GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נתן שרנסקי: אבל אם יש תוכניות מאד חיוניות שאין לנו כסף בשבילן, אם המדינה תחשוב שהן חיוניות, נשמח לשתף פעולה ולמעשה זה קורה יותר ויותר.
נתן שרנסקי: ובטח שדימה מציע ש-בוא נשב ונעשה תוכנית, אמרתי לכם במקום: אין על מה לדבר, בואו נעשה את זה מיד.
נתן שרנסקי: כי אם התכנית מבוססת על זה שהממשלה צריכה להבין יותר טוב איך באמת – ואני מאמין בזה – באמת הגענו ל-19,000 השנה, זה, דימה יודע, הישג אדיר של משרד הקליטה וגם שלנו, גם כל מי שעוסק בזה.
נתן שרנסקי: כמובן, גם המצב הכלכלי בעולם קצת עזר,  אבל אין ספק שהמטרה שלנו היא שנלך ליותר ויותר עולים כל שנה ולא לפחות עולים.
נתן שרנסקי: אנחנו צריכים להחליט איך אנחנו, עם כל המגבלות הקשות שיש, יכולים להשתמש בצורה הכי יעילה בכל בכלים שלנו.
נתן שרנסקי: על זה מדובר ברפורמה.
נתן שרנסקי: אפשר להגיד: לא הבנו משהו.
נתן שרנסקי: חשבתי שיהיו הרבה שאלות ספציפיות, אבל בזמן שאלות אמרו: לא רוצים, רוצים המשך מה שהיה.
נתן שרנסקי: עם המשך מה שהיה נישאר במספרים, נילחם איך בכל זאת לעשות עוד 500 עולים ועוד 1000 עולים – זה טוב.
נתן שרנסקי: אבל איך בכל זאת להפוך את כל התהליך של קיבוץ גלויות, של עשרות אלפי עולים – ולא רק כאלה שעדיין נשארו ברוסיה, אלא גם מהעולם החופשי כל שנה, לזה לא נגיע אחרת, אם לא נשנה את הדרכים שאנחנו פועלים.
נתן שרנסקי: עכשיו בקשר – טוב שלמה יצא – אבל שאלו: אז מה עם הנגב-והגליל?
נתן שרנסקי: למעשה כולם מדברים נגב וגליל.
קריאה: לנו זה החשוב.
נתן שרנסקי: גם לי זה חשוב, גם לסוכנות זה חשוב.
נתן שרנסקי: הסוכנות היום לא עושה מה שהיא עשתה לפני 20 שנה, לא מקימה פיזית יישובים.
נתן שרנסקי: חבל מאוד, אבל אז גם הכסף של המדינה, גם כסף של העולם – זה כבר לא תפקיד שלנו.
נתן שרנסקי: אבל כל מה שקשור לחיזוק חברתי, שותפויות – שותפויות כולן זה בנגב ובגליל.
נתן שרנסקי: אנחנו לא רק שלא יוצאים היום, אנחנו מחזקים אותם.
נתן שרנסקי: עכו, ערים אחרות, כל פעם שאני בא, מדברים רק על: פותחים עתיד.
נתן שרנסקי: איך זה הציל את העיר, איך זה עזר.
נתן שרנסקי: אנחנו לא מחלישים תוכניות, אנחנו מחזקים, אנחנו מחפשים דרך איך להשתמש יותר טוב בכלים שיש לנו, ביחד עם משרדים אחרים, ביחד עם משרד הקליטה, ביחד עם הג'וינט, ביחד עם כל מי שרק מוכן לשמוע אותנו בדאלאס, ביוסטון ובמיאמי, איך לחזק את התכניות האלה.
נתן שרנסקי: איפה ראיתם שאנחנו יורדים ממשהו פה?
אסתר בלום: בתקציב עצמו, סליחה אדוני היושב ראש, בתקציב, שורה תקציבית מאוד קטנה: עידוד עלייה, נעלמת עם הזמן.
נתן שרנסקי: אז אני רוצה להגיד: היום, אנחנו משלמים 20 מיליון דולר עבור תכנית מסע וזה לא בתכנית של עידוד עלייה, ו-50% מכל אלה שעושים מסע מברית המועצות נשארים פה.
נתן שרנסקי: זה עידוד עלייה.
נתן שרנסקי: וכאשר אנחנו מגדילים את כל הפעילות שלנו במחנות קיץ ברוסיה ובהונגריה, כל התוכניות שם הן לכיוון של עידוד עלייה.
נתן שרנסקי: השאלה רק איך אנחנו עושים את זה.
נתן שרנסקי: בדרכים שהיינו עושים את זה עד עכשיו – דרך אגב, כמעט שום דבר שהיה פה, לא קשור לברית המועצות לשעבר.
נתן שרנסקי: שם חייבים לפעול בזהירות רבה – יש שם בכל זאת כמה אלפים עולים – ואנחנו לא רוצים לאבד אף אחד מהם.
נתן שרנסקי: אני לא יודע על שום תכנית שלנו עם משרד הקליטה, שאנחנו עושים בברית המועצות, שאנחנו עומדים לסגור אותה.
נתן שרנסקי: בגלל זה גם לא הבנתי הערה שאנחנו בורחים מברית המועצות.
נתן שרנסקי: לא רק שלא בורחים, מחפשים איך אנחנו יכולים לחזק יותר כלים.
