GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
כרמית נפתלי: אני לא יודעת אם אתם מכירים את פרוייקט "הגדעונים", ודורית תוכל להרחיב אפילו יותר ממני.
כרמית נפתלי: פרוייקט נוסף שממה קורה בימים הללו ונקרא "נתיב נעורים" שנכנסים לכ-60 פנימיות, שרוב האוכלוסיה שם היא אוכלוסיה של עולים.
כרמית נפתלי: אני יכולה להגיד ש-40 מתוך 60 הפניות הללו, יש שם אוכלוסיה לא מבוטלת של בני העדה האתיופית ונכנסים ככה, עושים פעולות עם בני הנוער, קצינים בכירים מהצבא, על מנת להשפיע על המשך העתיד שלהם בצה"ל והשירות שלהם בצה"ל.
כרמית נפתלי: אני אגיד רק שכשחייל מתגייס, אז אנחנו נותנים לו, למי שצריך, יש מספר קורסים שהוא יכול להגיע אליהם.
כרמית נפתלי: קודם כל העולים, ושם אנחנו רואים לרוב את העולים מחבר העמים, וזה קורסי העברית במחווה אלון, זה הבסיס המרכזי שלנו לקליטה של עולים בצבא.
כרמית נפתלי: חייל מתגייס, מגיע לסוג של אולפן.
כרמית נפתלי: זה נקרא קורס עברית משולב עם טירונות מבחינתנו, ובמהלך הקורס הזה הוא משפר את רמת העברית שלו, על מנת שנוכל לשבץ אותו בקורסים איכותיים יותר, כי ללא השפה העברית, הוא לא יכול להשתלב.
כרמית נפתלי: יש לנו גם קורס עברית לבני העדה האתיופית, זה קורס אחר, גם בתחילת השירות.
כרמית נפתלי: יש לנו בתחילת שירות לעולים חדשים שאינם יהודים, קורס "נתיב", שזה קורס לגיור.
כרמית נפתלי: מי שמעוניין להמשיך אחרי הקורס לתהליך של גיור ולסיים אותו, אז זה קורה בתחילת שירות.
כרמית נפתלי: יש לנו קורס כזה גם במהלך שירות.
כרמית נפתלי: אני מאמינה שאת "נתיב", כולם פה מכירים.
כרמית נפתלי: אני יכולה להגיד לכם רק כדי לסבר את אוזנכם, אז עד היום סדר גודל של 17 אלף חיילים עברו ב"נתיב".
כרמית נפתלי: "נתיב" פועל כבר 10 שנים.
כרמית נפתלי: אנחנו לדעתי תוך חודשיים עומדים על המתגייר ה-5,000 דרך צה"ל.
דני דנון: מה קצב הגיור היום באמת?
כרמית נפתלי: סדר גודל של 700 בשנה, פלוס מינוס.
דני דנון: ל-2010 זה נסגר על כמה?
כרמית נפתלי: על כמעט 700.
דני דנון: יש לך מספר מדויק?
כרמית נפתלי: כן, יש לי את זה כתוב.
כרמית נפתלי: מבחינת גיורים, אז נכון לתחילת השבוע שעבר, אנחנו עומדים על 4,856 חיילים שגויירו, ששני שליש מתוכם הן בנות.
כרמית נפתלי: סליחה, טעות שלי.
כרמית נפתלי: 836 חיילים גויירו ב-2010, כשמתוכם שוב, שלושת רבעי זה בנות.
כרמית נפתלי: אלה הנתונים.
כרמית נפתלי: אז זה לגבי "נתיב".
כרמית נפתלי: יש אותו גם בתחילת שירות וגם במהלך שירות.
כרמית נפתלי: לבני העדה האתיופית יש לנו תוכנית ייחודית.
כרמית נפתלי: במסגרת תוכנית החומש הלאומית, יש גם תוכנית חומש צה"לית שמורכבת מ-4 חלקים, מדברת על הכנה לצה"ל, מדברת על קידום ומינוף של האוכלוסיה לאורך כל השירות, מתחילת שירות ועד סופו כהכנה לאזרחות.
כרמית נפתלי: כל הסוגיה של טיפול בת"ש, צמצום הנשר והכליאה, סוגיה מאוד מאוד בעייתית.
כרמית נפתלי: הרבה מאוד בעיות.
דני דנון: מה המספרים שם?
דני דנון: היה פה דיון בוועדה לפני חצי שנה בנושא.
כרמית נפתלי: נכון, וקצין חינוך ראשי.
כרמית נפתלי: היינו כאן והצגנו את כל הנתונים.
דני דנון: נכון להיום יש לכם נתונים מעודכנים בנושא של אחוז העולים בקרב מתקני הכליאה הצבאיים?
כרמית נפתלי: אין שינוי ממה שהצגנו בפעם הקודמת, ולקחנו את השנה הזאת, את 2011 ובנינו תוכנית שהיעד המרכזי- - -
דני דנון: תרענני רק את הזיכרון שלנו.
כרמית נפתלי: כמעט 40 אחוז מבני העדה האתיופית נכלאים במהלך שירותם.
כרמית נפתלי: לגבי אוכלוסיית חבר העמים.
כרמית נפתלי: .
דני דנון: 40 אחוז מכל מתגייס יוצא אתיופיה, יש ב- - ?
כרמית נפתלי: 1:3 חיילים.
דני דנון: ויותר.
כרמית נפתלי: נכון.
