GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם מיכאלי: לפי מה שאתה מתאר, המצטיינים האלה שאנחנו מביאים אותם עכשיו במסגרת עידוד, הם מחר, גם אם הם יתאקלמו בארץ, גם אם הם יפתחו את המרכזים מסביב להם, עדיין נצטרך לתקצב תקציבים נוספים בשביל להשיג את המקומיים, שאנחנו בעצם כל שנה עדיין מוציאים אותם מהאוניברסיטאות או מהמכללות.
עומרי אינגבר: אנחנו לא מוציאים, מה זה, אנשים לומדים.
אברהם מיכאלי: אם עכשיו יש חסר בתקצוב, אנחנו, אני מבין שוות"ת השנה כן תקצב את זה, גם יש לו תקציב נוסף, זה המהפכה ברפורמה.
עומרי אינגבר: תראה, אני נתתי את הפרופורציות של מה יכול להיות, מה גבול הקליטה במתכונת הקיימת.
עומרי אינגבר: אם לא פותחים מסלולי מחקר מתוקננים, מתוקצבים, ובסדר עדיפויות של הוות"ת זה לא יהיה, אז יש כאן פער והפער הזה צריך להיסגר כנראה על-ידי התעשייה.
עומרי אינגבר: באמריקה, לדוגמה, 50% מה- PhD's, עובדים בתעשייה ולא במגזר הציבורי.
עומרי אינגבר: אצלנו משהו בסביבות 15%, משהו כזה.
עומרי אינגבר: זה המפתח, בסופו של דבר.
עומרי אינגבר: כלומר, צריך בסופו של דבר להשקיע במחקר ובפיתוח בתעשייה.
עומרי אינגבר: אם אתם פותחים את הנושא הזה, אז במדינת ישראל, האוצר מתפאר כל הזמן שמדינת ישראל, מבחינת ההוצאה הלאומית למו"פ, היא במקום ראשון בעולם, הרבה לפני כולם.
עומרי אינגבר: אבל השאלה היא מהי ההשקעה הממשלתית מתוך סך-הכל ההוצאה הלאומית למחקר ולפיתוח.
עומרי אינגבר: אז אני אסביר לך, אתן לך את הנתון.
עומרי אינגבר: הנתון הוא 17.5%, כשהממוצע ב- OECD, השקעה ממשלתית היא 35%.
עומרי אינגבר: זה העניין.
עומרי אינגבר: אם אנחנו היינו במקום ארבעה מיליארד משקיעים במו"פ בשנה, משקיעים שמונה מיליארד במו"פ בשנה, הדברים היו אחרים לגמרי.
דני דנון: עו"ד עמירם גיל, מההסתדרות הרפואית בישראל, בקצרה, בבקשה.
עמירם גיל: תודה, אדוני היושב-ראש, גברתי השרה, חברי הכנסת.
עמירם גיל: זה באמת יהיה קצר.
עמירם גיל: ההסתדרות הרפואית, אני רוצה לציין שוב לחיוב רב את התוכנית לקליטת מדענים וקליטת רופאים.
עמירם גיל: מדענים, זו תוכנית שההסתדרות הרפואית תמכה בה וליוותה אותה מההתחלה, בעצם.
עמירם גיל: השרה דיברה פה על אנשים שהם נכס למדינת ישראל.
עמירם גיל: אני חושב שזו בדיוק ההסתכלות וזה גם מצביע לע חסר מסוים ועל הזדמנות.
עמירם גיל: התוכנית, והתוכניות שהוגשו פה והתוכנית של משרד הקליטה לקליטת מדענים ורופאים מדענים, מחייבים בעצם, התוכניות האלה מחייבות רכיב של מחקר.
עמירם גיל: כיום במדינת ישראל ישנו מחסור אקוטי ברופאים.
עמירם גיל: אני לא אכנס לכל הנתונים, הם לפניכם, בנייר העמדה שהגשנו היום.
עמירם גיל: הדיון הזה, מחסור שרואים אותו לכל אורך, לכל השדרה בעצם, במקצועות הרפואה היום בישראל.
עמירם גיל: אני חושב שכדאי לחשוב איך אפשר לרתום את התוכניות האלה, שכאמור הן תוכניות חשובות ומבורכות, כהזדמנות להביא לא רק רופאים מדענים, אלא רופאים שעוסקים במקצועות רפואה כלליים וספציפיים, אבל לאו דווקא מזווית של מחקר.
אברהם מיכאלי: אתה יכול לתת לנו נתונים, לאור התקשורת של השבועות האחרונים על רופאים צעירים שעוזבים את המקצוע?
אברהם מיכאלי: כהסתדרות רפואית, מה הנתונים, כמה בוגרי מחזור של חמש שנים אחרונות וכמה עוסקים בפועל במקצוע?
עמירם גיל: הנתון שאנחנו ציינו פה אני חושב שהוא נתון שאומר הכל, בעצם, שבהשוואה למדינות, רוב מדינות אירופה, למשל, אנחנו רואים פחות מחצי לעומת מדינות אירופה, של סטודנטים לרפואה, שמצטרפים מדי שנה פר 100,000 איש, שזקוקים בעצם לטיפול רפואי.