נתן שרנסקי: בכל קהילה לפני זה היה שליח עלייה וקליטה, ועכשיו יש הרבה ערים שיש בהן רק שליח עלייה או רק שליח של קליטה, או בכלל שליח נייד.
נתן שרנסקי: זה מה שהשתנה במשך חמש, שבע  שנים אחרונות.
נתן שרנסקי: מה לעשות.
נתן שרנסקי: יחד עם זה, עכשיו אנחנו מחפשים דרך איך כל שליח שיש שם יטפל בעלייה.
נתן שרנסקי: וכתוצאה מזה יהיו הרבה יותר.
נתן שרנסקי: אז אתם לא תראו את זה, את הסעיף הזה.
נתן שרנסקי: אם אתם תעשו ניתוח מה המשמעות של תכנית אסטרטגית, אתם תראו שיש הרבה הרבה יותר משאבים שאנחנו משקיעים בעידוד עלייה, בדרכים, כמובן, שמתאימות היום לאמריקה, לצרפת, לגרמניה, להונגריה ולארגנטינה.
נתן שרנסקי: ואנחנו מקווים שכתוצאה מזה תהיה יותר ויותר עלייה מכל המקומות האלה.
נתן שרנסקי: אלה הערות כלליות שלי.
דני דנון: אתה רוצה להוסיף משהו, אלן?
דני דנון: אחרי הדברים הברורים?
אלן הופמן: אולי רק שלושה משפטים.
אלן הופמן: בתקציב של מדינת ישראל בשנה הראשונה אחרי קום המדינה, הסוכנות היהודית העבירה לתקציב המדינה, בשם העם היהודי, 34.7% מכלל התקציב.
אלן הופמן: שבמונחים של היום זה היה מסתכם ב-140-130 מיליארד שקל.
אלן הופמן: עכשיו, העם היהודי נחלש ומדינת ישראל התעצמה.
אלן הופמן: ואנחנו חייבים לזכור, שהסוכנות היהודית לא יכולה להמשיך ולמלא את כל אותם התפקידים שהיא מילאה.
אלן הופמן: זה דבר ראשון.
אלן הופמן: יש לנו את העבודה המאוד מאוד קשה, כואבת וסיזיפית, לצמצם עד סוף החודש הזה 21.6 מיליון דולר מתקציב הסוכנות, בגלל הצמצום בהכנסות.
אלן הופמן: זה בלי קשר לשום תכנית אסטרטגית.
אלן הופמן: הכיוונים האסטרטגיים זו אולי התקווה היחידה שהעם היהודי ימשיך לממן את הסוכנות היהודית ולתרום לה.
אלן הופמן: אני מאד מבין את כל האנשים שיושבים סביב השולחן הזה שחושבים על הרשויות שלהם, על המחר ועל התכניות.
אלן הופמן: אבל אני רוצה לחזור לנקודת הבסיסית שבה התחלנו את הדיון.
אלן הופמן: אם יושב הראש, חברי הכנסת והחדר העצום הזה באמת מאמינים שצריך להיות המשך של העלייה, נצטרך לטפל בעץ, בלי זה, לא יהיו עולים.
אלן הופמן: עם כל הכבוד, אתה ישבת איתי ב- - -, 800 צעירים?
אלן הופמן: איך אתה חושב שהגיעו לישראל 800 איש, אם לא באמצעות הסוכנות היהודית?
אלן הופמן: ומה-800 איש האלה יהיו בשנה הבאה 30% בתכני מסע של הסוכנות  היהודית והממשלה.
אלן הופמן: ומה-30% שיהיו בשנה הבאה, אנחנו יודעים ש70%  נשארים  בישראל.
אלן הופמן: כי זו הספירלה של העלייה.
אלן הופמן: ואם לא נדאג שכל צעיר יהודי בעולם יגיע לישראל לא תהיה פה עלייה, רבותיי.
אלן הופמן: לכן, אני מברך – אני מסכים עם דימה, וצריך תכנית לאומית לנושא של עידוד עלייה, בהחלט.
אלן הופמן: דימה לא רק היה שליח, הוא היה שליח מצטיין של הסוכנות היהודית.
אלן הופמן: אני רוצה להגיד גם על מה שאמרו שלושת חברי הכנסת: אני מסכים עם כולם.
אלן הופמן: בלי שהכנסת הנכבדה הזאת והממשלה תקבל החלטה אסטרטגית, לאפשר לסוכנות היהודית ולתת לה את הכלים לעסוק בזה, אנחנו כל שנה נופיע פה בפניכם עם עוגה שמצטמקת, ועוד פעולה שנפסקת ועוד פעולה שנפסקת.
אלן הופמן: יחד עם זה, אנחנו עושים את הכול שכל הסוכנות היהודית – עם כל השליחים שלה וכל המפעלים שלה והנעל"ה שנשאר בחמ"ע, והנעל"ה שימשיך באמצעות הספירלה של הזהות היהודית – תהיה גורם תומך ומביא עלייה.
דני דנון: ברשותכם, אני מקריא את הודעת הסיכום של הוועדה.
דני דנון: הוועדה מברכת את הסוכנות היהודית על גידול במספר העולים בשנת 2010.
דני דנון: כל עולה הוא עולם ומלואו.
