים להיכנס בארץ – תשנו, או החוק או הפקידים.
דני דנון: אני מודה לסגן השר.
דני דנון: כמה עולים- -
עזרא בנון: החל משנת 2002 הגיעו לארץ מאות אנשים בוגרי מוסדות להשכלה גבוהה.
דני דנון: מתוכם כמה רופאים?
עזרא בנון: אני מדבר על רופאים.
עזרא בנון: בכל משפחה יהודית צרפתית יש רופא אחד לפחות.
עזרא בנון: רוצים לבוא.
עזרא בנון: וכששומעים שזה או זה התקבל כמהגר לא רצוי, לא באים.
עזרא בנון: יש לנו אנשים שכותבים לנו, מנסים לעזור להם כדי שיבואו.
עזרא בנון: אנחנו יודעים שהם לא יתקבלו בברכה.
ג'רמי סממה: אני מי שהוא דיבר עליו, ואני מבקש להביא את הסיפור שלי.
ג'רמי סממה: אני בן 30, למדתי רפואה בפריז.
ג'רמי סממה: למדתי שש שנים בפקולטה, עשיתי שנתיים וחצי התמחות בצרפת בהרדמה בטיפול נמרץ, ועליתי לפני שנה וחצי, וקיבלתי הכרה מהמועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית, שאומרים לי: אתה צריך להשלים שלוש שנים בהתמחות פה כדי לקבל את התואר מומחה, פה בארץ.
ג'רמי סממה: קיבלתי מסמך מהם, שהם קיבלו את כל המסמכים שלי, ואומרים: אנחנו מכירים מה שעשית, אתה צריך להשלים שלוש שנים פה כדי לסיים את ההתמחות ולקבל את התואר מומחה פה בארץ.
ג'רמי סממה: הבעיה, שמשרד הבריאות מסרב לתת לי את הרשיון, כי בצרפת, זה החוק בצרפת, אתה מקבל רשיון צרפתי רק בסוף ההתמחות.
ג'רמי סממה: בעצם, אתה מתמחה בבית החולים, אתה באחריות מנהל המחלקה, אבל אין לך רשיון.
ג'רמי סממה: מבחינת ההשכלה, יש לי השכלה יותר משמונה שנים.
דני דנון: מה האופציות שעומדות בפניך כרגע?
ג'רמי סממה: אומרים לי: תחזור לצרפת, אין אופציות.
ג'רמי סממה: אומרים: לפי החוק הישראלי, אתה לא יכול לקבל רשיון.
ג'רמי סממה: זה משפט אחד.
דני דנון: אני מבקש מהמנכ"ל לתת לנו סקירה קצרה.
דני דנון: אם המצגת ארוכה, הייתי מוותר עליה, כי השחקנים פה בחדר כולם מכירים את הנושא טוב.
דני דנון: ד"ר גמזו, אתה רוצה לעבור במהירות על המצגת, או לענות על הדברים שכואבים פה לאנשים?
רוני גמזו: תודה, היושב-ראש, חברי כנסת נכבדים, משתתפים, אני יכול לענות על כל מקרה באופן ספציפי, אבל אני מניח שהכוונה אינה לדון במקרים ספציפיים.
רוני גמזו: למשל, המקרה של ג'רמי – הוא הובא לידיעתי לפני כשבוע, עשרה ימים.
רוני גמזו: הבנתי שהבעיה במקרה הזה היא בעיית חקיקה, והדרך לטפל במקרה הזה, שהוא מתאר מקרה אחד, אבל מאחורי המקרה הזה יכול להיות שיש עוד X מקרים, זה שינוי חקיקה, ולומר שניתן לתת רשיון בצרפת גם – הרי מי שמגיע מצרפת לא צריך לעבור בחינה, והוא צריך לבוא עם דיפלומה.
רוני גמזו: ואז לעשות שינוי, ואז ישאלו אותך, למה דווקא בצרפת ולא במדינות אחרות?
רוני גמזו: אני לא בורח מזה.
רוני גמזו: הפתרון שם זה איזשהו שינוי בחוק, וצריך לבדוק את האפשרות, וביקשתי מאנשים במשרדי לבחון את התשתית המשפטית, איך ניתן להתמודד במצבים שכאלו, כי זה מקרה – אין בעיה, אנחנו נדון במקרה אחד.
ג'רמי סממה: זה לא מקרה אחד.
רוני גמזו: החוק אומר שמי שקיבל דיפלומה במספר מדינות ומגיע לארץ, לא צריך לעבור בחינה, ויכול לקבל רישוי להיות רופא.
רוני גמזו: אבל החוק אומר: קיבל רשיון ממדינות צרפת, ארצות הברית וכו'.
