GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
מרינה סולודקין: אני חושבת שהישיבה מאוד מאוד חשובה.
מרינה סולודקין: שמענו גם את התוכניות החדשות ודברים חדשים, אבל אני אגיד לכם.
מרינה סולודקין: אם יש לנו חיילים תיירים מחוץ לארץ, חשוב שצבא גם צריך מחלקת חוץ לעבוד, בשפות של עלייה, כמו שמשרד קליטה עובד.
מרינה סולודקין: גם ברוסית, גם בצרפתית, גם באנגלית.
מרינה סולודקין: אין בושה.
מרינה סולודקין: לכתוב באתרים ספציפיים על תנאים של חיילים תיירים ואני מבינה שיהיה שקט אצל משפחות של החיילים.
מרינה סולודקין: דבר שני, דני, אני כועסת מאוד.
מרינה סולודקין: שמענו כאן שבבית החייל בירושלים רק מכונת כביסה אחת עובדת.
מרינה סולודקין: יש לנו מטוסים  F16 , יש טנקים בעלות גבוהה, אבל כאן מכונת כביסה אין.
מרינה סולודקין: אם לא יהיה, אני מציעה שתרכשו, אני ואתה ועוד כמה אנשים, עם ועדת הקליטה.
מרינה סולודקין: אני מוכנה צ'ק 1,000 ₪ למכונת כביסה, בגלל שיש לי 2 חיילים, אחד סדיר, אחד קבע.
מרינה סולודקין: בבית אני מבינה מה עם כביסה.
מרינה סולודקין: זה בלתי אפשרי.
מרינה סולודקין: אנחנו צריכים לקנות.
דני דנון: נטע אראלי.
מר נטע אראלי: בוקר טוב לכולם.
מר נטע אראלי: נטע אראלי.
מר נטע אראלי: אני כאן נמצא עם נועה גרוס וגם עם ציקי כמובן.
מר נטע אראלי: יש פה היכרות בין הרבה אנשים.
מר נטע אראלי: זה נהדר סוף סוף לשבת ולראות.
מר נטע אראלי: אנחנו בוגרי מחווה אלון.
מר נטע אראלי: אני השתחררתי ביולי האחרון.
מר נטע אראלי: גרוס לפני כמה שנים.
מר נטע אראלי: היינו קצינים במחווה אלון והיום בחצי שנה האחרונה אנחנו מנסים לאגד פעילות, התחלנו לאגד פעילות של כל מי שאכפת לו מהנושא הזה של חיילים בודדים ועולים חדשים, וגם של מי שיש לו קשר וזיקה לנושא הזה, שהיה איתם בצבא או פיקד עליהם, שירת אותם.
מר נטע אראלי: אבל גם לפני זה הייתי בגבעתי, במטרה לראות איפה אנחנו יכולים לתרום היום באורח חיים שלנו.
מר נטע אראלי: חלקנו סטודנטים, אנשים צעירים עדיין.
מר נטע אראלי: איפה אנחנו יכולים לבוא לתרום.
מר נטע אראלי: השיחה הזאת פה היא מאוד מאוד חשובה.
מר נטע אראלי: יצאנו עם המון נקודות, אל מי בעצם אנחנו יכולים ככה להתחבר.
מר נטע אראלי: מירה, לא שמעתי על התוכנית הזאת ואני חושב שיחסית למישהו שמרגיש שהוא די מעורב, אז קצת מעלה לי שאלות, איך לא שמעתי, כי אני חושב שהחייל הבודד במסגרת הצבאית, מקבל מהצבא אם נקרא לזה, בלי כל מה שציקי עושה, ועוד כל מיני מקומות אחרים, מקבל איזה שהיא מעטפת שאפשר להגיד שהיא לא רואה אולי, אפשר לדבר גם עליה, להתמודדות שלו, והשאלה באמת מה קורה אחרי זה.
מר נטע אראלי: הצבא או איזה שהוא מסגרת שבה כולם עוברים, נכנסים.
מר נטע אראלי: הוא יכול להימשך שנתיים לבנות, 3 שנים לבנים, ומה קורה אחרי זה.
מר נטע אראלי: שנתיים ליווי זה לדעתי לא מספיק.
מר נטע אראלי: המדינה צריכה להבין שיש פה אוכלוסיה שהיום כשרק 50 אחוז מהאנשים בארץ מתגייסים, יש פה אוכלוסיה שעשתה צבא, תרמה למדינה, ושהמדינה פשוט עוזבת אותה אחרי זה.
מר נטע אראלי: אני נורא מתחבר לדברים שאמרת, חברת הכנסת, לדעת שבית החייל בירושלים, שזה מקום, עיר הבירה של ישראל, זה לא איפה שהוא מקום בקיבוץ.
דני דנון: כמה חיילים ישנים שם בסוף שבוע?
דובר: בסביבות ה-100 ומשהו.
מר נטע אראלי: זה פשוט בעיה.
מר נטע אראלי: הפתרון של לשים צ'ק בתור אמא שדואגת, הוא פלסתר על מחלה הרבה יותר גדולה.
צבי אוד: רק לתקן לזכותם.
צבי אוד: בבית החייל יכול לכבס כל חייל בודד, וגם מי שגר בעיר, יש לו אישור לכבס.
צבי אוד: זה לא רק אלה שישנים שם.
דני דנון: אבל מכונה אחת זה לא עוזר.
