GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ליה שמטוב: מרכז המחקר והמידע של הכנסת הוציא מסמך ממנו עלה כי תחולת העוני בקרב אוכלוסיית העולים עומדת על 18 אחוזים.
ליה שמטוב: אני רוצה לציין שהוועדה בראשותי קיימה כמה ישיבות בנושא עובדי השמירה, האבטחה והניקיון ודנה בתנאים הסוציאליים של עובדים אלה.
ליה שמטוב: ב-8 ביוני 2009 קיימנו דיון בנושא שמחייב את המאבטחים להיבחן על מנת לחדש את רשיון הנשק שלהם.
ליה שמטוב: היום התכנסנו כדי לבחון כיצד ניתן למזער ככל הניתן את הפגיעה בעולים העובדים בשמירה.
ליה שמטוב: נמצאים  כאן נציגי עמותת צנטריון – נמצאים גם נציגים של עמותות נוספות - שפנו אלינו במסמך והם פועלים ומייצגים את העולים העובדים באבטחה.
ליה שמטוב: הם מבקשים מהוועדה לפעול לכך שעובדי האבטחה והשמירה לא ייאלצו לשלם סכומים הנדרשים עבור חידוש רשיון כלי הנשק או עבור קורסים של משרד הפנים ומשרד הביטחון שהם צריכים לעבור.
ליה שמטוב: דרך אגב, עלות הקורסים האלה היא  בין 1,000 ל-3,400 שקלים וזה בשעה שכולנו יודעים מה משכורתו של שומר ומאבטח ויודעים שכל אגורה עבורו היא משמעותית.
ליה שמטוב: לפני שאני אתן את רשות הדיבור לחברי הכנסת, הייתי רוצה שנציגי עמותת צנטריון יתייחסו לנושא, יאמרו לנו מה קורה, האם כל החברות מבקשות לשלם עבור הקורסים או רק חלקן ובכלל מה קורה בשטח.
ליה שמטוב: אני מבקשת מנציג עמותת צנטריון להציג את הדברים.
לב שניידר: אני היועץ המשפטי של עמותת צנטריון.
לב שניידר: אנחנו החלטנו להציף את הנושא כי מדובר בתחום שאין בו דין ואין דיין.
לב שניידר: לפי נתונים סטטיסטיים יש כ-135 אלף מאבטחים.
לב שניידר: אני בכוונה לא מבדיל בין שומרים, מאבטחים וכולי כי לפי דעתנו זה היינו הך.
לב שניידר: מחצית מהמספר, אם לא הרוב, אלה עולים חדשים או עולים ותיקים שלא מצאו לעצמם מקצוע או העסקה אחרת בארץ ונאלצו, לאור הנסיבות, לעסוק בתחום השמירה בשכר מינימום.
לב שניידר: משנת 2008 חלו שינויים, כאשר אותם מאבטחים נדרשו – על מנת להתחיל לעבוד או להתקבל לעבודה – לעבור קורסים.
לב שניידר: אני רוצה לומר שאין לנו שום טענה או שום התנגדות לקורסים כי אכן צריך לעשות אותם ואכן זה צריך להיות מוסדר, כי בסופו של דבר זה מסדיר את התחום ומונע מכל מיני חאפרים לעסוק במקצוע, אבל התשלום עבור הקורסים לא הוסדר.
לב שניידר: יוצא שעובד, על מנת להתחיל לעבוד, צריך לשלם כ-1,000-1,500 שקלים, ועל מנת להמשיך לעבוד כשומר במוסד ציבורי או אפילו בסופרמרקט פשוט – אלה אותם מאבטחים שאנחנו פוגשים – צריך  עוד כ-3,000 – אם לא 4,000 – שקלים משכרו.
לב שניידר: חלק מהחברות אכן משלמות את הכספים האלה ומחייבות את העובדים לעבוד שלושה-ארבעה-חמישה חודשים, שנה, אבל רוב החברות הקטנות והבינוניות מחייבות את העובדים לעבור את הקורסים על חשבונם.
לב שניידר: על מנת להמחיש הבאנו לכאן את הדוגמאות של אותם הסכמים.
לב שניידר: בהסכם הדרקוני ביותר, העובד מחויב  בהתחייבות ל-15 אלף שקלים או לשנת עבודה.
לב שניידר: במקרה אחר החברה מודיעה לעובד שהוא צריך לשאת במלוא עלות הקורס ואף בימי ההשתלמות.
לב שניידר: במקרה אחר החברה, בלי להודיע לעובד, בלי לקיים איזשהו בירור עם העובד, ניכתה משכרו בחודש אחד סכום של 1,350 שקלים עבור הקורס, בחודש הבא 200 שקלים, בחודש לאחר מכן עוד 200 שקלים, שלא לדבר על כך שלא שולמה משכורת עבור ימי ההשתלמות האלה.
לב שניידר: בכל התחומים - אם זה במלצרות, אם מדובר בעריכת דין, אם מדובר באחים ובאחיות – נהוג שהמעסיק משלם עבור ההשתלמויות, ולא רק את מחיר ההשתלמות אלא גם עבור יום העבודה.