כרמית נפתלי: שוב, חלק מהם חוזרים עוד ועוד.
דני דנון: ולגבי עולים ממדינות אחרות?
כרמית נפתלי: אם אני זוכרת בעל פה, זה קצת פחות מ-20 אחוז.
כרמית נפתלי: בעיה בקרב בני העדה האתיופית הנוספת, היא גם הרצידיביזם, החזרתיות שלהם.
כרמית נפתלי: זאת אומרת, הם מגיעים פעם ראשונה, שנייה, שלישית, רביעית.
כרמית נפתלי: אני לא אמשיך, אבל הם ממשיכים, ובקרב העולים האחרים, זה סוג של עונש, רתיעה והם חוזרים לשירות, חוזרים למסלול, לרוב, באופן תקין.
דני דנון: ומה אתם עושים בנדון?
כרמית נפתלי: אז שוב, בנינו תוכנית עכשיו ייחודית שאנחנו מתחילים אותה ב-2011, לצמצום תופעת הכליאה.
כרמית נפתלי: היה דיון בראשות ראש אכ"א, וככה בעיקר בקרב בני העדה האתיופית הולכים.
כרמית נפתלי: . אני מקווה שבסוף השנה נוכל להראות נתונים מרחיקי לכת לעומת מה שקורה היום.
דני דנון: התוכנית מיושמת כבר?
כרמית נפתלי: עכשיו היא מתחילה.
כרמית נפתלי: ממש עכשיו.
דני דנון: והצגתם אותה בוועדה כבר?
כרמית נפתלי: לא, בוועדה הוצפה הבעיה.
דני דנון: אנחנו נבקש לעשות דיון בנפרד, לא לדון בזה היום.
דני דנון: נזמן את ראש אכ"א ונרצה לראות באמת מה נעשה בשטח.
דני דנון: זה דבר שמטריד את כולנו.
מרינה סולודקין: ככה זה גם היה בהתחלת העלייה.
מרינה סולודקין: יוצאי חבר העמים היו רוב במתקני כליאה.
כרמית נפתלי: נכון, והיום זה כבר לא.
מרינה סולודקין: אבל זה היה זמני, עם שיפור התנאים גם של משפחות שבחוץ, גם של חיילים, גם של חיילים בודדים, גם קליטה ונרמול של המצב.
מרינה סולודקין: זה עכשיו מצב אחר.
מרינה סולודקין: עם אתיופים, עכשיו אני חושבת המצב די מסוכן, בגלל שזה דור כבר אלה, יש...
מרינה סולודקין: אז בגלל זה צריכים להשקיע מחשבה מה לעשות.
כרמית נפתלי: אז אנחנו כבר את המחשבה השקענו.
כרמית נפתלי: עכשיו אנחנו משקיעים את המאמצים כדי לצמצם את התופעה.
דני דנון: לגבי עניין משברים, מה לגבי אחוזי התאבדות  בכלל בצבא, ושל עולים?
דני דנון: הרשום שלנו שהאחוז יותר גבוה.
דני דנון: את יכולה לאושש את הרושם הזה?
כרמית נפתלי: אין לי את הנתונים כאן עלי.
כרמית נפתלי: אני גם לא אחראית על הסוגיה של ההתאבדויות, אבל אני שותפה בוועדה שמתנהלת בצבא בעניין ההתאבדויות.
כרמית נפתלי: אין מגמה כזאת של עלייה ואין מגמה שיותר בני העדה האתיופית או עולים, מתאבדים בצבא לעומת שנים קודמות.
כרמית נפתלי: המגמות האלה, אני לא יודעת מי הציג אותם או אמר אותם.
דני דנון: מעניין אותנו לראות נתונים בנושא.
כרמית נפתלי: אז אין בעיה.
כרמית נפתלי: אני מתנצלת, פשוט אמרו לי, יש פה דיון על עלייה, ולא הייתה הגדרה מדויקת של מה המטרה ומה אנחנו נדרשים.
קריאה: הוספנו כמה וכמה סעיפים למזכירות שם.
קריאה: הם רשמו לפניהם את כל הנתונים.
דני דנון: מה שנבקש, אנחנו נוציא את זה גם בהחלטה, שתוך נגיד 14 יום נקבל נתונים לגבי ההתאבדויות וגם לגבי העולים, ובאמת אני אשמח לראות.
דני דנון: . כל מקרה הוא טראגי, אבל לראות שאין פה מגמה בקרב העולים.
כרמית נפתלי: יש את הנתונים, ממש אין בעיה.
דני דנון: רצית להוסיף.
דני דנון: תציגי את עצמך בקשה.
דורית בר-חי: דורית בר-חי, משרד החינוך, מנהל חברה ונוער.
דורית בר-חי: אני אחראית על כל נושא עידוד השירות בצה"ל בשירות הלאומי והאזרחי.
דורית בר-חי: אני רציתי לומר שאנחנו עובדים בשיתופי פעולה עם צה"ל ואנחנו רואים אחריות בהכנה לצה"ל, בהתערבות חינוכית של מניעת נושא הכליאה של בני העדה האתיופית.
דורית בר-חי: תוכנית "זינוק בעלייה" שמשרד החינוך מוביל, עוסקת לא רק בהכנה לקראת השירות, אלא בליווי בני הנוער ברמה הפרטנית במהלך השירות.
דורית בר-חי: כל הנושא של שיתופי הפעולה בא לידי ביטוי גם בקשר הישיר של רכז "זינוק בעלייה" ביישוב, עם בתי הכלא הצבאיים, עם הגורמים בצה"ל.