דני דנון: הוועדה מברכת על חיזוק פעילות הזהות היהודית בארץ ובתפוצות.
דני דנון: הוועדה מברכת את הסוכנות על תמיכה בעלייתם של בני המנשה ועל שתפעל לקידום נושא חשוב זה.
דני דנון: הוועדה קוראת לממשלת ישראל להגדיל את התמיכה ושיתופי פעולה עם הסוכנות היהודית ולפעול לחיזוק העלייה לישראל.
דני דנון: הוועדה מבקשת לקבל מהסוכנות היהודית עדכון לגבי המשמעות האופרטיבית של השינוי שהוצג בפניה, ותקיים ישיבת מעקב בנושא זה.
דני דנון: הוועדה קוראת להגברת שיתוף הפעולה בין משרדי הממשלה, בינם לבין עצמם ובינם לבין הסוכנות היהודית.
דני דנון: הוועדה מנחה את משרד העלייה והקליטה ואת הסוכנות היהודית, להכין הצעה לממשלה לתוכנית לאומית לעידוד עלייה וקליטה, תוך 45 יום.
דני דנון: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע, הנציגים המוניציפאליים, תודה רבה.
זבולון אורלב: צהריים טובים.
זבולון אורלב: אני מתכבד לפתוח את הישיבה המסורתית השנתית שמאחדת ארבע מוועדות הכנסת, את הוועדה לזכויות הילד בראשותי, את ועדת החינוך, התרבות והספורט, בראשותו של חבר הכנסת אלכס מילר, את ועדת העבודה והרווחה שמייצגת אותה כאן חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס ואת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, בראשותו של חבר הכנסת דני דנון, שהיה יושב-ראש ועדה לזכויות הילד.
זבולון אורלב: נמצאים אתנו כמובן עוד חברי כנסת נוספים, שהגישו גם הצעה בנושא.
זבולון אורלב: סדר הדיון יהיה כך שחברי הכנסת יפתחו, גם יושבי-ראש הוועדות וגם חברי הכנסת שהגישו הצעה לדיון מהיר וגם הצעות לסדר, אני רואה כאן, דיון מהיר הגישה חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, והצעות לסדר הגיש חבר הכנסת עפו אגבאריה וחבר הכנסת יצחק וקנין וחבר הכנסת ד"ר ג'מאל זחאלקה, וחבר הכנסת סעיד נפאע.
זבולון אורלב: ונמצא אתנו גם חבר הכנסת גנאים, שהוא חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט.
זבולון אורלב: אנחנו היום התכנסנו לרגל הפרסום השנתי של השנתון הסטטיסטי של המועצה הלאומית לשלום הילד לשנת 2010.
זבולון אורלב: אני חושב שלאחר שעיינתי עיון ראשוני בדו"ח, כל אחד מבין שדו"ח שהופך להיות עבה משנה לשנה, הוא דו"ח מאוד מאוד מורכב וקשה מאוד לקליטה מייד בקריאה הראשונה אבל כמובן כל אחד מחפש את הנתונים שקרובים יותר לתחום עיסוקו וקרובים יותר ללבו ואמרתי לד"ר קדמן, למנכ"ל המועצה, שאני מתלבט איך להגדיר את היום הזה ואני חושב שכדאי להגדיר אותו כיום של יום הכיפורים.
זבולון אורלב: יום כיפור של הילד.
זבולון אורלב: כיוון שהשנתון מציב ראי מאוד מאוד קשה, מול החברה הישראלית, מול הכנסת ומול הממשלה.
זבולון אורלב: בצד הקונצנזוס הרחב מאוד שיש לדאוג לילד, לחייו, לשלמותו ולבריאותו, לחינוכו, להתפתחותו התקינה, בצד הקונצנזוס הרחב, אני לא מכיר מישהו שיגיד – אני מוכן להפקיר את הילדים לגורלם.
זבולון אורלב: בצד זה, יש פער גדול מאוד בין ההצהרות לבין מה שקורה בפועל ותמונת המצב של השנתון היא תמונה מאוד מאוד קשה ועד כדי כך שאני גם אומר שזה יום כיפור במובן הזה שיש בתחומים לא מעטים שאנחנו לא רק שלא מצליחים לצעוד קדימה ולתקן ולשפר, אלא אף לצערי, נסוגים מאוד.
זבולון אורלב: כמובן, גם הפער הגדול בין ההצהרות לבין האכיפה של מערכת חוקים, נהלים וכדומה, שהיא בעיה מאוד מאוד קשה.
זבולון אורלב: ציינו גם בדיונים קודמים את הבעיה הקשה שנושא הילדים מפוזר בכמה וכמה משרדי ממשלה.
זבולון אורלב: רק אתמול עסקנו גם כן בוועדה משותפת עם אלכס מילר, בוועדת החינוך, על הוועדה הבין-משרדית שאיחדה שישה משרדי ממשלה, שקשורה בתיאום כדי למנוע רציחות של ילדים בתוך המשפחות שלהם וראינו, חבר הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שדיברה בתקיפות רבה בצדק, על הפערים הגדולים מאוד ועל כך שהמערכת השלטונית די כושלת.
