GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דמיטרי אפרצב: אתם יכולים לראות כאן, בשקף, לפי הגרף הזה, שמדובר על אוכלוסייה צעירה, אוכלוסייה שממשיכה את דרכה כאן, ממשיכה לגדל ילדים וכפי שאתם יכולים לראות, גם רוב האוכלוסייה, מדובר על אנשים שאחרי ניסיונות עסקיים או דברים שהם עושים בחו"ל, ברגע שהמשפחה מתרחבת, רוצים לחזור הביתה ולצורך העניין הזה המשרד נערך וערוך ובהחלט מוכן ויוצא עכשיו למבצע הסברה מאוד רחב.
דמיטרי אפרצב: יש סדרה של דברים שמתקיימים ממש בצורה מרוכזת, כ- Push ראשון ואנחנו ננהל את המבצע הזה, אני מקווה מאוד שרבים יחזרו.
דני דנון: אני מבקש מנציג של הישראלים שנמצאים בחו"ל, שהם ניקולא שהוא מנכ"ל של ארגון חשוב בלוס אנג'לס, בקצרה, נתת לארגון שלכם, אם אתם מכירים את הפעילות, שמעתם עליה, יש ממשק, היום?
ניקולא שהם: קודם כל, אני רוצה לברך את היושב-ראש ולהודות לו על זה שבעצם משתפים את הישראלים בחו"ל כחלק מהדיון הזה, אני חושב שזה מאוד חשוב.
ניקולא שהם: דבר שני, לברך את השרה, כי יש פה שני דברים ששמעתי שלא נשמעו עד היום, אחד – לא מתייחסים יותר לישראלים בחו"ל כיורדים, והדבר השני, שמבינים שלא ההטבות מביאות לפה את הישראלים, אלא הזיקה שלהם לישראל ואלו שני דברים מאוד מאוד חשובים, כי הארגון שלנו, בזה הוא מתמקד, בלארגן את הקהילה בחו"ל, שתהיה לו זיקה והכי חשוב לדור השני והשלישי של ישראלים שהולכים ומתנתקים.
ניקולא שהם: אני חושב שמה שצריך לקחת בחשבון זה כמו שנאמר, יש עכשיו רוח גבית למבצע שלכם, שזה המצב הכלכלי בארצות-הברית ולכן אסור לצמצם, בעיני, את הדיאלוג עם הישראלים בחו"ל, רק לנושא של ההחזרה שלהם.
ניקולא שהם: ההזדמנות שלכם, של הקמפיין שאתם עושים עכשיו, הזדמנות גדולה ליצור איזה שהוא קשר ארוך טווח עם הקהילה.
ניקולא שהם: גם ישראלים שלא מחליטים לחזור, צריך ליצור אתם את הקשר, ליצור את הזיקה שהיא ארוכת טווח.
ניקולא שהם: בנייר העמדה שפרסמנו אתמול בכנס שדרות לחברה, הצענו שהבתים הישראלים יעבדו יותר צמוד עם הארגונים.
ניקולא שהם: קודם כל, הבתים הישראלים זה פרויקט מאוד מאוד חשוב.
ניקולא שהם: החיסרון שלו זה השליחים שמתחלפים בצורה יחסית תכופה, אבל עבודה עם ארגונים והעצמה של ארגונים ישראלים בחו"ל, יכולים לעזור למאמצים שלכם ולהתייחס גם לנושא של הקמפיין שאתם עושים.
ניקולא שהם: צריכים לקחת בחשבון שרוב הישראלים לא מחוברים לתקשורת הישראלית, פשוט לא מחוברים פיסית.
ניקולא שהם: אני מנכ"ל הארגון, מתפרנס מלהיות סמנכ"ל שיווק בלוס אנג'לס וכשאני מנסה להגיע לקהילה הישראלית, קשה להגיע כי הרבה מאוד לא מחוברים ולכן צריך למצוא דרכים אחרות, ולנו יש באמצעות ארגונים והתארגנויות, את הדרכים להגיע לישראלים ואנחנו נשמח לעבוד עם משרד הקליטה.
דני דנון: כמה ארגונים כמוכם קיימים נניח בצפון אמריקה?
ניקולא שהם: הארגון שלנו הוא מאוד ייחודי, מהסיבה הפשוטה שהוא ארגון שמעצים ארגונים אחרים.
ניקולא שהם: יש לנו קרן של אנשי עסקים שבעצם נותנים מענקים לארגונים אחרים וליוזמות ואת הידע העסקי שיש לנו, כדי לחזק את הקהילות.
ניקולא שהם: לדוגמה, שבטי הצופים, אנחנו נותנים להם את המענקים, נותנים להם את הכספים שנותנים להם את האפשרות לשלוח את הילדים בקיץ.
ניקולא שהם: אנחנו לא באים בין הישראלים ואומרים להם – תחזרו לארץ, אבל התוצאה של זה, לדוגמה השנה, גרעין צבר, שזה החבר'ה שמתגייסים לצה"ל, מתנדבים, הוכפל השנה.
ניקולא שהם: מספר המשפחות הישראליות בלוס אנג'לס שהחליטו להגיע לארץ גם גדל בצורה משמעותית ביותר.
ניקולא שהם: אנחנו מאמינים שהגישה היא לא לבוא לישראלים ולהגיד להם תחזרו, אלא להגיד להם – אתם שלנו, אתם הבנים של מדינת ישראל, לחבק אותם והדבר הזה ייצור איזה שהוא קשר ארוך טווח, במידה שלא מחליטים היום, הם יכולים להחליט בעתיד.