לב שניידר: מן הסתם הנושא כבר עלה במסגרת משא ומתן בין ארגון יציג של עובדים לבין ארגון יציג של מעסיקים, לצורך העניין חברות השמירה, והנושא הוסדר בסעיף 19 לצו הרחבה כאשר כתוב שחור על גבי לבן שמעסיק יישא במלוא התשלום עבור הקורסים.
לב שניידר: לצערנו ככל הנראה, מעבר להסדרה בצו הרחבה, הנושא לא המשיך.
לב שניידר: אנחנו מבקשים להסדיר את הנושא או בתקנות או בחקיקת המשך או להמליץ על תיקון צו הרחבה.
לב שניידר: הפתרונות אותם אנחנו מציעים כתובים במפורש בנייר העמדה שקיבל כל אחד מהנוכחים כאן.
אשרת מימון: אני מהאגודה לזכויות האזרח ואנחנו חברים בפורום.
אשרת מימון: אנחנו מודים לכם על הדיון.
אשרת מימון: אני חושבת שהנושא הוצג באופן מצוין.
אשרת מימון: אני לא מרגישה צורך להוסיף על הדברים שכבר נאמרו ואני מקווה שייעשה משהו.
אשרת מימון: אני חושבת שמעבר למה שכתוב בצו ההרחבה, כמובן שפסיקה וחקיקה היא חד משמעית בעניין ומדובר במעשים לא חוקיים, העניין הוא אכיפה.
אשרת מימון: אני חושבת – אני לא יודעת אם נמצאים כאן נציגי משרד התעשייה – שהעניין הוא אכיפה בכלל של חוקי מגן וחוקי עבודה.
אשרת מימון: בזה אנחנו מאוד חסרים.
אשרת מימון: יש חקיקה מאוד מתקדמת בישראל, אבל האכיפה רחוקה מזה.
אשרת מימון: תודה.
לב שניידר: מעבר למשרד התעשייה, יכול להיות שמשרד התעשייה יוכל לפרט לנו למה לא אוכפים את צו ההרחבה, משרד הפנים והמשרד לביטחון פנים אכן יכולים לפעול.
ליה שמטוב: נמצאים כאן הנציגים והם יתייחסו לנושא.
דב קינן: אני מהאגף לאכיפת חוקי עבודה במשרד התעשייה.
דב קינן: אני רוצה להתייחס לכמה מהנושאים שעלו כאן.
דב קינן: קודם כל, למגבלות האכיפה.
דב קינן: מעבר לנושא של כוח אדם ומשאבים שבוודאי כנציג האגף אני אומר שאין לנו כל התנגדות שיוסיפו משאבים, יש מגבלות חוקיות באכיפה כאשר למשל בנושא של צווי הרחבה, אין בחוק אכיפה פלילית.
דב קינן: זאת אומרת, אי אפשר לאכוף צו הרחבה כי אין ענישה בגין עבירה על צו הרחבה.
דב קינן: כאן צריך לעשות שינוי חקיקה.
דב קינן: אנחנו כרגע יכולים לאכוף רק על סמך החוק הקיים.
דב קינן: כנ"ל לגבי הסכמים שנחתמו.
דב קינן: אנחנו עושים אכיפה לא מעטה בקרב חברות שמירה וחברות שנותנות שירותי ניקיון, בהן את הבעיה של הרישוי אבל יש בעיות אחרות שנוגעות לאוכלוסיות החלשות ותכף אני אפרט מעט את הפעולות שאנחנו עושים מעבר לאכיפה השגרתית.
דב קינן: במסגרת האכיפה המוסדרת, היא מגבילה אותנו כך שלמשל אנחנו לא יכולים לאכוף הסכם שהוא לא חוקי.
דב קינן: אנחנו יכולים לאכוף רק בגין חשדות לביצוע עבירות בפועל.
דב קינן: אנחנו מכירים מהאכיפה הלא מעטה שאנחנו עושים בתחום הזה שיש הרבה  פעמים פער גדול בין מה שכתוב בהסכם לבין מה שמתבצע בפועל כאשר לפעמים זה לטובת העובד ולפעמים גם לרעתו.
דב קינן: בחוק היום אין לנו אפשרות להגיש כתב אישום נגד מעסיק בגין הסכם לא חוקי בינו לבין העובד אלא אם הוא עשה – בין אם זה בהסכם או לא בהסכם – מעשה שיש בו מעשה פלילי.
דב קינן: אם כן, גם הסכמים כאלה לא מאפשרים לנו, על פי החוק הקיים, לבצע אכיפה כלשהי.
דב קינן: מה שאנחנו כן עושים, מעבר לאכיפה הרגילה – ועשינו ביקורות דווקא בתחום של חברות שמירה באכיפה מוגברת והגשנו לא מעט קנסות וכתבי אישום נגד חברות בגין הפרות – אנחנו גם עוסקים באכיפה מינהלית, מעבר לאכיפה הפלילית, וזה בעיקר בשני תחומים.
דב קינן: יש את התחום שהוא חל בפועל כבר כמה שנים כאשר למשל לצורך הגשת הצעות למכרזים במגזר הציבורי, כל חברה נדרשת להציג אישור על היעדר עבירות בתחום חוקי העבודה.
דב קינן: מי שבאישור יש לו מעל הרשעה אחת או שני קנסות מינהליים, הוא נפסל מלגשת למכרז.
