GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
לב שניידר: עשיתי בדיקה גם במשרד התחבורה.
לב שניידר: כרגע מדובר על תחום מאוד ספציפי כאשר מועסקים בו לרוב בחורים צעירים יוצאי יחידות קרביות, סטודנטים לתואר ראשון ותואר שני, ואכן תנאי העבודה שונים, אבל גם שם קיימות הפרות והפרה אחת התקיימה בתעשייה האווירית.
לב שניידר: זה גם אתם?
דני שנער: לא.
לב שניידר: אז יצאתם טוב.
דני שנער: אין אצלנו הפרות.
בת אל אנניה: אני מעמותה שנותנת סיוע משפטי ליוצאי אתיופיה ובין היתר אנחנו עוסקים גם בנושא תעסוקה.
בת אל אנניה: מגיעות אלינו פניות מגוונות, לאו דווקא מחברות אבטחה ושמירה אבל גם לגבי חברות אבטחה ושמירה.
בת אל אנניה: אני חושבת שיש חוקים אבל האכיפה היא בעייתית ואין סנקציות מתאימות.
בת אל אנניה: אני מכירה חברות שמירה רבות שמפירות זכויות סוציאליות ואני מדברת על ממש זכויות מינימליות.
בת אל אנניה: בירושלים נמצאים המאבטחים של האוטובוסים.
בת אל אנניה: ניגשתי לבחורה אתיופית ושאלתי אותה למה בגשם היא עומדת בחוץ.
בת אל אנניה: היא אמרה שאסור להם לעמוד בתחנה.
בת אל אנניה: איפה הזכויות הבסיסיות של האנשים האלה?
דני שנער: דווקא לזה אני אחראי.
בת-אל אנניה: אני אומרת לך שבדקתי את זה באופן אישי ויש לנו תלונות רבות.
דני שנער: מערך האבטחה הציבורית שמנה בשעתו כאלף מאבטחים היה באחריותי הישירה.
דני שנער: כל מה שאת אומרת, שהיא עמדה בגשם, אני לא יכול להתייחס למאבטחת אחת מתוך אלף שהיא עומדת בגשם.
דני שנער: אני רוצה לומר  שלא נתתי להם הוראות שלא לעמוד בגשם.
בת-אל אנניה: אלה ההנחיות שהם קיבלו.
דני שנער: החבר'ה  ביצעו את העבודה בצורה פנטסטית.
בת-אל אנניה: אין ספק שהם עושים את העבודה שלהם.
דני שנער: יש לנו שני חבר'ה שקפצו על מישהו שהיה עם חומר נפץ בבאר שבע והתאבדו ביחד אתו.
דני שנער: בכפר סבא נהרג מאבטח שקפץ על המחבל.
דני שנער: אלה חבר'ה איכותיים וטובים.
דני שנער: אגב, כולם היו יוצאי מדינות חבר העמים ודווקא צריך לציין את זה.
דני שנער: אל תיתני לי דוגמה של אחת שעמדה בגשם, כי זאת לא דוגמה.
בת-אל אנניה: אני שאלתי אותה והיא אמרה שאלה ההנחיות שהם מקבלים.
דני שנער: החבר'ה קיבלו שכר טוב.
ליה שמטוב: אני בטוחה שהמשרדים עובדים בסדר, אבל יש בעיה.
בת-אל אנניה: יש בעיה עם האכיפה.
ליה שמטוב: גם הבעיות האלה שמועלות כאן, צריך לטפל בהן.
ליה שמטוב: ביקורת היא ביקורת.
דני שנער: אני מניח שאנחנו גם רוצים לפתור את הבעיות.
דניאל בן-סימון: בת אל באמצע הסקירה שלה.
דניאל בן-סימון: לפחות כאן לא פוגעים בזכויות העולים.
בת-אל אנניה: אני לא מרגישה מקופחת.
בת-אל אנניה: אני שוב אומרת שכל המשרדים שנמצאים כאן ואחראים על האכיפה, אני חושבת שצריכה להיות איזושהי סנקציה, ואפילו פלילית, וגם כנגד חברות פרטיות ולא משנה אם מדובר בחברת אבטחה או בחברת ניקיון כי הם באופן שיטתי מפירים זכויות עובדים, זכויות בסיסיות ביותר.
אברהם נגוסה: אני מנהל ארגון מכנף דרום לציון וסגן יושב ראש נציגי ארגוני יוצאי אתיופיה.
דניאל בן-סימון: כמה ארגונים יש ליוצאי אתיופיה?
אברהם נגוסה: בפורום שלנו יש 22 ארגונים ארציים שחברים בו.
דניאל בן-סימון: כן ירבו.
אברהם נגוסה: בהחלט.
אברהם נגוסה: אנחנו מתמודדים יום יום עם מקרים בהם העולים החדשים מנוצלים על ידי חברות שמירה וחברות ניקיון.
אברהם נגוסה: אני מדבר בעיקר על חברות פרטיות.
אברהם נגוסה: מנצלים את העולים בגלל שהם לא שולטים בשפה ולא יודעים ומכירים את המערכת בארץ ואת הזכויות שלהם.
אברהם נגוסה: החברות הפרטיות מנצלות את החולשה הזאת שלהם.
אברהם נגוסה: יש הרבה עולים שעובדים אבל שולחים אותם הביתה ללא כל תנאים ותנאי ההעסקה שלהם נראים כאילו מדובר בעבדות.