רוני גמזו: אבל במקומות הללו כדי לקבל את הרשיון, לא רק שאתה גומר את האוניברסיטה; אתה צריך לעבוד, למשל, בצרפת, שלוש שנים כרופא.
רוני גמזו: מה קורה – אדם שעבד שנתיים כרופא, מגיע אלינו בלי הרשיון, החוק לא מאפשר לי לתת לו.
רוני גמזו: אז אני צריך לעשות בחוק החרגה, ולומר: במקרים שבהם סיים אדם חוק לימודיו, ובאותן מדינות שבהן הרשיון תלוי בעוד X שנים של עבודה מעשית, ניתן יהיה להשלים את העבודה המעשית במדינת ישראל.
רוני גמזו: זה שינוי חקיקה, שאני בטוח שאם אגיש אותה בצורה סבירה, ואמצא את הפתרונות, ומישהו יגיד לי: למה צרפת ולא מקום אחר – אני צריך גם להסתכל על זה, על כל ההשפעות הרוחביות.
רוני גמזו: זה שינוי חוק.
רוני גמזו: זה הרבה מאוד שינויים כאלה, שכולנו בלב רחב רוצים לעשות.
ג'רמי סממה: אבל זה כבר שנה וחצי – למה אין שינויים?
ג'רמי סממה: הרבה אנשים רוצים לעלות ארצה מצרפת, ולא יכולים.
דני דנון: מה שאמרת פה חשוב לנו, ד"ר גמזו.
דני דנון: אנחנו שמחים על החקיקה.
דני דנון: אם אתם צריכים עזרה, אנחנו כחברי כנסת יכולים לעזור לכם בזה.
דני דנון: אבל הייתי רוצה לוותר על המצגת, אנחנו נפיץ אותה- -
רוני גמזו: היה כאן בדיון ביולי, והעלו בו נושאים.
רוני גמזו: אני הייתי אז מנכ"ל צעיר של שלושה שבועות.
רוני גמזו: ישבנו עם משרד הקליטה משך כל החודשים הללו, וההערות כאן כאילו זה עובר ליד משרד הבריאות לא מקובלות עליי, כי גם השר ליצמן וגם אני וכל האנשים כאן מאוד משקיעים בנושא.
יואל חסון: מה עם מבחן התוצאה?
יואל חסון: בשטח זה לא עומד.
רוני גמזו: בלי לראות את זה, אתם לא יכולים להגיד.
יואל חסון: השטח אומר את זה.
דני דנון: רוני, בוא תציג את הדברים, תתמקד בשינויים ובמספרים.
רוני גמזו: המטרה שלנו היתה להקל בכל דבר שהוא, גם לאפשר יותר רשיונות, גם להקל על התהליך, וגם לתת להם השתלבות, כי גם כשאנחנו מסיימים את תהליך הרשיון, יש בעיית ההשתלבות - לא כולם מוצאים עבודה.
דני דנון: הנושא שלנו כרגע זה הרישוי.
יואל חסון: תן להם רשיון קודם כל.
יואל חסון: מה זה עבודה עכשיו?
רוני גמזו: זו אחת הבעיות שגם משרד הקליטה מתמודד אתן.
רוני גמזו: אני עוסק גם בבעיה הזאת.
דני דנון: נתמקד כרגע בנושא הרישוי בלבד.
רוני גמזו: טוב.
רוני גמזו: יש לנו מדינות מסוימות שיש פטור מבחינה, ויתר המדינות אמורות לעבור בחינה.
רוני גמזו: לא אכנס כאן לכל התהליך.
רוני גמזו: יש קורסי הכנה לבדיקת רישוי, יש שני סוגים שמבצעים בהם את קורסי ההכנה.
רוני גמזו: בקפלן זה רישוי ובשרון זה סטאז'.
דני דנון: הבנתי שזה רק לדוברי רוסית.
רוני גמזו: לא. זה מכל המערכת, גם תושבים חוזרים, גם עולים יכולים להגיע לקורסי ההכנה הללו.
דני דנון: באיזו שפה הקורס?
רוני גמזו: בעברית.
רוני גמזו: אין קורסים בשפות האחרות, אבל חלק מהבחינות מבוצעות בשפות נוספות.
דני דנון: לא היה פילוט ברוסית של משרד הקליטה?
דני דנון: זה פילוט מוזר, כי זה שנתיים.
דני דנון: בדרך כלל פילוט זה שנה.
קלאודיה כץ: הוא היה מוצלח, והיה חד-פעמי, והדבקנו את הפערים.
רחל אדטו: מה שאתה מראה פה זה גם כאלה שלמדו בחו"ל?
רוני גמזו: כן.