ניקולא שהם: והכי חשוב, הדור השני והשלישי, שהקשר שלהם הולך ומצטמצם עם מדינת ישראל ולכן צריך להסתכל על זה בטווח היותר ארוך.
ניקולא שהם: אנחנו שם כדי לעזור לכם, כדי לעבוד אתכם.
דני דנון: אני מאוד שמח שבאת לדיון, נפגשנו אתמול בכנס שדרות בפאנל בנושא, כי חשובה המעורבות שלא אנחנו פה נבוא עם תוכניות ותקציבים ורעיונות, ולא יהיה את הקשר עם הקהילות עצמן, שהם בעצם הלקוחות.
דמיטרי אפרצב: אדוני יושב-הראש, המשרד פרוש ב- 11 בתים, ב- 11 קונסוליות בארצות-הברית, לונדון, פריז, מוסקבה, קייב ויש לנו הסכמה עקרונית עם משרד החוץ, עם הגורמים המקצועיים, שבכל אחד מ- 84 הנציגויות של ישראל בעולם, במידת הצורך משרד החוץ ישתף פעולה באופן מלא.
דמיטרי אפרצב: זה אחרי תקופת פעילות ארוכה הפך להיות דבר אינטגראלי בתוך הנציגויות, מאוד מברכים על זה, הקונסולים, אפילו בתקופה שהיתה לנו מצוקה תקציבית ואנחנו שקלנו להצטמצם,  אז דווקא משם, מהשטח, מהקונסולים עצמם, הגיע לחץ ודרישה.
דני דנון: דמיטרי, אני לכל אורך הסיורים שיש לנו ואנחנו נהיה הרבה ביחד בסיורים ובפעילות, חשוב לי להגיע לקצה, ללקוח, לעולה, לתושב, כי הארגונים השונים והקונסולים וכולם עושים, אבל אני חושב שתמיד צריך לערב את הלקוח ולשמוע אותו.
דמיטרי אפרצב: ההערה הזאת היא נכונה.
דמיטרי אפרצב: אם באמת הם לא מחוברים לתקשורת הישראלית, חייבים לעבוד דרך אנשים שהם כן מחוברים.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: אבל אולי עדיף שהם לא מחוברים, כי אז הם לא היו באים.
דני דנון: אני חולק עלייך.
דני דנון: אנחנו רוצים לעבור לנושא נוסף שקשור לדיון, של שמירת המוחות, החזרת המוחות.
דני דנון: כולנו רוצים לראות את המדענים שלנו נמצאים פה.
דני דנון: אדוני, משה ויגדור, מנכ"ל הוול"ל, אנחנו עבדנו רבות בסוכנות היהודית בעבר, כי אנחנו כולם בעד אבל התקציב הוא אדיר, זאת אומרת, אדיר גם כשאתה מסתכל עליו במונחים כלליים של מעל מיליארד שקלים וכשאתה מסתכל על העלות להשאיר פה כל מדען, זה מגיע למאות אלפי שקלים.
דני דנון: רציתי לשאול אותך, גם במצגת שלך, מבחינת עלות תועלת, להתייחס לכך.
דני דנון: כולנו אתך, בגדול, ראש הממשלה, שר החינוך דיבר אתי אישית, הוא רצה להגיע לדיון אבל הוא נמצא בכנס שדרות.
דני דנון: כולנו נמצאים ברצון להשאיר את המדענים ואת המוחות פה, השאלה שלי היא, על העלות הגבוהה של המהלך הזה.
משה ויגדור: תודה, כבוד יושב-הראש.
משה ויגדור: קודם כל, ברכות.
משה ויגדור: אני מצטרף לדברי השרה שהוועדה הזאת חשובה מאוד ואני באמת מופיע פה פעם ראשונה כמנכ"ל מל"ג/ות"ת.
משה ויגדור: נמצאים אתי ליאת מרוז, שהיא תיתן את הפירוטים שאתה ביקשת, שהיא אחראית על הפרויקט וגם יניב כהן שמטפל גם במדענים חוזרים ואני רוצה קודם כל לברך אותך ואנחנו עוסקים באמת בנושא של השבת מוחות.
משה ויגדור: קודם כל, צריך לזכור שבעשור האחרון האוניברסיטאות והמכללות באמת גדלו, מספר הסטודנטים כמעט הוכפל.
משה ויגדור: היום אנחנו מדברים על 290,000 סטודנטים.
משה ויגדור: אבל התקציבים עמדו במקום ובחלק מהמקרים ירדו והיתה בריחת מוחות מסיבית.
משה ויגדור: בריחת מוחות זה לא דבר חדש במדינת ישראל, הוא היה קיים תמיד, אבל בעשור האחרון הוא הואץ ומל"ג ות"ת, ביוזמה של יושב-ראש מל"ג, שר החינוך, יושב-ראש ות"ת, מנואל טרכטנברג, וכמובן בשיתוף חזק מאוד עם האוצר, ובברכה אישית של ראש הממשלה, יצאנו לפרויקט חדש של מרכזי מצוינות שיהיה פלטפורמה להביא חזרה מדענים.
משה ויגדור: מדובר על סדר גודל של מאות שיגיעו בשנים הקרובות.