אברהם נגוסה: לכן, בואו לא ננסה לטאטא את הבעיה מתחת לשטיח.
אברהם נגוסה: יש בעיה בשטח וזאת בעיה קשה מאוד.
אברהם נגוסה: לעולים החדשים אין ברירה, אין להם מקצוע בו הם יכולים לעבוד, והם עוסקים בשמירה ובניקיון.
אברהם נגוסה: מאיימים עליהם שיפטרו אותם אם הם ידרשו את התנאים שלהם.
אברהם נגוסה: אני מדבר על אנשים שפוטרו ונשלחו הביתה.
אברהם נגוסה: שאלו קודם היכן ההסתדרות וזאת באמת שאלה טובה.
אברהם נגוסה: כנראה ההסתדרות נותנת הגנה רק לחזקים.
אברהם נגוסה: לחזקים יש גב כלכלי וחברתי, אבל העולים החדשים הם חלשים הן מבחינה חברתית והן מבחינה כלכלית ולכן הם מנוצלים.
אברהם נגוסה: זאת העובדה.
אברהם נגוסה: מה צריך לעשות.
אברהם נגוסה: לדעתי גבירתי יושבת הראש, כמו שאת באמת עושה ומעלה את הנושאים החשובים בנוגע לעולים החדשים, אני חושב שצריך להזמין לדיון אנשים כמו מזכ"ל ההסתדרות וגם את שר התעשייה.
אברהם נגוסה: צריכה להיות מדיניות.
אברהם נגוסה: כל חברה פרטית שמקבלת רשיון, היא צריכה לעמוד בתנאים של העסקת העובדים.
אברהם נגוסה: זה צריך להיות משהו כללי שיחייב כל חברה וחברה.
אברהם נגוסה: אי אפשר לשחק בחיי אדם בצורה כזאת בשנות ה-21.
אברהם נגוסה: אי אפשר לקיים שיטה של עבדות במדינת ישראל וצריך להפסיק את העניין הזה.
אברהם נגוסה: כולנו צריכים להתארגן ולהילחם נגד התופעה הזאת.
אריאל שניאור: אני העוזר של חברת הכנסת ליה שמטוב, יושבת ראש הוועדה.
אריאל שניאור: רציתי ברשותכם להבין כמה דברים.
אריאל שניאור: נציגת משרד הפנים דיברה על כך שהרשיון הוא פרטי, הוא של העובד ולא של החברה, אבל למיטב הבנתי זה לא רשיון פרטי שהוא יכול ללכת ולרכוש נשק בעצמו.
אריאל שניאור: זאת אומרת, זה רשיון שבסופו של דבר תלוי בהעסקתו דרך חברה וראוי שזה ייאמר.
אריאל שניאור: זה לא רשיון פרטי במובן שאני עכשיו אלך ואוציא רשיון במשרד הפנים ואני אוכל להשתמש בו גם לעבודה וגם באופן פרטי אלא מדובר ברשיון שהוא רשיון תיאורטי, וירטואלי, שנכנס לתוקף רק כאשר אני מקבל נשק ששייך למפעל ראוי.
אריאל שניאור: רציתי להבין לגבי אכיפת צווי הרחבה.
אריאל שניאור: אם הבנתי נכון, נציג משרד התעשייה דיווח לוועדה שלא רק בתחום האבטחה והשמירה אלא בכלל בכל מה שקשור בזכויות של עובדים במשק, כאשר מדובר בצו הרחבה, אין אכיפה.
אריאל שניאור: השאלה היא האם זה נכון או לא.
אריאל שניאור: לגבי אי הימצאות חברות בדיון הזה.
אריאל שניאור: הייתי רוצה בכל זאת להתחפש לפרקליטן של החברות שלא נמצאות כאן ולומר שלדעתי יש לערוך הבחנה בין הכשרה שהיא טרם העבודה לבין הכשרה שנעשית במהלך העבודה.
אריאל שניאור: כאשר מבקשים ממני כתנאי להתקבל לחברת שמירה ואבטחה כלשהי לעבור הכשרה כזאת או אחרת או לעמוד בתנאי רשיון, בואו נאמר שבהשוואה לתחומים אחרים במשק – ציין כאן עורך הדין של צנטריון את עורכי הדין – אני לא חושב שחברה שמעסיקה עורך דין או יועץ משפטי משלמת לו עבור הלימודים שלו ועבור ההכשרה שלו.
אריאל שניאור: מה שכן, מרגע שהוא נכנס בין כותלי אותה חברה, כל הכשרה נוספת שהוא צריך לעשות, כל תשלום עבור חידוש רשיון וכולי, זה משהו שאפשר באמת לחשוב להטיל את זה על החברה.
אריאל שניאור: עלה מהדיון כאילו מדובר באופן כללי בסיסמה עבור כל ההכשרות והרשיון.
אריאל שניאור: אני מאמין שאדם שרוצה לעבוד בתחום מסוים, צריך לעמוד בתנאים אותם דורשת החברה.
אריאל שניאור: אם תנאי הסף דורשים הכשרה מסוימת ורשיון, זה צריך לצאת מכיסו.
אריאל שניאור: לאחר שהוא נכנס לחברה, כמובן שאי אפשר לדרוש זאת ממנו כי בסופו של דבר הנהנה העיקרי מאותו חידוש רשיון, תהיה החברה עצמה בה הוא עובד ולא הוא.