דורית בר-חי: כל חייל שנפקד, משתדלים להגיע אליו, לגייס אותו בחזרה, לטפל בו, לסייע לו ברמה הפרטנית כדי למנוע את הכליאה ולהחזיר אותו כמה שיותר מהר לשירות תקין.
כרמית נפתלי: אני רק אנסה באמת בקצרה לסיים.
כרמית נפתלי: אז שוב, דיברנו בסוגיית הת"ש, ושוב, הגורם הרלוונטי לא נמצא פה, וחבל לי.
כרמית נפתלי: ראש ענף ת"ש באכ"א.
כרמית נפתלי: גם עכשיו בסוגיה של בני העדה האתיופית, שוב כחלק מרצון לצמצם את תופעת הכליאה, אז.
דני דנון: יש לכם נתונים לגבי החלוקה של הארץ מוצא של העולה?
דני דנון: כשאת מדברת על מספר של עולים.
כרמית נפתלי: אני יכולה להגיד שמתוך סך העולים, שוב, זה הערכה, אני לא זוכרת בדיוק את המספרים, כ-65 אחוזים מהם הם מחבר העמים.
כרמית נפתלי: 12.5 אחוזים הם מעולי אתיופיה, נולדו באתיופיה או ארץ מוצא, שההורים נולדו באתיופיה, והיתר זה יתר העולם.
כרמית נפתלי: זה פילוח העולים.
כרמית נפתלי: שוב אמרתי, כל חייל חמישי בצה"ל, מוגדר עולה.
כרמית נפתלי: אז שוב, יש גם ניקוד, ובהקשר של בני העדה האתיופית בסוגיית הת"ש, כי זה גם גורם מרכזי לכליאה, אז עם הטבות נוספות והקלות נוספות לאוכלוסיה.
כרמית נפתלי: הדבר האחרון זה ההכשרות של המפקדים.
כרמית נפתלי: אנחנו מבינים שאנחנו חייבים להכשיר את המפקדים ולתת להם מספיק ידע וכלים מי האוכלוסיה שעליה הם מפקדים, על מנת שיוכלו להתמודד, לשלב ולקדם ולמצות אותם כמו שצריך בצבא, כל אחד על פי יכולתו וגם צרכיו, ולא רק צרכי המערכת.
כרמית נפתלי: אני רוצה לתת שתי דוגמאות לקידום ומינוף בקרב בני העדה האתיופית.
כרמית נפתלי: האחת זה קורס "עמיר".
כרמית נפתלי: קורס "עמיר" לוקח שכבה של אוכלוסיה של בני העדה האתיופית בתחילת השירות שלהם, ל-7 שבועות.
כרמית נפתלי: זה אוכלוסיה שאם לא היינו לוקחים אותה לקורס, הם היו מגיעים לתפקידי מנהלה: מאבטחי מתקנים, נהגים, פקידים, בתפקידים ברמה הנמוכה בצבא.
כרמית נפתלי: אנחנו לוקחים אותם, נותנים להם הכנה לצה"ל צבאית, בשיתוף עם מכון פויירשטיין של העשרה אינסטרומנטלית.
דני דנון: זה לאחר גיוס?
כרמית נפתלי: כן.
כרמית נפתלי: הם מתגייסים ומגיעים אלי למחווה אלון ל-7 שבועות.
כרמית נפתלי: מגיעים מהצבא ל-7 שבועות למחווה אלון.
כרמית נפתלי: זה נספר להם כחלק מהשירות הצבאי.
דני דנון: מה המספרים, כמה בכל מחזור?
כרמית נפתלי: אנחנו מדברים היום, ב-2010 סיימנו עם 450 חיילים בשנה.
כרמית נפתלי: ב-2011 אנחנו נגיע ל-600 חיילים בשנה וב-2012 אנחנו נגיע לסדר גודל של 700 חיילים בשנה, שזה ממצה את כל הפוטנציאל שמתאים לקורס.
כרמית נפתלי: בעצם אנחנו בסוף הקורס יושבים ועושים שיבוץ, תופרים חליפה לפי מידה לכל אחד מהחיילים, כשרובם, לא כולם, כי לא כולם מתאימים, אבל רובם, אנחנו משבצים אותם לתפקידי איכות.
כרמית נפתלי: מה שנקרא, שאם הנתונים שלהם היו נתונים גבוהים, הם היו מגיעים לקורס הזה בלעדנו, אבל ללא הקורס הם לא מצליחים להגיע.
כרמית נפתלי: שוב, זה לא רק להגיע לקורס.
כרמית נפתלי: זה גם לשרוד את ההכשרה הזאת וגם לשרת בתפקיד הזה.
דני דנון: דוגמאות של איזה תפקידים הם משובצים?
כרמית נפתלי: מש"קיות ת"ש, מש"קיות הוראה.
כרמית נפתלי: יש הבדל בין להיות מש"קית חינוך לדוגמא או מש"קית ת"ש או מאבחנת מחקר או מדריכת כלואים, לעומת ללכת להיות פקידה.
כרמית נפתלי: הקורס הזה הוא רובו בנות, כי הבנים רובם הולכים ללחימה.
כרמית נפתלי: ואנחנו עשינו כבר שני מחקרים על הקורס הזה, ואחוזי ההצלחה והשרידות, גם בתפקיד שאליו הם שובצו וגם בשרידות בצבא וגם שיעור הכניסה לכלא.