מר נטע אראלי: להעמיד את בית החייל במוקד ולהגיד, הוא לא בסדר, זה לא הדבר הנכון לעשות.
מר נטע אראלי: אני רק אגיד שנצא מפה ואני חושב שיש פה כבר לפחות 5 ימים שידאגו שתהיה מכונה בבית החייל.
מר נטע אראלי: זה מה שקורה כרגע.
מר נטע אראלי: בגלל זה אני חושב שהפתרון הוא קצת יותר יסודי וקצת יותר גדול, ואני נורא מתחבר לדברים שאמרת.
מר נטע אראלי: אני אקח אותם אולי טיפה לכיוון אחר ואגיד, שצריך איפה שהוא מבחינת הממסד של המדינה, צריך לקום ארגון, בנאדם שלוקח על הדבר הזה אחריות בצורה כוללת, כי לצד ציקי יש עוד לא מעט אנשים שפועלים בצורה פרטנית.
מר נטע אראלי: 19 אנשים שפועלת בצורה עצמאית, וזה נהדר וזה יפה וזה ישראליות טובה ואמיתית.
מר נטע אראלי: אבל המדינה צריכה לקחת על זה  אחריות, וזה מה שחשוב לנו להגיד.
נועה גרוס: אני רק רוצה להגיד משהו בהמשך לדברים שלו.
נועה גרוס: גם שאנחנו חלק מהתהליך של הקמת הארגון הזה, זה לדבר עם אותם חיילים שאנחנו פיקדנו עליהם.
נועה גרוס: אני הייתי מפקדת וקצינה בקורס שמלמד רמות עברית נמוכות, שבאופן כללי זה גם מביא אוכלוסיה שהיא פחות חזקה.
נועה גרוס: יש שאלה של חיילים שלא סיימו צבא.
נועה גרוס: אני יכולה להגיד שלא מעט חיילים שלי לא סיימו צבא, ואז הם לא מגיעים לאותן מכינות.
נועה גרוס: חייל שיודע להסתדר, שמצליח למצוא את מקומו, יצליח.
נועה גרוס: יש מספיק ארגונים וגופים.
נועה גרוס: השאלה מה עם אלה שלא מוצאים את מקומם בצבא, כי אז הם בעצם נפלטים באמצע התהליך.
נועה גרוס: דבר שני, באמת מהדיבור עם החיילים, הרבה קשיים הם מאוד מאוד טכניים.
נועה גרוס: ציקי קצת הזכיר את זה, את העניין של אני רוצה לקבל כסף מהבנק או ללכת.
נועה גרוס: . ההתנהלות הכלכלית הלא טובה כל כך.
נועה גרוס: זה דברים שהם מאוד טכניים, כי צריך בשביל למלא ארנונה, בשביל למלא את הפטור לארנונה, צריך 5 טפסים שונים שאני בתור סטודנטית, מסתבכת איתם.
נועה גרוס: אז בטח שהם.
נועה גרוס: זה דברים שהם מאוד מאוד טכניים.
נועה גרוס: הנגישות לטופסולוגיה היא קשה, ככה שגם דברים שאנחנו אומרים, אישורים ותקציבים ודברים שמאושרים להם כבר, לא מצליחים להגיע לידי יישום בחיילים יותר חלשים מכל הבחינות.
שאול גיבנגר: שאול גיבנגר, המשרד לקליטת העלייה.
שאול גיבנגר: כדי לשים על השולחן, גם החוליה של הממשלה בקליטה של החיילים העולים, משרד הקליטה, הוא שהוסמך למלא את התפקיד הזה.
שאול גיבנגר: מזה שנים משרד הקליטה תומך בחיילים העולים כמו שציקי אמר, 352 ₪ בחודש.
שאול גיבנגר: אבל לא רק זה.
שאול גיבנגר: כדי לסגור פערים של הגעת החיילים, שקבלת המענק יהיה בזמן, הוקמה במשרד הקליטה שנתיים אחורה יחידה שמטפלת בתחום צה"ל, בשני מישורים: האחד, בתמיכה כלכלית בתוכניות שכרמית הזכירה קודם.
שאול גיבנגר: המשרד משקיע בערך כ-3 מיליון ₪ במימון התוכניות, בחלקן הגדול או בכולן.
שאול גיבנגר: רובם ככולם, החל מתוכנית "עמיר" וכלה בכל התוכניות שכרמית הזכירה.
שאול גיבנגר: זה ברמה של התמיכה הארגונית בצה"ל.
שאול גיבנגר: בנוסף, יש גם פורום משותף עם משרד החינוך, משרד קליטה ועם הג'וינט, שגם משרד הקליטה הוא המוביל בתחום המימוני, בשיתוף רעיוני עם הג'וינט, וכאמור עם משרד החינוך.
שאול גיבנגר: במישור של הפרט, המשרד השקיע, שילם מענקים בסדר גודל של 15.5 מיליון ₪ בשנה האחרונה, וגם ארגונית המשרד הכין בכל אחת מהלשכות של המשרד, 14 לשכות, יש רפרנט לנושא חיילים, שהוא המטפל או היועץ המקומי לקבלת החייל, כאחריות מקצועית במקום.
שאול גיבנגר: כל אחד מיועצי הקליטה בלשכות רשאי ומוסמך ומוכן לקבל כל חייל שמגיע אלינו, למימוש הזכאות.