משה ויגדור: צריך לזכור שגם בשנים שעברו, בשנתיים שעברו, הגיעו סדר גודל של למעלה מ- 200 מדענים חוזרים, מומחים מצטיינים בתחומם, באוניברסיטאות מובילות בעולם, במימון מיוחד שהעמיד הוות"ת לטובת העניין, אבל המחשבה היתה שזה לא מספיק וצריך לראות את זה בראייה אסטרטגית רחבה יותר, שייתן באמת תשובה ותאפשר קליטה של עוד מדענים חוזרים, ואני אומר עוד פעם, מומחים מצטיינים שיוסיפו ויאדירו את היכולת המחקרים והמדעית.
משה ויגדור: ולכן הפרויקט הזה בעצם, יש לו שתי זרועות.
משה ויגדור: כמו שאתה ציינת, פרויקט שהמדינה שמה בו קרוב לחצי מיליארד שקל בחמש שנים, האוניברסיטאות והמכללות ישלימו עוד חצי מיליארד שקל מתקציבים שוטפים שהם מקבלים מוות"ת, ויהיו גם שותפים אסטרטגים שיוסיפו סכומים נוספים.
משה ויגדור: בסך-הכל, כמיליארד וחצי שקל, 30 מרכזי מחקר מצוינות חדשים, שיעצימו את היכולות של ישראל בתחומים רבים, כמו בתחומים של רפואה, בתחומים של אנרגיה, בתחומים של מחשוב, בסדרה שלמה של תחומים שבישראל יש כבר ידע ייחודי, יביאו בצורה הזו גם מדענים נוספים ויתרמו להעצמה נוספת.
משה ויגדור: זאת אומרת זה תהליך שבו יש רק זוכים, כי המדינה תזכה מזה שיחזרו.
משה ויגדור: המדענים שרוצים לחזור ישובו ותכף נראה גם את המספרים של מה הם מקבלים וזה בהחלט מרשים ואני אומר דברים חריגים, אלו דברים מאוד משמעותיים, באמת עם ראייה רחבה של טובת המדינה.
דני דנון: זה משהו שנוסה בעולם או שזה ייחודי לנו?
משה ויגדור: יש דברים כאלה שבוצעו בעולם, בוצעו באנגליה, בוצעו בגרמניה.
משה ויגדור: שם לא היה להם בעיה של הבאת מוחות, החזרת מוחות.
משה ויגדור: הם רצו, אבל, להביא ולמשוך מוחות אחרים, כמו מוחות ישראלים, למשל.
משה ויגדור: ויחד עם זה, רצו גם להעצים את היכולות המחקריות.
משה ויגדור: מתוך ראייה ברורה, שהעצמת היכולות המחקרים והתשומות והתפוקות שהדבר הזה נותן, מאדירים את הכלכלה, מוסיפים לתוצר ולתל"ג, לתוצר הלאומי, ומכניסים מערכות כלכליות שמביאות להעלאת רמת החיים.
משה ויגדור: אלה בעצם המשוואות שבהן אנחנו עובדים.
משה ויגדור: אני רוצה לומר שהקמנו מאגר מידע משולב עם משרד הקליטה.
משה ויגדור: משרד הקליטה מנהל בעצם מאגר מידע, שיש בו כ- 5,000 שמות של מדענים, שכולם נמצאים בקשר, יודעים על מרכזי המצוינות, הם צריכים כמובן להתאים לתחומים וביחד גם עם משרד המדע ועם האקדמיה הלאומית למדעים, זה שיתוף פעולה בהחלט ייחודי.
משה ויגדור: שוב, פה זה עוד פעם הזדמנות להודות למשרד הקליטה ולמנכ"ל ולצוות שעובד בעניין הזה, משום שבלי מאגר כזה, קשה מאוד באמת לפנות ולראות מי יכול להתאים לאן, כי צריך להגיע אל האנשים.
משה ויגדור: לא מספיק רק לפרסם, אלא צריך ממש Reaching out, להגיע אליהם ולהביא אותם לכאן.
משה ויגדור: ארבעה המרכזים הראשונים נמצאים כבר בדרך, זה אופרציה לא פשוטה, זה אופרציה עם הרבה אלמנטים של מדעיים ושל שיפוט, כי מדובר פה על מצוינות מדעית.
דני דנון: היה הליך של מכרז, אני ראיתי.
משה ויגדור: היה מכרז בין האוניברסיטאות והמכללות.
דני דנון: איפה זה עומד כרגע?
משה ויגדור: המכללות משתתפות.
משה ויגדור: אנחנו גמרנו את הגדרת ארבעת התחומים הראשונים שמייד תראו אותם.
משה ויגדור: היו הגשות.
דני דנון: יש החלטות כבר איפה זה עומד?
משה ויגדור: עדיין לא החלטות סופיות.
משה ויגדור: יש החלטות לגבי מה השלב הבא.
משה ויגדור: עד סוף דצמבר צריך להגיש את ההצעות הסופיות.
משה ויגדור: יש ועדות שיפוט בינלאומיות, עם מדענים בינלאומיים, בתוכם חתני פרסי נובל ועד מרץ אנחנו נפתח ארבעה מרכזים ראשונים.
משה ויגדור: בכל מרכז כזה, יהיו לפחות חמישה מדענים חוזרים.
אברהם מיכאלי: איפה נמצאים בינתיים אלו שהגיעו?