דני שנער: זה לא מדויק.
אריאל שניאור: אני זורק את הדברים לחלל האוויר ואחר כך כל מי שרוצה ויכול, שיתייחס.
אריאל שניאור: לגבי הטענה שהעבודה היא עבודה בגשם וכולי.
אריאל שניאור: אולי זה  לא פוליטיקלי קורקט, לא אולי זה המקום לומר את זה, אולי זה לא הפורום לכך, אבל אני לא מתרגש מזה.
אריאל שניאור: אני עבדתי כמאבטח וזה שעומדים בגשם, אז עומדים בגשם.
אריאל שניאור: העבודה הזאת היא לא עבודה במשרד ואלה תנאי העבודה והם קשים ולפעמים בלתי נסבלים.
אריאל שניאור: כמאבטח שעבד חמש שנים במשמר הכנסת, יש ימים שצריך לעמוד בגשם כדי להגיע לרמת אבטחה ראויה.
אריאל שניאור: עד כאן.
דני שנער: אני רוצה לגעת בנושא ההכשרה.
דני שנער: אי אפשר לבקש מהמאבטחים שיכשירו את עצמם או שיממנו את ההכשרה שלהם משום שהכשרת מאבטחים היא לא הכשרה פשוטה אלא היא הכשרה מורכבת.
דני שנער: מאבטח לא יכול לקבל את המיומנויות בעצמו, הוא לא יכול ללכת לאיזשהו בית ספר ולקבל את ההכשרה, כי זה לא רק לירות כמה כדורים באקדח אלא יש הכשרות שאתה לומד איך להסתער, איך לתת פקודות, איך לתקשר, איך להפעיל כל מיני מכשירים וכולי.
דני שנער: אלה הן הכשרות שהקבלן שזכה במכרז צריך לדאוג להן ולא המאבטח הבודד.
דני שנער: המאבטח הבודד, לא יתכן שאם הוא עכשיו פועל ברמת אבטחה מסוימת ואחר כך רוצה להתקדם, יאמרו לו שיממן מכיסו באלפיים שקלים את הקידום שלו.
דני שנער: זה לא עובד כך כי הקידום הזה לא ניתן לקנות במקומות אחרים, ואם הוא ניתן, זה מאוד מאוד יקר.
דני שנער: לכן נושא האבטחה, מכיוון שזה מאוד ייחודי, זה ספציפי, זה לא שאתה הולך ועושה איזשהו קורס אלא אתה צריך בית ספר להסתערות, אתה צריך בית ספר ללוחמה במטוסים, אתה צריך בית ספר לצלילה ואלה דברים מורכבים.
דני שנער: לכן על הקבלן צריכות ליפול כל עלויות ההכשרה.
דני שנער: אני רוצה לגעת בהמלצות, איך לקדם את העובדה שבאמת בחברות הפרטיות ובגופים הפרטיים החבר'ה האלה מקופחים.
דני שנער: לתת הנחיה מינהלית למשרדי הממשלה לא להתקשר בחוזי אבטחה עם חברות שאותרו אצלן ליקויים כאלה שמצביעים עליהם כאן.
דני שנער: כלומר, אנחנו הולכים למכרזים פתוחים, עשרות חברות מציגות את מרכולתן ואנחנו בוחרים.
דני שנער: אם יהיה איזשהו גוף שיאמר שהחברה הזאת עשקה את החבר'ה, החברה הזאת לא נתנה את זה ואת זה, יאסרו עלינו להתקשר אתה.
לב שניידר: יש הנחיה כזאת.
דני שנער: אני רוצה לגעת בנושא יוצאי אתיופיה ולמה קשה להם להיקלט במערכי אבטחה ייחודיים, וזאת הבעיה של השפה.
דני שנער: באבטחה אנחנו צריכים לדבר בשפה מאוד מאוד מהירה, חדה, אין זמן לחשוב, כי אתם יודעים שכאשר יש אויב, אתה צריך להסתער.
דני שנער: החבר'ה שהם יוצאי צבא מהיחידות הקרביות, הם יודעים לעשות את זה טוב, אבל החבר'ה שלא באים מהיחידות הקרביות, מתקשים בדבר הזה.
דני שנער: ברגע שהם מתקשים בדבר הזה, קציני הביטחון רוצים חבר'ה שמדברים תיק-תק, מתקתקים את העסק הזה.
דני שנער: אם יש איזושהי אפשרות לעשות הכשרה מקצועית בהיבט המילולי של השפה, זה יעזור להם להיקלט בהמוניהם, דבר שהיו קצת מונע מהם.
דני שנער: צריך להבחין, החבר'ה מהיחידות הקרביות יוצאי אתיופיה נקלטים בקלות כי הם מכירים את הטרמינולוגיה, אבל חבר'ה שלא היו ביחידות קרביות, לא מכירים את הטרמינולוגיה של הלוחם והם נכשלים בדברים האלה.
דני שנער: לכן, אם צריך לעזור, צריך לעזור להם במובן הזה.
ליה שמטוב: אם הם שירתו בצבא אבל לא כלוחמים?
דני שנער: הם לא מכירים את הטרמינולוגיה.
