GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ליה שמטוב: הוועדה, אני שוב אומרת, שמחה לבקר פה במרכז למורשת יהדות טורקיה ושמענו היום סקירה קצרה.
ליה שמטוב: הוועדה תפנה לסוכנות היהודית לגבי אתגר העלייה, גם כדי לבדוק את כל התכניות שאפשר אולי לעשות דרך הסוכנות ולהביא לפה את הצעירים בתכנית תגלית.
אייל פרץ: הייתי רוצה לסכם, אם אפשר, שהוועדה תסייע לעמותה על מנת להגשים את הרצון שלה להקים פה בית ספר לעולים חדשים, להרחבת לימודי השפה העברית .
מאיר יחיאלי: אין בעיה.
מאיר יחיאלי: הזכאות קיימת לכל אחד.
מאיר יחיאלי: בערב נוכל לעשות לשני תלמידים ושלושה תלמידים, היא קיימת, בוודאי.
ליה שמטוב: רק צריכים ואוצ'רים וצריכים תקציבים.
אייל פרץ: דבר אחרון, אני רוצה להודות לכל האורחים הנכבדים והחשובים שהגיעו לכאן, אני מאוד מעריך את זה ואני אשמח מאוד לשמור עם הוועדה ועם משרד הקליטה על קשר ותודה רבה לכם.
ליה שמטוב: כמה זמן אתן בארץ?
תשובה: שלוש, ארבע שנים.
ליה שמטוב: ולמדתן בבית ספר רגיל?
ליסה פרידמן: אבי.
ליסה פרידמן: את יכולה לספר איפה היית?
אבי: אני עשיתי עלייה לפני שנתיים.
אבי: זה היה קצת קשה לי העברית והשיעורים.
המורה: מי מהבנות יודעת במי מדובר.
המורה: מי?
דבורה: גלעד.
המורה: גלעד שליט, מי זה גלעד שליט, מי רוצה להגיד?
תלמידה: נחטף.
מורה: נחטף.
מורה: יפה.
מורה: אז גלעד שליט נחטף והוא חטוף.
מורה: תמשיכי.
תלמידה: ---
מורה: מעולה.
מורה: מי רוצה להוסיף משהו?
מורה: על הנסיבות שגלעד שליט נחטף, למה הוא נחטף?
מורה: מי חטף אותו ולמה.
תלמידה: הם רוצים...
תלמידה: חמס.
תלמידה: הם רוצים---
מורה: מה הם רוצים?
מורה: כתבתי את זה על הלוח.
מורה: הם רוצים תמורת גלעד מה לעשות?
מורה: שאת החברים שלהם להחזיר.
מורה: כתוב על הלוח.
תלמידה: לשחרר.
מורה: לשחרר.
מורה: שחרור.
מורה: הם רוצים לשחרר את החברים שלהם.
מורה: מה עשו החברים שלהם?
מורה: איפה החברים שלהם נמצאים?
תלמידה: בכלא.
מורה: למה?
תלמידה: הם ניסו להרוג.
מורה: מי אמר מחבלים?
מורה: הם מחבלים?
מורה: כולם יודעים מה זה מחבלים?
מורה: אז הם רוצים לשחרר מחבלים.
מורה: כמה הם רוצים לשחרר, קצת או הרבה?
מורה: הרבה.
מורה: מה הבעיה?
מורה: נו, אז נשחרר מחבלים ונקבל את גלעד, מה הבעיה?
מורה: למה גלעד לא כאן?
טובה: כי אם נשחרר את כל האנשים האלה, הם יעשו עוד יותר דברים רעים וגם לא יודעים אם חמס יחזיר את גלעד חי.
מורה: לא, את זה אפשר לברר.
מורה: בסדר, אבל יפה.
מורה: חוץ מטובה.
תלמידה: ...
תלמידה: כל אלה שבכלא---
מורה: איך אומרים מי שנמצא בכלא?
מורה: אסירים.
מורה: את אומרת שהם ילמדו את זה, זה יהיה תקדים.
מורה: אתם יודעים מה זה תקדים, שהם יראו, זה מצליח, אז הם ימשיכו.
שאלה: איפה למדת?
תלמידה: אני נולדתי באמריקה, בבולטימור, ואני עולה חדשה, חודשיים, ואני גרה במעלה אדומים.
שאלה: איפה נולדת?
תלמידה: נולדתי במסצ'וסטס.
ליה שמטוב: איך בנות ידעו שיש מקום כזה ואפשר להגיע לפה ולהירשם?
ליה שמטוב: ---
דוד סמסון: חלק מהקבוצה עלו אפילו בקיץ, וחלק אולי נמצא פה שנה או שנתיים, משהו כזה, ועכשיו הם עושים מבחן בספר יהושע, בעברית, חלק מהם עדיין כותבים באנגלית, אבל לאט לאט הם עוברים לשפת הקודש.
דוד סמסון: זו כיתה ט'.
דוד סמסון: תכירו, זה יהודה.
דוד סמסון: יש לכם שאלות.
דוד סמסון: (אנגלית).
אהרן בריק: אני מניו יורק ועשיתי עלייה לפני שתי שנים.
אהרן בריק: עכשיו אני גר בחשמונאים...
אהרן בריק: אני לומד ב-YTA כי אני לא יודע הרבה עברית ואני צריך ללמוד משהו לימודי חול באנגלית, כי אני עושה בית ספר...
אהרן בריק: אני לא מבין כלום.