משה ויגדור: הם נקלטו בינתיים באוניברסיטאות בתחומים שונים.
משה ויגדור: צריך לזכור שבתוכנית ההשכלה הגבוהה, ואתה, חבר הכנסת מיכאלי, מאוד תומך ומאוד עוזר, בתוכנית ההשכלה הגבוהה לחומש הקרוב, לששת השנים הקרובות, יש תקציבים שמאפשרים קליטת מדענים, קליטת מורים, קליטת סגל, ולכן יש לנו היום את אות הרצון ואת שעת הרצון לקלוט אנשים נוספים.
משה ויגדור: אז יש לנו את הקליטה השוטפת, יש לנו גם את הפרויקט הזה, שהוא פרויקט שמושך ויביא.
משה ויגדור: אנחנו מדברים, כפי שאמרתי, על מאות מדענים, על ארבעה מרכזים שבמרץ כבר יתחילו לפעול, בדיוק שנה, ב- 14 למרץ 2010, הוצגה התוכנית בפני הממשלה.
דני דנון: מי המוביל?
דני דנון: מי השר האחראי על הפרויקט?
משה ויגדור: שר החינוך, יושב-ראש מל"ג, מבחינת תפקוד זה מתחת ליושב-ראש ות"ת, מנואל טרכטנברג והצוות של ות"ת מוביל את העניין הזה ומקדם אותו, כשליאת מעוז היא מנהלת הפרויקטים המיוחדים האלה ואני מציע שהיא תציג מספר שקפים.
דני דנון: בבקשה בקצרה, ליאת.
משה ויגדור: עשינו מצגת קצרה של הנושא.
דני דנון: בדגש על הנושא של עלות – תועלת, זאת אומרת, העלות היא גבוהה, אז בואו נתמקד בעניין הזה.
ליאת מעוז: קודם כל, אני מאוד שמחה להיות פה ולדווח על ההתקדמות בפרויקט.
ליאת מעוז: זה יהיה ממש על קצה המזלג, אבל יש לכם את החוברות.
דני דנון: כן, קיבלנו את החוברות, שמנו את זה בדו"ח.
ליאת מעוז: בעצם, מהם מרכזי המצוינות?
ליאת מעוז: מדובר על קיבוץ של חוקרים ישראלים מצטיינים גם מהארץ וגם תושבים חוזרים מחו"ל, כל אחד בתחום מאוד ספציפי וקוהרנטי.
ליאת מעוז: כמו שמשה אמר, מדובר על שיתופי פעולה בין מוסדות שונים בארץ, גם אוניברסיטאות המחקר, אבל גם בהחלט מכללות, בתי-חולים ומכוני מחקר.
ליאת מעוז: דהיינו, העצמה של תחומים שבהם יש יתרון יחסי, גם לישראל בכלל וגם למוסדות הספציפיים בפרט.
ליאת מעוז: כיצד הם יוקמו?
ליאת מעוז: מדובר על בחירה של עד 30 תחומים במהלך חמש השנים הקרובות.
ליאת מעוז: התהליכים יהיו משולבים גם עם תהליכים שיבואו מלמטה, מהשטח, יוזמות של מדענים ושל מוסדות לגבי מחקרים משותפים וגם מתוך ראייה רחבה, לאומית, לגבי צרכים מדעיים וצרכים של המשק.
ליאת מעוז: ההליך, כמו שאמרנו, באמת תחרותי וזה אבן בסיס בבנייה של מצוינות.
ליאת מעוז: באמת היה קול קורא עם פירוט התנאים להשתתפות ולזכייה במרכזי המצוינות ויש ועדות מקצועיות שיבחנו את ההצעות בצורה תחרותית.
ליאת מעוז: כרגע מתוכננים מרכזים לחמש שנים לפחות.
ליאת מעוז: במהלך חמש השנים כמובן נעשה אבלואציה ונלמד לקחים.
דני דנון: זה נושא חשוב, מי עושה את הפיקוח ובקרה על הפרויקט?
דני דנון: איזה גורם אומר – זה עובד, זה לא עובד, זה טוב, זה לא טוב-?
משה ויגדור: יש, קודם כל, אגף מיוחד שהוקם במל"ג, בדחיפה חזקה של האוצר, שעושה הערכת איכות של מחקרים בכל המערכת, גם כאן ומלבד זה, ועדות בינלאומיות, ועדות שיפוט יעקבו וייראו באמת את התוצאות המחקריות שיהיו כתוצאה מזה.
ליאת מעוז: קצת לגבי היעדים של אותם מרכזים.
ליאת מעוז: היעד הראשון במעלה ובעצם עליו אנחנו מדברים היום הוא נושא ההון האנושי, החזרה של חוקרים מצטיינים לארץ ויצירה של מסה קריטית של חוקרים מעולים בתחומים השונים.
ליאת מעוז: בנוסף לכך מדובר על הפריה הדדית, תחומי המחקר הם תחומים אינטר-דיסציפלינאריים.
ליאת מעוז: כמו שאמרתי, מדובר על שיתופי פעולה בין המוסדות וזה אחד היעדים שלנו ושיפור ושדרוג של תשתיות, גם תשתיות מחקר וגם תשתיות הוראה והכשרה בינלאומיות, שאותם מרכזים יקיימו.
ליאת מעוז: כל אלה ביחד ישתלבו כדי להשיג את יעד העל שהוא בעצם חיזוק המחקר המדעי בישראל וביסוסו כגורם מוביל בעולם.