זבולון אורלב: ואחד הדיונים שקיימנו ביחס לפער שבין האמנה לזכויות הילד, האמנה הבינלאומית וישראל הצטרפה לאמנה הזאת בראשית שנות ה- 90, לפני כעשרים שנה, הצענו שם שכנראה, כדי להשיג איזה שהיא זרוע ממשלתית אחת שתהיה מתאמת ומפקחת בתוך הממשלה, לחוקק חוק שייקרא נציבות זכויות הילד, במשרד הממשלה, משרד ראש הממשלה, במשרד הרווחה, אפשר לקיים על זה דיון היכן למקם ואנחנו מעבדים את ההצעה הזאת שחברי כנסת רבים כמובן יהיו יוזמים שלה ותומכים של הצעת החוק הזאת.
זבולון אורלב: אבל עד שנשיג את הטוב ביותר, בינתיים אנחנו צריכים לעסוק בדברים השגרתיים והם נתוני הדו"ח.
זבולון אורלב: כאמור, זאת ועדה משותפת לארבע ועדות וניתן קודם כל לראשי הוועדות, למי שמייצג את הוועדות האלה, לומר דברי פתיחה וגם לחברי הכנסת המציעים, שהעלו את הנושא לסדר היום.
זבולון אורלב: ונתחיל עם יושב-ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חבר הכנסת אלכס מילר, בבקשה.
אלכס מילר: תודה, אדוני היושב-ראש.
אלכס מילר: ראשית, אני רוצה להודות, לברך את המועצה לשלום הילד על פעילותם ועל כך שהנתונים שאנחנו מקבלים אותם היום הביאו אותנו כמובן לקיים כאן ישיבה ואני בטוח שיהיו עוד הרבה ישיבות כאשר יתעסקו בכל מה שקשור לדו"ח ולממצאים שאנחנו צריכים להפיק מהדו"ח הזה.
אלכס מילר: אני בדיוק עכשיו סיימתי, יצחק, את הספר שקראתי, אז יהיה לי עכשיו עם מה להתחיל.
אלכס מילר: תודה גם על כך.
אלכס מילר: כמו שציין חבר הכנסת אורלב, אנחנו קיימנו ישיבה אתמול בנושא של האלימות במשפחות ואני מתכוון גם בשבוע הבא לקיים ישיבה בכל מה שקשור לאלימות בקרב הנוער, שלדעתי גם כן העניין הזה חשוב מאוד, כאשר אנחנו מצביעים ואנחנו מסתכלים על מערכת החינוך שצריכה לדעת איך לטפל בכל מה שקשור לחינוך כנגד אלימות.
אלכס מילר: היתה לנו כאן ישיבה באולם הזה, ביום הזכויות של תנו לחיות לחיות, וגם שם ראינו נתונים מאוד גבוהים של אלימות של נוער כנגד בעלי החיים ואני חושב שאין בכלל ספק על כך שהגורם החשוב ביותר בכל מה שקשור בעניין של האלימות זה מערכת החינוך שגם שם צריך להיות שינוי מהותי בכל מה שקשור למניעת אלימות.
אלכס מילר: בכך אני חושב שאנחנו גם נקיים ישיבות בכל שאר הממצאים שעולים מהדו"ח.
אלכס מילר: ראיתי גם שיש פה התייחסות רבה מאוד לכל מה שקשור לנושא של העלייה ולכל מה שקשור לנוער העולה.
אלכס מילר: ראיתי את הנתונים על הילודה וזה הדברים שבאמת צריכים לדון עליהם ואם אנחנו רוצים שיהיו החלטות שיביאו משמעות לטיפול בכל הנושאים שעולים מהדו"ח, צריך באמת להעלות את אותם הנושאים על סדר היום ולקבל החלטות ולפקח על כך שההחלטות האלו יצאו לפועל.
אלכס מילר: כמו שעשינו אתמול, אדוני היושב-ראש, כאשר קיבלנו תשובה מהשר שתוך פרק זמן קצר מאוד, הממצאים של הוועדה לזכויות הילד יעלו כחוק ממשלתי, גם שמענו שזה לא נותן את הפיתרון המושלם שאנחנו מצפים לו בכל התחום הזה, אבל עדיין זה איזה שהוא צעד וצריך להתקדם.
אלכס מילר: אנחנו נבקר על כך שהדבר יבוצע.
אלכס מילר: אני גם רוצה להודות ולברך גם את יושב-ראש הוועדה לזכויות הילד, גם הקודם וגם הנוכחי, וכל החברים בוועדה של זכויות הילד, ועדת החינוך וכל שאר הוועדות שקשורים לדו"ח הזה, על פעילותם למען זכויותיהם של ילדי ישראל ותרומתה, כמו שציינתי קודם, של המועצה לשלום הילד, לנושא החשוב הזה.
אלכס מילר: אתם עושים עבודת קודש ותודה רבה לכם.
זבולון אורלב: חברת הכנסת אורלי לוי אבקסיס, שכאמור גם היתה ממציעות ההצעה לסדר בדיון מהיר וגם מייצגת את ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.
זבולון אורלב: וגם חברה בוועדה לזכויות הילד.
אורלי לוי אבקסיס: תודה רבה ליושבי-הראש שדיברו פה לפניי, לחבריי, חברי הכנסת המציעים, וכמובן למועצה לשלום הילד שעושה עבודת קודש.