אהרן בריק: יהודה, אולי תגיד.
אהרן בריק: (אנגלית).
ליה שמטוב: כמה זמן אתה לומד פה?
תלמיד: כאן?
תלמיד: מכיתה ט'.
תלמיד: ---
דוד סמסון: יהודה לדוגמה הוא בחמש יחידות מתמטיקה, דבר שברור לחלוטין שאם הוא היה בבית ספר ישראלי הוא לא היה יכול אפילו להיכנס לזה.
אריק זינגר: אני הרכז של חינוך, אני גם מורה לספורט, אז כמו שהרב אמר, כמעט חזרתי לאוסטרליה אחרי שנה פה בארץ, לא מצאתי עבודה בתחום שלי וברוך ה' בסוף שמעתי שיש עבודה פה וזו סיבה למה נשארתי פה.
אריק זינגר: זה מה שאני אוהב לעשות, חינוך עם אנשים מחוץ לארץ ואני ממש אוהב את התפקיד.
דוד סמסון: הם התחילו איתנו ואנחנו התחלנו לפני שנתיים...
דוד סמסון: בהתחלה אני חייב להגיד שלחלק גדול מהם היו מחשבות לעשות את הג'י.אי.די, זאת אומרת את המבחנים של התיכון בחוץ לארץ, לחזור לחוץ לארץ לאוניברסיטה, עכשיו כולם ברוך ה' מדברים על מכינות, מה הם עושים שנה הבאה.
דוד סמסון: ברוך ה' יש לכולם חברים מנתיב מאיר, חלק גדול מהם גם נמצאים בכיתות וגם הם הצליחו ללמוד מספיק עברית.
דוד סמסון: יש לנו תלמידים בתוך מגמות עם נתיב מאיר, יש גם במתמטיקה ומקצועות אחרים והם משתלבים עם הקבוצות בנתיב מאיר.
דוד סמסון: במקום שזה יקרה בבת אחת ולפעמים אנשים לא מצליחים, השיטה פה זה לעשות את זה קצת יותר לאט כדי לתת להם את הצ'אנס להצליח בלימודים ובמשך הזמן להשתלב עם ה...
ליה שמטוב: כמה שעות הם לומדים ביום?
דוד סמסון: אנחנו מתחילים בשמונה עד ארבע וחצי.
ליה שמטוב: אז פה אוכלים ארוחת צהריים?
דוד סמסון: כן, יש ארוחת צהריים מנתיב מאיר.
ליה שמטוב: מה ההשתתפות של ההורים?
דוד סמסון: זה תלוי במצב הכלכלי, אבל עקרונית אנחנו מנסים ליישר קו עם נתיב מאיר, כמו כשנרשמים בנתיב מאיר.
דוד סמסון: המורים הם גם מורים עולים, זאת אומרת הוא היה מנהל של תיכון, גם הוא היה מנהל של ישיבה תיכונית בפילדלפיה, אריק היה מנהל ביבנה בחינוך הלא פורמלי, וגם מצא מקום עבודה לא רק לתלמידים, גם לצוות.
ליה שמטוב: המורים פה מקבלים משכורת ממשרד החינוך?
דוד סמסון: למשל אריק אמור לקבל עכשיו משעות של מורים עולים.
דובר: אומרים שיש בעיה עם מחשב, לא יודע מה.
ליה שמטוב: דבר טכני.
דוד סמסון: כן, בסך הכל התפקיד בנוי מהשעות של מורים עולים וזו אחת הדאגות שלנו, שמשרד החינוך יחליט לבטל את השעות האלה וזה מעמיד בסכנה את הקיום...
דוד סמסון: יש אחת, שהיא עסקה בזה.
דוד סמסון: גם אם רוצים להתלונן, יש רק מפקח אחד בכל הארץ ואי אפשר להשיג אותו.
דוד סמסון: ---
מורה: שלום תלמידים.
מורה: אנחנו היום בביקור מאוד חשוב כאן, של ועדת הכנסת שעוסקת בקליטה ועלייה.
מורה: יושבת בראש הוועדה חברת הכנסת ליה שמטוב.
מורה: אנחנו עוברים כאן בין כל הפרויקטים שדיברנו עליהם היום, של קליטת העלייה, ואנחנו שמחים.
מורה: הם ידברו איתכם, ישאלו, יקבלו תשובות.
מורה: בבקשה.
ליה שמטוב: שלום, מה שלומכם?
ליה שמטוב: מה אתם לומדים היום?
ליה שמטוב: מישהו רוצה לספר על עצמו?
ליה שמטוב: ---     כמה שנים אתם בארץ?
ליה שמטוב: כמה שנים אתם פה?
תלמיד: הגעתי לפני שלוש שנים לארץ.
ליה שמטוב: איפה אתה גר היום?
תלמיד: במעלה אדומים.
ליה שמטוב: אתה בפנימייה או נוסע כל יום?
תלמיד: בפנימייה.
ליה שמטוב: כולכם בפנימייה?
מורה: הבחורים היקרים האלה הגיעו לפני שלוש שנים, הם הגיעו לכאן ממש אחרי אולפן ראשוני, שהיה אולפן קליטה.
מורה: גם מבחינת שפה וגם מבחינת כל התהליכים, זה היה ממש בהתחלה.
מורה: תמיד כשאני נכנס לכיתה כאן, ההתקדמות יוצאת מן הכלל.