דב קינן: אלה דברים שמניסיוננו משפיעים מאוד חזק על חברות שמירה שפועלות לפי דרישות החוק ואנחנו רואים השפעת הדברים האלה, בעיקר בשנתיים-שלוש האחרונות, והיא הולכת וגוברת.
דב קינן: דבר נוסף שהוא יחסית חדש ומתחיל להיכנס כרגע הוא הנושא של רישוי של חברות שמירה של משרד התעשייה.
דב קינן: זה דבר חדש שכרגע מתהווה בכל הקשור לתקנות.
דב קינן: אנחנו מתכוונים שגם באמצעות רישוי חברות השמירה, יהיה יותר פיקוח על הנושא של פעילות חברות השמירה, מעבר לאכיפה הפלילית.
ליה שמטוב: אתה דיברת על הצעת חוק, על תיקון חקיקה.
ליה שמטוב: אם אתם רואים שיש צורך בכך, למה אתה לא ממליץ שהמשרד שלך ייזום את התיקון?
דב קינן: אנחנו ממליצים הרבה מאוד פעמים.
דב קינן: אני לא יכול לייצג כאן את המחלקה המשפטית של המשרד.
דב קינן: אני לא יודע אם הוזמן מישהו מהמחלקה המשפטית שעוסקת בייזום חקיקה.
דב קינן: אנחנו, תוך כדי העבודה שלנו, כאשר אנחנו מגלים לקונות בחוק או דברים שאפשר לשפר, הרבה פעמים אנחנו ממליצים על השיפור ויש לזה תוצאות, אבל יש את תהליך החקיקה, אותו אתם מכירים טוב ממני ויודעים שהוא אורך זמן.
ליה שמטוב: אם זה בא מהממשלה, זה עובר ישר לקריאה ראשונה.
ליה שמטוב: הרבה יותר קשה ליזום הצעת חוק פרטית.
דב קינן: בכל מקרה, גם את נייר העמדה שהוכן כאן וגם ההמלצות שיתקבלו בוועדה, בוודאי אדאג להעביר לגורמים הרלוונטיים במשרד כדי שיתייחסו לזה.
לב שניידר: אני רוצה להרים את הכפפה.
לב שניידר: לפני כשנתיים הייתה הצעת חוק של חברת הכנסת ליה שמטוב וחברי כנסת נוספים אשר בסופו של דבר הוכנסה להצעת חוק ממשלתית של משרד התעשייה להגברת אכיפה של דיני עבודה.
לב שניידר: הנה, שם זה המקום וזאת הצעת חוק של משרד התעשייה, הצעה שלכם.
דב קינן: זאת הצעת חוק שקיימת בדיון בוועדה.
לב שניידר: אנחנו בדיון של הוועדה כבר כשנתיים וכל פעם דנים בשני סעיפים.
דב קינן: לא אנחנו אלה שמעכבים את הצעת החוק.
לב שניידר: הממשלה, ואתם הממשלה.
דב קינן: להפך, אנחנו מאוד תומכים באישור כמה שיותר מהר.
לב שניידר: כל עוד הצעת החוק לא עברה, יש אפשרות להכניס את זה לשם.
ליה שמטוב: זה בוועדת העבודה והרווחה.
ליה שמטוב: חבר הכנסת דב חנין.
דב חנין: תודה רבה גבירתי יושבת הראש.
דב חנין: אני רוצה לברך על קיומו של הדיון הזה שיש לו כמה מעגלים.
דב חנין: מעגל אחד הוא מעגל עקרוני.
דב חנין: כאשר אנחנו מדברים על מאבטחים ועל שומרים, אנחנו מדברים על קבוצה של אנשים שעובדים במקרים רבים בתנאים לא תנאים.
דב חנין: תנאים לא תנאים, גם מבחינת צורת העבודה ואני עוד לא מדבר על שאלה של סיכונים וכי המקצוע הוא מקצוע מסוכן.
דב חנין: אנחנו מקווים שלא, אבל הוא עלול להיות מסוכן.
דב חנין: אני לא מדבר על זה כי זה כאילו נתון לשמו קיימת הפעילות הזאת, אבל אני מדבר על צורת העבודה של השומרים והמאבטחים.
דב חנין: הם עומדים בחוץ, בשמש, בגשם, אין תנאים, איזה שהם כללים שקובעים איזושהי צורה של הגנה על העובדים האלה.
דב חנין: תמיד כואב לי לראות את אותו מאבטח שעומד בשמש בחוץ ואין לו אפילו מקום להיכנס אליו ואפילו לא חושבים שצריך לתת לו צל.
דב חנין: אני לא מדבר על גשם, שאני מקווה שיהיה בחורף, והוא עומד בחוץ.
דב חנין: אנחנו לא רוצים שמאבטחים יעמדו בגשם בחוץ כי איך הם יכולים לעבוד ולתפקד?
דב חנין: אני מדבר באמת על הדברים הכי מינימליים.
דב חנין: אלה דברים שצריכים הסדרה ואני חושב שהם צריכים הסדרה באיזושהי מערכת של כללים והוראות שיקבלו גם תוקף מחייב.
דב חנין: ההיבט השני של העניין הוא תנאי העבודה, תנאי השכר, זכויות סוציאליות שבכמה מקומות נשמרות ובכמה מקומות לא נשמרות.
דב חנין: מדי פעם כאשר אני נפגש עם מאבטחים, אני שומע מהם שהם בעצמם אפילו לא יודעים מה התנאים שלהם ומה השכר שלהם.