שאול גיבנגר: בנוסף, במהלך שזה עתה התרחש ומתרחש, זה הכנה של 22 רכזי נוער במוקדים לקליטת עולי אתיופיה ב-22 רשויות מקומיות ועיריות שונות, איפה שיש ריכוז גדול של אוכלוסיה בני העדה האתיופית, והרכזים הללו יהוו חוליה מקשרת החל משלב המועמד לגיוס, לשירות, המלש"ב, ועד ליום גיוסו ואילך, תוך כדי שירות, בין החייל בן העדה, לקהילה, כדי שעוד בשלב הכנה, עוד בטרם גיוסו, החייל ידע ויהיה מוכן עם הסדרת התא שלו עוד בטרם גיוסו, כי שם ממוקמת אחת הבעיות העיקריות של בני העדה, שבדרך כלל היא זו שעלולה להפיל אותו בבעיות הת"ש, בעיקר בשלבים הראשונים של הגיוס.
שאול גיבנגר: עוד משפט, גם ה-352 ₪, אנחנו לא מפסיקים בעת הכליאה.
שאול גיבנגר: אנחנו סופרים 36 חודשי שירות, ככה שבעת שהחייל נכלא, הוא ממשיך לקבל את המענק שלנו.
שאול גיבנגר: למיטב ידיעתי, משרד הבינוי גם לא מפסיק.
שאול גיבנגר: תקני אותי כרמית אם את יודעת.
שאול גיבנגר: למיטב ידיעתי, צה"ל תיקן את העיוות הזה, ומשלם חצי מהמענק.
כרמית נפתלי: אני יודעת שכשחייל נכלא, חייל באשר הוא, כל זכויותיו מופסקות.
שאול גיבנגר: אני שמעתי שחצי נשמרת.
אלון טגן טסמה: אני אלון טגן טסמה, רכז "זינוק בעלייה" בירושלים, שמתעסק עם האוכלוסיה האתיופית.
אלון טגן טסמה: אנחנו מתעסקים ב-4 צירים מרכזיים: זה הכנה לשירות, גיבוי במהלך השירות הצבאי, הכנה לשחרור ומעורבות של הורים.
אלון טגן טסמה: כפי ששומעים בדיון פה, עלו כל כך הרבה בעיות וכל מיני דברים, שהבעיה העיקרית זה לא בהכנה לקראת השירות הצבאי שלהם, כי אנחנו יודעים, כרמית, תקני אותי אם אני טועה.
אלון טגן טסמה: שיעור הגיוס לצה"ל בקרב בני הקהילה האתיופית, הוא מאוד גבוה.
אלון טגן טסמה: אחת הבעיות שאנחנו מתמודדים איתה בחיי יום יום, ואני בא מהשטח, זה חבר'ה שכבר אחרי שהם  התגייסו, שתנאי השירות שלהם, ותנאי השירות שלהם מאוד מאוד קשים.
אלון טגן טסמה: זאת אומרת, בתוך הצבא.
אלון טגן טסמה: הרבה מהם הם גם נשירה מוקדמת לפני תום שירות.
אלון טגן טסמה: זה חבר'ה שצריכים כוח אדם ושיחות פרטניות.
אלון טגן טסמה: זאת אומרת, צריך לשבת איתם אחד אחד, וזה מאוד חשוב, כי אני מתמודד עם חיילים.
אלון טגן טסמה: אני יכול לציין את העובדה הזאת שבירושלים נכון לעכשיו, נכון להיום, יש לנו 7 נפקדים.
אלון טגן טסמה: כבר מתוכם, 4 דיברנו איתם.
אלון טגן טסמה: זה חבר'ה שהם חייבים את השיחה האישית הזאת, כי ציינו פה אנשים שיש להם חובות פלאפונים ממש גבוהים, והם לא יודעים איך להתמודד איתם עם משכורת של 700 ₪. אם הם כבר בבעיה, צריך למצוא את הפתרון.
צבי אוד: כשהבעיה היא משולבת לגבי בודדים, חשבון הבנק שלהם נסגר, מעוקל, ואז הם הופכים להיות אוויר במדינת ישראל.
צבי אוד: לא משנה 352 ₪ או 400 ₪, אין חשבון בנק.
אלון טגן טסמה: אז ככה שמבחינת כוח אדם, צריכים הרבה כוח אדם, לאו דווקא, יכול להיות גם המערכת הצבאית שזה הפתרון הכי טוב שיכול להיות, אבל מצד שני, אם אנחנו מדברים על חבר'ה שבורחים מהצבא, זאת אומרת שהרבה פעמים זה כתוצאה מנפקדות ועריקות, הם נכנסים לכלא, פעם, פעמיים, 3 פעמים, אפילו 4 פעמים.
אלון טגן טסמה: יש כאלה גם יותר.
אלון טגן טסמה: הם צריכים מישהו שיבוא אליהם, מהאזרחות שיבוא וידבר איתם, שיסביר להם.
דני דנון: כרמית, משפט אחרון.
כרמית נפתלי: לגבי ההתנהלות הכלכלית, כל מי שמגיע למחווה אלון, יש פרק שעוסק בעניין הזה, וזה בתחילת שירות.
כרמית נפתלי: אני אציין עוד שיש כ-1,000 חיילים עולים בודדים, עוברים סדנאות הכנה לשחרור, סדנא בת שבוע במסגרת היחידה להכוונת חיילים משוחררים, שהסוגיה הכלכלית וההכוונה לשחרור- - -
מירה קידר: זה הסדנאות שדיברתי עליהן.