מורה: גם ההשתלבות צריכה להיות לפי הקצב שלהם כי לכל אחד יש את התכניות שלו, ובסוף המטרה היא שכולם מגיעים לבגרות באופן שווה, אמנם עם הקלות של עולים, אבל הם עושים בגרות באופן שווה והם עושים צעדים מצוינים לקראת הדבר הזה.
מורה: מהבחינה הזאת יש לנו כאן חבורה רצינית.
ליה שמטוב: בוועדת העלייה והקליטה היתה לנו ישיבה על ההשכלה הגבוהה בקרב העדה האתיופית והגיעו אלינו בנות שהיום לומדות באוניברסיטה והם סיימו את התיכון עם בגרות, הכל מאה, וגם היום הן מצטיינות, אז אני מאחלת לכם פה לסיים ולהמשיך גם.
מורה: תודה רבה לכם.
מאיר טויבר: ברשות חברי הכנסת, ברשות גב' ברטור, מנהלת החינוך העל יסודי בירושלים, ברשות הרב סמסון, מנהל הפרויקט של ראש הישיבה של YTA, הרב בצלאל, המנהל בפועל של הפרויקט, גב' דסי בארי, שתגיע עוד מעט, המפקחת הארצית של מחמ"ד ושל מנח"י, וברשות כל החברים כאן אני רוצה ראשית כל לשמוח ולהודות על הביקור שלכם.
מאיר טויבר: הדבר הזה מאוד חשוב ומאוד מחזק את העשייה שאנחנו משתדלים לעשות בחיבור כל החלקים של עם ישראל.
מאיר טויבר: המחשבה על קליטת עלייה נמצאת אצלנו בסדר העדיפויות החינוכי שלנו בדרגה מאוד גבוהה, גם מפני שאנחנו רואים בכך משימה רוחנית תורנית, גם מפני שאנחנו מרגישים שזו זכות גדולה שזיכנו הקדוש ברוך הוא, שארבע כנפות הארץ מגיעים אלינו ואנחנו, אלו שטיפה עלינו לפניהם, הרי כל אחד עלה באיזה שהוא זמן, יש כאלה שעלו קצת קודם, לוקחים ומסייעים ומחברים, וגם מפני שאני באופן אישי הייתי בשליחות ונחשפתי לכל התהליכים הקשים והמורכבים שעוברות המשפחות, ואנחנו עוסקים בילדים, אז גם הילדים, בתהליך של הקליטה שלהם.
מאיר טויבר: לכן, כפי שראיתם, ישנם במסגרות לפחות שני פרויקטים של עולים אצלנו, חוץ מאשר העולים שנמצאים בתוך העשייה הרגילה.
מאיר טויבר: מתוך כך שאנחנו מוסד פנימייתי וגם יכולים לתת מענים בכמה וכמה דברים מבחינת המערכות, אז נענינו לשתי קריאות.
מאיר טויבר: אחת שבאה דרך עליית הנוער, שזה הפרויקט של הכיתה האתיופית, שהתחילו לפני שלוש שנים והיום צמחו ועשו בגרויות והצליחו מאוד יפה במה שעשו עד היום והולכים ומתפתחים לקראת הגעה לקו הגמר באופן כזה שההכשרה שלהם להמשך ולחיים תהיה באמת ברמה הנדרשת והטובה, וגם מבחינת השילוב שלהם בחיי החברה של התלמידים.
מאיר טויבר: עצם העובדה שזה מוסד פנימייתי כאן, זה מאפשר ממש שילוב מאוד גדול ומאוד משמעותי.
מאיר טויבר: בנוסף לכך, כאשר פנה הרב סמסון במחשבה לקחת חסות ניהולית, ומתוך החסות הניהולית גם הרבה שיתוף פעולה בתחום הפדגוגי והתרבותי-רוחני, יחד עם הקבוצה שנקראת YTA, שהיא הקבוצה של בחורים שהגיעו לארץ עם משפחותיהם, אבל עקב בעיות קשות של השתלבות בבתי הספר דוברי העברית הרגילים, הם היו עד כדי מצב שחלק גדול מהם ההורים אמרו שצריך לחזור לחוץ לארץ מכיוון שאנחנו רוצים שלילדים יהיה טוב ולא טוב להם.
מאיר טויבר: לכן הרב סמסון קם ופעל ועשה כדי לאפשר לבחורים להיכנס למערכת של עבודה בשפה האנגלית, ולאט לאט מתוך שילוב והקניית השפה להיכנס לבגרויות גם ולתכניות לימודים שקשורות גם לנתיב מאיר כמוסד מרכזי.
מאיר טויבר: וכך גם נעשה.
מאיר טויבר: זאת אומרת יש כאן תהליך מתמיד של בחורים שברגע שהם יכולים, הם מתחילים להשתלב בתוך הכיתות, אם זה במקצועות כלליים, אם זה מקצועות אחרים, גם קשר חברתי וכן הלאה.
מאיר טויבר: לדעתי הפרויקט הזה הוא פרויקט מבורך מאוד.
מאיר טויבר: למרות שהמורכבויות לא פשוטות, הם באים מרקעים אחרים והם נוסעים הביתה, הם לא נמצאים בפנימייה, אף על פי כן, בשורה התחתונה זה פרויקט מבורך ביותר בגלל שהוא מאפשר כאן מענה להורים ולילדים שדרך זה הם ייקלטו בארץ, דרך זה הם יוכלו להגיע למוכשרות בסוף כיתה י"ב, שאנחנו רוצים להביא אותם אליה, ואנחנו משתדלים, בעבודה ועשייה משותפת, לתת להם את מה שאנחנו יכולים.