ליאת מעוז: הכוונה היא ליצור פה World leadership בתחומים מסוימים.
דני דנון: מה קושר את החוקר אלינו?
דני דנון: זאת אומרת, אנחנו משקיעים בו עכשיו, נותנים לו את ה- Facilities, את המתקנים, את התקציבים.
דני דנון: מחר בבוקר הוא נוסע לאוניברסיטת מישיגן, עם הידע שאנחנו השקענו בו.
דני דנון: מה המנגנונים?
משה ויגדור: אחרי שחוקר ואנחנו מכירים חוקרים ואת השאיפה שלהם למחקר, לתוצאות, למצוינות.
משה ויגדור: אחרי שחוקר מקבל פה מעבדה כפי שתכף תראו גם את המשאבים ושהוא גם מקבל מעמד בתוך המסלול האקדמי הרגיל באוניברסיטה, הוא לא יצא מפה.
משה ויגדור: אין פה שום סיבה.
משה ויגדור: האוניברסיטאות פה מאפשרות לו מחקר, חופש מלא לבצע מה שנראה לו מתאים ומעניין.
משה ויגדור: נכון, אי-אפשר להתחרות עם המשכורות מעבר לים, זה גם לא נכון לנסות להתחרות אתן.
משה ויגדור: זה נכון לתת סביבה מחקרית.
דני דנון: אבל אין פה איזה שהוא משהו שאתה קושר אותו אליך.
דני דנון: נגיד, יש אנשים שהולכים לעתודה צבאית, אתה אומר להם – אנחנו משקיעים בכם, אבל אתם מחויבים ל- X  שנים עבורנו.
דני דנון: השאלה פה אם יש משהו שקושר את החוקר חוץ מהרצון הטוב שלו ואתה אומר – הוא כבר פה, אז יהיה לו טוב.
משה ויגדור: התרבות האקדמית של עבודה ביחד עם אנשים בעלי שם, חתני פרס נובל, עם סביבה אינטלקטואלית מתאימה, זה מה שמחזיק חוקר במקום שבו הוא נמצא.
משה ויגדור: עכשיו אנחנו יוצרים את זה כאן.
אברהם מיכאלי: אדוני היושב-ראש, עד עכשיו ההרגשה היתה, של אותם חוקרים, שבארץ הם לא נותנים להם, אנחנו לא נותנים להם את האפשרויות אפילו חלק מזה ממה שנותנים להם בחוץ לארץ.
אברהם מיכאלי: אני מבין החשיבה של המל"ג היתה ואנחנו תמכנו בזה כשדולה להשכלה גבוהה, שאותם אלה אפילו שאנחנו מסתכנים לגביהם, בסדר?
אברהם מיכאלי: אנחנו לא יכולים לחתום אתם חוזה מחייב אם תבוא לפה ואחרי שנה לא תעזוב כן תעזוב.
אברהם מיכאלי: שיבואו לפה וניתן להם את התנאים הסבירים, אנחנו מאמינים שהם כן יישארו פה ובוחרים, אני מבין.
אברהם מיכאלי: יש לנו סינונים, לפני שאנחנו מביאים אותם לארץ.
אברהם מיכאלי: לא כל אחד מחליט לבוא מחר בבוקר ומקבל את אותן הטבות שאנחנו נותנים.
ליאת מעוז: אני רוצה להתייחס קצת מנקודת ראות אישית.
ליאת מעוז: אני בעצמי הייתי חוקרת בחו"ל, יש לי הרבה מאוד חברים ישראלים שהם עדיין בחו"ל.
ליאת מעוז: אנחנו לא מנסים למשוך אותם על-ידי תנאים יותר טובים, זה אנשים שמאוד רוצים לחזור לארץ, מסיבות אישיות, מהרבה מאוד סיבות.
ליאת מעוז: וכל מה שאנחנו צריכים זה לאפשר להם את התנאים לחזור לפה ולא לעשות פשרות בצד האקדמי, כשהם באים לפה.
ליאת מעוז: וזאת בעצם המטרה של התוכנית הזאת, לאפשר להם לערוך פה מחקר ברמה מצוינת, כמו בחו"ל.
ליאת מעוז: אני אכנס פה לפירוט מה בעצם אנחנו מציעים לאותם חוקרים.
ליאת מעוז: מדובר קודם כל, וזה החסם הראשון שבעצם עומד היום בפני ישראלים שרוצים לחזור מחו"ל, זה מינוי אקדמי.
ליאת מעוז: מובטח לכל אלו שיחזרו מינוי אקדמי באחד המוסדות החברים באותו מרכז.
ליאת מעוז: מדובר על מענק מחקר של כ- 400,000 שקל לשנה למשך כל חמש שנות פעילות המרכז, זה מענק נדיב מאוד.
ליאת מעוז: מדובר על מענק חד פעמי לבניית המעבדה הראשונית של אותו חוקר, של כ- 1.5 מיליון שקלים, וכמובן משהו מאוד חשוב והוא לא נמדד בכסף, אבל הוא קריטי לפעילות מחקרית, זה מסה של חוקרים, קהילייה מדעית, שאותו חוקר ששב יוכל לשבת אתם ולעשות את המחקר.
ליאת מעוז: זאת בעצם חבילה חסרת תקדים, ואנחנו מקווים שהיא תהווה איזה שהוא סטנדרט בכלל מהיום, לאיך צריך לקלוט חוקרים מעולים באקדמיה.
