GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
יגאל כספי: הפררוגטיבה שלהם זה לשקר.
יגאל כספי: כל עוד אני רשמי, אני המדינה, אני לא יכול לשקר.
יגאל כספי: פעם אחת יתפסו אותי במילה לא נכונה או במילה חצי נכונה אני גמרתי עם האמינות שלי.
יגאל כספי: לכן יש פה בעיה.
יגאל כספי: זה מין מאבק לא שווה.
יגאל כספי: הם יכולים להגיד מה שהם רוצים, להשמיץ, להמציא הרוגים.
יגאל כספי: אני לא יכול לעבוד ככה.
יגאל כספי: אני יכול להשתמש באותם ארגונים ואני אומר להם, אתם יכולים לעשות מה שאני לא יכול.
יגאל כספי: אתם כן יכולים לשקר.
יגאל כספי: בגדול.
יגאל כספי: אני לא רוצה שהם יעשו את זה כי גם הם צריכים להיות אמינים.
יגאל כספי: הם יכולים להפיץ מידע שאני לא יכול לעשות.
יגאל כספי: אני נעזר בהם, הם נעזרים בי.
דני דנון: בואו נראה מצגת קצרה של כמה דקות של הפרויקט הישראלי ומרקוס שיף, מנכ"ל הפרויקט בבקשה.
מרקוס שיף: תודה רבה אדוני יושב הראש על ההזדמנות לדבר בפני הוועדה המשפיעה הזאת.
מרקוס שיף: הפרויקט הישראלי הוא פרויקט עצמאי אסטרטגי תקשורתי פרו ישראלי.
מרקוס שיף: הוא נוסד בשנת 2002 על ידי ג'ניפר לסלו מהמזרחי ובמשך 8 שנים ניהלנו את קבוצות המוקד מלוס אנג'לס לבייג'ינג בעניין מסרים מנצחים איך לתקשר באשר לישראל.
מרקוס שיף: היום אנחנו ארגון של חמישים איש, אנשי תקשורת מקצועיים ואנחנו עובדים ברחבי העולם ואנחנו בקשר עם 70 אלף עיתונאים ב-7 שפות בכללן ערבית.
מרקוס שיף: אני עומד להראות לכם סקר דעת קהל מארצות הברית עד עזה.
מרקוס שיף: באופן לא מפתיע אנחנו יוצאים באור חיובי יותר בארצות הברית מאשר בעזה.
מרקוס שיף: אנחנו פונים בעיקר לארצות הברית וזה כמובן שוק המפתח.
מרקוס שיף: רוב של בוחרים אמריקאים אכן מאמינים שעל אמריקה לתמוך בישראל.
מרקוס שיף: זהו שקף חשוב מאוד.
מרקוס שיף: 56% מהאמריקאים.
מרקוס שיף: הביטו בנתונים של 2002.
מרקוס שיף: אז אחוז התומכים היה רק 24%.
מרקוס שיף: כלומר היתה עלייה גדולה במספר האמריקאים שחושבים שעל הממשל שלהם לתמוך בישראל.
מרקוס שיף: הנתונים לגבי הפלשתינים לא משמעותיים במשך כל הזמן הזה.
מרקוס שיף: ואולם יש לקחים להפיק מנתונים אלה.
מרקוס שיף: אם אנחנו מחלקים את זה בין המפלגות, אנחנו רואים שאנחנו חלשים יותר בין הדמוקרטים, יותר חלשים בין הליברלים, וזה אומר לנו ששם עלינו לעבוד.
מרקוס שיף: עלינו לדבר עם העלית הליברלית.
מרקוס שיף: עלינו לשכנע אותם.
מרקוס שיף: קל יותר לדבר עם האנשים שמסכימים איתך.
מרקוס שיף: עלינו לדבר עם האנשים שלא בהכרח מסכימים איתנו אבל עדיין אפשר לשכנע אותם.
מרקוס שיף: כאשר מסתכלים על המצב בצרפת, בעצם היתה עלייה בתמיכה של ישראל במשך השנה האחרונה.