עמירם גיל: זאת אומרת, החוסר נוצר גם מכמות המצטרפים מדי שנה למקצוע הרפואי, ארבעה בעצם, ארבעה אנשים פר שנה לכל 100,000 איש, וגם מסיבות אחרות, של אנשים שעוזבים, ואגב, המדדים בנושאים האלה הם בעייתיים, כי הם עוזבים הרבה פעמים לרפואה פרטית, שזה תחום שמאוד מאוד מושך, לתחומי רפואה שיותר קל לעסוק בהם גם בחו"ל, יש פה גם נטישת מוחות לתחומים שהם דרושים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתה מדבר גם על מתמחים?
עמירם גיל: כן.
עמירם גיל: אנחנו מדברים גם על מתמחים וגם על אנשים שהם כבר ברמה יותר מתקדמת.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה נראה לי מאוד הגיוני שהם יעזבו.
עמירם גיל: חד-משמעית, נושא התנאים, נושא השכר, נושא שעות העסקה, נושא הקידום.
עמירם גיל: הכל, נושא התקינה.
עמירם גיל: ועדת אמוראי הצביעה על כך שהתקינה בישראל של כוח-אדם רפואי ומיטות אשפוז, אגב, רלוונטית לשנות ה- 70.
עמירם גיל: בכלל אין שום מענה לזה.
עמירם גיל: כל זה – בעיה נפרדת, שראויה לדיון נפרד, כמובן, לא הדיון הספציפי הזה.
עמירם גיל: אני חושב שמה שכן רלוונטי זה שיש מענה, אפשר למצוא הזדמנות בתוכניות האלה של משרד הקליטה לתת מענה מסוים, חלקי, אבל פוטנציאל רב לתת מענה למחסור הזה שהולך ומחמיר בגלל כל הסיבות שצוינו פה על-ידי משיכת רופאים שלאו דווקא עוסקים במחקר, אלא עוסקים ב-מה לעשות, העבודה הרפואית היום-יומית של הצלת חיים ומתן שירות רפואי.
עמירם גיל: האנשים האלה נמצאים בחו"ל, עובדים במוסדות רפואיים בחו"ל, ואני חושב שניתן לחשוב על דרכים, שזה כמובן יחייב תקצוב נוסף, זה יחייב תמריצים נוספים, אבל ההזדמנות שם וההסתדרות הרפואית רואה בזה פוטנציאל רב.
עמירם גיל: אנחנו קוראים למשרד הקליטה, בראש ובראשונה, לחשוב באמצעות צוותי העבודה שכבר קיימים, איך אפשר בעצם להביא לכאן גם רופאים ולא רק מדענים רופאים.
סופה לנדבר: בפרוגרמה של עידוד עלייה אנחנו הבאנו עשרות רופאים והם מצליחים מאוד וחלק גדול הם כבר אחרי מבחנים ואנחנו, יחד עם משרד הבריאות, עשינו כמה צעדים כדי להקל על המבחנים ועל האפשרויות להיכנס לחיים המקצועיים.
דמיטרי אפרצב: השאלה היא איך ההסתדרות הרפואית הולכת להשפיע או לעזור למשרד הבריאות, להקל בכל אותם מבחנים של רישוי.
סופה לנדבר: זה לא רק במשרד הבריאות, אתה יודע שאנחנו שותפים עם משרד הבריאות.
סופה לנדבר: זה יותר עם משרד האוצר, בגלל שזה תקנים, זה מיטות וכו'.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: משהו לא ברור לי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: שוב פעם אני חוזרת על כך שאני מאוד מברכת על התוכנית, כל אחד שעוזב את הארץ, זה חלק מתא של כולנו שעזב אותנו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל כמו שאמר חבר הכנסת מיכאלי כרגע, אנחנו ערים לכך שהרבה מאוד אנשים שלומדים רפואה היום בארץ, עוזבים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא כל-כך מבינה למה אני צריכה להשקיע כסף בשביל להביא את האחרים במקום לעשות הכל כדי להשאיר קודם כל את אלה שגרים פה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אני לא יודעת, משהו פה לא מסתדר לי.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: תראה, יש פה שקט גם.
דמיטרי אפרצב: לא, יש תשובה.
סופה לנדבר: יש מיליון תשובות, אבל בבת-אחת אי-אפשר לענות לך ומוזר, איך את, חברת כנסת, לא מבינה את הדברים.
סופה לנדבר: מערך של אנשים שעוזבים את מדינת ישראל, זה מיליון סיבות ואם אנשים עזבו, זה לא יכול למנוע ממדינת ישראל להשקיע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז את נותנת להם פרס לחזור?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: את נותנת להם פרס לחזור?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה עם אלה שנמצאים פה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: מה עם הרופאים שנמצאים פה, שמקבלים 21 שקל לשעה?
דני דנון: חברת הכנסת ברקוביץ', אני חושב שהנושא, אמרתי לך את זה גם בעבר, אין סתירה.
דני דנון: אנחנו צריכים, מצד אחד, להשקיע בתחום א'.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: יופי, אבל אנחנו לא משקיעים.
דני דנון: ובתחום ב', אנחנו אמונים פה, בוועדה הזאת, על העלייה, הקליטה והתפוצות והתפקיד שלנו הוא לעודד.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא תהיה עלייה לפה, אם אלה שנמצאים עוזבים, נקודה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה לא יעזור למיליון תוכניות שתעשו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אם רופא צעיר בישראל, בהתמחות, מקבל 21 שקל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא יעזור כלום.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אתם יכולים לעשות.