מאיר טויבר: לא תמיד יש לנו הרבה בצקלוננו.
מאיר טויבר: עיריית ירושלים מסייעת במה שהיא יכולה, במה שהיא לא יכולה, היא מתאמצת לעשות, ואנחנו משתדלים, ובעזרת ה' נמשיך לצעוד כך.
מאיר טויבר: אני כמובן מדבר על החלק של הבנים.
מאיר טויבר: את החלק של הבנות אני לא כל כך מכיר, אני מבין ששם עדיין הבעיות של ההשתלבות, לפחות מבחינה פורמלית, הן בעיות יותר קשות.
ליה שמטוב: שם זה התחלה, פה אתם כבר ותיקים.
מאיר טויבר: כן, ולכן אני מקווה בעזרת ה' שנוכל לעשות ולהצליח ולהמשיך ולחבר את כל חלקי עם ישראל לאחדות אחת.
דוד סמסון: אני אסכם קצת את הדברים, ברשות יושבת ראש הוועדה וראש הישיבה וכל הנוכחים.
דוד סמסון: הרעיון הזה נולד לא מתוך רצון להקים מסגרת, אלא מתוך השטח, מתוך שבשטח יש צורך ולפי המחקרים עד 30%, אפילו 40%, לא יכולים להצליח במסגרת רגילה.
דוד סמסון: השאלה הראשונה ששואלים, למה הילדים לא לומדים עברית, למה הילדים לא נמצאים בישיבה או באולפנה רגילה, והתשובה שאנחנו בעד ובאמת רובם יכולים והמקום הזה הוא לא אידיאל בשביל כל העולים, המקום הזה מיועד לאלה שלא יכולים להצליח בממסד.
דוד סמסון: יש אחוזים גדולים, זה כאמור 40%-30%.
דוד סמסון: חלק יכולים עם הכנה.
דוד סמסון: אנחנו עכשיו בשנה השלישית, יש לנו שמיניסטים ואנחנו יכולים לראות, לאחר שלוש שנים, שהצפי הוא שכל השמיניסטים ישתלבו במסגרות המשך, אם בישיבות גבוהות, אם בישיבות הסדר, אם במכינות קדם צבאיות.
דוד סמסון: יש אחד או שניים שחושבים לגשת ישר לצבא, אני לא ממליץ, לא רק מבחינה ערכית, גם לטובת הצבא, שילמדו עוד קצת עברית וישתלבו עוד קצת בחברה לפני שייכנסו לצבא.
דוד סמסון: כמעט כולם יכולים לדבר עברית בשמינית, חלקם יכולים גם לכתוב עברית ברמה של תפקוד נורמטיבי בחברה וחלקם נראה לי שכל החיים הם ישאו גיבנת של חוסר יכולת לתקשר בעברית, אבל לפחות הם נכנסו לתוך התלם של החברה הנורמטיבית, במיוחד במסגרת ההמשך.
דוד סמסון: כל ילד שייצא מכאן נקלט בישיבת הסדר או באולפנה או במכינה או בשירות לאומי.
דוד סמסון: אני רואה בזה הצלחה.
דוד סמסון: התכנית פשוטה.
דוד סמסון: פשוט מאוד, בגרות ישראלית עם עזרה באנגלית.
דוד סמסון: יש לנו מתורגמן בצוות שמתרגם את הטקסטים לאנגלית.
דוד סמסון: אנחנו עכשיו בונים אתר באינטרנט, כדי שהחומרים האלה יהיו נגישים לכלל העולים, כי גם עולים שמצליחים בבתי ספר יכולים להיעזר רבות בתרגום החומר לאנגלית.
דוד סמסון: יש לנו חומר כבר בלימודי ארץ ישראל, בהיסטוריה ועכשיו אנחנו עובדים על תרגום ספרות ואזרחות, כדי שהתלמידים יוכלו ללמוד ולהבין את הדברים בשפת האם שלהם.
דוד סמסון: בהזדמנות זו אני רוצה להביע תודה בפומבי, גם לעיריית ירושלים, חוה, שמכילה אותנו כמוסד עירוני, וגם לרב טויבר, שמכיל אותנו באופן מפורט כאן בתוך 'נתיב מאיר', ודוידי, שאת כל ההחלטות שלהם הוא צריך לבצע ומצליח ביד רמה.
ליה שמטוב: קודם כל אני רוצה להודות לכם שהזמנתם אותנו וטוב שאנחנו עשינו את הסיור וראינו גם את החלק של הבנות ואת הכיתות של הבנים.
ליה שמטוב: אנחנו, בישיבת הוועדה, קיימנו ישיבות על הילדים שנושרים מבתי הספר, עולים חדשים מברית המועצות וגם מאתיופיה.
ליה שמטוב: רצינו להבין באמת למה זה קורה, בדקנו מאיזה סיבות ילדים נושרים ומתברר שילדים שלפעמים יש להם קושי בשפה משעמם להם בכיתות והם מחפשים מסגרות אחרות, שלא משעמם בהן, ולא תמיד בית ספר, בגלל כל מיני סיבות, יכול לתת לילד את מה שהוא זקוק לו.
ליה שמטוב: עקב זה אנחנו פוגשים לפעמים ילדים בחוץ.