משה ויגדור: חשוב לראות את ארבעת המרכזים.
ליאת מעוז: כן.
ליאת מעוז: שאלתם, אלה ארבעת המרכזים הראשונים שהפעילות שלהם מתוכננת כבר למרץ.
ליאת מעוז: מדובר על תחומים שיש בהם מצוינות קיימת כבר בישראל, שאנחנו רואים פוטנציאל לעידוד המצוינות הזאת ולהגברה שלה על-ידי היוזמה הזאת והבאת החוקרים מחו"ל.
ליאת מעוז: מדובר על קוגניציה, על בסיס מולקולארי של מחלות, גנומיקה, גנריות חלופיות ומדעי המחשב.
משה ויגדור: מילה אחרונה אני רוצה להוסיף, ברשותך, התועלת.
משה ויגדור: יש גם מאמץ מתמשך לעבודה עם תעשייה, את אותם תוצרי מחקר, להפוך למוצרים שיקימו תעשייה ויוכלו להכניס עוד פעם הכנסה נוספת במטבע זר למדינת ישראל.
משה ויגדור: זאת אומרת, מלבד התוצאות המחקריות, מלבד התוצרים, מלבד העלאת המדע הישראלי ושיהיו חתני פרס נובל נוספים ושיהיו זוכים ושיהיו זכיות נוספות במחקרים בינלאומיים, מלבד זה, יהיה גם תועלת כלכלית ישירה, בדרך של שיתוף פעולה עם התעשייה.
משה ויגדור: מאמץ, אגב, שעושים בימים אלו, גם עם משרד האוצר והמדען הראשי.
דני דנון: משה, אבל השאלה שלי, אם היינו לוקחים שליש מהסכום הזה, משקיעים אותו בפריפריה.
דני דנון: אתם לקחתם פה את השיא של המוחות, לקצה.
דני דנון: השאלה מה קורה עם דוקטורנטים, לפני שהם נוסעים.
דני דנון: אם אנחנו לא משקיעים פה המון כסף רק בלהביא כמה מאות, אני מעריך, בסופו של יום.
משה ויגדור: אני אתייחס לזה וליאת גם תוכל להוסיף.
משה ויגדור: קודם כל, יש לנו עידוד מיוחד לאותם חוקרים שהלכו לפריפריה.
משה ויגדור: בתוך מודל התקצוב החדש של ות"ת, יש אלמנט לפריפריה ולאזורי עדיפות לאומית ויש גם פריפריה זה אזורי עדיפות לאומית זה גם באר-שבע, זה גם מכללות, זה מכללת תל-חי, שמשתתפות גם במאמץ הזה.
משה ויגדור: זאת אומרת, יהיו חוקרים גם שם, שילכו לשם.
משה ויגדור: מלבד זה, כל חוקר כזה, יש אתו לבורנטים ואסיסטנטים ותלמידים ודוקטורנטים.
משה ויגדור: זאת אומרת, זה מסה שלמה שנמצאת ביחד עם החוקר, שנמצאת במקום שבו הוא יושב.
משה ויגדור: כך שאין ספק שאנחנו נראה בשנים הקרובות שגם באזורי הפריפריה, יש משמעות והשפעה לתוכנית הזו.
דני דנון: להוסיף משהו?
ליאת מעוז: בנושא של המחקר אני מאוד מאמינה שהיוזמה הזאת היא לא רק מה שהיא.
ליאת מעוז: זאת היא יוזמה שבעצם הולכת לפתוח גל שלם מסביבה.
ליאת מעוז: היא תביא כמה מאות חוקרים, כמו שמשה הזכיר, אבל הרעיון הוא שכלל קהיליית החוקרים בחו"ל, תבין שיש פה עניין של מחויבות לאומית, יוזמה אמיתית והתפתחו פה מוקדים כל-כך מצוינים, שגם הרבה אנשים מעבר לכך יירצו לחזור והתוכנית הרב-שנתית תאפשר לאוניברסיטאות לקלוט אותם וגם הרבה מאוד ישראלים פה לא יצטרכו בכלל לעזוב, בגלל שכל רמת המחקר פה תעלה.
ליאת מעוז: אז אני חושבת שיש לזה השפעה בכמה מעגלים רחבים, הרבה מעבר ליוזמה הקונקרטית הזאת וזאת החשיבות שלה, בעצם.
סופה לנדבר: צריכים לקחת בחשבון שחלק של תושבים חוזרים, המדענים, זה נכס למדינת ישראל כמו תושבים אחרים.
סופה לנדבר: אנחנו, ואני אבקש מעומרי, ברשותך, שהוא יציג, עד כמה שהקליטה של המדענים העולים היתה קשה, ואנחנו צריכים לעשות הכל כדי שהכוכבים האלה יחזרו הביתה.
סופה לנדבר: מנכ"ל המשרד היה בראש ועדה שעבדה במשך שנה וחצי, כדי בעצם שהפרויקט הזה יצא לפועל ואני אסירת תודה לכל אלו שמובילים היום את הפרויקט.
סופה לנדבר: הוא לא פרויקט פשוט, זה אנשים שהם מסודרים בחו"ל, ואני שוב צריכה להדגיש, זה אנשים שחלק מהם לעתים קרובות מאבדים דברים כלכליים, אבל הם החליטו לחזור הביתה ואין היום מדינה בעולם שלא רוצה להחזיר את המוחות הביתה.