דני דנון: את חברת כנסת ואני כחבר כנסת, יש לנו את היכולת לפעול ואנחנו פועלים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אז אני בשביל זה מציעה.
סופה לנדבר: אז תנסי לפעול בוועדות שונות, בוועדת כלכלה וכספים, כדי לעשות את התנאים של רופאים ומעסיקים במדינת ישראל יותר טובים.
דני דנון: אנחנו, כל נושא שנעסוק בו, בוועדה הזאת, ומחר אנחנו מסיירים במגזר האתיופי, עם בעיות האלימות, ובשבוע הבא בהתבוללות, וכל נושא שנעסוק בו, אפשר יהיה לבוא ולהגיד לנו – מה אתם קופצים על שם?
דני דנון: תראו מה קורה פה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: נכון.
דני דנון: וזה לכל נושא שנעסוק בו.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: וזה חלק מהתפקיד של משרד הקליטה, כי זו קליטה.
דני דנון: אבל התפקיד שלנו, כוועדה, הוא לעסוק, לבדוק איך אנחנו מביאים ומשפרים את המערך של עידוד עלייה וקליטה ואת כל החוליים של החברה הישראלית, ברור שאם היה הכל הרבה יותר טוב, אז גם היה יותר קל.
דני דנון: אבל אני חושב שאנחנו צריכים פה להתמקד בנושאים האלו, לבקש הסברים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אנחנו צריכים לדבר גם על הנושאים האלה, שאני מדברת, כי זה צריך להישמע בכל הזדמנות, בכל ועדה, בכל מקום, להסביר שהעלייה לישראל יכולה להגיע רק כשעולה חדש הגיע לישראל, כתב מכתב, כתב מייל, צלצל ואמר שטוב לי כאן, תבוא.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: זה שווה מיליון פרסומים ודברים אחרים שנעשים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואי-אפשר להתעלם מזה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ואני חושבת שזה מקום נכון לדבר עליו, שעם כל הכבוד שאנחנו רוצים להחזיר והלוואי שכולם יחזרו, אבל הדרך הכי טובה להחזיר אותם זה לתת להם דוגמה שאלה שמסיימים פה רפואה, לא עוזבים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: ועל זה אנחנו גם צריכים לשקוד ויש פה כמה חברי כנסת, כולל השרה, שאנחנו צריכים להתייחס לזה מאוד ברצינות.
דני דנון: אז אני אומר את זה בצורה ברורה, ואני אומר את זה פה מצולם – המקום הכי טוב ליהודים לגור בו, זה מדינת ישראל.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לצערי הרב, ממש לא.
דני דנון: זו העמדה שלי.
סופה לנדבר: הדשא של השכן ירוק יותר.
דני דנון: זה אולי דיון, לא כרגע.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: לא, לא, מה קרה?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אתם לא אוהבים לשמוע את האמת?
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: למה זה מפריע?
דני דנון: יוליה, הנושא הזה הוא מעניין.
סופה לנדבר: סליחה, יוליה, תרשי לי להגיד לך, זה לא אמת זה שטויות.
סופה לנדבר: לא יעזרו צעקות.
דני דנון: יוליה, אני חושב שהנושא הובהר, כולנו מסכימים שאנחנו רוצים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: 1,200,000 איש מתחת לקו העוני במדינה היהודית.
סופה לנדבר: תני לי לתת לך טיפ כחברת כנסת חדשה, אל תעשי סלט מכל דבר.
סופה לנדבר: כאן תושבים חוזרים, ואני קוראת להם לחזור הביתה, בגלל שיש כאן משפחות, יש כאן אנשים.
סופה לנדבר: לעומת חברת כנסת שלא רוצה אותם כאן, אנחנו כן רוצים אתכם כאן, אנחנו נעשה הכל והמשרד לקליטת עלייה, כמו שמטפל בעולים חדשים, כך אנחנו יחד אתכם, צד בצד, יד ביד, נעשה הכל כדי שאתם תרגישו כאן שאתם רצויים.
סופה לנדבר: כך אני רוצה לסיים את הוועדה, תודה רבה.
דני דנון: אנחנו כבר מסיימים.
דני דנון: דקה לצה"ל, דקה מטכ"לית על צה"ל ותושבים חוזרים ואחרי זה אני מסכם, כי אנחנו צריכים לעלות למליאה.
דני דנון: בבקשה, סגן-אלוף, רפי שושן מאכ"א, בבקשה.
רפי שושן: משהו קצר, כי אנחנו נשמח לקבל מוחות כמובן לצבא ויש גם בתהליכים של עולים, תושבים חוזרים, בוגרים מקצועות אקדמיים, נקבל אותם חזרה לשורות הצבא.
רפי שושן: יש מדיניות שלמה, אני לא אכנס אליה.
רפי שושן: אני חושב שבשנים האחרונות יצרנו מדיניות מקלה עם תושבים חוזרים שיכולים להגיע לפה, מכירים מצוין פרויקטים של פרויקט נעלה, גם משרד הקליטה ופרויקטים נוספים, גם להיחשף למדינה בלימודים תיכוניים, או בלימודים אקדמאיים, למי שכמובן יצא מהארץ בגילאים יחסית צעירים, שמרכז חיי ההורים עדיין בחו"ל והוא מגיע ונחשף ויש פה הזדמנות מצוינת גם לקבל החלטה אם לחזור בחזרה לחו"ל, או להישאר בארץ.