ליה שמטוב: פה יושבים נציגים ממשרד הקליטה ואני חושבת במיוחד עכשיו, בעשרים השנים האחרונות, כשהגיעה העלייה הגדולה וגם הגיעו עולים מכל רחבי העולם, במיוחד בשנים האחרונות, משרד הקליטה עשה הכל כדי לעזור ולסייע.
ליה שמטוב: פה יושב אביגדור לויתן, שכבר התחיל פרויקט כמה חודשים ואני רוצה שאביגדור יספר על הפרויקט הזה, שאני גם קצת ליוויתי אותו ושידכתי בין המועצות למשרד הקליטה, אז יכול להיות שהפרויקט הזה יעזור גם לפנימייה שלכם.
אביגדור לויתן: משרד הקליטה התחיל השנה בתכנית חדשה, כחול ולבן-לזהות יהודית ציונית, במטרה להקנות ערכים ציוניים יהודיים לעולים, במיוחד לנוער, לצעירים ולסטודנטים.
אביגדור לויתן: אנחנו מתחילים את הפרויקט הזה באמצעות שני גופים, הגוף הראשון זה עמותה והגוף השני זה מרכז לתרבות יהודית.
אביגדור לויתן: נכנסנו לקרוב ל-30 יישובים ובאמת אלפי תלמידים בבתי הספר.
אביגדור לויתן: אנחנו מתמקדים בבתי הספר הממלכתיים, כאשר יש תכנית מאוד מאוד שלמה ומסודרת עם מפגשי תוכן, עם הצגות, עם סיורים, עם אירועים וסדנאות, כשהמטרה באמת זה לקרב את בני הנוער העולה לארץ ישראל, לציונות, לתרבות ולמורשת ישראל.
אביגדור לויתן: לפי בקשתה של חברת הכנסת שמטוב, כחריג אנחנו גם נהיה מוכנים להיכנס למסגרת הזאת של דוד ואני אבדוק איזה גוף משני הגופים האלה מתאים ביותר להיכנס אליכם, עם תכנית מובנית, מסודרת ואני מקווה שאנחנו ניתן את ההשלמה ללימודים הפרונטליים הרגילים שנעשים כאן.
אורה מורלי: אני שמחה שביקרתי במסגרות האלה, אני מודעת לקשיים של ילדים ונערים בגילאי התיכון.
אורה מורלי: אנחנו נמסור לעולים שמגיעים אלינו על המסגרת הזאת.
אורה מורלי: יש יועצות קליטה דוברות שפה שמטפלות בעולים.
אורה מורלי: יש אולפן, גם אחרי האולפן עדיין יש כאלה שמתקשים בשפה ועדיין לא יכולים להשתלב במסגרות רגילות, אז הנה, יש לנו עוד פה אפיק, עוד מסגרת.
אורה מורלי: דיברתי גם עם הרב סמסון, אם הם יכולים לתת באולפן פעילות חברתית וסיורים במסגרת האולפן ואנחנו נהיה בקשר.
ליה שמטוב: יפה מאוד, אז משהו הרווחנו.
ליה שמטוב: עיריית ירושלים, בבקשה.
חוה בריטור: במסגרת הקיימת שמתקיימת כבר שלוש שנים באמת זו יוזמה של, תרשה לי לומר, משוגע לדבר.
חוה בריטור: הרב סמסון שבא עם הרעיון כבר לפני ארבע שנים או קודם, אמר שיש תלמידים שנמצאים במוסדות החינוך הטובים ביותר בעיר ירושלים ומשם הם מגיעים ישר לרחוב או למקומות אחרים, בואו נראה מה ניתן לעשות.
חוה בריטור: אחרי מחשבה וישיבות, הרב טויבר היה זה שהרים את הכפפה ואמר 'אני מוכן שהמסגרת הזאת תיכנס אליי, תשתלב בתוך בית הספר שלי', התנאי היה באמת שהמסגרת היא חלק מבית הספר, חלק מהישיבה, לא מסגרת נפרדת עצמאית, לא אולפן עולים, כמו שאנחנו מכירים אותו, מקום שמלמד רק עברית, והמטרה באמת היא להעביר את התלמידים בהדרגה ללימוד בשפה העברית ברמה כזאת או אחרת.
חוה בריטור: עוד לא בדקנו את התוצרים הסופיים, אנחנו עוד בשלב המעבר.
חוה בריטור: ראינו תלמיד שנמצא שנתיים בארץ ולא יכול לדבר עברית, זו בעיה מאוד חמורה, ילד כזה שכבר שנתיים ישב במערכת חינוך כלשהי בזבז שנתיים מזמנו.
חוה בריטור: המסגרת הזאת טובה, ראויה, מכובדת, מכבדת ונותנת מענה להורים, לתלמידים ואני מברכת על זה.
דוד סמסון: אני רוצה להרגיע אותך שבתוצאות של הבגרות בלשון, כל התלמידים עברו.
דוד סמסון: לדעתי זה נס, אבל...
חוה בריטור: זה יפה מאוד, כל הכבוד.
ליה שמטוב: גב' בארי, שלום.
ליה שמטוב: אנחנו פה דיברנו קצת על איך אפשר לסייע.
ליה שמטוב: את כנראה קצת מכירה את המקום ואת הפרויקט, אז תספרי לנו בבקשה איזה קשיים, אולי הכל בסדר, איך אתם מפקחים, עוזרים.
דסי בארי: קודם כל זכיתי להכיר גם את המקום וגם את הפרויקט.
דסי בארי: אני אגיד על הפרויקט ועל האכסניה.