דני שנער: את צריכה להבין שהמאבטח הוא מאבטח שמסתער מול מחבלים יחד עם עוד חמישה אנשים והוא צריך לתת הוראות.
ליה שמטוב: זה אמור לגבי כולם.
דני שנער: אני מאתר את זה דווקא אצלם.
דני שנער: אני נותן לך דוגמאות מהשטח.
דני שנער: אני אומר שאצל יוצאי חבר העמים אני לא מאתר את הבעיה הזאת כפי שאני מאתר אותה אצל יוצאי אתיופיה.
אברהם נגוסה: אולי הם לא קיבלו הזדמנות לעבור את ההכשרות ולא קיבלו הזדמנות להשתלב ביחידות יוקרתיות בצבא.
דני שנער: יכול להיות אבל כשהם מגיעים אלינו ואנחנו רואים אדם שמתקשה בשפה, אנחנו נרתעים מלקבל אותו כי הוא צריך לפעול בצוות וזאת בעיה.
דני שנער: לכן, אם רוצים לגשר על פני הפערים האלה, צריך לעשות משהו בהיבט של ההכשרה של השפה.
הילה פל: אני הילה פל מהמחלקה לרישוי חוקרים פרטיים ושירותי שמירה של משרד המשפטים.
הילה פל: אני מרכזת את הוועדה שנותנת רשיונות לכל ארגוני השמירה בהם שומרים, משרדים ותאגידי שמירה.
הילה פל: עד לפני שנתיים הייתה לנו בדיקה מאוד מאוד מצומצמת, בדיקה רק של רישום פלילי בערך וכל מי שעמד בדרישה המצומצמת, קיבל רשיון.
הילה פל: בעקבות פניות ואיזשהו הד ציבורי שהיה גם בעקבות קו לעובד ושלי יחימוביץ, לפני שנתיים התחלנו מהלך של אכיפת חוקי מגן.
הילה פל: כלומר, שמענו על כך שחברות לא מפרישות כספים לפיצויים ולפנסיה ופנינו בדרישה לכל החברות להעביר אלינו את הנתונים לגבי ההפרשות.
הילה פל: רק לאחרונה קיבלנו מהחשב הכללי הודעה על כך שהם מתחילים לעבוד ולנתח את הנתונים, ובינתיים, כל חברה שלא המציאה לנו את זה, לא קיבלה רשיון או קיבלה רשיון זמני וזה יצר הרתעה ואפילו יצר ערעור עלינו בעתירה לבג"ץ, על איך עשינו דבר כזה, איך הוועדה בכלל יכולה להתערב בחוקי מגן, ובג,ץ קבע שבטח הוועדה יכולה להתערב בחוקי מגן.
הילה פל: יש לי הצעה קונקרטית.
הילה פל: מחר במקרה מתכנסת הוועדה ודנה בדרישות אותן היא תבקש מחברות השמירה לשנת 2011.
הילה פל: אני מציעה, אני רואה כאן את סעיף 19 של צו ההרחבה, שאנחנו נבקש מכל חברה להמציא לנו את הנתונים האם היא מפרה או מקיימת את הסעיף הזה.
הילה פל: בגלל קוצר הזמנים עד דצמבר, אני לא יודעת אם אנחנו יכולים לא לתת רשיונות לחברות.
הילה פל: הרעיון שלי הוא להנפיק רשיונות זמניים עד להמצאת הנתונים האלה, אבל בכל אופן מה שראינו מאכיפת חוקי המגן לפני שנתיים שזה יוצר הרתעה והחברות מתחילות להיות יותר מודאגות, יותר מפחדות מהמעקב עליהן וזה הכלי שיש לנו בינתיים במשרד המשפטים.
הילה פל: בעתיד לבוא כל המחלקה שלנו לעניין השמירה תעבור למשרד לביטחון פנים, אבל נכון להיום זה מה שיש לי להציע ואתם מוזמנים לחוות את דעתכם.
אודליה אדרי: לשאלתו של אריאל שניאור.
אודליה אדרי: יכול להיות שהובנתי לא נכון.
אודליה אדרי: יש בעיה בטרמינולוגיה של רשיון פרטי, כי אין דבר כזה רשיון פרטי.
אודליה אדרי: נעשה שימוש בטרמינולוגיה הרגילה, לפי סעיף 4 ו-5 לחוק הירייה שחייבים ברשיון לנשיאה ואחזקה.
אודליה אדרי: זאת הטרמינולוגיה הנכונה.
אודליה אדרי: זאת אומרת, כאשר בן אדם מקבל רשיון לנשיאה ואחזקה, הרשיון מתייחס גם לנשק וגם לבן אדם.
אודליה אדרי: לעומת רשיון שומר, לפי סעיף 10(ג) שמתייחס לרשיון רק לגבי הבן אדם.
אודליה אדרי: הנשק מתבסס על תעודת הרשאה שמתקבלת מבעל הרשיון המיוחד, מבעל חברת השמירה.
אודליה אדרי: העניין של הפרטי – מה שהתכוונתי בדבריי – הוא לעניין הזה שהוא ניתן לבן אדם עצמו ולא תלוי בשום גורם אחר, דבר שבעבר לא היה כי בעבר זה היה תלוי בחברת השמירה שהיא הייתה המבקשת למעשה לקבל את האישור לאותו שומר.
אריאל שניאור: גם עבור אדם פרטי.
אריאל שניאור: היא הייתה מגישה רשימת שמות.