רפי שושן: כמובן שאם הוא חוצה גיל מסוים וכיוצא בזה, אנחנו נחייב אותו בשירות.
רפי שושן: אנחנו נשמח, כי ראינו פה כסעיף, כחלק מההצעה, עם כל הסיפור של התגמול לאלו שמשרתים בצבא, אני חושב שזה רעיון נכון וצריך לייצר איזה שהיא דיפרנציאליות מסוימת גם בין השירות הצבאי לבין השירות הלאומי.
רפי שושן: גם שם, בסוף, מי שמגיע לפה ומשרת בסוף שירות משמעותי, שירות קרבי, דיברו פה על גרעין צבר כדוגמה, פרויקט פנטסטי שגייסנו בחודש הקרוב 240 בני נוער צבר ליחידות קרביות, ולשירות משמעותי.
רפי שושן: זו הקבוצה שצריך להמשיך ולתגמל ולחזק אותה, אצלנו בדרך השירות הצבאי וכמובן גם בהמשך, למעלה מ- 85% - 90% מהם גם נשארים בארץ, לאחר השירות הצבאי וזה פרויקטים שבסוף מכילים גם את השירות הצבאי וגם, כמובן, מחויבות.
דני דנון: אני רוצה לסכם.
דני דנון: ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, מברכת את משרד העלייה והקליטה על פעילותו הנמרצת להשבת ישראלים השוהים בחו"ל.
דני דנון: הוועדה מבקשת לקבל דו"ח מסכם של שנת 2010 של מספרי הישראלים אשר שבו לישראל.
דני דנון: הוועדה קוראת לשיתוף פעולה נמרץ עם הקהילות הישראליות הנמצאות בחו"ל.
דני דנון: הוועדה מברכת על פרויקט שמירת המוחות, קוראת להגביר את נושא בדיקת המדדים ואת בדיקת עלות תועלת של הפרויקט ולשקול בדיקה של גורם חיצוני של הנושא הזה.
דני דנון: הוועדה רואה חשיבות רבה בהבאת יהודים באשר הם לישראל ותמשיך לעקוב אחר נושא הבאתם של ישראלים לישראל.
סופה לנדבר: ונשלב ידיים.
דני דנון: אפשר לדבר עם ה---
ליה שמטוב: אתה זוכר שגב' שרה צימרמן ממשרד השיכון אמרה ש'הוסטלים זה הבייבי שלנו'.
ליה שמטוב: ובאמת התנאים פה הרבה יותר טובים ממה ש---
קריאה: אין מה להשוות.
קריאה: אלה גרים בחממה.
דני דנון: אנחנו מתנגדים להעלאה של ה---
קריאה: בוודאי, אם תצליחו להוריד, זה עוד יותר טוב.
דני דנון: היום הם משלמים 8% מההכנסה, עכשיו מעלים להם ל-10%.
קריאה: זה בהוסטלים, פה לא.
קריאה: פה הדיירים ממשיכים לקבל את הסיוע בשכר הדירה מההכנסה הפנויה שלהם.
קריאה: מי שגר בדירת יחיד משלם עוד 150 שקלים ויחד עם הסיוע מגיע ל-930 שקלים שכירות לחודש.
קריאה: זוג משלמים 1,230, מוסיפים מההכנסה הפנויה שלהם על הסיוע שזה מתבטא בכ-1,004 שקלים, עוד כ-230 שקלים מההכנסה הפנויה.
קריאה: זה בעצם הסכום שהדייר משלם עבור השכירות.
ליה שמטוב: והוא גם עומד בתור לקבלת דיור סוציאלי.
דנה גורדון: הוא נשאר בתור, הוא לא מוצא מהתור.
קריאה: לצערנו במצב הדיור הציבורי שיש היום, אין מקום יותר טוב מזה.
ליה שמטוב: כן, אין מקום יותר קבוע מזמני.
קריאה: רק שלשום אנחנו עשינו להם קונצרט כאן, וכל חודש הם מקבלים אירוע מאיתנו ומהמשרד.
קריאה: יש לנו פרויקטים בעירייה, על זה אנחנו רוצים לדבר עם---
דני דנון: אנחנו מוועדת העלייה והקליטה של הכנסת.
דני דנון: אני באתי לשמוע אתכם ורצינו לשמוע קצת על החיים שלכם במקום.
דוברת: אנחנו גרים שמונה שנים בהוסטל בסדר, חיים.
דוברת: מזדקנים קצת, קצת זקנים, מה לעשות, אבל טענות אין הרבה, אולי קצת, אז מי שירצה, שידבר איתך.
דני דנון: מה הדברים הטובים והפחות טובים פה?
דוברת: רק תחבורה, שאין אוטובוס, או טקסי קטן, ולקופת חולים או בית חולים.
דוברת: הרבה כסף צריך לשלם, זו הבעיה שלנו, בשבילנו, אנחנו כבר זקנים, אבל הרבה כסף צריך לשלם לנסיעה לבית חולים ולקופת חולים.