דסי בארי: אל"ף, ישיבת 'נתיב מאיר' היא אחת הישיבות החשובות בארץ בחינוך הדתי העל יסודי, אבל בי"ת, אחד הגופים הטובים והעושים בכל מיני דברים, בעיר בכלל ובנושאים של עלייה, גם נוער שעולה ללא הורים, לאו דווקא עלייה במובן החוקתי שלה, אלא באמת נוער שמגיע מהתפוצות למדינת ישראל, עם הוריו או בלי הוריו.
ליה שמטוב: בתכנית נעל"ה?
מאיר טויבר: יש תכניות קצרות, לכמה חודשים, מאוסטרליה, או משיקגו, הם באים לעשרה חודשים ו---
דסי בארי: אלה תכניות שיש בהן ערכים ציוניים ממדרגה ראשונה והמקום הזה מהווה להם בית.
דסי בארי: הוא מהווה בית נהדר גם לעולים מאתיופיה והוא מהווה בית נהדר לפרויקט החשוב של YTA, ובעניין הזה אני אומרת תודה רבה לאכסניה.
דסי בארי: ---
ליה שמטוב: אנחנו מקווים שבכל זאת בעזרת ה', ויש לי יד קלה, הכל יסתדר.
ליה שמטוב: אנחנו נשמח מאוד לטפל בוועדה.
ליה שמטוב: אנחנו הבטחנו בקיץ, לפני סיום הלימודים, לעשות כנס בכנסת ולהזמין את התלמידים ולחלק את התעודות ואני חושבת שזה יהיה גם חג לקראת חופשת הקיץ.
ליה שמטוב: מנעל"ה, אתה רוצה להגיד משהו?
אברהם רייכמן: לא, רק לומר תודה ולאחל לכולנו בהצלחה.
ליה שמטוב: תודה רבה על הכל.
ליה שמטוב: בוקר טוב לכולם, ולצופי ערוץ הכנסת.
ליה שמטוב: היום זה יום מיוחד ואני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה, ישיבה חגיגית ומיוחדת, לכבוד פעילי ומסורבי העלייה.
ליה שמטוב: היום נמצאים כאן גם קבוצה של אסירי ציון, שהם גם מסורבי עלייה ופעילי עלייה, אף שילמו על כך מחיר כבד.
ליה שמטוב: גם נמצאים אתנו כאן נציגים של משפחות יהודי גרוזיה, שכתבו מכתב אל האו"ם וביקשו לעלות למדינת ישראל ואז ראש ממשלת ישראל, גולדה מאיר, הקריאה את המכתב הזה במליאת הכנסת.
ליה שמטוב: אנחנו התכנסנו כאן היום כדי להודות לכל מסורבי העלייה ולפעילי העלייה, על פעילותם ועל גבורתם ורוצים היום להגיד להם תודה.
ליה שמטוב: אתם פעלתם מתוך סיכון והבאתם להסרת מסך הברזל והתחלת העלייה של שנות ה- 90.
ליה שמטוב: לאחר מלחמת ששת הימים יותר ויותר יהודים מברית המועצות ביקשו לעלות למדינת ישראל וביקשו מהשלטונות הסובייטיים את האישור לעלות לארץ אבל רובם נענו בשלילה וחברים, אז הסירובניקים, כמו שאנחנו קוראים להם, הם פוטרו מעבודתם, חברים התרחקו מהם וגם לפעמים קרובי המשפחה התרחקו מהם.
ליה שמטוב: לצערי, מדינת ישראל התייחסה באופן שונה לפעילי ומסורבי העלייה ולאסירי ציון, כאשר בעצם ההבדל היחיד ביניהם היה שחלקם נאסרו והאחרים לא.
ליה שמטוב: מסורבי עלייה נלחמו על הזכות לחיות במדינת ישראל, שילמו על כך ביוקר ובהגעתם לישראל, הם ממשיכים במאבק למען זכויותיהם הסוציאליות.
ליה שמטוב: אני העליתי את הנושא הזה בוועדת העלייה והקליטה לראשונה בדצמבר 2009 ולאחר מכן פעם נוספת במרץ 2010 ואז פניתי אל קבינט העלייה, בראשות שר החוץ אביגדור ליברמן ונתיב ומשרד הקליטה יצאו בפרסום נרחב בתקשורת, כדי לקרוא למסורבי העלייה לפנות ללשכת נתיב, כדי לקבוע ההתאמה לזכאות פנסיונית לפי הקריטריונים שנקבעו.
ליה שמטוב: באמצע חודש מאי האחרון, השיבה לי לשכת הקשר של נתיב, כי בעקבות הפרסום פנו 140 סירובניקים והועברו לטיפול למשרד הקליטה.
ליה שמטוב: אני יודעת ששרת הקליטה וגם מנכ"ל הקליטה שכרגע הגיע לישיבה, פועלים בכל המרץ למצוא פיתרון ראוי עם שותפיה נתיב ואגף התקציבים באוצר.
ליה שמטוב: לפני שאנחנו היום נדבר על הנושא, אני אבקש מכל אחד להתייחס בקצרה לנושא, כי יש לנו פחות משעה וחצי, משהו בסביבות שלוש, ארבע דקות כל אחד, בצורה תרבותית ותינתן זכות דיבור לחלופין לחברי הכנסת וגם לנציגי הממשלה וגם למסורבי ופעילי העלייה.
ליה שמטוב: נתחיל מחברי הכנסת.