אודליה אדרי: כן, אבל היא הייתה המבקשת.
אודליה אדרי: היא הייתה הפונה והכל היה תלוי בה, אם היא הייתה מחדשת את ההעברה או לא מחדשת אותה, אבל היום זה לא תלוי בה והאיש לא צריך אותה כדי להתחיל את התהליך מולנו.
אודליה אדרי: היום הוא פונה, הרשיון ניתן לו, הוא על שמו, ואין ברקע שום אזכור לחברה.
יעקב שווילי שוטה: בחוץ לארץ הייתי קצין תחבורה ומהנדס תחבורה ועשר שנים אני בקשר עם מוסדות חינוך.
יעקב שווילי שוטה: אני רואה איזה קשיים יש בעבודה הזאת.
יעקב שווילי שוטה: כל שנה-שנתיים מעבירים מאבטחים מאזור אחד לאזור שני וכשמעבירים את האדם למקום אחר, הוא צריך לעזוב את המקום.
יעקב שווילי שוטה: הוא גר בשכונה אחת, אבל מעבירים אותו לשכונה אחרת, כך שחצי מהמאבטחים עוזבים את החברה וזה כדי לא לתת לאותו אדם את הפיצויים המגיעים לו.
יעקב שווילי שוטה: קודם היה מצב בו עובדים עשרה חודשים, עוזבים ולא מקבלים פיצויי פיטורים.
יעקב שווילי שוטה: אני נמצא במדינה יהודית ואני שואל למה אני חייב לעבוד עם קבלן.
יעקב שווילי שוטה: המאבטחים מפרנסים מאות משפחות, ולמה אני צריך לעבוד עם קבלן?
יעקב שווילי שוטה: למה הוא לא יכול לעבוד בעירייה ולקבל את אותן הזכויות שמקבל מי שעובד בעירייה?
ליה שמטוב: זה היה, אבל עבר חוק.
יעקב שווילי שוטה: על זה צריך לחשוב.
יעקב שווילי שוטה: למה אותו אדם צריך להפסיד את כספו?
יעקב שווילי שוטה: המשטרה לא נותנת לעבוד בחנוכה כך שיוצא שהמאבטח לא עובד במשך שמונה ימים.
יעקב שווילי שוטה: יש  בתי ספר שכן לומדים בתקופה הזאת, אבל המשטרה לא מרשה לאבטח את בתי הספר האלה.
יעקב שווילי שוטה: זה אמור גם לגבי העירייה.
ליה שמטוב: החברה לא נותנת לך עבודה אחרת?
יעקב שווילי שוטה: החברה עובדת עם העירייה או עם המשטרה.
יעקב שווילי שוטה: גורעים ממשכורתו של אדם שמשתכר 3,500-4,000 שקלים בחודש.
יעקב שווילי שוטה: בעבודה הזאת מועסקים מהנדסים, רופאים ואקדמאים כי בגלל אי ידיעת השפה הם לא יכולים לעבוד בתחום שלהם.
יעקב שווילי שוטה: אני נמצא בארץ 16 שנים אבל המשפחה שלי באה לפני 38 שנים.
יעקב שווילי שוטה: למה אנחנו מועסקים כעובדי קבלן?
יעקב שווילי שוטה: יש עירייה, אפשר לפתוח בה עוד מחלקה ולהעסיק אותנו.
יעקב שווילי שוטה: לגבי התחבורה.
יעקב שווילי שוטה: זה טוב שאתם דואגים אבל אתם לא דואגים לילדים הקטנים.
יעקב שווילי שוטה: את מי אתם שמים כנהגים?
יעקב שווילי שוטה: כל יום הנהגים האלה מהווים סכנה לילדים ואף אחד לא אחראי.
יעקב שווילי שוטה: הם צריכים לעבור קורס כל שלושה חודשים.
ליה שמטוב: זה נושא אחר עליו עוד נדבר.
יעקב שווילי שוטה: אני פעם ראשונה כאן ויש הרבה מה לומר.
יעקב שווילי שוטה: בהצלחה לכל עם ישראל.
ליה שמטוב: שמענו את הסיפור שלך ואני חושבת שהוא לא נוגע רק בך אלא בהרבה עולים חדשים.
משה דיין: אני מבקש לחדד דברים שכבר נאמרו כאן ולדעתי ראויים להדגשה.
משה דיין: חברת שמירה מקבלת את הרישוי הבסיסי שלה על ידי הוועדה והמחלקה לרישוי חברות שמירה, כפי שהציגה כאן עורכת הדין הילה פל.
משה דיין: שם הרישוי הבסיסי של חברת השמירה, שם אמור להיות גם רישוי בסיסי לשומר וזה פחות או יותר מבוצע, ושם גם נבדקת הכשירות של החברה, הפעולה שלה, שם גם מחדשים לה את הרשיון.
משה דיין: אני אומר את זה כי למרות שעורכת הדין פל דיברה כאן, בדרך כלל כאשר מדברים על שומרים, שומעים קודם כל את משרד הפנים.
משה דיין: בשלב הבא נכנס כאן הנושא של רישוי כלי הירייה.
משה דיין: חברת שמירה, הרישוי הבסיסי שלה, והשומר, הרישוי הבסיסי שלו, הוא בכלל לא לכלי ירייה אלא הוא להיותה חברת שמירה ולהיותו של השומר שומר.