כרמית נפתלי: אוקיי.
דני דנון: אני רוצה לסכם ברשותכם.
דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות התרשמה שלמרות המאמצים המערכתיים הרבים, עדיין קשה מאוד לעולים בצה"ל, ובייחוד לחיילים בודדים עולים.
דני דנון: הוועדה תקיים דיון עם ראש אכ"א, שבו תוצג התוכנית לצמצום מספר האסירים בקרב העולים.
דני דנון: הוועדה מבקשת לקבל מאכ"א נתונים לגבי התאבדות של חיילים, ולרבות התאבדות של חיילים עולים.
דני דנון: הוועדה קוראת לתרגם את האתר "עולים על מדים", לשפות השונות בהקדם.
דני דנון: אני מתכבד לפתוח את הישיבה וסיור של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות של הכנסת בעיר אשקלון.
דני דנון: אנחנו מתחילים את הישיבה והסיור כאן בכפר הנופש.
דני דנון: לאחר שנסייר פה, נגיע ללשכת ראש העיר ושם נקיים דיון מקיף לגבי כל נתוני הקליטה, הצרכים, הדרישות.
דני דנון: אני לא יודע מה עם ראש העיר, אבל היינו בכמה ערים בישראל וראינו שיש ערים, כמו רמת השרון, כפר שמריהו ומקומות אחרים, לעומת ערים שבאמת קולטות עלייה, כמו אשקלון, אשדוד, עפולה, נצרת עלית, שלא מקבלות את הסיוע.
דני דנון: אנחנו פועלים בנושא הזה ואנחנו נרצה היום לשמוע ממך על כל הדברים, גם הבעיות וגם האתגרים.
דני דנון: אני אשמח, אדוני ראש העיר, על כמה מלים בקצרה.
דני דנון: את הדיון המעמיק נעשה בלשכה שלך.
דני דנון: נעשה פה סיור במקום, גם הדיירים מחכים לנו, יש להם הרבה דברים לומר ואנחנו נשמע גם אותם.
דני דנון: בבקשה, אדוני ראש העיר.
בני ועקנין: ברוכים הבאים, ועדת הקליטה והעלייה והיושב ראש והחברים, ושלום לכל הנוכחים.
בני ועקנין: אני אמרתי לפני שבאת שאני תמיד אוהב שמתחילים בעירייה בסקירה, מה הנושאים ולפי הנושאים הולכים לשטח וגם יודעים מה קורה בשטח.
בני ועקנין: אז בוא נאמר שהפעם אנחנו מתחילים פה, אבל הרבה לא יודעים מה הולכים לעשות פה.
בני ועקנין: אנחנו נעשה פה את הסיור ואחר כך נלך לאולם הישיבות אצלנו בעירייה, שם הכנו את מצגת, אנחנו נציג את אשקלון, מהערים הקולטות עלייה הגדולות ביותר בארץ.
בני ועקנין: היום זה כ-40,000 עולים חדשים.
בני ועקנין: כשהתחלנו את העלייה בשנת 90' היינו 60,000---
אברהם מיכאלי: למה בשנת 90'?
אברהם מיכאלי: התחלת בשנת 71'-72'.
בני ועקנין: אתה אומר 72'?
בני ועקנין: אז יש פה גם מ-56', כשאני עליתי בן חמש.
אברהם מיכאלי: ואתה צודק.
אברהם מיכאלי: באשדוד סופרים לנו את זה, אל תדאג.
בני ועקנין: תראה, אם מקבלים כסף לפי עולה, מה אכפת לי לדון עד 48'.
בני ועקנין: אז באמת ברוכים הבאים ואני מציע שאנחנו נתמקד במקום שאנחנו הולכים לסייר.
בני ועקנין: מטרת הסיור כאן שהוועדה תתרשם, כי אני מבין שמישהו ביקש שנעשה פה סיור, ולאחר שנסיים פה נלך לאולם ושם נדבר יותר בפרוטרוט על כל נושא העלייה באשקלון, תהיה לכם תמונה יותר ברורה ותראו את המצגת בצורה מסודרת.
בני ועקנין: לכן עכשיו נדבר רק על המקום.
בני ועקנין: בבקשה, מי  רוצה להציג את המקום שבאנו אליו?
סופה ביילין: אני חושבת שנעשה סיור ומה שאתה הצעת, שאנחנו---
בני ועקנין: לא, קודם כל מה מטרת הסיור שנקבע פה.
בני ועקנין: אני, ראש העיר, לא יודע.
בני ועקנין: נשמע.
סופה ביילין: אנחנו נדווח אחר כך על כל הנתונים כמה מתבצע, כמה הוסטלים, כמה דירות סוציאליות וכמה כל שנה מקבלים.
סופה ביילין: בחוברת אצל בני יש הכל וכל אחד יקבל הסבר בישיבה.
בני ועקנין: אבל בואו נדבר על המקום כרגע.
בני ועקנין: התחלנו בסיור, אז נדבר על המקום.
סופה ביילין: ניצה, מנהלת מקבץ הדיור, נתנה את הסקירה.
סופה ביילין: המקום הזה נפתח בשנת 95', וכל הזמן היו דיונים על המקום הזה ואני לא חושבת שהמקום הזה הוא רע, הוא טוב.