אורלי לוי אבקסיס: משנה לשנה אנחנו נתקלים בדו"ח הזה, לפעמים אני רוצה להגיד לכם שכשאני פותחת, אני באמת מקווה שהפעם המצב יהיה טוב יותר וכשאני מגיעה לנתונים, כמו שציין באמת חבר הכנסת אורלב, יושב-ראש הוועדה לזכויות הילד, לא רק שאנחנו לא מצליחים לבלום, המצב הולך והופך להיות גרוע יותר.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה להביא לכם פה, כדי לא להעמיס, כי בטח גם תכף ד"ר קדמן יבוא ויפרוש בפנינו את הדברים, אבל אני רוצה להביא סיכום מהישיבה האחרונה שהיתה באמת בעקבות השנתון הקודם של המועצה לשלום הילד ובה הוחלט כמה דברים וזו גם היתה ועדה של כמה ראשי ועדות ובחלק מהמסקנות וההחלטות אני אקריא בפניכם ואני גם אעבור מייד לשנתון החדש, כדי לראות איפה עומד המצב ואני מקווה מאוד שאולי גורמי מקצוע יאירו את עינינו ונגלה להפתעתנו שמאז שנכתב הדו"ח הזה, המצב השתפר.
אורלי לוי אבקסיס: מסופקני.
אורלי לוי אבקסיס: אבל ככה, חלק מההחלטות, שוב, זה מה- 3.2.2010, עולה – הוועדות שמו לב במיוחד לנתון שבו השפעה ישירה בין מצב סוציו אקונומי ומבנה משפחתי חד הורי, הן לפגיעות בילדים והן ליכולתם לרכוש השכלה ולהשתלב כאזרחים נורמטיביים בחברה.
אורלי לוי אבקסיס: זה לפני שנה.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדות קובעות כי הממצאים והנתונים המצביעים בעליל על מצוקות חמורות, על בעיות קשות, על קשיים רבים ומפגעים בריאותיים, מהותיים, בילדים, מחייבים את רשויות המדינה להתייחס בכובד ראש לממצאים אלה ולגבש תוכנית לאומית רב שנתית להביא רווחה, שיקום, בריאות וחינוך, הראויים לכלל הילדים בישראל.
אורלי לוי אבקסיס: כך גם הוועדות קוראות למשרדי הממשלה ולרשויות מקומיות ללמוד היטב את נתוני הדו"ח, כל משרד בתחומו, ולהשתמש בדו"ח כמורה דרך, כאבן דרך, כדי לשנות ולשפר את העשייה למען הילדים.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדות תקיימנה דיונים ייעודיים, כל ועדה בתחומה, כדי לפקח על משרדי הממשלה, שימלאו את חובתם, להביא לתיקון המצב וכן יפעלו כל ועדה בתחומה לקדם חקיקה שתבטיח זכויותיהם של כל הילדים בישראל.
אורלי לוי אבקסיס: הוועדות קוראות להורים להיות מודעים לסכנות המצויות בסביבתו הקרובה של הילד ובעיקר בביתו ולנקוט בכל האמצעים כדי לשמור על שלומו הבריאותי של הילד.
אורלי לוי אבקסיס: זה היה בנוגע לנתון של שנה שעברה, לנתוני הדו"ח של שנה שעברה.
אורלי לוי אבקסיס: כשאני מסתכלת עכשיו בנתונים החדשים, אני אקריא חלק קטן מהנתונים, מה שמראה שמה שהיה הוא מה שעכשיו, אני מקווה מאוד שזה לא מה שיהיה בהמשך.
אורלי לוי אבקסיס: אבל אם אנחנו מסתכלים על זה, בין השנים 98 ל- 2009, חל גידול של כ- 72% במספר התיקים שנפתחו בגין עבירות מין כנגד ילדים במשפחה.
אורלי לוי אבקסיס: לעומת זאת, מספר התיקים שפתחו בגין עבירות מין כנגד ילדים מחוץ למשפחה ירד, בהתאמה.
אורלי לוי אבקסיס: בקרב הילדים עד גיל חמש שנפגעו מינית וידעו לזהות את הפוגע, נמצא כי הפגיעה בידי הורה או קרוב משפחה היא הפגיעה השכיחה ביותר – בידי חבר, מכר או שכן, הקבוצה השנייה בשכיחותה בין הפוגעים.
אורלי לוי אבקסיס: לעומת זאת, רק 13.5% דיווחו כי הפוגע היה זר.
אורלי לוי אבקסיס: שוב פעם, הנושא של המשפחה ודנו על זה גם אתמול בוועדה שבאה לבדוק מה קורה עם מסקנות הדו"ח הבין משרדי, שעל זה בדיוק מדבר.
אורלי לוי אבקסיס: ושוב פעם, מפברואר ועד עכשיו, המסקנות לא יושמו ולא הגיעו לשטח.
אורלי לוי אבקסיס: אני רוצה לתת פה נתון נוסף שהוא קשה מבחינתי וזה שוב פעם על העניין, בשנת 2009 טופלו בידי פקידי סעד לחוק הנוער 33,751 מקרים חדשים של ילדים שנפגעו מאלימות פיסית ומינית.
אורלי לוי אבקסיס: מהם, 12,580 ילדים הופנו עקב הזנחה, 12,305 ילדים הופנו עקב אלימות פיסית ו- 5,275 ילדים הופנו עקב אלימות מינית.