משה דיין: חברת שמירה שרוצה – ובדרך כלל היא רוצה – רישוי לכלי ירייה, היא צריכה להגיש בקשה, להיבדק ולקבל רישוי כחברת שמירה חדשה לפי חוק כלי הירייה.
משה דיין: זה השלב השני.
משה דיין: מתוך כל הבעיות שאני מכיר, והן עלו גם בחדר הזה היום, אני חושב שהבעיות שיש לעולים חדשים ככאלה, בגלל רישוי כלי ירייה, אותם מקרים שאולי מונעים מאדם שהוא עולה חדש להיות מאבטח חמוש, הם מעטים מאוד.
משה דיין: כל אדם הוא עולם ומלואו, אבל אחוז המקרים האלה לדעתי הוא קטן מאוד ואת הצורך כאן הסבירו כבר, את אותו צורך של כשירות, את יכולת האיש להחזיק נשק ולפעול בו כמו שצריך.
משה דיין: לעניין הזה אני מוסיף הערה אחת שגם היא כבר נאמרה כאן.
משה דיין: הרישוי האישי לכלי ירייה, זה דבר יחסית חדש שנכנס בסוף 2008 ועד אז חברת שמירה היא זאת שהגישה את האיש כמועמד, החזיקה אותו בחסותה, באחריותה, בשליטתה.
משה דיין: הרעיון הזה של רישוי אישי של שומר לכלי ירייה נועד קודם כל לשלוט טוב יותר ולהפעיל טוב יותר את כלי הירייה, ביטחון הציבור, ובעקיפין לדעתנו הוא גם תרם לזכויותיו של השומר משום שהוא הקטין את היותו בן ערובה בידי חברת שמירה מסוימת.
משה דיין: כדאי להזכיר שיש גורם אחד שלא נמצא כאן היום.
משה דיין: קיים ארגון יציג של חברות האבטחה בישראל, אמנם לא של כל החברות אבל אני חושב שהוא של החברות הגדולות, והארגון הזה עובד בתיאום עם האגף לרישוי כלי ירייה, עם משטרת ישראל, עם חטיבת האבטחה.
משה דיין: האגף לרישוי כלי ירייה, במסגרת מה שהזכרתי קודם, אמון על תנאים בסיסיים לקבלת רשיון אישי לכלי ירייה, תנאים בסיסיים בלבד.
משה דיין: בשנים האחרונות, בערך באותן שנים בהן עברנו לשיטת הרישוי האישי והישיר של השומר מול הרשויות, הייתי אומר שנעקפנו על ידי משטרת ישראל במהפכה הרבה יותר גדולה ומקיפה שהעלתה את הדרישות הבסיסיות למאבטח, את ההכשרה שלו, את הכשירות שלו, כך שלמעשה היום הדרישות ממאבטח, במיוחד ממאבטח חמוש, של האגף לרישוי כלי ירייה ולפי חוק כלי הירייה בסך הכל הן בסיסיות והן מינימליסטיות.
משה דיין: עליהן מתלבשות דרישות מקצועיות הרבה יותר רבות של משטרת ישראל ועדיין אני חושב שהחיפוש שהדברים האלה מייצרים, לא כאן הבעיה העיקרית ולא כאן הישועה, אלא אני חושב שהציבור צריך לקבל הכרה שמי שאוחז נשק ומפעיל אותו, יהיה רק מי שמתאים לכך והוכשר לכך, ואני חושב שאת זה מבצעים.
משה דיין: אם כאן יש מקרים בודדים שלעולה חדש יש בעיה להגיע לרישוי משום שהוא עולה חדש, מנסים גם לתת פתרונות במקרים האלה.
משה דיין: אם מדברים על השפה העברית, היה קורס שניתן בחינם למיטב ידיעתי אבל אני יודע שלא הייתה היענות רבה.
משה דיין: יכול להיות שלא מצאו לזה צורך, אבל מי שהעלה את הצורך, הופנה לשם ואז כל הצדדים הרוויחו, גם האיש שחיזק את השפה העברית שלו וגם עלתה היכולת לקבל עוד מאבטח כשיר.
משה דיין: לסיכום, אני חוזר ואומר שהנושא של רישוי השומר, במקרה הזה העולה נושא כלי הירייה, הוא רק חלק קטן מאוד מהנושא, ובוודאי הוא קטן יותר מכפי שהוא מוצג כאשר מדברים על הבעיות של עולים.
יעקב שווילי שוטה: אני רוצה להוסיף עוד מילה לגבי המבחן.
יעקב שווילי שוטה: אני מועסק כבר עשר שנים ורואה שהשנה זאת השנה הראשונה בה התחילו מבחנים והמבחנים הם מבחנים אמריקאיים עם שלושים שאלות.
יעקב שווילי שוטה: שאלתי האם יש תרגום כפי שקיים בבחינות לרשיון נהיגה, אבל נאמר לי שזה לא קיים.
יעקב שווילי שוטה: יש שם שמונה חוקים שהתקבלו בארץ לפני חמש שנים.
יעקב שווילי שוטה: העובד עדיין לא יודע טוב את השפה, אבל נותנים לו שאלות כאלה שאפילו מי שגדל כאן, לא יכול לענות עליהן.