דוברת: אנחנו מבקשים ולא עושים לנו, מה הבעיה?
דוברת: אנחנו לא יודעים מה הבעיה, שאי אפשר לעשות את זה.
דני דנון: מה סדר היום שלך?
דני דנון: מה את עושה היום?
דוברת: רק ל-12 שזה חמישה שקלים עולה נסיעה, רק ל-12, אבל אולי מזמינים לרופא ב-2 או 4, אז 50 שקלים לנסוע לבית חולים, זה הרבה כסף, זה מאוד הרבה כסף.
מתרגם: עפולה התפתחה בתקופה האחרונה ולא מספיקים לנו קווי התחבורה לכל מיני מקומות.
דוברת: אין טענות.
מתרגם: האוטובוסים קטנים, שיהיו בתדירות יותר גבוהה.
דני דנון: אני רוצה לשמוע על המקום.
מתרגם: זה המועדון שבו מבלים.
מתרגם: (רוסית).
ליה שמטוב: יש פה דירות יותר קטנות, יותר גדולות.
מתרגם: הדירה, אנחנו נכנסים, חדר אחד, מטבחון, שירותים, בלי החדר הנוסף.
דני דנון: המיטה היא הסלון?
דובר: כן, בדרך כלל זה מיטה, ספה, כל אחד לפי הנוחיות שלו, אבל בעיקרון זה חדר אחד עם מטבח.
דני דנון: זה לזוג?
דובר: פה זו דירה שמיועדת לזוג קשישים.
דובר: בממוצע כל דירת שני חדרים היא בין 37 ל-39 מטר רבועים.
דובר: דירות יחיד זה נע בין 27 ל-29 מטר רבוע.
ליה שמטוב: חבר הכנסת דנון, אלה מקבצי דיור, אבל ההוסטלים בנויים על אותו בסיס.
ליה שמטוב: זה סעיף בחוזה שאני דיברתי, הסעיף בחוזה אומר כך; אם אחד מבני הזוג הולך, אז את השני, אם יש דירות, מעבירים לחדר אחר.
ליה שמטוב: כל הרהיטים האלה שהם קנו, זה לא שהיה פה, תתאר לעצמך עכשיו שמישהו מהם הולך ואת השני רוצים להעביר.
ליה שמטוב: כבר כל החיים שלו פה, הוא כבר התרגל ועכשיו אומרים לו 'התפנתה שם דירת חדר אחד', כי אין דירות, כי לא בונים, הוא אשם שלא בונים בארץ ו'אתה צריך עכשיו לעבור, כי אנחנו צריכים לתת לזוג, כי הזוג מחכה כבר כמה שנים'.
ליה שמטוב: הסעיף הזה נורא פוגע באנשים, כי מצד אחד משרד השיכון אומר, חסר דירות, מה אתם רוצים?
ליה שמטוב: מצד שני, האנשים שגרים פה, או במקומות אחרים, הם לא אשמים שהמדינה לא דואגת לאחרים.
שלמה זיו: זו באמת נקודה כאובה.
שלמה זיו: צריכת מים וצריכת חשמל, זה כמובן לפי מונים.
שלמה זיו: לכל דירה יש מונה וחשמל, זה על פי צריכה.
שלמה זיו: ארנונה, לרוב קשישים לא משלמים ולכן הם פטורים מהארנונה.
שלמה זיו: כל מה שקורה בתוך המבנה, שטחים ציבוריים, המועדון, כל החשמל, זה אנחנו, כמשרד הקליטה, במסגרת ההתחשבנות שלנו עם היזם.
דוברת: (רוסית).
מתרגם: היא מספרת על המועדון הזה.
מתרגם: קודם כל יש מנהל מועדון, הוא לא נמצא.
מתרגם: הם מעבירים כאן כל מיני פעילויות, יש מועדון שירה, יש להקה ייצוגית, כמו שאמרת.
מתרגם: התעמלות הם עושים שלוש פעמים בשבוע, יש חוג התעמלות, אנחנו, באמצעות משרד הקליטה, השנה קיבלנו כמה פעילויות נוספות בשבילם, עשינו להם סיורים.
מתרגם: שלשום, היא ציינה, עשינו קונצרט גדול כאן, באמת יפה, להקת רנסנס מחיפה.
מתרגם: הם אומרים שהם מרוצים מהחיים כאן בקטע של המועדון.
ראובן יוקלר: שאלה אחת שמאוד מציקה לי, קורסים ללימוד עברית.
מתרגם: יש.
ראובן יוקלר: אז למה הגברת לא מדברת בעברית?
מתרגם: כי היא מדברת איתי.
דיירת: קצת.
ראובן יוקלר: אני מדבר ברצינות.
מתרגם: הם מדברים.
ליה שמטוב: יש פה אישה מבוגרת שהיא כן מדברת טוב עברית.
ליה שמטוב: זה תלוי ב---
מתרגם: זה תלוי.
מתרגם: הנה, הגברת מדברת עברית טוב מאוד, ויש אנשים שפחות מתמצאים בזה.
קריאה: אנחנו זקנים מאוד.
מתרגם: שמעת?
מתרגם: הם זקנים מאוד.