כרמית נפתלי: כל אלה, אנחנו מוצאים ברמה הרבה יותר גבוהה.
כרמית נפתלי: שוב, מבחינת הכלא, הרבה פחות, לעומת יתר יוצאי אתיופיה והצברים.
כרמית נפתלי: אז זה קידום במינוף.
כרמית נפתלי: זה בתחילת שירות.
כרמית נפתלי: לקראת שחרור אנחנו בשיתוף עם המשרד לקליטת עלייה ומשרד התמ"ת, בנינו איזה שהיא תוכנית שאנחנו מחכים שהיא תצא לפועל.
כרמית נפתלי: היא עוד לא יצאה לפועל לצערי, שכ-500 חיילים בני העדה האתיופית ב-3 חודשים האחרונים שלהם לשירות, על חשבון תקופת השירות, ילכו להשמה או מקצועית של משרד התמ"מ, או למכינות קדם אקדמאיות כדי שימשיכו ישירות במסלול הזה מייד עם שחרורם.
כרמית נפתלי: זאת עוד דוגמא לקידום ומינוף.
מרינה סולודקין: אנחנו קודם כל, בגלל שיש עכשיו החלפת השרים, אז מאוד חשוב שאנחנו נתמוך את התוכנית הזאת, 3 חודשים, בגלל שאחרי ההכשרה המקצועית במשרד התמ"ת, הם מגיעים למפעלים ישראלים, ויש סוג של פועלים מאוד מאוד איכותיים.
מרינה סולודקין: אני יודעת, בעלי עובד בתעשייה צבאית והאיכות של עבודה של אנשים האלה שמקבלים הכשרה בטכנולוגית, זה מאוד חשוב.
כרמית נפתלי: עוד דבר אחד, עוד תוכנית אחת, ייחודית.
מרינה סולודקין: אז אם יהיו קשיים, אז תיפנו אלינו, כי אנחנו מבינים בעניין.
כרמית נפתלי: אז אני אומרת לכם כבר שיש קשיים.
כרמית נפתלי: התוכנית נכתבה לפני שנתיים ואנחנו עוד דוחפים שהיא תצא לפועל.
דני דנון: אני מבקש מצבי אוד, יועץ לחיילים בודדים.
דני דנון: בבקשה צבי.
צבי אוד: אני אחזור לשאלה המקורית שלך.
צבי אוד: המרכז שלנו מנסה לעזור לחיילים בודדים בדיוק בנושא הזה, של מה קורה איתם מהרגע שהם יושבים באוטובוס ונוסעים הביתה.
צבי אוד: אז כמה אבחנות, לא אצלנו, אנחנו מטפלים בבודדים בכלל, ישראלים או עולים, אבל בבודדים בכלל.
צבי אוד: ישנו את הנושא של הקרביים ואלה שהם לא קרביים.
צבי אוד: הלא קרביים מקבלים פחות משכורת, אבל ההוצאות שלהם הרבה יותר גדולות.
צבי אוד: חלקם משרתים בבסיסים פתוחים וחלקם שבוע-שבוע, אבל הם צריכים לקנות הרבה מאוד אוכל במשך השבוע, וגם אלה שמשרתים בבסיס פתוח, עובדים עד 17-18, אז הם לא יכולים ללכת לעבוד בשעות הלילה אחר כך, וכו'.
צבי אוד: כביסה זה צרה צרורה.
צבי אוד: בבית החייל בירושלים יש רק מכונה אחת שעובדת, ומייבש, ואני פעם הייתי שם, ראיתי את הטור, אז נכון שהמפגש החברתי היה נחמד, אבל הם היו צריכים גם לכבס.
מרינה סולודקין: אבל זה שערורייה, שרק מכונת כביסה אחת עובדת בבית החייל.
צבי אוד: את מוכנה לכתוב להם?
מרינה סולודקין: לא, אני מציעה שאנחנו חברי הכנסת, ניקח את הכסף שלנו ונממן, בגלל שאני מבינה מה זה כביסה לחייל.
צבי אוד: גם כשבית החייל מלא, אז ישנים שם חיילים עם מזרונים בכיתות.
צבי אוד: אנחנו פעם הזכרנו להם שאם קורה מצב שבית החייל מתמלא, כיוון שאנחנו מרושתים טוב ולמעשה רוב, אני הכי זקן תרתי משמע במרכז שלנו.
צבי אוד: כל המרכז זה חיילים בודדים לשעבר שהיום עוזרים לחיילים בודדים.
צבי אוד: אנחנו מרושתים טוב גם במרכז ירושלים, אבל ברגע שמתמלא שם, אנחנו יכולים מייד לארח חייל לשישי-שבת, דתי או חילוני, זה לא משנה.
דני דנון: איפה אתה מזהה את הכשלים של המערכת?
צבי אוד: יש את הנושא של הקיבוצים ויש את הנושא של הדירות אל"ח.
צבי אוד: אין מספיק דירות אל"ח.
צבי אוד: הטור לדירות אל"ח הוא עצום.
צבי אוד: החיילים רוצים הרבה יותר לגור במה שנקרא, בדיור הפרטי במרכז העיר, ואם נסתמך על הנתונים של אכ"א, שיש קרוב ל-3,000 חיילים בודדים עולים ורק 600 גרים בקיבוצים.
דני דנון: 2,100.
צבי אוד: היא מדברת על עולים.