יעקב שווילי שוטה: אני חושב שמי שנכשל במבחנים האלה, צריך לתת לו בינתיים להמשיך לעבוד ובתקופה הזאת הוא יוכל להתכונן ולשפר.
ליה שמטוב: בנושא הזה הייתה לנו ישיבה.
ליה שמטוב: לפי ההחלטות  כן עושים קורסים כאלה, אבל לא היו הרבה אנשים שנרשמו לקורסים האלה.
ליה שמטוב: אני חושבת שלרוב האנשים היום אין בעיה.
ורה אופיר: נושא המאבטחים מוכר לנו במשרד הקליטה.
ורה אופיר: ב-2008, אז נכנס החוק האומר שהשומרים צריכים לקבל רשיון אחזקת נשק, פעלנו ואיתרנו את העולים שלא יכולים לעבור את המבחן בגלל אי ידיעת השפה העברית.
ורה אופיר: אנחנו עבדנו בשיתוף פעולה ופתחנו קורס לעברית.
ורה אופיר: אכן לא הייתה היענות כי האנשים עבדו.
ורה אופיר: אנחנו הצענו להם קורסים גם בערב וגם בבוקר.
ורה אופיר: ראינו שדווקא היה מדובר באלה שנמצאים יותר זמן בארץ,  כאלה שכאשר הם הגיעו לכאן כנראה לא היה להם זמן ללימודי עברית.
ורה אופיר: מדובר באנשים שהרבה שנים כבר עובדים בתחום, אבל בגלל שפה מקצועית לא קיבלו את הרשיון.
ורה אופיר: לקבוצה הזאת עזרנו והאנשים קיבלו את הרשיון.
ורה אופיר: אחרים כנראה הסתדרו בלעדינו ועשו את מבחני המטווחים.
ורה אופיר: הנושא לא קשור כל כך למשרד הקליטה אלא להסתדרות ולאכיפה, אבל חשבתי שמשרד הפנים שנותן את הרשיון למטווחים, שגם יציב תנאי מי צריך להעביר ועל חשבון מי צריכים לעבור את הקורסים.
ורה אופיר: צריכים להיות תנאים כך שזה יהיה מוגדר.
ורה אופיר: לא יכול להיות  שחברה אחת עושה את ההשתלמויות על חשבון העולה, חברה אחרת מורידה לו אחר כך את התשלום מהמשכורת,  אלא צריכה להיות כאן אחידות.
ורה אופיר: אני חושבת שנכון לחייב את החברה שהיא תקיים את ההכשרה עבור העולים שכבר מועסקים אצלה, אבל אם לא, לפחות שזה יהיה איזשהו סכום מסוים שהעולה לא יחויב בו ושלא יורידו לו אותו מהמשכורת.
ורה אופיר: אם עולה משלם עבור הקורס הזה, שמשרד הקליטה יוכל אחר כך לעזור מבחינת החזר תשלום הקורס.
ורה אופיר: אם החברה מורידה לעולה מהמשכורת, אנחנו לא יודעים האם התשלום ירד לו מהמשכורת בגלל הקורס שהוא עבר.
ורה אופיר: אם אנחנו מחזירים תשלום עבור קורס, אנחנו צריכים לקבל חשבונית.
ורה אופיר: אני חושבת שכאן צריך לחשוב שכאשר אתם נותנים את הרשיון למטווח, להגדיר את הנושאים האלה של ההכשרה, איך צריך לתת אותה, באיזה תנאים, ואם מחייבים את העולה, זה יחול בכל החברות.
ורה אופיר: אני מבינה שמדובר בהכשרות שונות, אבל בכל זאת צריך לעשות את זה בצורה מסודרת, כך שגם אנחנו נוכל להיכנס לתמונה ולעזור לעולים.
לב שניידר: אני רוצה לענות לנציג אגף רישוי כלי ירייה ולנציגת משרד המשפטים.
לב שניידר: אני חושב שארגון חברות השמירה אינו זקוק לפרקליטים היום.
קריאה: אולי הוא היה יכול לענות לכמה מהדברים.
לב שניידר: מניסיוני בוועדות אחרות, הוא היה תומך בנו.
לב שניידר: ארגון חברות השמירה, כבודו במקומו מונח והוא אכן מייצג נאמנה ושומר נאמנה על זכויות העובדים, אבל הוא מייצג מספר מועט של החברות הגדולות שאכן משתדלות לשמור על זכויות העובדים.
לב שניידר: מציגים בפנינו קצה של קרחון אבל לא מציגים בפנינו את מה שקורה מתחת לפני השטח.
לב שניידר: גם הוועדה אינה מודעת לכל החברות הקיימות.
לב שניידר: אני לא מדבר רק על החברות הפירטיות ואני לא מדבר רק על חברות השמירה שמעסיקות את אותם עובדים דרך חברות שלישיות אבל קיימות חברות רבות שלא ניגשות למכרזי הממשלה, היכן שהן נדרשות לאישורים, היכן שהן נדרשות לכל התצהירים על היעדר תביעות.
ליה שמטוב: כי אין מספיק אכיפה.
לב שניידר: כי אין מספיק אכיפה.
לב שניידר: רוב החברות הקטנות, היום הן הרוב בשוק.
לב שניידר: החברות הגדולות וארגון חברות השמירה, ואנחנו שמחים ללכת אתם יד ביד, באות למזער את התופעה.
לב שניידר: אין מה לעשות, התופעה קיימת ואי אפשר להכחיש אותה.