מרקוס שיף: אתם יכולים לראות שהתמיכה בישראל, הצרפתים אומרים שהממשלה שלהם צריכה לתמוך ישראל, יש עלייה וירידה קלה לפלשתינאים.
מרקוס שיף: אבל אני חושב שהמפתח כאן הוא המנהיגים.
מרקוס שיף: תמיכת המנהיגים גדלה בצרפת.
מרקוס שיף: וזה דבר שאנחנו מכירים גם מבריטניה.
מרקוס שיף: דיברנו על בריטניה, הנה השקף.
מרקוס שיף: במשך תקופה של 5 שנים, מה שאנחנו יכולים להיווכח זה שמסה של 83% של האנגלים הם בתחום שלא אלה שאינם יודעים כאשר עליהם לבחור בין ישראל והפלשתינים באשר לסכסוך.
מרקוס שיף: בעצם מה שהם אומרים במילים אחרות, "מגפה על שני הבתים שלכם" (ציטוט משייקספיר, רומאו ויוליה).
מרקוס שיף: עכשיו בציבור הגרמני, זה למעשה די מדאיג.
מרקוס שיף: היתה לנו תמיכה של הגרמנים על פני הפלשתינאים במשך 4 שנים.
מרקוס שיף: הדבר הזה השתנה משהו במשך החודשים האחרונים.
מרקוס שיף: כך שהעובדה הזאת אומרת לנו שעלינו לדבר בגרמנית לגרמנים בהעברת מסרים שאנחנו יודעים שפועלים את פעולתם וזאת בעזרת קבוצות אקטיביות בברלין כדי להשיב את המצב לקדמותו.
מרקוס שיף: שוב, דבר עם אלה המשוכנעים, הבא בחזרה את הצעירים הגרמנים הליברלים.
מרקוס שיף: זה שקף המראה את המצב בשטחים שבידי הרשות הפלשתינית.
מרקוס שיף: הצהוב מראה, חשים קור כלפי ישראל והצבע האדום, חשים חום כלפי ישראל.
מרקוס שיף: לא הרבה אדום  צריך לומר.
מרקוס שיף: אין חמימות וגם אין הפתעה.
מרקוס שיף: אבל היו אפילו הפתעות כאשר עשינו סקר בין הפלשתינים.
מרקוס שיף: הביטו בצד ימין.
מרקוס שיף: כאשר שאלנו את מי צריך להאשים בקשר למצב בעזה, שאלנו עזתים, הרבה אנשים אמרו צריך להאשים את שני הצדדים וחלק מהאנשים אמרו שצריך להאשים את המנהיגים הישראלים.
מרקוס שיף: וזו היתה תגובה שנשמעה באופן וולונטארי.
מרקוס שיף: הסקר הזה נערך לפני חודש.
מרקוס שיף: כך שבעזרת הסקרים אתה יכול לגלות דברים שאולי לא ידעת בהכרח.
מרקוס שיף: ואני חושב שזה מפתח מסוים.
מרקוס שיף: אתה יכול לחשוב שאתה  יודע מה האנשים חושבים אבל אתם באמת יודע דברים לאשורם  כאשר אתה שואל, כאשר אתה עורך את הסקר.
מרקוס שיף: ואתה יודע איזה מסרים אכן עובדים כאשר אתה מפעיל את קבוצות המוקד וכך אתה מגלה.
מרקוס שיף: ולמה התקשורת חשובה?
מרקוס שיף: בגלל זה.
מרקוס שיף: בגלל זה התקשורת חשובה.
מרקוס שיף: אנשים עדיין מקבלים את המידע שלהם מהמדיה.
מרקוס שיף: זה לא דרך האוניברסיטאות והקולג'ים, זה לא דרך אירועים ומכתבים, זה עובר דרך חדשות הטלוויזיה והעיתונות הכתובה.