דני דנון: אני רוצה קודם כל להודות לכם, התרשמנו מאוד מהמקום ומהתנאים, אבל חשוב לי לשאול דווקא פה איזה דברים הייתם רוצים לשפר.
דני דנון: פה במבנה, לא בעיריית עפולה, למרות שיש פה נציגים של העירייה, ולא במדינת ישראל, אלא פה במבנה מה הדברים שהייתם רוצים שיהיו יותר, אם הייתם יכולים לשנות.
דיירת: (רוסית).
מתרגם: היא אומרת שיש להם צורך בטלוויזיה גדולה למועדון הזה, כי הנוכחית כבר הולכת וכמעט מתקלקלת והפעילות יכולה להיפסק כאן.
מתרגם: מדובר על המקום הזה.
דייר: (רוסית).
מתרגם: בכניסות האינטרקום לא עובד.
דובר: אין סיבה שזה לא יעבוד.
דובר: אנחנו נטפל בזה שכן יעבוד, אני שומע את זה בפעם הראשונה, שמערכת האינטרקום לא עובדת.
מתרגם: לא, אני אישית דיברתי עם הנציגים של החברה והם מתחמקים, הם מחפשים...
דני דנון: אני רוצה יותר לשמוע על סדר היום שלהם.
דני דנון: כמה שעות הם בחדר וכמה שעות הם יוצאים.
מתרגם: יש גם צורך לתקן או לשנות את השולחנות, כי הם כבר שבורים.
מתרגם: אני לא יודע עד כמה זה...
מתרגם: הציוד מתבלה.
מתרגם: הוא אומר שיום ולילה הוא חושב רק על דבר אחד, מתי מדינת ישראל תפסיק לתמוך במשפחות של טרוריסטים.
דני דנון: בוא נצביע על זה, אפשר להצביע.
מתרגם: היא אומרת שרוב הזמן הם מבלים כאן, מפני שהם אנשים מבוגרים ואין הרבה כוחות להסתובב.
מתרגם: ומפני שקיימת בעיה של תחבורה ציבורית, כבר דיברנו על זה, בתוך עפולה ומפני שאין כאן תחנות ממש על יד הבניין שלהם, אז הם מנותקים מהחיים שבעיר גדולה.
דיירת: צריך רק תחבורה, בבקשה, תעשה את זה.
דיירת: אנחנו בלי רגליים, בלי שום דבר, איך אנחנו יכולים להגיע לקופת חולים ולבית חולים?
ארקדי: (רוסית).
מתרגם: הוא אמר שזה שמפלגת 'ישראל ביתנו' נאבקת בשביל הורדת אגרת טלוויזיה זה ידוע והוא מאחל להם כוחות רבים.
מתרגם: ולגבי השאלה העיקרית, בתקופה של השר ליברמן היתה החלטה להעביר את רכבת ישראל לעפולה, אם זה יתבצע או לא יתבצע, ואנחנו יודעים שכן.
ליה שמטוב: (רוסית).
מתרגם: לא שמתי לב, קיימת בעיה עם הפנסיות מאוקראינה וממדינות אחרות של ברית המועצות לשעבר, שעדיין לא נפתרה.
מתרגם: הם שואלים אם נעשה משהו בנוגע לנדון.
מתרגם: ממדינת רוסיה מקבלים פנסיה, מאוקראינה ובילורוסיה ומדינות אחרות עדיין לא.
מתרגם: הוא במקרה מאוקראינה.
דני דנון: בעבר הוועדה טיפלה בזה, אנחנו נמשיך לטפל בזה.
מתרגם: היא אומרת שתמיד קיימת סכנה שהם יצטרכו להיכנס למקלטים כאן.
מתרגם: אם אתה שם לב, בכל קומה יש מקלט, אז פעם היו שם כיסאות וכל מיני פריטי ציוד שמאפשרים לשהות שם, עכשיו משום מה הוציאו את זה מהמקלטים, הם שואלים מה נעשה.
דובר: יש בכל קומה יש מרחב מוגן קומתי (ממ"ק), בדרך כלל מה שקורה זה שזה הופך להיות מחסנים ובמצבי חירום אנחנו צריכים להתחיל לפנות את הכל, לכן היתה הנחיה לעשות את הכל כדי שהממ"קים האלה יהיו מוכנים לכל עת ובכל מצב, ושלא שיצטרכו אז להתעסק בפינוי של ציוד.
דיירות: (רוסית).
מתרגם: אתה רשמת לגבי אינטרקום?
דובר: כן, רשמתי.
מתרגם: מסכות גז, לקחו להם ולא מחזירים חדשות.
מתרגם: הם מבקשים אחות שתהיה צמודה, אם זה אפשרי, אני לא יודע.
דני דנון: אני רוצה להודות לכולכם.
דני דנון: אנחנו נמשיך לבוא לבקר ולסייע, אני מודה לכולכם ושתמשיכו ליהנות מהנוף של הגליל.
מתרגם: (סבב נוכחות).
דני דנון: אנחנו באנו כי חשוב לנו מאוד להיות בשטח וכדי לדעת.
דני דנון: עפולה היא אחת הערים שאפשר לברך אותן על אחוז העולים, שהוא בין הגבוהים בארץ, ואני חושב שזה גם ימשיך להיות ככה, כי מן הסתם ערים שקולטות ממשיכות לקלוט.