דב חנין: הנקודה האחרונה היא הסיפור הזה של הרשיון לנשק, ההכשרה באבטחה והתשלום.
דב חנין: אני חושב שזאת פשוט שערורייה שהדעת לא סובלת אותה.
דב חנין: אני מקווה שבעקבות הדיון הזה בוועדה המשרד הממשלתי המפקח על התחום הזה יוציא הנחיות ברורות וחד משמעויות שלפחות יפסיקו את השערורייה הזאת.
דב חנין: אני מתנצל מראש  על כך שבהמשך הדיון אני אצטרך לעזוב כי יש לי דיון אחר בוועדה אחרת.
ליה שמטוב: מי מהמשרדים רוצה להתייחס?
אודליה אדרי: אני מהלשכה המשפטית של רשות האוכלוסין במשרד הפנים שחלק ממנה הוא אגף הפיקוח ורישוי כלי ירייה.
אודליה אדרי: אני רוצה להתייחס לדברי חברי מעמותת צנטריון לגבי הקורסים.
אודליה אדרי: אני חושבת שכדאי להבחין, כפי שחברי הבחין, בין הצורך באותם קורסים, שזאת השאלה עליה אנחנו אחראים ביחד עם משטרת ישראל, לבין שאלת העלות או המימון והסדרי הזכויות מול המעסיקים.
אודליה אדרי: כל מה שנוגע לצורך, אנחנו חושבים שאין ספק שיש צורך בקורסים.
אודליה אדרי: אדם שנושא נשק, חייב להיות אדם מיומן, ויאמר זאת גם חברי ממשטרת ישראל, וצריך שהתושבים יסמכו עליו כמי שיכול להפעיל שיקול דעת ראוי.
ליה שמטוב: אין ספק.
ליה שמטוב: אכן הם צריכים כל הזמן לעבור גם השתלמויות וגם קורסים.
אודליה אדרי: אגב, הדרישה הזאת להכשרה ודרישות סף לגבי השפה, לגבי הגיל, לגבי העבר, היא נכונה לגבי כל מחזיקי רשיונות כלי ירייה ולאו דווקא לגבי מאבטחים ושומרים.
אודליה אדרי: כל מי שמחזיק בכלי ירייה, צריך לעבור איזשהו סף מסוים של כשירות והכשרה.
אודליה אדרי: השאלה השנייה, וזאת שאלת העלות והמימון, זו שאלה שאנחנו לא רלוונטיים לדיון הזה כי עלות הקורס לא נקבעת על ידינו.
אודליה אדרי: הקורסים נערכים במטווחים שהם גופים פרטיים והם קובעים את העלות ככל שידוע לי.
לב שניידר: מי קבע את המכרזים לגופים האלה?
אודליה אדרי: לא ידוע לי.
אודליה אדרי: לא אנחנו.
אודליה אדרי: המטווחים נדרשים על פי חוק לעבור רשיון שלנו.
אודליה אדרי: כלומר, כדי להיות מנהל מטווח, הוא חייב להיות בעל רשיון.
לב שניידר: זאת אומרת, אני יכול היום לפתוח מטווח ולהעביר את הקורסים האלה בלי לקבל מכם את הרישוי?
אודליה אדרי: ברור שאתה צריך לעבור רישוי.
אודליה אדרי: כדי להקים מטווח בישראל, חייב רשיון.
לב שניידר: כל מטווח רשאי לתת רשיון למי שעמד בתנאים.
אודליה אדרי: הוא לא נותן רשיון אלא הוא נותן הכשרה.
אודליה אדרי: יש אמנם מטווחים שלא מעבירים הכשרות, אבל הסיבה היא בגלל היעדר תנאים.
אודליה אדרי: כדי להעביר הכשרה, אותו אדם צריך שיהיו לו כיתות, קיר מטווח וכולי.
אודליה אדרי: אני לא כל כך בקיאה בכל הפרטים הטכניים.
אודליה אדרי: ככלל, כל בעל מטווח רשאי להעביר הכשרות.
אודליה אדרי: אין איזושהי דרישת סף מעבר לתנאים האקטיביים, הטכניים והבטיחותיים כדי להעביר הכשרה.
אודליה אדרי: קביעת העלות של ההכשרה לא נקבעת על ידינו.
לב שניידר: אני לא מדבר על עלות.
ליה שמטוב: אנחנו כאן לא בבית משפט.
ליה שמטוב: אם תרצה אחר כך להתייחס, תוכל לעשות זאת.
אודליה אדרי: קביעת גובה עלות ההכשרה, לא נקבעת על ידינו ואין לנו SAY בעניין הזה, כי זה גוף פרטי שמממן את הפעילויות שלו והעלות נקבעת על ידו.
אודליה אדרי: לעניין הסדר הזכויות בין אותו עובד לבין חברת השמירה אצלה הוא מועסק, אני מסכימה שאם יש בעיות, זה לא עניין שלנו אלא כפי שאמר נציג משרד התעשייה, זה עניין של גוף ממשלתי אחר.
אודליה אדרי: אנחנו עשינו ככל שראינו לנכון לקדם את מעמדם של השומרים במסגרת אותו תיקון משנת 2008 לחוק כלי ירייה ורצינו לנתק.