אורלי לוי אבקסיס: יש פה את העניין, כמובן, של המצב הסוציו אקונומי.
אורלי לוי אבקסיס: 334,474 ילדים הוגדרו על-ידי מחלקות לשירותים חברתיים כילדים בסיכון ישיר או משפחתי.
אורלי לוי אבקסיס: מדובר בבעיות המסכנות את התפתחותו של הילד, את חייו התקינים, ודורשות עזרה.
אורלי לוי אבקסיס: לרוב הילדים יש גם בעיות נוספות, על-פי רוב כלכליות, שאינן מהוות סיכון ישיר, אבל הן מביאות בסופו של דבר להזנחה, הן מביאות לכך שהילד נמצא במצב של סיכון.
אורלי לוי אבקסיס: צריך להבין שאם אנחנו מדברים אז היישובים בהם אחוז הילדים המוכרים למחלקות לשירותים חברתיים מקרב כלל ילדי היישוב הוא 24% ויותר, ושוב פעם, אנחנו מזכירים פה את השכונות, את המצב של הפריפריה החברתית של המדינה.
אורלי לוי אבקסיס: וכמובן יש פה גם דיווח לגבי אשכולות.
אורלי לוי אבקסיס: מי שנמצא ביישוב שהאשכול שלו הוא מהנמוכים, כך עולה מצב הילדים בסיכון, מספר הילדים בסיכון.
אורלי לוי אבקסיס: במקביל, היכולת לרכוש השכלה גבוהה, הולכת ויורדת ככל שאתה נמצא ביישוב שהוא קצת קשה מבחינה כלכלית.
אורלי לוי אבקסיס: שוב פעם, המדינה הזו הופכת למדינה קוטבית.
אורלי לוי אבקסיס: מי שיש לו כסף, מי שלהוריו או אולי אפילו והתמזל מזלו ונולד בשכונה טובה כזו או אחרת, יכולתו לצבור את הכלים על-מנת להצליח במהלך החיים, הולכים וגדלים.
אורלי לוי אבקסיס: אין ספק, גם במשפחות חזקות יש התעללויות כאלו ואחרות, אבל יש באמת קורלציה באמת מדאיגה מאוד בין המצב הסוציו אקונומי למצב החברתי, למצב של הילדים בסיכון.
אורלי לוי אבקסיס: את זה יש ביכולת המדינה לעצור.
אורלי לוי אבקסיס: לתת כלים נוספים, לתת חינוך משלים, לתת חוגים, למצוא איזה שהיא תחלופה גם לזמן הפנוי של אותם ילדים, שבחלק מהמקרים, ההורים בכלל לא בבית מתוך הישרדות כלכלית, לא מתוך איזה שהיא בנייה של קריירה, אלא מתוך הרצון לספק את הדברים המינימאליים.
אורלי לוי אבקסיס: אז הם הולכים, שני ההורים, ועובדים בחוץ, ונתוני הדו"ח של העוני האחרונים מראים גם כאשר שני הורים עובדים, הילדים והמשפחה נמצאת מתחת לקו העוני וזה משפיע באופן ישיר גם על החינוך וגם על הסיכויים של אותו ילד להתפתח כאזרח נורמטיבי ואחד שיכול לתרום לחברה שלנו.
אורלי לוי אבקסיס: אנחנו פה, ופה אני לא אכנס עוד לאותם נתונים מדאיגים ביותר, יש עלייה חדה בדברים ובנתונים ואותי זה מדאיג, כי לא רק שגם המסקנות של הוועדה האחרונה לא הניבו מספיק תוצאות, המשרדים בשלהם, אין תוכנית רב משרדית, רבת שנים, ארוכת טווח, שתבוא לפתור את הבעיה כמו שצריך ושוב פעם, אנחנו נאלצים, האמת לא נאלצים, אבל אנחנו שמחים שיש את המועצה לשלום הילד שאוספת את הנתונים בצורה מאוד מקצועית, שיש לה גם את הכלים בשטח לעשות את זה והם מביאים את המראה, כמו שאמר באמת יושב הראש אורלב, של המציאות הלא יפה שבה אנחנו חיים ואני מקווה שמהמסקנות הפעם, נצליח גם להביא לשינויים בשטח.
זבולון אורלב: לו יהי.
אורלי לוי אבקסיס: אמן.
זבולון אורלב: עכשיו מחברי הכנסת המציעים, נמצא גם חבר הכנסת ד"ר ג'מאל זחאלקה, בבקשה.
ג'מאל זחאלקה: תודה רבה, כבוד היושב ראש.
ג'מאל זחאלקה: אני קודם ברצוני להביע הערכה גדולה לפעילותה של המועצה לשלום הילד ולא רק באיסוף נתונים שזה עבודה מקצועית ורצינית ביותר, אלא במעורבות היום-יומית שלה בכל העניינים הקשורים לילדים, בהתוויית מדיניות, בקידום הצעות חוק או אפילו לפעמים בסיכול הצעות חוק שעלולות לפגוע בילדים והארת עינינו.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו, חברי הכנסת, לשים לב, הסעיף הזה יכול לפגוע בילדים, שימו לב.