מרקוס שיף: ואתם יכולים לראות את האינטרנט שם, הרוב הגדול באינטרנט הם אתרים של אתרי חדשות קונבנציונאלים, CNN, NEW YORK TIMES.
מרקוס שיף: שוב, לדבר אל דרך המדיה אל העילית הליברלית והעברת מסרים אליהם.
מרקוס שיף: ומדובר על כך שעובדים עם העיתונאים כאן ועם העיתונאים בכל רחבי העולם.
מרקוס שיף: יש צורך להעביר להם אינפורמציה במהירות לפני שהם כותבים את הסיפור או לפני שהם משדרים כי אין שום תועלת בהתלוננות בדיעבד.
מרקוס שיף: צריך להפיץ את הסיפור הנכון מיד בהתחלה.
מרקוס שיף: אני אסיים בכך שאני אומר מה שכולנו יודעים בוודאות זה שיש  מלחמה על התקשורת באותה מידה שלעיתים לרוע המזל עלינו להילחם מלחמה ממשית בשטח.
מרקוס שיף: האיראנים יודעים זאת, הסעודים יודעים זאת, אזרחי קטאר יודעים זאת, אלה האחרונים משקיעים מאות מיליונים של דולרים במערך התקשורתי שלהם.
מרקוס שיף: על ממשלת ישראל לתמוך באנשים המצוינים שנלחמים את מלחמת התקשורת.
מרקוס שיף: האנשים האלה עוסקים במלאכה יום ולילה.
מרקוס שיף: צריך לתמוך בהם במשאבים נוספים אם אנחנו רוצים לנצח במלחמה הזאת.
מרקוס שיף: תודה רבה.
יגאל כספי: אפשר להצביע ולאשר את זה וזהו.
דני דנון: את החלק האחרון במיוחד.
דני דנון: בהחלט שיתוף הפעולה עם ה-NGO הגופים החוץ פרלמנטרים זה דבר הכרחי.
דני דנון: אני חושב שיש הרבה מאוד אנשים בחוץ, גם יהודים, גם נוצרים, שרוצים לפעול וצריך לראות איך מובילים אותם לתנועה.
דני דנון: חבר הכנסת נחמן שי בבקשה.
נחמן שי: אני שמח קודם כל על היוזמה לקיים את הדיון הזה.
נחמן שי: האמת היא שגם בוועדות אחרות של הכנסת אנחנו מגיעים לעניין למשל בועדת משנה לענייני חוץ והסברה שעמיתתי ד"ר עינת וילף חברה בה.
נחמן שי: שם דיברנו.
נחמן שי: חלק מהדברים הם די חוזרים על עצמם.
נחמן שי: אני מעל לכל ספק משוכנע שלישראל יש אתגר גדול שמשתנה והולך.
נחמן שי: הוא לא אותו אתגר שהיה ולא אותו אתגר שיהיה בין היתר בגלל השינויים הטכנולוגיים שאחד מהמפגנים המרהיבים שלהם ראינו בימים האחרונים.
נחמן שי: אבל גם בגלל התפתחויות פוליטיות שמתרחשות ומחייבות אותנו לשנות.
נחמן שי: זאת אומרת שמה שעשו פעם לפני 5 או 10 או 15 שנה הוא כמובן לא תופס היום וכן הלאה.
נחמן שי: לכן זו מערכת שצריכה להיות גמישה ולהתאים את עצמה בלי הרף לשינויים.
נחמן שי: אני לא מבין עדיין איך משתלבים משרד החוץ ומשרד ההסברה והתפוצות ומה הממשק ביניהם או מה אי הממשק ביניהם.
נחמן שי: מפני שאני רואה דברים שהם נוגעים אחד בשני.
נחמן שי: למשל אני קורא שמשרד ההסברה והתפוצות יזם פורום תיאום עם בכירי משרד החוץ ומטה ההסברה הלאומי.
נחמן שי: לעומת זאת, לפי מיטב ידיעתי וגם שמעתי את דבריו של ראש מטה ההסברה יש פורום כזה של משרד ראש הממשלה.