דניאל בן-סימון: אני דווקא מציע להתחיל עם הציבור שהגיע לכאן.
ליה שמטוב: אז אני מציעה להתחיל קודם כל מאסירי ציון.
ליה שמטוב: נמצא אתנו הרב יוסף מנדלביץ'.
יוסף מנדלביץ': תודה.
יוסף מנדלביץ': קודם כל, אני אציג את עצמי.
יוסף מנדלביץ': אכן, כפי שאמרה הגברת שמטוב, אני יחד גם פעיל עלייה, מסורב עלייה ואסיר ציון.
יוסף מנדלביץ': התחלתי את הפעילות בשנות ה- 60, יחד עם אליהו ולק וחברים אחרים בריגה, אחרי כשש שנים, הגשתי בקשה לעלייה, בשנות ה- 60, קיבלתי פעמיים סירוב לעלייה וכידוע, ב- 1970, נעצרתי יחד עם החברים בשדה התעופה, בניסיון לפרוץ את ההסגר הלא טבעי בין יהודים בברית-המועצות לעם ישראל בכל העולם כולו.
יוסף מנדלביץ': רציתי לציין שלמעשה אין הבדל משמעותי בין המצב של אסירי ציון לפעילי העלייה.
יוסף מנדלביץ': ההבדל היחידי שיש לי תגית שאני יכול לשים על דש החליפה שלי, שאני אסיר ציון.
יוסף מנדלביץ': מיתר זכויות אני לא נהנה.
יוסף מנדלביץ': במדינת ישראל כמו במדינת ישראל, סבלתם – סבלתם, עכשיו אתם באתם לפה, תהיו כמו כולם.
יוסף מנדלביץ': לכן, נציין את זה, אם אסיר ציון מגיע לפת לחם, אז לכן יש לו איזה שהיא זכות, כמקרה סוציאלי, לקבל השלמה, לא יותר מזה, תבדקו את זה.
יוסף מנדלביץ': אבל כרגע אנחנו פה ואני מברך את הגברת שמטוב, את כל הוועדה, ובמיוחד חבריי פעילי העלייה, מסורבי העלייה, שפעלו והגיעו לתוצאה מסוימת בכך שבאמת מכירים אותם, מכירים אותנו, כאיזה גוף או קבוצת אנשים שמגיע להם התייחסות מיוחדת וטוב עשיתם.
יוסף מנדלביץ': מה שבכל-זאת מעלה סימן שאלה, זה שכל התהליך התחיל עכשיו, לא באשמת הוועדה, אבל בכלל, התופעה קיימת כבר לפחות 40 שנה ורק עכשיו התעוררו לדבר הזה וגם עכשיו, כשאנחנו יודעים, עדיין נמשכת הסחבת, זה כבר שנה וחצי שמטפלים בנושא, מעבירים קריטריונים, הוועדה כבר העבירה את זה למשרד הקליטה ועם כל הכבוד, גם עם הגב' סופה לנדבר ועם כולם אנחנו יודעים שברגע שזה מגיע למשרדי ממשלה, ובמיוחד לבחורים ממשרד האוצר, שם זה שוקע.
יוסף מנדלביץ': לכן אני פונה לחברי הוועדה וגם לחבריי אסירי ציון, לא להרגיש שעשינו משהו, ההפך, להרגיש שהנושא עדיין דורש מאמץ רב בטיפול.
יוסף מנדלביץ': אני מקווה שגב' שמטוב גם משהיא מתחלפת ואני מברך אותה על כל מה שהיא עשתה, תישאר.
דניאל בן-סימון: עוד אין מחליף.
דניאל בן-סימון: מחפשים.
דניאל בן-סימון: אתה רוצה?
יוסף מנדלביץ': מכל מקום, לא להוריד את הנושא מהשולחן, לא להרגיש שמכיוון שזה נמצא במשרד הקליטה, פתרנו את הבעיה.
יוסף מנדלביץ': אני אומר לכולם – הבעיה קיימת בדיוק מה שאני מכיר את זה בנושא אסירי ציון, מעלים, מדברים, וככה זה נמשך שנים.
יוסף מנדלביץ': אז בבקשה, תמשיכו ואני מציע שבאמת תעשו פיקוח צמוד למה שנעשה גם במשרד הקליטה, עם כל הכבוד למשרד ולשר ולמנכ"ל.
יוסף מנדלביץ': תודה רבה.
מרינה סולודקין: ליה, אני חושבת שאנחנו צריכים להזמין את הבן של יורי שטרן לשבת אתנו.
דניאל בן-סימון: רציתי לשאול את הרב מנדלביץ', לא, אני באמת, אני די מופתע לשמוע את הדברים שלך.
דניאל בן-סימון: אתה רוצה לומר שהגעת לארץ, אחרי מאבק ארוך, והתקבלת פה בזרועות פתוחות, אתה זוכר את זה, בשדה התעופה, קבלת פנים בלתי נשכחת, נדמה לי ראש הממשלה הגיע לשדה התעופה או ראשי מדינה.
יוסף מנדלביץ': לא הגיע.
דניאל בן-סימון: לך לא הגיע, אבל נדמה לי לאידה נודל הגיע.
דניאל בן-סימון: אבל אתה רוצה לומר לי שמאז, בעצם, אחרי קבלת הפנים, שום דבר?
יוסף מנדלביץ': שום דבר.
דניאל בן-סימון: הגעתם לפת לחם ולא היה למי לפנות?