רוני גמזו: הם תושבים חוזרים לכאורה.
רוני גמזו: אנחנו נותנים בחינת מגן, שנותנת 10 נקודות בבחינה הסופית.
רוני גמזו: זה ציון המעבר בבחינה הסופית, בבחינה האחרונה שהיתה במאי 2009.
יעקב גינדי: 70 אחוז בקפלן עוברים.
אסתר בלום: 20 אחוז.
רוני גמזו: תלוי על איזה מועד אתה מסתכל; זה ממוצע של כמה שנים.
יעקב גינדי: אני מדבר על סך כל המועדים.
יעקב גינדי: אנחנו בסביבות 70 אחוז מאז ומתמיד.
יעקב גינדי: המועד האחרון היה 86 אחוז.
יעקב גינדי: אני לא יודע מנין מצוץ המספר הזה.
רוני גמזו: זה המועד האחרון.
רוני גמזו: 86 אחוז.
רוני גמזו: בדיון האחרון שהיה כאן בוועדה דובר על נושא של מועדי ב'.
רוני גמזו: הנושא הזה יושם.
רוני גמזו: החל ב-2011 לראשונה אנו במשרד הבריאות בתיאום עם משרד הקליטה החלנו בתהליך של מועדי ב' לבחינות המגן.
רוני גמזו: זה כבר בשרון, גם בקפלן יהיו מועדי ב' לבחינות המגן.
רוני גמזו: זו היתה אחת ההערות, היתה בחינה אחת כבר.
רוני גמזו: בדוח הממ"מ שהוצג כאן התחייבתי, וזה כבר יושם.
דני דנון: יפה מאוד.
רוני גמזו: דובר כאן רבות על הקושי בנוסחי בחינת ההכנה בקורסים.
רוני גמזו: אמרתי: אני לא יכול לסמוך על אף אחד, אני רוצה לראות את זה בעין שלי.
רוני גמזו: לקחתי את בחינות ההכנה, עניתי על השאלות בעצמי.
רוני גמזו: בחינות ההכנה הן בחינות ברמה גבוהה.
רוני גמזו: להערכתי האישית, ואתן את זה לעוד אנשים שיבחנו את זה בעצמם, אינן בחינות קשות מדי.
רוני גמזו: הן בחינות שברמה כמו שאנו מלמדים בבתי הספר לרפואה במדינת ישראל.
רוני גמזו: אני ראיתי את זה לפני כשבועיים.
רוני גמזו: אני אעביר את זה לעוד מספר מנהלי בתי חולים ורופאים מומחים במערכת.
רוני גמזו: אני לא רוצה לעשות את זה יותר מדי, כדי שזה לא יתפזר, כדי שהם יאשרו את חוות דעתי.
רוני גמזו: זה נושא רגיש, איני יכול לחשוף את זה יותר מדי, אבל לפי הבחינה שלי, הן נראות ברמה גבוהה, טובה, אך לא קשות יותר.
רוני גמזו: סילבוס – הערה נוספת שהוטחה במשרד הבריאות על כך שאנשים ניגשים לבחינה בלי לדעת מה החומר.
רוני גמזו: גם ההערה הזו תוקנה.
רוני גמזו: במהלך החודשים האחרונים, דצמבר 2010, פורסם לראשונה סילבוס על-ידי המועצה המדעית לכל הנבחנים.
רוני גמזו: הוא נמצא באתר, וניתן לראות אותו.
דני דנון: נוהל קבוע מעתה ואילך.
רוני גמזו: אכן.
רוני גמזו: ביצוע קורס ובחינה בחו"ל – אמרו לנו: למה אתם לא עושים בחינה בחו"ל?
רוני גמזו: אנחנו לא מתנגדים.
רוני גמזו: הערנו את הערותינו בפגישות הרבות עם משרד הקליטה.
רוני גמזו: נתמוך, נלווה, ניתן סיוע מקצועי, אנחנו ננהל גם את הבחינות בחו"ל.
רוני גמזו: זה משימה של הסוכנות.
רוני גמזו: כל קורס כזה שיוקם, אנחנו ניתן את כל הסיוע, אין לנו התנגדות אלא רק תמיכה לכך.
יואל חסון: למה משנה שהבחינות לא יהיו באנגלית גם בארץ, נגיד?
רוני גמזו: הקורס, אתה שואל.
רוני גמזו: אז חלק מעבודת הרופא, אנחנו מדברים גם על נגישות – כשרופא עובד, אנחנו רוצים שהוא יוכל לדבר.
רוני גמזו: לכן אנחנו גם רוצים, יש מדינות שבהן אסור לך לקבל רשיון, אם אתה לא יודע את השפה.