צבי אוד: יש גם חיילי מח"ל שהם לא עולים חדשים, שהם תיירים שמתנדבים לשירות צבאי.
צבי אוד: אני לא יודע כמה יש בגדוד נצח יהודה, אבל במסגרות האחרות יש קרוב ל-500 חיילים כאלה במהלך השירות.
צבי אוד: אז המספרים הם לא מבוטלים, ואם רק 25 אחוז גרים בקיבוצים, אז כל השאר גרים בערים או בבתי חייל.
צבי אוד: הנתונים שלנו מראים שהם בכלל לא מתערים בחברה הישראלית, בשעות שאחרי הצבא.
צבי אוד: אם הם בצבא עם חברים ישראלים וכו', ברגע שהם נוסעים הביתה.
צבי אוד: . נכון שזה גם יותר נוח, כי אנחנו תמיד אומרים, חיילים בודדים מפתחים לעצמם פה משפחה חדשה, וזה משפחה של חיילים בודדים שעל ידם לא צריכים להתאמץ לא עם השפה, לא עם הבדיחות, ואז צרפתים יוצרים משפחה של צרפתים, שאיתם הם אוכלים ביחד.
צבי אוד: רוסים יוצרים משפחה של רוסים וכנ"ל הלאה.
צבי אוד: אני יכול רק להגיד, אני הגעתי לתורה הזאת אחרי הסיפור של מייקל לוין שלזכרו העמותה הוקמה, ובאמת כל הגורמים מטפלים במשפחה הביולוגית.
צבי אוד: אף אחד לא מטפל בחבורה של העולים שנמצאת מסביב, וזאת המשפחה שהוקמה.
צבי אוד: ישנו את הנושא של חיילים אקדמאים.
צבי אוד: פה אני חושב שלצה"ל יש פספוס ענק.
צבי אוד: ישנם כאלה שמגיעים ומחויבים רק בחצי שנה.
צבי אוד: הם מוכנים לעשות שנה, שנתיים או שלוש במסגרת צה"ל, אבל במסגרת המקצוע שלהם.
צבי אוד: נכון שיגידו לי ישר סיווג ביטחוני, אבל בסיווג ביטחוני יש בין 1 ו-10, אז שלא ילכו ל-10, שיהיו ב-1 או ב-2, אבל זה שמגיע בחור עם תואר שלישי בביוכימיה מברית המועצות לשעבר, הוא משרת כחייל ב"כפיר", זה יפה, זה רומנטי, אבל אני חושב שאפשר היה לעשות איתו דברים אחרים.
דני דנון: מה מקבל היום חייל בודד, עולה?
צבי אוד: חייל בודד מקבל מצה"ל 1,050 ₪ או 1,045 ₪ שכר דירה, 700 ₪..
צבי אוד: בודד, אני לא מדבר על עולים.
צבי אוד: אלה עם משפחות, אני לא יודע כמה הם מקבלים.
צבי אוד: 700 ₪ הם מקבלים משכורת.
צבי אוד: קרביים אחרי אימון מתקדם מקבלים 1,400 ₪. ממשרד הקליטה הם מקבלים 352 ₪ לחודש, ואחרי שנה מיום העלייה שלהם, הם מקבלים גם 402 ₪ ממשרד השיכון והבינוי.
צבי אוד: חוץ מזה שהם זכאים לפטור מלא או חלקי מארנונה בערים שהם נמצאים בהם.
צבי אוד: הם מקבלים גם 120 ₪ לחודש בחוגר בשביל לקנות אוכל ב"סופר זול", וכו'.
דני דנון: ואיפה המצוקות?
צבי אוד: האוכל עולה יותר כסף.
צבי אוד: זה שהם מגיעים הביתה ואין מה לעשות, והם זרים.
צבי אוד: הם זרים לעיר, הם זרים למקום.
צבי אוד: לא פעם ניסינו לדבר עם רשויות מקומיות, שאולי הם יצאו...
צבי אוד: הם אומרים לי כן, אנחנו מוכנים לאמץ אותם.
צבי אוד: אנחנו אמרנו, במקום לאמץ אותם, תלכו לדירות שלהם.
צבי אוד: תלכו אליהם.
צבי אוד: תשתו איתם כוס תה במקום שלהם, תראו מה חסר להם.
צבי אוד: זה דברים יפים.
צבי אוד: זה המצוקות.
צבי אוד: המצוקות זה התערות, המצוקות זה כסף.
צבי אוד: תראה, כשאני אמרתי ככה, זה נראה כאילו שהם מקבלים את הכסף ככה.
צבי אוד: . יש משרדים שפתאום נגמר התקציב, אז לא מקבלים כסף.
צבי אוד: מש"קית ת"ש התחלפה, הוא לא הביא את החוזה בזמן, הוא לא מקבל שכר דירה.
צבי אוד: הוא נמצא באיזה שהוא מוצב על הלבנון, ה"תעודת בודד" שלו נגמרה, הוא עוד לא הגיע לקבל את ה"תעודת בודד" החדשה.
צבי אוד: עברו 6 שבועות, כל הכספים שלו נפסקים ואז להתחיל לרוץ אחרי הכספים מחדש.
צבי אוד: דיברתם על הנושא של הכלא.
צבי אוד: חיילים שנמצאים בכלא מקבלים את העונש פעמיים, כי כשהם יוצאים מהכלא, לא מושבות להם מייד הזכויות של חיילים בודדים, אלא זה צריך ללכת לוועדה ואז הם מחליטים, זאת אומרת, יכול להיות עוד חודשיים עד שהם מתחילים לקבל את הכספים שלהם חזרה.