נחמן שי: אז מה יש שני פורומים?
נחמן שי: פעם יושבים פה ופעם יושבים שם או שזה אותו פורום?
נחמן שי: וזאת נקודה מרכזית.
נחמן שי: זה לא רק עניין ארגוני.
נחמן שי: כשיש פורום אז מן הסתם מדברים על תכנים ולא רק על איך עושים אלא בעיקר מה עושים.
נחמן שי: אז זה רק מראה שהמשרד הזה טרם מצא את מקומו במערכת הכללית.
נחמן שי: וגם נושאים אחרים שאני קורא מתוך סדר היום שלהם כמו מאבק בדה לגיטימציה וכדומה, יש להם מרכז חירום, או חדר הסברה בחו"ל.
נחמן שי: ולמיטב ידיעתי זה מה שעושה משרד החוץ בעת חירום.
נחמן שי: גם שם יש חדר מצב.
נחמן שי: אז על איזה חדר מצב אנחנו מדברים?
נחמן שי: לא התגברנו דני לפי דעתי על הבעיה היסודית וזה שיש הרבה שחקנים בתחום הזה ובסופו של דבר הם לא פועלים בהרמוניה.
נחמן שי: לא מפני שהאנשים הם לא טובים.
נחמן שי: האנשים הם טובים, הם מקצועיים, הם מבינים את האתגר שבפניהם והם יודעים לעשות אותו, אלא מפני שהמערכת הפוליטית והבירוקרטית של מדינת ישראל מסרבת לתת להם את הכלים כדי שיעבדו במשותף.
נחמן שי: כל אחד גוזר את גזרת האחריות שלו או את אי האחריות שלו, מנהל אותה כמו שהוא רוצה לנהל אותה, ובסופו של דבר חסר לנו את אותו דיאלוג משותף.
נחמן שי: ולכן אנחנו מוצאים את עצמנו לא רק בנקודות משבר כמו המשט אלא גם לאורך תקופה ארוכה במצבים שאנחנו מדברים בשתיים ושלוש שפות.
נחמן שי: עוד פעם לא בגלל האנשים המעורבים שאני מכיר אותם ואני יודע ואני מעריך את היכולות שלהם אלא מפני שהמערכת הסובבת אותם מסרבת לעכל את העובדה שיש פה גורם חדש משמעותי ורוצה כל הזמן להכניס אותו לתוך הכלים הקיימים שלא מתאימים לזירה הזאת ולצרכים האלה.
נחמן שי: ולכן כאשר מגיע עניין מרכזי כל כך כמו הדה לגיטימציה אז יש כל כך הרבה אנשים מלאי רצון טוב כולל הארגונים כמו הפרויקט הישראלי ואחרים שרוצים לעשות והם גם כן לא מוצאים את עצמם בתוך המערכת.
נחמן שי: עם מי אנחנו מדברים?
נחמן שי: מה הכתובת שלנו?
נחמן שי: מאיפה זה יוצא?
נחמן שי: עכשיו אני חוזר ואומר אם לא נדבר, אני עכשיו מרשה לעצמי לדבר בשם מדינת ישראל, בקול אחד, בכיוון אחד, אלא נמשיך למשוך את העגלה הזו בכל הכיוונים היא לא תזוז לשום מקום.
דני דנון: חברת הכנסת עינת וילף בבקשה.
עינת וילף: תודה רבה.
עינת וילף: אני גם בהחלט רוצה לברך על כך שהוועדה לוקחת על עצמה את כל הנושא הזה כחלק מהדיון.
עינת וילף: אני רוצה להעיר כמה הערות גם ברמה התפיסתית, גם כמה הערות או שאלות בדברים יותר ספציפיים.
עינת וילף: אנחנו צריכים להפריד בין הנושא של המלחמה שמתנהלת נגד ישראל שיש באמת רעיון לנסות לקעקע את הרעיון הציוני בכלל.