סופה לנדבר: אם אנחנו נצליח בפרויקט הזה – ואנחנו חייבים להצליח – זאת תהיה הצלחה ונכס של המדינה ואני מבקשת שאתה תיתן רשות דיבור לכמה אנשים מהמשרד שכן באופן טכני והם בעצם הבסיס של כל הפרויקט שיוצא היום לאוויר.
דני דנון: תכף ניתן לעומרי.
דני דנון: רק קודם כל חברת הכנסת ליה שמטוב, שהיא היו"ר היוצאת של הוועדה, ועדיין אתנו פה תמשיך להיות פעילה ביותר.
דני דנון: בבקשה, ליה.
ליה שמטוב: תודה, יושב-הראש.
ליה שמטוב: אני רוצה שוב לברך אותך, כי זו הישיבה הראשונה שלך, וגם את השרה, את סופה לנדבר, על העבודה שלה ואת כל העובדים במשרד שלה.
ליה שמטוב: נושא התושבים החוזרים הוא נושא חשוב ואני פה רוצה להתייחס למה שאמרו.
ליה שמטוב: אנחנו באמת, מדינת ישראל, לקחה לעצמה ואמרה – בשנה יגיעו 15,000.
ליה שמטוב: אבל אני חושבת שלא צריך כל-כך להסתכל על הכמות, צריך להסתכל על האיכות ובאמת, באים תושבים חוזרים שחוזרים ובדרך-כלל זה אנשים חזקים.
ליה שמטוב: הם מעתיקים את העסקים שלהם לפה ופה יוליה שמאלוב ברקוביץ’' אמרה – למה הם לא מגיעים לפריפריה.
ליה שמטוב: זה לא שנות ה- 80, כשאמרו לעולים, העולים הגיעו ואמרו להם איפה אתם רוצים?
ליה שמטוב: אתם רוצים בתל-אביב?
ליה שמטוב: אז נצרת עלית היא קרובה לתל-אביב.
דני דנון: אמרו להם ליד הים.
ליה שמטוב: כן, המדיניות השתנתה.
יוליה שמאלוב-ברקוביץ: בגלל זה אין לנו פריפריה.
סופה לנדבר: יש לנו פריפריה, ופריפריה חזקה.
ליה שמטוב: לא צריכים לחזור למעברות ולא צריכים לחזור, כל עלייה זה משהו אחר.
ליה שמטוב: אבל אני רוצה להגיד, מי שחזר לארץ והעתיק את העסקים, הרבה מהם דווקא, העסקים האלה, הם היום בפריפריה, יכול להיות שהם גרים במרכז הארץ, העסקים הם בפריפריה, וזה נותן את מקומות העבודה לתושבי הארץ.
ליה שמטוב: מה לגבי הפרסום.
ליה שמטוב: קודם כל, מי שכן מעוניין לחזור, אז באמת הוא מתעניין ויש פרסום ופרסום רחב.
ליה שמטוב: חוץ מזה, יש משפחות פה בארץ שלוחצים על הילדים שלהם, על המשפחות שלהם, וגם ילדים שנסעו עם ההורים, שהיו בגיל עשר, 12, שלא יכלו להחליט, היום הם מגיעים בכל מיני תוכניות, בתוכנית נעלה לפה, וכל מיני תוכניות אחרות, ומושכים את ההורים לפה.
דני דנון: עומרי, בבקשה.
דמיטרי אפרצב: ברשותך, רק משפט אחד.
דמיטרי אפרצב: התוכנית להשבת מוחות, שהיא תוכנית באמת גרנדיוזית חשובה מאוד, זו פריצת דרך, יש נקודה אחת שהיא מאוד חשובה והיא עוזרת או תעזור להצלחתם של אותם מדענים, זה כל אותו חוג משפחתי שחוזר יחד אתם.
דמיטרי אפרצב: כי הם לא נכנסים לקטגוריה, ופה אנחנו נכנסים לתמונה ונותנים את כל הסיוע הנדרש.
דמיטרי אפרצב: לפעמים זה לא פחות חשוב מאשר העזרה למדען עצמו.
דמיטרי אפרצב: כי המדען צריך להיות שקט ורגוע ולעסוק בשלו, בלי לחץ ודאגות מסביב על נושא של ילדים ובני הזוג.
דני דנון: בבקשה, עומרי.
עומרי אינגבר: אני רוצה להתחיל עם איזה שהיא תמונה שנקבל את הפרופורציות.
עומרי אינגבר: כי התוכנית שהוצגה על-ידי הות"ת היא תוכנית מעולה, אבל המספרים שלה הם מוגבלים.
עומרי אינגבר: יכול להיות שההשפעה שלה על המדע במדינת ישראל תהיה השפעה מרחיקת לכת.
דני דנון: מה זה מספרים?
דני דנון: כמה?
עומרי אינגבר: אז ככה – אנחנו מעריכים שיש בין 7,000 ל- 10,000 מדענים ישראלים השוהים בחו"ל.
עומרי אינגבר: מדינת ישראל מייצרת בכל שנה, בשנים האחרונות, 1,500 PhD מדי שנה, זאת אומרת כל שנה בספטמבר או באוקטובר, הגלימות השחורות והכובעים, מקבלים 1,500 איש את התואר דוקטורט שלהם.