דני דנון: ברגע שהוא נכנס לכלא, הוא מאבד את התנאים?
צבי אוד: ברגע שהוא נכנס לכלא, כל ההטבות שלו כחייל בודד נפסקות.
צבי אוד: אם הוא יצא מהכלא ב-10 בחודש, הוא לא יקבל את ההטבות שלו עד ה-1, לא לחודש הקרוב, אלא לחודש הבא, כי הוא צריך להיכנס לוועדה והם צריכים לאשר לו מחדש, וכו' וכו'.
דני דנון: אבל אם הוא שוכר דירה, מי משלם את שכר הדירה בתקופה שהוא בכלא?
צבי אוד: אז יכול להיות שהוא ייזרק מהדירה ואז הוא יגיע לבית החייל או כל דבר אחר, אלא אם החברים שלו יהיו מוכנים לשלם את שכר הדירה.
דני דנון: אוקיי, תודה.
דני דנון: כן בקשה.
סם קדוש: סם קדוש, אני מארגון C.N.E.F שמטפל בסטודנטים וצעירים וחיילים בודדים דוברי צרפתית.
סם קדוש: עוד נקודות שנראה לי חשובים מבחינת הארגונים והקשר עם הצבא.
סם קדוש: דבר אחד באופן כללי, כמו יש בחברה האזרחית שארגון וולונטרי כמוני וכל מיני ארגונים, באים, אז יש איזה שיתוף פעולה.
סם קדוש: אני מבין שגם בצבא יש להם את החוקים שלהם, אבל נראה לי שבצבא צריך להבין שחיילים בודדים, ואני רואה עם דוברי הצרפתית, הם בקשר איתנו ומה שאנחנו רוצים עוד יותר, זה איזה קשר יותר הדוק עם הארגונים.
סם קדוש: נראה לי שבצבא לפעמים זה לא הולך כל כך ככה.
סם קדוש: אני מבין את המגבלות והסודיות וכו' וכו', אבל לפעמים יש לנו את כל הרקע של החיילים הבודדים, שלפעמים הצבא, אין להם, כי אנחנו עברנו את כל התהליך מאז שהוא נחת בארץ, ונראה לי שזה חשוב וצריך ככה, איזה פורום שיכול לעשות משהו בין הצבא והארגונים שמטפלים בכלל העולים.
סם קדוש: זה אחד.
סם קדוש: דבר שני, אחד מהדברים שנראה לי שלצעירים דוברי הצרפתית ולכלל היום קורה, שהיום בגלל מסע, או לא בגלל, אבל מסע אנשים באים בטור תיירים.
סם קדוש: באים שנה עם כל מיני תוכניות, ואחר כך הם מחליטים או ללמוד או ללכת לצבא.
סם קדוש: אחד מהקושי שאנחנו רואים , שהצבא לא רוצה או לא יכול אם אנחנו מתקשרים, אם הבנאדם, אין לו את הנספח תעודת זהות, לא יכולים לטפל בו, ונראה לי שפה יש פספוס, כי אנשים רוצים תשובות, ותגידי לי אם אני טועה.
סם קדוש: הצבא לא יכול לטפל בבנאדם אם אין לו תעודת זהות, אבל אין לו תעודת זהות, בגלל שהיום ההחלטות הממשלה ש-80 אחוז אנשים שעולים לארץ, אמריקאים, צרפתים בעיקר, באים בתור תייר, עושים תוכנית למסע ואחר כך מחליטים.
סם קדוש: אבל בתוך מסע הם רוצים תשובות, ואין להם תשובות.
דני דנון: תשובות על מה, סם?
דני דנון: תן לי דוגמא לתשובות, לאיזה שאלות?
סם קדוש: לשאלות מה הם יכולים לעשות, מה הצבא בכלל, באיזה דברים הם יכולים.
סם קדוש: . צריך להבין, הצעיר לא בא עם אמתלות שהוא היה בכיתה ז' וגם הוא בצבא.
סם קדוש: בנאדם, הוא בא אחרי י"ב בצרפת, שהוא היה טוב, יש לו אמא יהודיה שדואגת.
סם קדוש: יש לנו גם כן ההתמודדות מול ההורים שרוצים תשובות ורוצים דברים בדוברי צרפתית.
סם קדוש: למשל, יש אתר נפלא של עולים על מדים בעברית, אבל למשל אני לא יודע אם יש באנגלית, אבל בצרפתית אין.
סם קדוש: למשל, דבר כזה יכול להרגיע את האנשים, מבחינת העידוד העלייה, הוא מאוד חשוב.
סם קדוש: אנשים רוצים תשובות.
סם קדוש: ההורים ב-90 אחוז, הם עוד בצרפת, והם רוצים לדעת איפה הילד שלהם הולך.
סם קדוש: עוד פעם, אז אנחנו כארגונים וכל מיני ארגונים פועלים, יכולים לתת תשובה, אבל הם רוצים לתת תשובה רשמית.
דני דנון: ברור, תודה.
דני דנון: את רוצה לענות, כרמית, על העניין הזה?
כרמית נפתלי: בצבא יש במיטב קצין שאחראי לתת תשובות לפניות של כלל אוכלוסיית העולים, לא משנה.