סופה ביילין: יש כמה נתונים שאני רוצה שהוועדה תקבל אותם כדי שתקבל את התמונה לבד, אחרי הסיור, כל אחד לבד, בגלל זה אני לא רוצה לספר.
סופה ביילין: יש מטבח משותף, יש דירות, ואתם תראו.
סופה ביילין: זה חלק מהפתרון שהיה לגבי חוסר בדירות סוציאליות.
סופה ביילין: אחר כך אתה תשמע את כל הנתונים, כמה מקבלים שכר דירה ממשרד הבינוי וכמה משלמים היום בשוק החופשי ויש לנו חוסר בדירות, אבל אני חושבת שהדבר שהיה הופך את המקום, היתה כותרת אחת במשרד הקליטה, ברחוב העבודה 1, שם היה כתוב 'פתרון זמני', זאת אומרת שכל אחד, לפי החלטתו, הוא יכול להשתמש בדבר הזה, אבל אם יהיה תור, הוא נכנס בתור.
סופה ביילין: אז אנשים הגיעו לפה מסיבה אחת, כדי לא לאבד את התור.
סופה ביילין: יש מצב שמישהו לא מרוצה, ואתם תראו אם מרוצים או לא מרוצים, חלק כן, חלק לא, זה תלוי בבן אדם, אז מי שלא מרוצה, הוא חייב לצאת לשוק החופשי, להיות שנתיים באוויר, בשכירות, ואלה אנשים מבוגרים, מדובר על אנשים קשישים, ומדי פעם הם לא עצמאיים אפילו, ואחר כך רק מכניסים אותם בתור מהתחלה.
סופה ביילין: זה החוק, שאני רוצה---
בני ועקנין: סליחה, מי פה שולט שייתן תמונה מסודרת על כמה חדרים, כמה אנשים.
ניצה שטרית: אני.
ניצה שטרית: אני חושבת שדיברתי הרבה לפני שהגעת, אז הם יצטרכו לשמוע אותי פעם נוספת.
ניצה שטרית: יש לנו כאן 200 חדרים, יש לנו 201 אנשים, יש לנו בערך 100 אנשים מיום שפתחנו את המקום ועד עכשיו, זאת אומרת מסוף 95'.
ניצה שטרית: יש כאן 100 אנשים שפשוט לא עזבו, אנשים שגרים כאן 14 שנים ולא רוצים ללכת לשום מקום.
ניצה שטרית: האנשים שמגיעים לכאן, אמרתי קודם לכן, מגיעים מרצונם החופשי.
ניצה שטרית: אלה אנשים שמשרד הקליטה שלח אותם לראות מספר מקומות, הם בחרו והחליטו שכאן הם רוצים להיות.
ניצה שטרית: הם מגיעים לכאן, הם עושים סיור עם המשפחות, הם עושים סיור עם החברים שלהם, הם הולכים וחוזרים מספר פעמים---
דני דנון: מה שכר הדירה שהם משלמים?
ניצה שטרית: 1,000 שקלים, כשבעצם המדינה נותנת להם ואני הצינור שמחזיר את זה בחזרה למדינה.
ניצה שטרית: הם לא משלמים על מים, הם לא משלמים על חשמל, יש כאן הרבה מאוד אנשים שמגיעים משכירויות בחוץ של מספר דירות שהם עוברים, מדירה אחת לשנייה.
ניצה שטרית: יש כאלה שנמצאים עם בני משפחה ולא מוצאים את המקום שלהם שם, מחוסר מקום, מחוסר זה שהם מסתדרים עם הבן של הבת, או להיפך.
ניצה שטרית: יש כאן אנשים שמחליטים שזה המקום שלהם, לעומתם יש כאלה שמגיעים...
ניצה שטרית: שיהיה ברור שמי שרוצה להיכנס, נכנס ומי שרוצה ללכת, אומר 'לא טוב לי, אני חוזר לשכירות'.
ניצה שטרית: מה שאומרת סופה, על התור או לא התור, זה כבר עניין של משרד הקליטה.
דני דנון: זו שכירות פרטית.
ניצה שטרית: זו שכירות פרטית והוא ממשיך לקבל סיוע ממשרד השיכון.
דני דנון: אם הוא מסוגל.
דני דנון: הוא לא מסוגל ב-1,000 שקלים לשכור דירה היום.
ניצה שטרית: מה שקורה לאנשים שהיו כאן ויצאו, הם התחברו, שתי חברות ביחד, למשל, והלכו ושכרו דירה, למשל במרינה באשקלון.
ניצה שטרית: הם מתחברים.
ניצה שטרית: גם פה הם מתחברים.
דני דנון: מתוך ה-200 כמה היו רוצים לצאת?
ניצה שטרית: מתוך ה-200 אני יכולה להגיד שמשהו בסביבות 9-8 אנשים שעכשיו רוצים ל---
רוברט טיבייב: יש דירות פניות?
ניצה שטרית: אין לי דירות פניות, יש לי דירה אחת לדוגמה ויש לי אנשים שנמצאים בהמתנה כדי להגיע לכפר.
רוברט טיבייב: כמה?
ניצה שטרית: אין לי מושג, זה נמצא במשרד הקליטה.
ניצה שטרית: מיכל לא יודעת, כי הם מגיעים מכלל הארץ.
מיכל פימא: הם מגיעים מכל הארץ, מחולון, מתל אביב.
אברהם מיכאלי: מה ייחודי במקום הזה מאשר במקומות אחרים?