אודליה אדרי: בעבר שומר שרצה לשאת נשק, עבר רק דרך חברת השמירה ולא הייתה לו כל נגיעה כלפינו.
אודליה אדרי: הוא היה תלוי בבעל חברת השמירה, במעסיק שלו והוא היה צריך שאותו בעל חברת שמירה יפנה אלינו את הבקשות.
אודליה אדרי: בשנת 2008 ניתקנו את הקשר ביניהם, הפכנו את אותו שומר להיות עצמאי ובעל רשיון נפרד כאשר הוא לכאורה, עם אותו רשיון, יכול לעבור מחברת שמירה אחת לשנייה ולקחת נשק מאותה חברת שמירה ולעשות את אותה עבודה, כך שהוא לא חייב להיות תלוי בחברת שמירה שפנתה אלינו מלכתחילה.
אודליה אדרי: את זה ראינו לנכון לעשות כדי לקדם.
אודליה אדרי: נשמח לשמוע רעיונות נוספים לקידום מעמדם של השומרים במסגרת הסמכויות שלנו, אבל אני לא חושבת שהעניין שהועלה כאן לגבי עלות ההכשרה, זה דבר בו אנחנו יכולים להתערב.
ליה שמטוב: מה קורה כאשר שומר שעבר את הקורסים עובר לעבוד בחברה אחרת?
ליה שמטוב: הוא צריך שוב לעבור את הקורסים?
לב שניידר: הוא לא צריך לחדש את הרשיון.
לב שניידר: הרשיון עובר אתו ביחד לחברה החדשה והוא לא צריך לעבור שוב את הקורס.
לב שניידר: חשוב לציין שבשום פנים ואופן אנחנו לא רוצים להתערב בעלות הקורס.
לב שניידר: לא מדובר בשום פנים ואופן על עלות הקורס אלא מדובר על פיקוח על התשלום.
לב שניידר: כמו שתיקנתם בתקנות, מי צריך לעשות את הקורס ואיך זה צריך להתבצע, אפשר לתקן תקנות ולקבוע שהכסף אמור לעבור ישירות מחברות השמירה.
לב שניידר: הכי קל לעשות לקונה ושהעובד ירוץ בין קופת חולים, בין כל משרדי הממשלה, ישלם לכולם וכולם יעמדו על הגדר ויחכו עד שהעובד ישלם.
אודליה אדרי: אני חושבת שדווקא בעצם הניתוק של העובד מחברת השמירה, אתה לא יכול בחוק או בתקנות לקבוע שהמעסיק ישלם.
אודליה אדרי: ברגע שהרשיון הוא רשיון של הבן אדם עצמו והוא עם אותו רשיון יכול לעבור מחברת שמירה אחת לשנייה – והוא יכול במקביל לעבוד בשלוש חברות שמירה, כמובן בכפוף לדרישות הביטחון – אני לא יכולה מראש להתנות את הרשיון בתשלום הקורס על ידי מעסיק ספציפי.
לב שניידר: הוא לא יכול לעבוד בכמה חברות.
ליה שמטוב: יש איזשהו נתון והאם יודעים כמה חברות או רוב החברות דורשות את התשלום או משלמות עבור הקורסים?
לב שניידר: לצערנו אין נתון מדויק.
לב שניידר: למזלנו רוב החברות הגדולות שניגשות למכרזים של מרכז השלטון המקומי והן מפוקחות על ידי המשטרה או על ידי אגף הרישוי, ככל הנראה לא מפירות את זכויות העובדים בכל הקשור לתשלום.
לב שניידר: החברות הקטנות והבינוניות אכן מפירות זאת כמעט באופן ודאי ובאופן שוטף.
לב שניידר: למרכז המידע שלנו מגיעות כל הזמן פניות.
לב שניידר: לצערנו מדובר בהפרות קטנות פר עובד ועובדים מעדיפים להמשיך להיות מועסקים על ידי החברה ולא להגיש תלונה, אם זה למשרד התעשייה או אלינו.
מריו שכטמן: שאלת הבהרה לנושא המטווחים וההכשרות שהם מבצעים.
מריו שכטמן: האם רשות האוכלוסין קובעת גם את התכנים שהמטווחים האלה מעבירים והאם אתם מפקחים על זה?
אודליה אדרי: כן, ביחד עם המשטרה.
אבי שושן: אני מחטיבת האבטחה.
אבי שושן: אני רוצה לציין ששמירה על זכויות עובדים באבטחה משרתת אותנו.
אבי שושן: אני חושב שמאבטח שהתנאים שלו והזכויות שלו נשמרים, מזדהה עם המטרה טוב יותר ומבצע את העבודה שלו טוב יותר.
לב שניידר: בקטע הזה אין לנו ויכוח עם המשטרה.
אבי שושן: אני רוצה לתקן איזשהו נתון שהוצג כאן.
אבי שושן: נאמר כאן שיש 135 אלף אנשים שמחזיקים נשק ועוסקים באבטחה, אבל זה לא מדויק.
אבי שושן: במדינת ישראל יש 135 רשיונות נשק ארגוני, אבל בכלל זה, זה כל משרד ממשלתי שמנפק נשק לעובדים שלו – אם אנחנו מדברים על משרד החינוך שמנפק נשק למורים שלו – הם נכללים בתוך ה-135 אלף.