כרמית נפתלי: יש לנו חבר'ה שנמצאים בחוץ לארץ, שמבקשים לדעת- - -
צבי אוד: זה חבר'ה שהם לא ישראלים, בלי תעודת זהות ישראלית.
סם קדוש: בלי תעודת זהות ישראלית.
דני דנון: השאלה אם מישהו מתקשר או שואל, שואלים אותו, יש לך תעודת זהות?
סם קדוש: כן, זה שאלה ראשונה.
סם קדוש: ואחר כך זה נפסק.
סם קדוש: אז זה הבעיה.
צבי אוד: צה"ל לא עוסק בהסברה.
מר איליה דובינסקי: איליה דובינסקי, מנהל אגף בוגרים, תוכנית נעל"ה.
מר איליה דובינסקי: אני חושב שהפניות מסוג זה יכולים לבוא ולהיפתר בשתי רמות: רמה אחת זה מדור חוץ לארץ ביחידת מיטב, רמ"ד דור תובל.
מר איליה דובינסקי: הם עובדים מול קונסוליות ומול גורמים מחוץ לארץ ונותנים את התשובות ישירות, מדויקות ומקצועיות מאוד.
מר איליה דובינסקי: בצד שני אני חושב, כרמית, תתקני אותי, אם מערך מגן יכולים לתת מעין מענה לסוגיה הזאת?
כרמית נפתלי: לא.
מר איליה דובינסקי: אז טעיתי.
מר איליה דובינסקי: אבל בהחלט יחידת מיטב נותנים מענה.
מר איליה דובינסקי: עוד דבר, מערכתי אני חושב שהוא חשוב לצורך הדיון.
מר איליה דובינסקי: אני חושב שקול נציגי הסוכנות היהודית חייב להישמע, כי זה ארגון שהוא עובד, בנה וממשיך לבנות את תורת הטיפול והעבודה מול עולה/חייל עולה.
מר איליה דובינסקי: לפני שאנחנו ניגשים לדברים הספציפיים, אני אשמח להוסיף, כי אני נמצא בתחום הזה מעל עשור.
מר איליה דובינסקי: אני חושב שלנציגים של מחלקת הרווחה, ענף הקליטה, יש מה לומר, וחשוב לשמוע אותם.
דני דנון: זה המקום.
דני דנון: אנחנו נשמח לשמוע.
מירה קידר: שמי מירה קידר, אני מנהלת אגף רווחה במחלקת עלייה וקליטה בסוכנות היהודית.
מירה קידר: הסוכנות היהודית מעלה מדי שנה למעלה מ-1,500, קרוב ל-2,000 צעירים עולים בודדים, רובם מגיעים למסגרות שלנו.
מירה קידר: רובם ככולם או רובם המכריע הם חייבים בגיוס.
מירה קידר: אנחנו בשלב הקליטה לתוך המסגרות שלנו מתחילים בתהליכי הכנה לשירות צבאי שכמובן הוא שונה מתהליך ההכנה שעושים בבתי ספר בתוך המסגרות הפורמאליות.
מירה קידר: אנחנו משלבים גם פעילות סדנאית באמצעות פסיכולוגים.
מירה קידר: אנחנו משלבים את עמותת "אחרי" בתוכנית שרצה לאורך 7 חודשים, 8 חודשים בתוכנית "צלע", שהיא תוכנית יחסית ארוכה אצלנו.
מירה קידר: הגיוס עצמו לתוך המסגרות, אנחנו משתדלים שיהיו ימי גיוס שכל הקבוצה תגיע.
דני דנון: אחרי הגיוס מה קורה?
דני דנון: עד הגיוס יש ליווי.
דני דנון: השאלה אחרי זה.
מירה קידר: במהלך הגיוס חסרים פה באמת האנשים של אכ"א שהם נותנים את הטיפול ואת הטיפול בפרט, ואני בטח לא אדבר בשמם, אבל אני יכולה להגיד שבשנתיים האחרונות יש שיפור מאוד רציני בתוך הצבא בעניין הזה.
מירה קידר: יש מוקד לחיילים עולים בודדים, לקבלת מידע, מוקד ת"ש.
מירה קידר: אני רוצה להציג שתי בעיות מהזווית שלנו.
מירה קידר: אחת, זה הנושא של ההתנהלות הכלכלית.
מירה קידר: אנחנו מלווים את החיילים במהלך השירות ורואים שוב ושוב שהם חסרים כלים להתנהלות כלכלית נבונה.
מירה קידר: אנשים נופלים ל"מינוסים", ילדים צעירים מתפתים לכל מיני מבצעים, סיפורי פלאפונים, ויוצאים מהצבא בשן ועין מבחינה כלכלית, עם "מינוסים", עם חובות.
מירה קידר: זה מאפיין קבוצה די גדולה.
מירה קידר: זאת  סוגיה אחת שאני חושבת שהצבא צריך להתמודד איתה, להכניס את הנושא של אימון כלכלי, התנהלות כלכלית נכונה לתוך השירות.
מירה קידר: סוגיה שנייה שבעינינו היא בעייתית, זה הנושא של פרופיל 24.
מירה קידר: יש חיילים, אני מדברת על חיילים עולים בודדים, שהם לרוע המזל או נפצעו או חלו ואנחנו לא מדברים על נכות, שזה אז משרד הביטחון וכל התהליך.
מירה קידר: הם משוחררים באופן זמני מהשירות הצבאי.