דני דנון: חשוב לנו לשמוע מהאנשים בשטח על הקשיים.
דני דנון: סיירנו במקבץ בבוקר ואנחנו מקבלים הרבה מאוד דיווחים מהשטח על הבעיות.
דני דנון: חשוב מאוד, ברמה העירונית.
דני דנון: לא ניגע בנושא של הפלשמורה שמגיעים, כי זה לא קשור כרגע, בשלב הראשון זה לא יהיה קשור אליכם, כי הם מגיעים למרכזי קליטה, אבל זה כן יגיע אליכם, כי יצטרכו לפנות מרכזי קליטה, ואז ברגע שמפנים מרכזי קליטה, אנשים יגיעו לערים.
דני דנון: זאת אומרת שאנחנו כן צופים שבערים יהיה גל נוסף.
בוריס יודיס: זה עוד שש שנים.
דני דנון: זה לא עוד שש שנים, כי החלטת הממשלה קובעת שבכל חודש יביאו 300 עולים, כלומר בשנה 3,600.
בוריס יודיס: לא, הפינוי שלהם מהמרכזים.
דני דנון: בעוד 8 חודשים אין מקום.
קריאה: בין 18 ל-24 חודשים הם במרכזי קליטה.
שלמה זיו: אם תרצו, אני אגע בכמה מלים לגבי מרכזי הקליטה.
דני דנון: בעוד 8 חודשים תהיה בעיה במרכזי הקליטה, לכן מה שהממשלה תעשה, הם ייתנו תמריצים לאנשים שבמרכזי קליטה לצאת, כדי לפנות מקומות.
דני דנון: יש מענקים.
דני דנון: ואז מן הסתם אנחנו כן נראה שבאים---
אבי אלקבץ: קשה לי להניח שהם יגיעו לעפולה.
אבי אלקבץ: תן לי כמה דקות, אני אתן לכם סקירה קצרה על העיר שלנו ולפי דעתי אלינו לא יצליחו להגיע, מה גם שכרגע אין שום העדפות לעפולה בגלל שאנחנו ברוויה.
אבי אלקבץ: עפולה זאת עיר שנוסדה ב-1925, מאוד ותיקה, אחד הדברים שיוצרים חוסן כלכלי לעיר כמו עפולה זה שבגלל שהיא נוסדה לפני קום המדינה, רוב האדמות פה הן אדמות...
אבי אלקבץ: בשנות ה-50 וה-60 נוסדו שתי שכונות נוספות, גבעת המורה ועפולה עילית בדרך לטבריה, על אדמות מינהל, עם הרבה מאוד דיור ציבורי.
אבי אלקבץ: בדיור הציבורי הזה תמיד היו עולים, בשנות ה-50 מאסיה, ב-60 זה מאפריקה, ב-80 זה מאתיופיה וב-90 זה מחבר העמים.
אבי אלקבץ: נכון להיום אחוז העולים מאתיופיה בעפולה עומד על כ-10%, שזה האחוז הכי גבוה בארץ.
אבי אלקבץ: אני חושב שזה אנחנו וקרית גת במקומות הראשונים, לא מבחינה מספרית אלא מבחינה אחוזית, זה המון, זה 10%.
אבי אלקבץ: עולים מחבר העמים כ-30%, כאשר בהגדרות של משרד הקליטה זה כבר מזמן לא עולים, כי הם עברו את ה-15 שנים, אף על פי שלשתי קבוצות העולים האלה יש סממנים מאוד ברורים של עולים גם אחרי הרבה מאוד שנים.
אבי אלקבץ: האתיופים, גם כשהם נולדים בארץ, הם נחשבים בני העדה, כי זה מאוד בולט.
אבי אלקבץ: זה נכון גם מבחינת ההשכלה שלהם וגם מבחינת המבנה המשפחתי.
אבי אלקבץ: העולים מחבר העמים, אלה שהגיעו לעפולה הם מאוד מבוגרים, אז קשיי הקליטה נמשכים לאורך תקופה יותר ארוכה.
אבי אלקבץ: לצד החוזק שהאוכלוסייה הזאת הביאה לעיר, כמו למשל הקונסרבטוריון שלנו שהוא מספר אחד בארץ, ו-90% מהמורים שם זה עולים מחבר העמים שעברו את גיל העבודה ואנחנו צריכים לסדר להם אישורי עבודה מיוחדים, כי אסור להעסיק עובד אחרי גיל 70.
אבי אלקבץ: יש חוק שאומר שבגיל 70 אתה חייב להוציא אותו לפנסיה ויש לנו מורים, מה לעשות, כנר בן 73, אתה לא יכול להביא מישהו אחר יותר טוב ממנו, אז צריך למצוא לזה את הפתרונות.
אבי אלקבץ: אין לנו מרכז קליטה בעיר כבר הרבה מאוד שנים, גם המרכז שהיה במרחביה נסגר ועבר לבית אלפא.
אבי אלקבץ: יש לנו שני מוקדים מאוד גדולים בבניין, ההוסטל והמקבץ, אתם הייתם במקבץ, אבל אם מסתכלים על שכונת עפולה עילית, למשל, שזאת שכונה של בערך 6,000 איש, אני מעריך שבחצי התחתון של עפולה עילית, אני לא אחטא אם אגיד שיש משהו כמו 40% עולים מאתיופיה, 40% עולים מחבר העמים ואולי 20% ותיקים.