יוסף מנדלביץ': ברוך השם, אני אדם צעיר ואני עובד, אבל ברגע שאני יוצא לפנסיה, אני צריך לעבוד במוסד ממשלתי ציבורי, כדי יחשבו לי את ה- 11 שנה שישבתי בכלא.
יוסף מנדלביץ': אבל מכיוון שאני עובד בישיבה, וזה לא משרד ציבורי או משהו, גם זה לא נחשב לי.
דניאל בן-סימון: יש לכם תקצוב מיוחד בישיבות, אנחנו יודעים את זה.
דניאל בן-סימון: מקבלים מהצד.
יוסף מנדלביץ': אני כבר לא אברך, אני סבא של אברכים, אבל גם זה לא מגיע.
ליה שמטוב: הרב מנדלביץ', גם לפי החוק שעבר בכנסת, לא מגיע לך?
יוסף מנדלביץ': החוק שעבר בכנסת אומר שיש מבחן הכנסה.
יוסף מנדלביץ': מבחן הכנסה, אשתי ברוך השם צעירה ממני בהרבה, ומה שהיא מרוויחה, מכסה את זה.
יוסף מנדלביץ': זאת אומרת, לא מקבל שום השלמה לשום דבר.
יוסף מנדלביץ': אלא אם כן, חס ושלום אתגרש או משהו, אז אולי נקבל עוד 1,000 שקל.
יוסף מנדלביץ': אז זה לא כדאי.
דניאל בן-סימון: לא שווה את זה.
ליה שמטוב: חברת הכנסת מריה סולודקין, בבקשה.
מרינה סולודקין: אני רק רוצה להוסיף למה שיוסף אמר, כי קדנציה שנייה, בכנסת יש חוק, אסירי ציון בקדנציה הזו זה חוק שלי ושל רוברט אילטוב, להוסיף כסף עבור כל השנה שאנשים חיו בכלא.
מרינה סולודקין: אני אגיד לכם, אנחנו כאן מסורבי עלייה ואסירי ציון, זה אותו מצב כמו ניצולי שואה, ואלו שפליטי שואה.
מרינה סולודקין: כל עוד אנחנו לא נעשה דבר לאסירי ציון, אני לא חושבת שאנחנו נתקדם גם עם מסורבי עלייה.
יוסף מנדלביץ': אני מציע לראות את זה יחד.
יוסף מנדלביץ': אנחנו יחד.
מרינה סולודקין: תראה, אנחנו אנשים פרגמאטיים כאן, אנחנו מסבירים.
מרינה סולודקין: אבל מה, החוק הזה, אנחנו עם רוברט העלינו לפני חצי שנה, הממשלה לקחה פסק-זמן רב, ולא עונה.
מרינה סולודקין: החוק מאוד צנוע, לכל אסיר ציון, עבור השנים שהוא היה, עבור כל שנה שהוא היה בבית כלא, להוסיף כסף ואנחנו עם רוברט היינו פתוחים לדון בסכום וזה וזה, זה חוק שהגיעה אלי קבוצה של אסירי ציון, לפני כמה שנים, ואני עשיתי חוק.
מרינה סולודקין: לי היו מחשבות מה יהיה בחוק, בגלל שיש לי ניסיון 15 שנה.
מרינה סולודקין: אנחנו אמרנו לאסירי ציון, אז עדיין אין תשובה, עוד כמה שבועות החוק יהיה עוד פעם בבמת הכנסת ואני אבקש להצביע ולי זה לא חשוב אם זה יהיה נגד או זה יהיה בעד.
מרינה סולודקין: בישיבה הקודמת אני אמרתי – כולם אנשים מאוד מכובדים ואנשים לא צעירים ואנשים מאוד מאוד צנועים וזו הבעיה שלנו.
מרינה סולודקין: בגלל שאם אנחנו נעשה, ואני מוכנה אתכם, אני לא הייתי אסירת ציון, לא מסורבת עלייה, אבל אני למדתי שלוש שנים אצל לנה וזאב שחנובסקי עברית, כשלא היו ספרי לימוד.
מרינה סולודקין: אנחנו, המשפחה שלי ידעה מראש שלא ייתנו לנו בכלל, בגלל אבא שלי.
מרינה סולודקין: אז מה שאני אומרת, עוד פעם, לשקול את הנושא שמדינה חייבת חוב מוסרי לכל הקבוצה של אסירי ומסורבי עלייה.
מרינה סולודקין: אבל לפעמים צריך להסביר בשפה שמבינים במדינה את החובה שלנו, שפה שמבינים זה לצערי הרב, זה הפגנות.
ליה שמטוב: אני רוצה לתת זכות דיבור לרב אליהו אסאס, אבל לפני, אני רוצה להזכיר לכם שהרב אסאס הוא בשנות ה- 70 ובסוף שנות ה- 60, הוא התחיל ללמד תורה וגם כשהיה צריך להיות כנס תרבותי יהודי גדול, אני חושבת ב- 1976, ואז השלטונות הסובייטיים עצרו את כל המרצים שהיו צריכים אז להרצות, בכל-זאת הרב אליהו אסאס הוא הגיע לכנס הזה, הגיעו אנשים והוא נתן את ההרצאה שלו.
ליה שמטוב: זה נכון?
אליהו אסאס: תיקון קטן.
אליהו אסאס: אני הייתי מסורב גם בבית, ישבתי במעצר בית באותם ארבעה ימים, אבל זה לא חשוב, רציתי להגיע וכתבתי את המאמר, אבל לא חשוב.