אבי שושן: לכן אנחנו מדברים על שוק אבטחה של משהו בסביבות 50 אלף אנשים שהם מחזיקי נשק בחברות אבטחה.
אבי שושן: במסגרת הזאת, כמו שלב ציין, חלק ממערך האבטחה הוא מערך אבטחה שעובד בגופים מוסדיים ולכן הפיקוח על העובדים הוא הרבה יותר הדוק, גם על השכר שלהם, גם על ההכשרה שלהם וגם על עלות ההכשרה שלהם.
אבי שושן: ההכשרה שניתנת למאבטחים שמונחים על ידי משטרת ישראל מבוצעת במוסדות הכשרה שמקבלים תו תקן ממשטרת ישראל על פי חוק סמכויות שמירה על ביטחון הציבור.
אבי שושן: זאת אומרת, אנחנו אחראים לקבוע מי זה מוסד ההכשרה, מי הבעלים שלו, באיזה תנאים תבוצע ההכשרה, מי יהיו המדריכים ומה יהיו התכנים.
אבי שושן: זאת סמכות שקבועה בחוק.
אבי שושן: אכן, לא קבוע בחוק מי משלם עבור ההכשרה.
אבי שושן: כמו שציין לב, באמת ברוב החברות זה ברור שההכשרה מכוסה על ידי החברה.
אבי שושן: אני מעריך שיש חברות קיקיוניות שזה לא נעשה בהן כך.
אבי שושן: אני אומר שוב, לגבי השאלה שלך, לגבי התכנים, שמי שמכתיב את התכנים, את תכני ההכשרה, לצורך העניין בכל מה שקשור למאבטחים שמונחים על ידי משטרת ישראל, זאת משטרת ישראל שגם מקיימת על זה פיקוח.
לב שניידר: זה משפיע גם על העלויות?
אבי שושן: בוודאי שזה משפיע על העלות.
אבי שושן: אם אנחנו קובעים לגוף מסוים מאבטח ברמה מסוימת, אנחנו מגדירים את התכנים.
אבי שושן: לצורך העניין, אנחנו מדברים על תוכניות הכשרה שהן משלושה-ארבעה ימים עד 35 ימים, תלוי ברמת המאבטח.
אבי שושן: יש כל מיני תוכניות הכשרה ויש כל מיני רמות של מאבטחים.
אבי שושן: זה תלוי בגוף ותלוי בצורך.
מרינה סולודקין: אני מברכת את יושבת ראש ועדת העלייה והקליטה על קיום הדיון.
מרינה סולודקין: נעים לי מאוד לראות את הנציגים של ארגוני המאבטחים שלפני עשר שנים ויותר עמדנו על כך שהם יקימו את הארגונים האלה.
מרינה סולודקין: אני רוצה לומר לכם שמה שמפריע לי כאן – ואני מאוד מבינה גם את המשטרה, גם את משרד התעשייה וגם את הגופים האחרים – שלא נמצאת כאן ההסתדרות.
מרינה סולודקין: אם זה קשור לחלשים, לעובדים עולים, לארגונים של עולים, ההסתדרות לא נמצאת בתמונה.
מרינה סולודקין: למה הם צריכים לשלם עבור ההכשרה שלהם?
מרינה סולודקין: זה עניין לזכויות העובד.
ליה שמטוב: הם משלמים דמי חבר?
מרינה סולודקין: חלק משלם.
לב שניידר: רובם משלמים דמי טיפול בהתאם לצו הרחבה שחל והחלק הגדול משלם דמי חבר.
מרינה סולודקין: אנחנו מדברים על נושא המאבטחים, אבל הנושא הוא לא רק  המאבטחים.
מרינה סולודקין: יש קבוצה גדולה של מנופאים שיכולים להשבית את כל המדינה וכמעט אין תנאים לאנשים שיושבים שם ועושים עבודה שהיא הכי מקצועית במדינה.
מרינה סולודקין: הם אמרו לי שהעגורנים תחילו ליפול, והם יתחילו.
מרינה סולודקין: בנושא הזה נפגשתי עם שר התעשייה.
מרינה סולודקין: אנשים נאבקים עבור זכויותיהם אבל קיים ואקום.
מרינה סולודקין: מדובר גם במטפלות, גם במנופאים, גם במאבטחים, אבל ההסתדרות הפסיקה לשרת את העובדים.
מרינה סולודקין: במסקנות ישיבת הוועדה אני חושבת שאנחנו צריכים לפנות גם להסתדרות.
מרינה סולודקין: העובדים צריכים לשלם מכיסם, משכר המינימום שלהם, עבור ההכשרה המקצועית.
דניאל בן-סימון: מישהו יודע לתת תשובה לשאלה?
דניאל בן-סימון: למה ההסתדרות לא כאן?
מרינה סולודקין: אני אומרת שכוועדה אנחנו צריכים לומר שדווקא במקרים של עולים יש שקט מוחלט, דממה וחוסר רצון לעזור וזה בשעה שצריך להתערב.
מרינה סולודקין: אני לא יכולה כאן לקרוא להתפטרות של עופר עיני למרות שיש הרבה סיבות לעשות זאת, אבל אני אומרת שזה העניין.
יעל וולפנזון: היעדר האכיפה זה משהו שלא נוגע רק לדיון אותו אנחנו מקיימים.