עומרי אינגבר: האקדמיה בעשור האחרון הצטמצמה, לא קלטה, ולכן מספר הסגל המוחלף על-ידי חדשים בעשור האחרון היה משהו בסביבות 50 עד 70 בשנה, כלומר נוצר לנו גירעון אדיר מהבחינה הזו שאנחנו מייצרים ולא קולטים.
עומרי אינגבר: הוות"ת מדבר על זה שבעקבות התבגרות הסגל האקדמי, בעשור הבא, שהתחיל עכשיו, תהיה קליטה הרבה יותר גדולה כתוצאה מפרישה.
עומרי אינגבר: מדובר ב- 11 שנים, משהו בסביבות 2,200, אם יגדילו, זה יהיה משהו בסביבות 200, 250 חברי סגל בשנה.
עומרי אינגבר: עדיין זה אומר שיש בעיית קליטה של מדענים במדינת ישראל.
עומרי אינגבר: זו הבעיה שמולה ניצב המרכז לקליטה במדע ביום-יום, שיש אלפי, בטח מאות, שרוצים לחזור ומה שמעכב אותם זה מקום תעסוקה אתגרי.
עומרי אינגבר: פחות הכסף.
עומרי אינגבר: נכון שהכסף הוא משפיע, השכר המפתה באמריקה או בסינגפור, אבל הנושא המרכזי בסקרים שאנחנו עושים, שאנחנו ערכנו, הוא מקום תעסוקה אתגרי שבו הוא יוכל לממש את הפוטנציאל שהוא עשה.
עומרי אינגבר: זאת אומרת, יש מדענים, אם אני לוקח את הפרופיל של אותם מדענים, זה מדענים ישראלים, שעשו דוקטורט, את כל לימודיהם עד דוקטורט, כולל דוקטורט, בישראל, עם כל ההשקעה שמדינת ישראל השקיעה בהם, וכאן אני עונה לחברת הכנסת יוליה שמאלוב, שמדינת ישראל השקיעה ואנחנו חייבים להחזיר את ההשקעה הזו כי זה אובדן השקעה.
עומרי אינגבר: זו הסיבה שאנחנו כל-כך רצים אחרי זה.
עומרי אינגבר: אנחנו מאבדים השקעה.
עומרי אינגבר: הם יצאו לפוסט-דוק, ובלית ברירה לא חוזרים.
עומרי אינגבר: הבעיה היא מאוד גדולה בתחום הביו-טכנולוגיה, תעשיית הביו-טכנולוגיה היא בחיתוליה, כבר מדברים על כך שצריך, מדינת ישראל צריכה קטר נוסף בתעשייה שידחוף את הצמיחה.
עומרי אינגבר: דיבר על זה ינאי שהיה מנכ"ל משרד המדע, אני חושב, ב- 94 או 95, אבל זה לא קרה מאז.
עומרי אינגבר: ורק עכשיו, בשנתיים האחרונות, המדען הראשי של משרד התמ"ת היוצא, שינו שם מדיניות והתחילו לעסוק בפעילות שאולי יניבו פירות בעוד שבע, שמונה, תשע שנים, שהתעשייה הזו תוכל לקלוט.
דני דנון: לדבריך, אתה אומר, בתקציב הזה אפשר להשתמש.
עומרי אינגבר: לא לא, אני לא אומר את זה, אני לא אומר את זה.
עומרי אינגבר: יש, המועצה להשכלה גבוהה, היא הגוף האמון במדינת ישראל מה לעשות הכי טוב בכסף שניתן להשכלה גבוהה והם שקלו את הדברים האלה, שקלו את הדברים האלה והם אמרו – אנחנו נביא את הכוכבים והתהליך הזה של הבאת כוכבים, הוא ימנף.
עומרי אינגבר: אבל התהליך הזה לוקח זמן, הוא ייקח שבע, שמונה, עשר שנים שאותם כוכבים ייצרו את המרכזים החזקים שבהם יהיה מקום לעובדים נוספים, לפוסט דוקטורנטים, ולעוד דוקטורנטים ולעוד חוקרים כי הם יביאו תקציבים.
עומרי אינגבר: היום הבעיה של צוותי המחקר במדינת ישראל, ואני אמרתי את זה לוות"ת, בכמה הזדמנויות, שהם קטנים.
עומרי אינגבר: בגרמניה, לדוגמה, לכל פרופסור שהוא חבר סגל, אז הר-פרופסור ויש לו חמישה, שבעה, שמונה, עשרה, 15 חוקרים שבתקן חוקרים, עובדים אצלו.
עומרי אינגבר: אין אצלנו את זה.
עומרי אינגבר: באמריקה, בגלל כוח המשיכה שלה, עושים את זה הפוסט-דוקטורטנים.
עומרי אינגבר: בצרפת עושה את זה ה- CNRA, זאת אומרת, יש תקנים של המדינה לחוקרים בצוותי מחקר שמתניידים ממקום למקום.
עומרי אינגבר: במדינת ישראל אין את זה.
עומרי אינגבר: צוותי המחקר מורכבים מאיש הסגל, פלוס הדוקטורנט האחד או שניים שיש לו.
עומרי אינגבר: ולכן גם חל גידול בדוקטורנטים, כי הצורך להרחיב את צוותי המחקר הוא צורך חיוני, זה התמודדות בשוק המחקר העולמי ולכן אתה צריך עוד אנשים אז הגדילו את מספר הדוקטורנטים.