ג'מאל זחאלקה: וגם הארת עינינו בהשלכות של הצעות חקיקה שונים.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב שזו עבודה חשובה מאוד ואני חושב שדווקא צריך להגביר אותה, שתהיה מודעות גם בכנסת לעניין של זכויות הילד.
ג'מאל זחאלקה: אני חושב, כבוד היושב-ראש, אם אנחנו לא רוצים לחזור למצב, למשוואה הטראגית, של בני עניים הם עניים, ובני משפחות שלא למדו, לא ילמדו, ובני אלה שחיים בשוליים יישארו בשוליים ושהמערכת של החינוך והמערכת החברתית והמערכת של התעסוקה וכל המערכות, מייצרות מחדש את הפערים הקיימים בחברה, צריך לטפל דווקא בילדים.
ג'מאל זחאלקה: כי נתון היסוד שאנחנו מדברים עליו, ושהוא מקור כל מה שיש בדו"ח הזה, הוא אותם פערים חברתיים כלכליים שהם גבוהים מאוד.
ג'מאל זחאלקה: החברה הישראלית היתה אחת החברות השוויוניות ביותר בשנות ה- 60 וה- 70, והיום היא חברה מהכי פחות שוויוניות.
ג'מאל זחאלקה: אני לא רוצה עכשיו להיכנס ללמה זה קרה, זה לא קרה בגלל שלא ירד גשם, כמו שאנחנו זה, אלא בגלל שהיתה מדיניות כלכלית מסוימת, שהביאה לתוצאות האלו.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, יש מדיניות כלכלית שמצמצמת פערים, ויש מדיניות כלכלית שמגדילה ומרחיבה פערים ויש טענה זדונית שיש ניגוד בין צמיחה כלכלית לבין צדק חברתי.
ג'מאל זחאלקה: ואני מסתכל על המדינות בעולם, רואה שהמדינות דווקא הכי מפותחות בעולם, הן, איך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: או חלק גדול מהמדינות המפותחות בעולם, לא כולן, יש בהן צדק חברתי ופערים קטנים מאוד.
ג'מאל זחאלקה: אז יש כאן בחירה.
ג'מאל זחאלקה: כלומר, אם אתה הולך על-פי המודל הדורסני הניאו ליבראלי, שמביא תוצאות ואף אחד לא ייתמם כאן, אף אחד לא יבוא להגיד – אני בעד ילדים, אני רוצה שיהיו זכויות לילדים, אוי ואבוי שיותר משליש הילדים הם עניים, אוי ואבוי שיש אלימות כל-כך גבוהה אצל ילדים, אוי ואבוי, אוי ואבוי, אבל כאילו אני לא, אני לא, מאשים מישהו שהוא רוצה את התוצאה הזאת.
ג'מאל זחאלקה: אבל יש כאן קריצת עין ואיך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: התעלמות, שהיא כמו פעולה זדונית, בעיני.
ג'מאל זחאלקה: אני עושה מה שאני רוצה ואת התוצאות רואים כאן.
ג'מאל זחאלקה: חבר הכנסת אורלב, אנחנו דיברנו אלף פעמים, בלי שינוי דראסטי במערכת החינוך, אין, אין, אין כלים, אין כלים רבים.
ג'מאל זחאלקה: מערכת החינוך היא הכלי להוציא כמה שיותר אנשים ממעגלי העוני.
ג'מאל זחאלקה: לא שמערכת החינוך תייצר מחדש, היום מערכת החינוך משעתקת, מייצרת מחדש את העוני, וכל הדו"חות מראים את הדבר הזה.
ג'מאל זחאלקה: כדי שמערכת החינוך לא תייצר את העוני, צריך להשקיע יותר במקומות החלשים ובאופן רציני ולא, איך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: לצאת ידי חובה ולעשות מסיבת עיתונאים – עשינו כך או כך.
ג'מאל זחאלקה: ואנחנו רואים גרף קטלני שיש מתאם, תמיד, בין הכנסות ההורה, מצבו החברתי כלכלי ובהישגים בלימודים.
ג'מאל זחאלקה: יש גב, הם שוכבים אחד על השני.
ג'מאל זחאלקה: אנחנו רוצים, איך אומרים?
ג'מאל זחאלקה: לשבור את הקשר הגורדי הזה, ליצור שיהיה מוביליות, שיש יציאה מהמעגלים.
ג'מאל זחאלקה: התוצאות האלה הן, אנחנו נטפל בכל עניין באופן פרטני וצריך לטפל.
ג'מאל זחאלקה: הנה למשל, אחת התוצאות או אחת הסיבות, לדעתי, להתגברות האלימות במשפחה, או לטיפול הלקוי בעניין אלימות בתוך המשפחה, זהו משבר של העבודה הסוציאלית בארץ.
ג'מאל זחאלקה: העובדים הסוציאליים קורסים תחת נטל העבודה.
ג'מאל זחאלקה: יש מחסור בעובדים סוציאליים.
ג'מאל זחאלקה: יש מחסור גדול מאוד.
ג'מאל זחאלקה: יש חלק גדול מהאוכלוסייה לא מטופל, שזקוק לטיפול, לא מטופל בכלל.
ג'מאל זחאלקה: חלק שמקבל טיפול מקבל טיפול לקוי, חלקי.
ג'מאל זחאלקה: למה חלקי?