אברהם מיכאלי: אנחנו באנו לסייר פה כנראה במטרה מסוימת, להתרשם, או לחיוב או לשלילה,  אז תגידי לי מה ייחודי פה.
ניצה שטרית: בהחלט.
ניצה שטרית: קודם כל יש בכל מקום חסרונות ויתרונות.
ניצה שטרית: החיסרון של המקום הזה, שהמטבח הוא מטבח משותף.
ניצה שטרית: אז יש כאלה שיגידו---
שולמית מימון: כל כמה אנשים במטבח משותף?
ניצה שטרית: או ארבעה או שניים.
ניצה שטרית: יש שאנשים שיגידו 'אני לא רוצה מטבח משותף', ויש כאלה אחרים, למשל חולים, שהחברה שלהם מכינה להם ומביאה להם, שהם אוכלים בצוותא, כי רובם עריריים.
ניצה שטרית: מי שרוצה ללכת, ויש כאלה שיאמרו 'לא טוב לנו, אנחנו רוצים ללכת', יש כאלה שיצאו, לפחות עשרה, או אפילו יותר, וחזרו בחזרה לכפר.
ניצה שטרית: יש כאלה שכשהם מגיעים אני שואלת 'למה אתה רוצה להיות פה?
ניצה שטרית: בשביל מה?'
ניצה שטרית: אז הוא אומר, 'כי אני לא צריך חדר יותר גדול משלי, כי יש כאן אירועים', האירועים בחינם.
ניצה שטרית: הם לא משלמים מים, לא משלמים חשמל, הרבה אנשים חוסכים את הכסף או שעוזרים לבני המשפחה, או שנוסעים לחוץ לארץ.
ניצה שטרית: למשל יש כאן דייר שהיה בסין ותאילנד ובכל מיני, כשאני בקושי להונגריה נסעתי.
ניצה שטרית: אז הם עושים כל מיני דברים.
ניצה שטרית: יש להם את כל המרחב הזה, יש להם ברכה בקיץ, מתחילת מאי עד כמעט סוף אוקטובר, תלוי במזג האוויר, עם מציל.
ניצה שטרית: בשום מקבץ דיור אין דבר כזה.
ניצה שטרית: יש להם אירועים.
ניצה שטרית: למשל השנה אני יכולה לומר שלב ברדני, אני לא יודעת מי אחראי על ועדת הקליטה, אני חושבת שגם משרד הקליטה, סופה, יש להם טיולים, בזכותכם הם יצאו גם להמון טיולים.
מיכל פימא: מתקציבי המשרד.
ניצה שטרית: מתקציבי המשרד.
ניצה שטרית: מעבר לזה יש להם את האירועים שהם לא משלמים כאן אפילו שקל, כל חגי ישראל---
דני דנון: קיבלתי תלונות לגבי התשתיות של המבנים.
דני דנון: אתם אחראים על התשתיות, נכון?
ניצה שטרית: נכון, יש כאן 15 עובדים.
דני דנון: יש כאן בעיות מהותיות?
ניצה שטרית: ממש לא.
דני דנון: זו הסיבה שבאנו לפה, כדי לראות בעיניים.
מרינה סולודקין: חבר הכנסת דנון, אני חייבת לומר לך, כתושבת העיר וחברת כנסת עם ותק, בדרך כלל, אם יש בעיות, אני מקבלת המון תלונות.
מרינה סולודקין: בשנים הראשונות, ב-96', 98' היו תלונות, ושמונה שנים אף תלונה מהכפר הצרפתי.
ניצה שטרית: יש דיירת אחת שהחליטה לעשות בלגן ואין ספק שכל מכתב...
ניצה שטרית: הרי מבקר המדינה לא יודע מה זה כפר הנופש, והיא אומרת בצורה הכי ברורה, 'יש לי את הפוליטיקאים שלי ואני יודעת מה אני אעשה איתם'.
ניצה שטרית: מקומם לראות שדיירת אחת יכולה להפוך כפר שלם, אבל צריך להתמודד ולהוכיח שבעצם אין לך אחות.
ניצה שטרית: וזה בסדר, אני בעד שקיפות ואני אומרת, בואו, תראו.
דני דנון: לא נעשה ועדת חקירה פרלמנטרית.
ניצה שטרית: גם עם ועדת חקירה פרלמנטרית אני אסתדר, אבל אני באמת---
רפי נבון: מה גובה השכירות פה?
ניצה שטרית: 1,000 שקלים.
מיכל פימא: והם מקבלים את ההחזר של ה-800 ומשהו.
דני דנון: וההעלאה עכשיו של 8%, או שזה לא קשור אליהם?
ניצה שטרית: לא, זה בהוסטלים.
ניצה שטרית: אל תשכחו שבהוסטל משלמים מים וחשמל.
ניצה שטרית: פה אנחנו דואגים להם לריהוט.
ניצה שטרית: לאנשים שמגיעים לכאן אין מקרר, אין מיטות, אנחנו דואגים להכל.
ניצה שטרית: אנחנו דואגים למזגנים חדשים, אנחנו דואגים לזה שסטודנטים, יש לנו גם מחבר העמים וגם מארגנטינה, דואגים להם, מטפלים בהם.
ניצה שטרית: לצערנו חלקם מגיעים, אני לא יודעת מי הפנה, אבל יש כאלה נשים שהילדים שלהם מכים אותם, שכאן היינו צריכים לשמור עליהם ולסגור שלא ייכנסו אליהם.