אבי אלקבץ: זה התמהיל של מה שרואים בתוך עפולה הצעירה כאשר נכנסים לבית ספר נופים רואים 50% ילדים אתיופים, 30% ילדים של בני עולים מחבר העמים ועוד קצת ותיקים.
אבי אלקבץ: מבחינת דיור ציבורי, היו לנו 2,700 יחידות דיור של עמידר, שזאת היתה נקודת התורפה של העיר עפולה.
אבי אלקבץ: בעמידר משלמים משהו כמו 70 שקלים שכר דירה בחודש, אז כל מי שהיה לו קשה בחיים הגיע לעפולה.
אבי אלקבץ: עם הזמן, היום, עפולה נמצאת במצב מצוין מבחינה דמוגרפית---
דני דנון: היום כמה יש דיור ציבורי?
אבי אלקבץ: אני מיד אספר, אני רוצה להוביל אותך לתוך התהליך הזה ולהסביר שהיום הדיור הציבורי עומד על 1,800 יחידות בלבד, אחרי שהיינו 2,700, ואין אף דירה פנויה, לכן אי אפשר להביא אף תושב חדש לעיר, לא לדיור ציבורי בכל אופן.
אבי אלקבץ: זה קורה אחרי חמש שנים של עבודה מאוד אינטנסיבית, שעפולה הפכה בהן לעיר מאוד מרכזית בצפון, באזור שלנו בוודאי.
אבי אלקבץ: אנחנו העיר היהודית היחידה בצפון עם אחוז עלייה חיובי, ישלנו הגירה חיובית אל היישוב, בשיעור של 2.5% בשנה.
אבי אלקבץ: הגידול הטבעי בצפון הוא 0.4%, אצלנו זה 2.5%, זה פי שש, וזה הביא לנו בארבע שנים כ-4,000 תושבים חדשים, שהם 10% מהאוכלוסייה שלנו, יש לנו 44,000 תושבים היום, והדבר הזה יצר פה תנופת בנייה עצומה.
אבי אלקבץ: יש כרגע 550 יחידות דיור בביצוע, שקבלנים בונים, אחרי הרבה שנים שכמעט ולא היתה בנייה בעיר.
אבי אלקבץ: יש נהירה לעפולה מחמש ערים עיקריות, חיפה, תל אביב, ירושלים, אילת ונצרת עלית.
אבי אלקבץ: חיפה, תל אביב וירושלים הן ערים עם אוניברסיטאות, הצעירים שלנו מתחילים לחזור, אילת זה עבודה מועדפת, אז הם חוזרים לעיר, ונצרת עלית, לצערי ולשמחתי, אני כל פעם אומר את המשפט הזה...
אבי אלקבץ: גם את חברת הכנסת שמטוב ציטטו וגם אותי ציטטו ולא משנה מה יגידו, אבל את  נצרת עלית אנחנו, לצערנו, מאבדים.
אבי אלקבץ: לשמחתנו, כ-1,000 איש מנצרת עלית כבר גרים בעפולה, עד כדי שאפילו המתחכמים התחילו לשלוח לי מכתבים שהם יילכו לתקשורת אם לא נסדר להם כבישים ומדרכות.
אבי אלקבץ: כי אנחנו מבקשים מהם היטלי פיתוח, אבל אנחנו רגילים לזה, והם כבר התרגלו, זה נראה מסלול קבוע לעפולה, ואנחנו מברכים על כך.
אבי אלקבץ: היינו מאוד רוצים לראות גם את נצרת עלית מתחזקת.
דני דנון: מה הפרופיל של העוברים?
אבי אלקבץ: שני דברים שמאפיינים את הנכנסים.
אבי אלקבץ: תוחלת החיים בישראל היא פלוס מינוס 80, אנחנו מצפים ש-40 יהיה חצי, כי בדיוק כך צריכה להתחלק עיר.
אבי אלקבץ: 75% מהנכנסים הם בני 40 ומטה, 50% מהנכנסים הם בני 20 ומטה, כלומר אלה זוגות צעירים עם ילדים.
אבי אלקבץ: דבר שני שאני בודק זה מאיפה הם באו, זה חשוב, אבל גם לאן הם באו בתוך העיר זה לא פחות חשוב.
אבי אלקבץ: הם נכנסים לשכונות הכי חזקות בעיר, 85% מהם נכנסים לרובע יזרעאל, זו שכונה חדשה, לשכונה הצפון מערבית ולשכונה המערבית, שהן השכונות היותר יקרות בעיר, וזה אומר שמגיעה לכאן אוכלוסייה מעל אשכול 5. מעבר לכך, יש פה בחור חרדי, שעשה מהלך מאוד יפה, בשקט בשקט, וקנה כ-200 יחידות דיור בגבעת המורה ועפולה עילית מכונס נכסים, והוא משכיר אותן לחרדים שלא באים בקבוצה, אלא באים בבודדים.
אבי אלקבץ: כלומר אין פה נהירה של חרדים, אבל זה לא פסח גם עלינו.
אבי אלקבץ: בכל מקום בארץ נכנסים חרדים, גם לעפולה, במינון יחסית נמוך.
אבי אלקבץ: הם מתפזרים באוכלוסייה.