ג'מאל זחאלקה: כי אין לעובד הסוציאלי שאנחנו, אנשים מקצועיים, אין ספק, ועובדים מסורים, אבל הם לא יכולים לתת את השירות כשהוא צריך לטפל בכל-כך הרבה אנשים.
אורלי לוי אבקסיס: כמה זמן יהיה לו לביקורי בית?
ג'מאל זחאלקה: אז מה שקורה כאן, אז אחת המערכות שצריכה לטפל דווקא במקרי הקצה ולמנוע אסונות, של אלימות במשפחה ושל כל מיני דברים כאלה, גם אוזן קשבת, אנחנו מדברים על אונס בתוך המשפחה, על התעללות מינית בילדים, אז מי יעשה את זה?
ג'מאל זחאלקה: איפה העין החברתית שתפקח על העניין הזה?
ג'מאל זחאלקה: המשטרה לא יכולה להיות העין הזאת.
ג'מאל זחאלקה: המשטרה היא התחנה האחרונה.
ג'מאל זחאלקה: העין הזאת, החברתית הזאת שלנו, שאנחנו שלחנו, החברה ייפתה את כוחה.
ג'מאל זחאלקה: כדי שתפקח על עניין מקרה הקצה, וזה עבודה סוציאלית בארץ.
ג'מאל זחאלקה: אז בלי זה, אני חושב שהמצב התדרדר.
ג'מאל זחאלקה: אז צריך ללכת כאן בתנועת מלקחיים, זה כמובן מאבק פוליטי, מצד אחד לטפל במקרים ובאסונות החברתיים שישנם, ומצד שני, לעשות פעולת מנע אסטרטגית וזה שינוי דראסטי בגישה החברתית כלכלית והחינוך הוא המפתח לכל הבעיות האלה, לפחות בשלב זה.
ג'מאל זחאלקה: תודה רבה.
זבולון אורלב: אני חושב שדבריך משקפים הסכמה רחבה מאוד.
זבולון אורלב: חברת הכנסת ליה שמטוב, בבקשה.
ליה שמטוב: תודה רבה לכל יושבי-הראש ואני רוצה גם לברך את המועצה הלאומית לשלום הילד.
ליה שמטוב: אנחנו כל שנה דנים על השנתון הסטטיסטי וגם כמו שחברי הכנסת אמרו, אני רוצה לברך על העבודה היום יומית שלכם, כי כל פנייה מה שפונים, היא באמת מטופלת.
ליה שמטוב: כאשר כיהנתי כיושבת ראש ועדת העלייה והקליטה, היו הרבה פניות שפנינו ונענינו בתשובה, גם חיובית, גם עניינית.
ליה שמטוב: כאשר אני רואה שאחוז משפחות העולים, החד הוריות, גדול פי שניים מאחוז המשפחות הוותיקות, אז מה כבר אפשר להגיד על הילדים?
ליה שמטוב: אם ילדים כאלה שגרים במשפחה חד הורית, עולה חדשה, שהיא צריכה לבד להתמודד עם הכל ולפרנס את המשפחה, ואם ילד הוא נמצא לא במסגרת הנכונה, זה מה שקורה.
ליה שמטוב: אני פה רואה נתון, עולים חיים מתחת לקו העוני ואני אספר לכם על מקרה שקרה לפני יומיים.
ליה שמטוב: מכרה שלי אמרה – אני רציתי לרשום את הילד שלי עכשיו לגן עירוני, כי הילד היה בגן פרטי.
ליה שמטוב: ואי-אפשר לרשום אותו לגן איפה שההורים רוצים, זה לפי אזור רישום.
ליה שמטוב: היא הגיעה לראות איך בכלל הגן הזה נראה והיא שואלת את המטפלת, היא אומרת – הילד שלי בשעה מסוימת אוכל פרילי.
ליה שמטוב: היא אומרת – לא, אסור להביא פרילי לגן.
ליה שמטוב: אז היא שואלת – למה?
ליה שמטוב: אפשר לחמנייה ואפשר תפוח, איזה שהוא פרי.
ליה שמטוב: לא, הילד שלי אוכל פרילי.
ליה שמטוב: אז היא אומרת – לא, כי לא לכל הילדים יש אפשרות לקנות פרילי.
ליה שמטוב: עכשיו כשאני רואה את הנתונים, אני מבינה שבאמת כנראה זה ככה.
ליה שמטוב: זה לא משנה איך קוראים לזה, משנה שבשנת 2011, יש עוד הורים שלא יכולים לאפשר לילדים לקנות מעדן.
ליה שמטוב: זה דוגמה אחת.
ליה שמטוב: אני מדברת על המסגרת לילדים.
ליה שמטוב: איך הילדים נופלים ככה בין הכיסאות ולא נותנים להם מענה.
ליה שמטוב: אנחנו כוועדה ביקרנו בישיבת נתיב מאיר בבית וגן בירושלים ושמענו את הילדים.
ליה שמטוב: עולים חדשים מארצות-הברית, מקנדה, מברזיל, למה אתם מבאר שבע מגיעים לירושלים?
ליה שמטוב: למה אתם ממעלה אדומים, מגיעים לירושלים?
ליה שמטוב: אתם מה, אתם לא יכולים שם ללמוד במסגרת בתי-הספר איפה שאתם גרים?
ליה שמטוב: מתברר שלא.
ליה שמטוב: כי לא מבינים אותם.