מירה קידר: בדרך כלל זה פרקי זמן של 3 חודשים, 4 חודשים, מה שבעבר הרחוק היה "גימלים".
מירה קידר: והם מוצאים את עצמם פצועים או חולים, שבר, דברים מהסוג הזה, שהם לא יכולים לממן את עצמם, לכלכל את עצמם, וכל הזכויות נסגרות להם.
מירה קידר: גם הדמי קיום, גם הדיור.
מירה קידר: אנחנו העלינו את הסוגיה הזאת כמה וכמה פעמים לצבא.
מירה קידר: לא ניתן פתרון מערכתי מתוך צה"ל.
דני דנון: מה המדיניות?
דני דנון: יש לך "גימלים" לשבוע.
דני דנון: אני מניח, הקיצבה נמשכת.
מירה קידר: אני מדברת על פרופיל 24.
מירה קידר: זה בדרך כלל פרק זמן של 3 חודשים.
מירה קידר: חייל עם פרופיל 24, חלילה אם זה קורה לילד שלנו, הוא יגיע הביתה, נפנק אותו, הוא יתאושש, יחזור לשירות צבאי.
דני דנון: אז זה נקרא הפסקת שירות, הפרופיל 24?
מירה קידר: כן, כן, כן, זה הפסקת שירות.
מירה קידר: שמישהו נמצא לבד בארץ והוא עם פרופיל 24, הוא נותר תלוי בין שמיים וארץ.
מירה קידר: אנחנו נותנים פתרון.
מירה קידר: בנינו איזה תהליך עבודה עם הצבא ביחד, עם ענף נפגעים, שאנחנו מקבלים את המידע עליהם, נותנים מענק, צ'ק 5,000 ₪ לחייל הזה.
מירה קידר: אני לא בטוחה שכל החיילים הנפגעים, הטיפול הזה ממוצה.
מירה קידר: אני חושבת שצריך להיות פתרון מערכתי מתוך צה"ל.
מירה קידר: הם חיילים של צבא הגנה לישראל.
מירה קידר: בחלק מהמקרים אנחנו מכירים לוחמים שממש התעקשו להיות לוחמים ובסופו של דבר בטירונות או באימון שברו רגל, שברו יד, והכול התחיל להסתבך להם.
מירה קידר: זה בתוך בשירות.
מירה קידר: אני לא ארחיב, כי אנחנו עובדים עם ההורים ועם עריקים ויש פה באמת מערכת מאוד מורכבת של עבודה, עם ממשקים מאוד מורכבים לתוך הצבא, עם שיתוף פעולה, אגב, מצוין מתוך צה"ל.
מירה קידר: הפעולה המאוד משמעותית מבחינתנו שאנחנו השקענו בה בשנים האחרונות, זה נושא הכנה לשחרור לחיילים עולים בודדים.
מירה קידר: כל שנה משתחררים מצה"ל כ-700 חיילים עולים בודדים.
מירה קידר: הם כולם נמצאים בתוכנית שלנו.
מירה קידר: התוכנית מתחילה 3 חודשים לפני תום השירות, כשהם חיילים במדים.
מירה קידר: אנחנו מתחילים מכינה בת 5 ימים של האוניברסיטה הפתוחה ברמת גן, ממשיכים עם תהליכי הכוון.
מירה קידר: התוכנית, עוד פעם, מורכבת, אין לנו זמן, אני לא אפרט.
מירה קידר: מה שחשוב לי לומר, שהליווי הוא של שנתיים.
מירה קידר: מדובר פה על תוכנית שהיא תהליכית וכל העניין הוא לתת פלטפורמה לחבר'ה האלה כדי שיישארו בארץ, שלא יחזרו, ושימצו את הפוטנציאל, כי רובם עם בגרויות ועם יכולות מאוד מאוד גבוהות, וישתלבו בהשכלה הגבוהה ויחיו פה חיים משמעותיים איתנו ביחד.
דני דנון: היום חייל בודד שיש לו בעיה, עולה, למי הוא פונה?
מירה קידר: הוא פונה למערכת הת"ש בתוך הצבא.
דני דנון: המש"קית ת"ש בצבא.
מירה קידר: מש"קית ת"ש, קצינת ת"ש.
מירה קידר: לעיתים הוא פונה גם אלינו.
דני דנון: אבל המש"קית ת"ש, יש לה את הכלים?
מירה קידר: לדעתי יש לה.
מירה קידר: הם לא נמצאים כאן.
דני דנון: לכם אין קווי סיוע חירום?
מירה קידר: יש לנו, בוודאי.
מירה קידר: ביחידה שלי יש אדם, קוראים לו יגאל שטיימן, שהוא בעצמו היה חייל עולה בודד והוא עוסק בעניין הזה במשרה מלאה.
מירה קידר: אני אפילו מחזיקה כספת במשרד עם תווי קניה למקרי חירום.
מירה קידר: גם תווי הקניה, כשאנחנו נותנים, חלילה חייל שנפל בין הכיסאות, אנחנו מתאמים את זה מול הצבא.
מירה קידר: אנחנו לא בנינו מערכת מקבילה לצבא בשום פנים ואופן.
מירה קידר: אנחנו מתייעצים עם הצבא ומנסים לנתב את הדברים ביחד.
מירה קידר: אנחנו גם נותנים סיוע חירום.
מירה קידר: יש לנו מקרים לאורך השנה, לא אחד ולא שניים.
דני דנון: חברת הכנסת מרינה סולדקין, בבקשה.