ניצה שטרית: יש ילדים שמגיעים ב-28 לחודש ולוקחים את כל הקצבה והולכים הביתה והם נשארים בלי שום דבר, אז את צריכה לדאוג שיהיה להם אוכל, שלא חסר להם דבר, ואם לא, לדבר עם הילד ולהגיד 'תדע לך שאם אתה לא משאיר לו את הכסף, אני פונה לרווחה', או 'אני מוציאה את אמא שלך מהכפר ואתה תצטרך לטפל בה', אז מהר מאוד---
דני דנון: מה המודל העסקי?
דני דנון: עם איזה משרד ממשלתי אתם קשורים בהסכם?
ניצה שטרית: משרד הקליטה ועמידר, זה בדרך כלל חמש שנים וחמש שנים אופציה.
ניצה שטרית: במשך כל הזמן הזה יש ביקורות, או איך אמרו לי?
ניצה שטרית: בקרה של עמידר.
ניצה שטרית: הם מגיעים באופן ספונטני---
דני דנון: יש פה נציג עמידר?
קריאה: עמיגור.
ניצה שטרית: אבל מעמידר מגיעים כדי לבחון את מה שאתה דיברת עליו, תשתיות, מיזוג, מים, חשמל.
ניצה שטרית: הם הולכים לבד בין החדרים.
ניצה שטרית: אני אראה לך, כי זה לא משהו שהוא באחריותי, זה משהו שמשרד ממשלתי עושה ואומר את הדברים הכי פשוטים.
ניצה שטרית: אני רגועה, כי אני יודעת שבאים לבדוק אותי כל יום בפינצטה.
ניצה שטרית: ברשותך, לידך יש, אם אתה רוצה לראות, תיק אדום---
דני דנון: לא, מה שתגידי אנחנו מאמינים, לא צריך לראות.
סופה ביילין: באמת, את מדברת כאילו אנחנו בביקורת.
סופה ביילין: אנחנו לא באים בביקורת.
ניצה שטרית: לא, הוא שאל אותי שאלה כרגע ואמר שיש בעיה בתשתיות, אז הוא הגיע לעשות בדיקה.
דני דנון: אנחנו תיכף נסתובב.
דני דנון: השלטים ברוסית שמחזיקים הדיירים, מה כתוב בהם?
ניצה שטרית: אין לי מושג.
ניצה שטרית: הם כנראה הבינו שחברת הכנסת סולודקין כאן, אז כולם כאן.
דני דנון: זה לטובתך, מרינה?
מרינה סולודקין: תמיד לטובתי, אבל כאן אנחנו צריכים לעשות סיור.
דני דנון: יש לתושבים ועד או מישהו שיכול להצטרף אלינו, שנדבר איתם?
ניצה שטרית: לא, אין ועד, למרות שאני ביקשתי שיהיה ועד, אבל חלקם רוצים, חלקם...
ניצה שטרית: בעבר היה כאן ועד, היה כאן ועד טוב מאוד, עכשיו לא.
דני דנון: תוך כדי הסיור אנחנו---
ניצה שטרית: אתם יכולים לדבר עם אנשים, כמובן.
ניצה שטרית: אני יודעת שכולם יושבים שם בחוץ ומחכים.
מרינה סולודקין: קודם כל אני כבר דיברתי איתם ו---
דני דנון: אנחנו נברך אותם בכמה מלים ונלך לסיור.
אברהם מיכאלי: לא כל יום רואים ראש עיר וחברי כנסת באים אליהם.
דני דנון: לי קוראים דני דנון, אני יושב ראש ועדת עלייה וקליטה של הכנסת.
דני דנון: אנחנו עושים פה סיור, ארבעה חברי כנסת, חברת הכנסת מרינה סולודקין מאשקלון, חבר הכנסת רוברט טיבייב, חבר הכנסת מיכאלי, אני וראש העיר, באנו לבקר אתכם ולראות מה טוב בכפר ומה צריך לשפר.
סופה ביילין: (מתרגמת).
דני דנון: תודה לראש העיר על כל העזרה שלהם.
דני דנון: אני מאמין בלראות את הדברים, לכן אני לא אדבר.
דני דנון: אנחנו באנו לראות, אנחנו נסתובב, נבקר בחדרים, במטבחים, ואנחנו מבטיחים לכם שאנחנו נעשה כל מה שאפשר שיהיה לכם יותר טוב פה.
דני דנון: אני יודע שטוב לכם גם עכשיו ואנחנו מעריכים מאוד את העלייה והעובדה, באים לפה ארבעה חברי כנסת בוועדה של הכנסת לאשקלון, כי אשקלון קולטת עולים ואנחנו מעריכים את זה.
בני ועקנין: בוקר טוב.
בני ועקנין: אני מברך את ועדת הכנסת, בראשות חבר הכנסת דנון.
בני ועקנין: הם באו לבקר כאן.
בני ועקנין: פעם ראשונה שכל הוועדה, ארבעה חברי כנסת, באים, תמיד מגיע רק היושב ראש.
בני ועקנין: הם באו לבקר פה ולראות ולשמוע, אז נעשה סיור.
סופה ביילין: הם שמחים מאוד שאתם הגעתם.
רוברט טיבייב: (מדבר ברוסית).