יעל וולפנזון: אנחנו רואים שאין אכיפה לא מצד ההסתדרות ולא מצד משרד התעשייה בהרבה מאוד מקומות.
יעל וולפנזון: זה מתחיל אפילו מזכויות סוציאליות הכי בסיסיות, שלא לדבר על עניינים של רשיון נשק וימי השתלמות ורענון.
יעל וולפנזון: ההסתדרות כבר מזמן לא אוכפת את ההסכמים הקיבוציים עליהם היא חתומה וזה לא דבר חדש.
יעל וולפנזון: הבעיה היא שמשרד התעשייה לא מקצה מספיק פקחים כדי לאכוף חוקי מגן וצווי הרחבה, וגם זה לא דבר חדש.
יעל וולפנזון: אני חושבת שצריכה לצאת קריאה מהוועדה הזאת לשינוי המצב הזה.
יעל וולפנזון: אני רוצה להתייחס לעוד שני דברים אליהם לא התייחסנו והאחד הוא סוגיית המכרזים.
יעל וולפנזון: לצערנו אנחנו במעגלי צדק נתקלים בהרבה מקומות בהם מכרזים שמציעים מזמיני שירות, לא מפרטים את רכיבי השכר הנדרשים, כדי שהצעות של חברות קבלניות לא יהיו הצעות גירעוניות, מה שנקרא מכרזי הפסד.
יעל וולפנזון: שוב, זה לא נוגע רק לעניינים של רענון והשתלמויות אלא זה נוגע אפילו לזכויות סוציאליות מאוד בסיסיות.
יעל וולפנזון: אנחנו מגיעים למקומות ומגלים שהרבה הצעות לא יכולות לכסות את העלות של ההשתלמויות, ימי הבראה וימי חופשה, וגם הקבלן ירוויח מזה משהו.
יעל וולפנזון: אחרי הכל הקבלנים הם לא עובדים עבור המאבטחים אלא הם עובדים על מנת להרוויח.
יעל וולפנזון: יצאה הוראה של החשב הכללי, מספר הוראות שדנו בעניין הזה, ונאמר שהמכרזים חייבים לפרט אומדנים ולכלול את כלל רכיבי השכר, אבל לצערנו זה לא באמת קורה ולעניין הזה אין אכיפה.
יעל וולפנזון: מקום נוסף שבו הוראת החשב הכללי לא מתקיימת הוא כל הנושא של פיקוח ובקרה.
יעל וולפנזון: לפי הוראת החשב הכללי, כל חצי שנה צריך לעשות בדיקות מדגמיות של חברות קבלניות במשרדי ממשלה, אבל עדיין אנחנו רואים שמנגנוני הפיקוח האלה לא מיושמים או שהם מיושמים בצורה גרועה מאוד.
דני שנער: מי זה אנחנו?
יעל וולפנזון: עמותת מעגלי צדק.
דני שנער: היא לא יכולה לדבר בשמנו.
ליה שמטוב: היא אומרת את הדברים בשמה.
ליה שמטוב: אחר כך תוכל להתייחס.
יעל וולפנזון: יש משרדי ממשלה שעושים את זה קצת יותר טוב, אבל לצערי עדיין אנחנו מגיעים להרבה מאוד משרדי ציבור שלא עומדים בהוראות האלה.
דניאל בן-סימון: אני רוצה לשמוע יותר ולהבין למה דווקא מכל המגזרים, המגזר הזה של המאבטחים הוא הכי פגיע.
דניאל בן-סימון: האם בגלל שמדובר בעולים חדשים?
דניאל בן-סימון: האם בגלל שהם לא בקיאים בשפה?
דניאל בן-סימון: האם בגלל שהם לא בקיאים בהלכות הארץ?
דניאל בן-סימון: למה כל הפרת הזכויות מתרכזת דווקא במגזר הזה  או שאנחנו שומעים כאן תיאור מופרז?
דניאל בן-סימון: אני רוצה להבין למה דווקא ה-55 אלף, כפי שנאמר כאן,  מגזר שנדפק מכל הצדדים ומה הסיבה לכך.
לב שניידר: אם לנתח את המועסקים בתחום, יוצא שיש שלוש אוכלוסיות: אוכלוסיית עולים חדשים, וזה לא משנה אם אלה עולים מחבר העמים, אם אלה עולים מאתיופיה, אם אלה עולים מהמדינות השונות.
לב שניידר: בנוסף להם יש את פורשי הצבא ופורשי משטרה שהם בגיל הפנסיה ומקבלים קצבאות ממקומות אחרים והעבודה היא עבודה נוספת שלהם, והם די בקיאים בכל הנושאים ויש להם מעמד כלכלי שמאפשר להם להתווכח ולומר לחברה שהם ילכו למקום אחר.
לב שניידר: האוכלוסייה השלישית מהווה את הבחורים הצעירים אחרי צבא שגם להם יש כוח להתווכח.
לב שניידר: לעולים, שזאת פרנסתם היחידה, אין כוח להתווכח כי הם צריכים את ה-4,000 שקלים האלה על מנת להתקיים.
לב שניידר: אם אנחנו מדברים על 18 אחוזי עוני, אם ניקח מיליון עולים שהגיעו בעשרים השנים האחרונות, יוצא ש-18 אחוזים הם 18 אלף.