לב שניידר: לא מדובר במיעוט אלא מדובר ברוב.
לב שניידר: לשאלה של אריאל.
לב שניידר: שני קורסים הם אכן לטובת המעסיק.
לב שניידר: המעסיק בסופו של דבר נהנה מרשיונו של העובד כי הוא יכול להעסיק אותו.
לב שניידר: במידה שהטענה שלך נכונה, התשובה יכולה להיות שהמעסיק צריך לשלם עבור הקורס אבל לדרוש מעובד – כמו שכתבנו בנייר העמדה – שהוא יועסק תקופת מינימום, ובמידה שהוא לא הועסק בתקופת המינימום, אפשר לנכות משכרו, אבל לא לדרוש מעובד טרם תחילת עבודתו, טרם קבלת שכרו הראשון, כבר להוציא כסף.
לב שניידר: אנחנו לא מדברים על העבודה כאשר נדרשת השכלה אקדמאית.
לב שניידר: בסך הכל העלויות הן לא גבוהות.
ליה שמטוב: אין.
ליה שמטוב: אני מסכמת את הדיון.
ליה שמטוב: הוועדה קוראת לממשלה להגביר את הפיקוח והאכיפה בתחום השמירה והאבטחה.
ליה שמטוב: הוועדה נחשפה פעם נוספת לכך שבתחום השמירה והאבטחה יש פגיעה חמורה וניצול העולים.
ליה שמטוב: מדובר בעולים חדשים ובעולים ותיקים שרובם משתכרים שכר מינימום ונאלצים לשלם מכיסם עבור חידוש רשיון כלי ירייה ועבור ההכשרות וההשתלמויות.
ליה שמטוב: הוועדה מאמצת את הרעיון של עורכת הדין הילה פל ממשרד המשפטים.
ליה שמטוב: אני שמחה היום לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
ליה שמטוב: אני רוצה לברך את שרת הקליטה, את סופה לנדבר, את מנכ"ל משרד הקליטה ואת כל הנציגים – המדען הראשי של משרד הקליטה וכל הנציגים שהגיעו ממשרד הקליטה, מהסוכנות ומכל המשרדים הרלוונטיים.
ליה שמטוב: בוועדת העלייה והקליטה, בכל מושב, נהוג לסקר את הפעילות של משרד הקליטה, וזו אחת מסמכויות הוועדה.
ליה שמטוב: והיום, נשמח לשמוע, גם מהשרה וגם מאחרים שנמצאים פה, על הפעילות של משרד הקליטה ואני חושבת שיש להם מה לספר, זה אנחנו רואים לפי הדיווח ולפי הפעילויות בשטח.
ליה שמטוב: חוץ מזה רציתי לברך את שרת הקליטה כי נולדה לה נכדה  - -
קריאה: מזל טוב.
ליה שמטוב: אז אני חושבת שכולם יצטרפו לברכות, ואחרי הסקירה של השרה מי שירצה לדבר, אני מבקשת, בבקשה, להזדהות לפרוטוקול.
סופה לנדבר: תודה  רבה, תודה רבה.
סופה לנדבר: גברתי יושבת ראש ועדת העלייה והקליטה, ליה שמטוב, חברת הכנסת שמטוב, חברי כנסת, חבר כנסת מולה, מנכ"ל המשרד לקליטת העלייה, המשנה למנכ"ל המשרד לקליטת העלייה, סמנכ"לים של המשרד, ראשי אגפים, ארגוני עולים, מנכ"ל המחלקה לקליטת העלייה בסוכנות היהודית, מכובדיי.
סופה לנדבר: אני רוצה להגיד ולפתוח במשפט שאנחנו מרגישים במשרד לקליטת העלייה: "מעולה לעולה, כוחנו עולה".
סופה לנדבר: אנחנו מרגישים שהשנה שעברה, שנת 2009, אנחנו יכולים לבשר למדינת ישראל שפעם ראשונה – וזה קרה כבר בזמן שאני כבר הייתי השרה לקליטת העלייה – שברנו מגמה והיתה עלייה בעלייה, ויחד עם הסוכנות היהודית ונתיב אנחנו יכולים להגיד: 17,100 עולים חדשים הגיעו למדינת ישראל.
סופה לנדבר: יחד עם זאת, השנה שעברה הסתיימה עם מספר תושבים חוזרים, שבזה גם היה שיא – 11,136 תושבים חוזרים חזרו למדינה.
סופה לנדבר: אנחנו מרגישים שהמגמה, גם השנה, בעלייה.
סופה לנדבר: לפי הנתונים של הסוכנות אנחנו נסיים את השנה הזאת בשיא, וגם בתאריך הזה יש 20% לעומת שנה שעברה.
סופה לנדבר: נכון?
סופה לנדבר: – כן.
סופה לנדבר: וכמו שאמרתי, צפויה לנו השנה הזאת – שנה של שיא.
סופה לנדבר: אנחנו עשינו פעילות אינטנסיבית דרך בתים ישראליים בחו"ל, ויש לנו 14 בתים ישראליים, והמנכ"ל יספר איפה יש לנו בתים ישראליים, אבל נעשתה דרכם עבודה למען אותם תושבים חוזרים, שגם ממשיכים לחזור השנה.
סופה לנדבר: וזה לא משנה למה הם חוזרים.