דני דנון: בוקר טוב לכולם, אנחנו נפגשים, חלקנו בשנית, חלקנו פעם ראשונה.
דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות של הכנסת נמצאת היום בעיר אשקלון בסיור ישיבה.
דני דנון: אני מודה לחברי הכנסת טיבייב, מרינה סולודקין ומיכאלי, שהצטרפו אלינו לסיור יום.
דני דנון: אנחנו פתחנו את היום בסיור בכפר הנופש הצרפתי, לראות בעיניים שלנו את התנאים במקום, לדבר גם עם הדיירים, ואנחנו עושים ישיבה, בנוכחות ראש העיר וחברי מועצת העיר שנמצאים פה.
דני דנון: אני מודה לגב' סופה ביילין, שיזמה את הדיון הזה והזמינה אותנו לאשקלון.
דני דנון: אנחנו עושים דיון באופן כללי בנושא של קליטת עלייה באשקלון, על היעדים, על האתגרים, על הקשיים ואנחנו נפתח קודם כל בפתיחה של ראש העיר, מצגת של העירייה ולאחר מכן נפתח את הדיון לשאר הגורמים.
דני דנון: אני מודה ללב ולסופה שאתם מכניסים אותנו לעומק הבעיות, ואני מבקש מראש העיר, מר בני ועקנין, לפתוח בבקשה.
בני ועקנין: ברוכים הבאים, לוועדת הכנסת, ליושב ראש מר דני דנון, חברי הכנסת רוברט טיבייב ומרינה, שהיא אשקלונית, וגם חבר הכנסת מיכאלי שהיה פה, והחברים שלנו.
בני ועקנין: עשינו היכרות אז ניגש ישר לעניין.
בני ועקנין: ברוכים הבאים, אני באמת מקבל אתכם בברכה וכל הכבוד, ממש, הרכב כמעט מלא, ארבעה חברי ועדה.
בני ועקנין: מניסיוני, הרבה פעמים באו לפה ועדות, אולי כמעט כולן, ולא תמיד בהרכב, הרכב יפה מאוד, זה מראה את החשיבות שמייחסים חברי הוועדה לנושא.
בני ועקנין: אני אגיד בכמה מלים ואחר כך מזל תעשה את הסקירה על אשקלון.
בני ועקנין: היום אשקלון מונה 126,000 תושבים, מתוכם 40,000 עולים.
בני ועקנין: אשקלון זו עיר קולטת עלייה, כי המסר, אנחנו רוצים לקלוט עלייה, עוד עלייה.
בני ועקנין: כל עלייה שרוצה לבוא, אנחנו פה בעד לקלוט אותה.
בני ועקנין: כל העליות פה תרמו תרומה גדולה מאוד והעלייה מחבר העמים תרמה תרומה מכרעת לעיר אשקלון.
בני ועקנין: ברוך ה', אני נבחרתי לראשות העיר בפעם הראשונה לפני 20 שנה ולמעשה קלטנו את העולים הראשונים.
בני ועקנין: באותם ימים אפילו הלכנו לשדה התעופה בלילה, יש פה אנשים שהיו איתי בשדה התעופה, נסענו בלילה, קיבלנו אותם בשמחה, פעם ב-2:00 בלילה, פעם ב-3:00 בבוקר, כשנחתו מטוסים ומאז אני חושב שהקליטה פה מוצלחת.
בני ועקנין: אני רוצה לעשות גם פרויקטים של עלייה---
מרינה סולודקין: בגלל זה אנחנו בחרנו בך.
דני דנון: חבר הכנסת מיכאלי הגיע.
בני ועקנין: אנחנו עירייה שמאוד רוצה לקלוט עוד עולים, גם יש לנו יכולות.
בני ועקנין: כמובן צריכים את התקציבים המתאימים ומה שצריך.
בני ועקנין: אז סדר הדברים; גב' מזל לוי היא מנהלת אשכול קהילה ועלייה, היא תציג נתונים של אשקלון באופן כללי וגם על קליטת עלייה.
מזל לוי: צהריים טובים לכולם.
מזל לוי: אני רוצה רק לציין שיש איתנו גם תושבים וארגונים שהזמנו אותם להשתתף יחד איתנו בוועדה, וזו זכות גדולה שמארחים את הוועדה.
מזל לוי: יש פה נציגויות של ארגונים ושל תושבים, גם מחבר העמים, גם מעולי אתיופיה וגם מצרפת.
מזל לוי: אני אעביר את רשות הדיבור למר לב ברדני, מנהל מחלקת קליטת עלייה ואחרי ההצגה הקצרה שלו אנחנו ניכנס לתוך המסלולים ששמנו בסדר היום שלנו.
לב ברדני: מאז העלייה הגדולה באשקלון התיישבו כ-40,000 עולים, ומתוכם כ-34,000 עולים מחבר העמים.
לב ברדני: התברכנו בעלייה אתיופית, עולים כ-2,000, חברי הקהילה של הקהילה של יוצאי אתיופיה באשקלון היא 6,000 ומה שמאפיין שם זה שהרוב המוחלט זה גילאים צעירים.
לב ברדני: כבר שש שנים יש לנו תכנית של עליית יהודים מצרפת.
לב ברדני: הם באו לכאן למעשה גם בקליטה ישירה וגם קליטה של הקהילה והם קנו כאן בתים.
לב ברדני: הקהילה של יוצאי צרפת מאוד פעילה בחברה  באשקלון.