ליה שמטוב: נמצא כאן מישהו מהחברות?
דני שנער: אני חושב שאנחנו, משרד התחבורה, מערך האבטחה הגדול ביותר במדינה.
דני שנער: אגף הביטחון של משרד התחבורה על רשויותיו ותאגידיו הוא אחד המעסיקים הגדולים ביותר של התשתית האנושית לאבטחה, כך אנחנו  קוראים לזה.
דני שנער: כוח האדם.
דני שנער: נדמה לי שאנחנו מעסיקים סדר גודל של כ-5,000 אנשי ביטחון בתקציב של כמיליארד וחצי שקלים לשנה.
דני שנער: כלומר, משרד התחבורה, בנושא הביטחון הוא משרד רציני.
דני שנער: הוא אחראי על אבטחת התעופה, על אבטחת הספנות, על אבטחת התחבורה הציבורית, על אבטחת הנמלים, על אבטחת מעברי הגבול.
דני שנער: כל מקום כזה הוא עתיר כוח אדם.
דני שנער: רק לסבר את האוזן, רק באל על יש לנו סדר גודל של 2,000 עובדים, בנמלים יש לנו בכל נמל כ-300 עובדים, במעברי הגבול וכולי.
דני שנער: כלומר, אנחנו מעסיקים אלפי עובדים.
ליה שמטוב: כמה מתוכם עולים?
דני שנער: לא בדקתי.
דני שנער: אני צריך לומר שיש להם ייצוג מאוד רציני ואני צריך לתת דוגמה שבוודאי אתם מכירים.
דני שנער: במערך האבטחה של האוניות – מדינת ישראל מאבטחת כארבע-חמש אוניות שמשייטות באגן המזרחי של הים התיכון, אלה אוניות נוסעים זרות – על כל אונייה יש אלף נוסעים, אוניות הקרוז, והן היו יעד לפיגועים, ופעמיים ניסו לפגוע באוניות האלה, ולכן הייתה החלטת ממשלה שמדברת על אבטחה של האוניות האלה.
דני שנער: אני מספר את זה כי באוניות האלה רוב המאבטחים, רוב הלוחמים, רוב האנשים במקום, הם דווקא יוצאי חבר העמים.
דני שנער: חבר'ה מצוינים שעומדים במדדים הכי מחמירים שיש לנו, כי אנחנו באמת דורשים כאן יכולת אדירה.
דני שנער: שם אנחנו רואים את כל החבר'ה מתקבצים.
דני שנער: כלומר, בשום מקרה אצלנו לא יכולים לבוא ולומר שיש איזושהי אפליה.
דני שנער: החלק היחסי שלהם באבטחה הוא הרבה יותר גדול בהשוואה לחלקים האחרים.
דני שנער: אני כמעט לא רואה יוצאי אתיופיה, אבל דווקא את הרוסים אני רואה בהמוניהם.
דני שנער: אני גם יודע למה אני לא כל כך רואה את יוצאי אתיופיה ואם תרצו, אפשר אחר כך לגעת בנושא הזה.
דני שנער: מכל מקום, אנחנו בודקים במכרזים שלנו – ואנחנו מדברים על עשרות מכרזים – ואנחנו מפקחים על מה שהקבלן או הזכיין נותן לאנשי הביטחון.
דני שנער: אם אנחנו רואים איזושהי סטייה, אנחנו מעירים על כך.
דני שנער: הנושא מפוקח.
דני שנער: יש לנו יחידה שזה תפקידה, והיא מפקחת על כך שהעובדים מקבלים את השכר כפי שנקבע בחוזה.
דני שנער: באמת החשב הכללי מפקח עלינו והוא זה שאילץ אותנו לעשות את הדברים האלה.
דני שנער: כשאני צריך להעיד על אגף הביטחון של משרד התחבורה - אני מניח שזה ככה גם במשרדי הממשלה האחרים – העסק דופק, מפוקח וגם המשכורות הן ראויות.
דני שנער: רבותיי, היום הם מקבלים אצלנו משכורות בסדר גודל של  40 שקלים לשעה, 50 שקלים לשעה, 32 שקלים לשעה ברמות הנמוכות.
דני שנער: אלה משכורות טובות.
ליה שמטוב: ההשתלמות היא על חשבונכם?
דני שנער: על חשבוננו.
דני שנער: כל ההשתלמות היא על חשבוננו וכל ההכשרה היא על חשבוננו.
דני שנער: האימונים החוזרים הם על חשבוננו.
דני שנער: הדברים עליהם מצביעים כאן, זה לא קורה בסקטור הממשלתי אלא אולי בסקטור אחר.
יעל וולפנזון: כל משרד לגופו.
יעל וולפנזון: אפילו למשרד החינוך לצורך העניין יש גוף פיקוח שעושה את העבודה שלו, אבל אי אפשר לומר את זה ביחס לכל תוכנית.
יעל וולפנזון: הוראות החשב הכללי לא בהכרח חלות על המגזר הפרטי ושם בכלל זה סדום ועמורה.
יעל וולפנזון: שוב, מזמיני השירות הממשלתיים לא חפים מהנושא הזה.
יעל וולפנזון: יכול להיות שבמשרד התחבורה המצב הרבה יותר טוב, באמת לא עשינו בדיקה כזאת.