עינת וילף: זה מגמתי, זה מובנה, יש תפיסת עולם מאחורי זה שאומרת שאם אפשר לקעקע את הרעיון אפשר אולי בעקבות זה לקעקע את המדינה.
עינת וילף: כאן זו מלחמה של ממש.
עינת וילף: להילחם נגד זה נדרשת תפיסה מאוד מסוימת.
עינת וילף: היא מאוד שונה מתפיסה של תדמית.
עינת וילף: האם ישראל היא מדינה נחמדה?
עינת וילף: האם רוצים לבוא לתייר בה?
עינת וילף: האם מודעים לטכנולוגיה שלה?
עינת וילף: אלה דברים שונים.
עינת וילף: אין ספק שיש ביניהם ממשק אבל בעיניי הם דורשים התייחסות מאוד שונה ואנחנו הרבה פעמים נופלים כשאנחנו מבלבלים ביניהם.
עינת וילף: כי כשאתה יוצא למלחמה עם רעיון של למתג את ישראל כמדינה טכנולוגית עם חוף ים יפה זה פשוט לא רלוונטי.
עינת וילף: אז אני הייתי שמחה אם יהיה עוד זמן לשמוע באמת את ההתייחסות לשני ההיבטים האלה כי אני חושבת שהם בסך הכול דורשים תשובה שונה.
עינת וילף: זה מבחינת התפיסה.
עינת וילף: עלה כאן גם הנושא של הארגון.
עינת וילף: אני חושבת שזה מאוד נכון.
עינת וילף: בעיניי הבעיה עכשיו היא לא רק התיאום בין שלל הגורמים בעלי הכוונות הטובות שפועלים.
עינת וילף: אם ישראל עומדת בתוך מלחמה על עצם הרעיון שעומד בבסיס קיומה אז המענה צריך להיות לצורך העניין, אני מקווה שזו לא נשמעת הגזמה, לא פחות מצה"ל.
עינת וילף: אני לפעמים צוחקת שיש לנו את ה-IDF וצריך שיהיה לנו את ה-IIDF, The Israeli Intellectual Defense Forces.
עינת וילף: זאת אומרת גוף או התארגנות או משהו מבוזר.
עינת וילף: ברור שצריך גם תפיסה אחרת, לא תפיסה היררכית, לא תפיסה קלאסית, של איך אתה יוצא למלחמה הזאת של ההגנה על הרעיון של מדינת ישראל.
עינת וילף: ואת זה אני מרגישה שאנחנו עדיין לא שם.
עינת וילף: שעוסקים הרבה בתיאום, לשפר דברים מסוימים, טכנולוגיות, פלטפורמות, אבל שאין עדיין את ההכרה החד משמעית שאנחנו הולכים למלחמה עם כלים מסוימים, עם ארגון מסוים, עם תפיסות מסוימות.
עינת וילף: זה אומר גם שהחשיבה הזאת צריכה להיות חלק מהחשיבה ברמת המדיניות וקבלת ההחלטות.
עינת וילף: זה פחות האנשים שנמצאים פה.
עינת וילף: אבל כשנאמר למשל שהיתה מוכנות טובה למשט, החטא הקדמון היה בעצם זה שלפחות המענה לאותו משט, מאז זה תוקן ועבר למשרד החוץ.
עינת וילף: התפיסה היתה שמשרד הביטחון צריך לתת מענה למשט.
עינת וילף: כלומר זה נתפס כבעיה שצריך לתת לה מענה של חיילים, של צה"ל במקום בעיה שהיא קודם כל אתגר לתדמית של ישראל, ניסיון לבייש את ישראל.
עינת וילף: ולכן בעיניי בכלל השאלה היא איך מגיעים למצב שזה חלק מתהליך קבלת ההחלטות בישראל ולא איך אנחנו מסבירים בעיות כאשר בכלל החשיבה מראש היא הרבה פעמים חשיבה מאוד צרה ומאוד צבאית.
עינת וילף: בנושא של ההכרה שמדובר כאן במלחמה של ממש דבר שלי מאוד חסר זה שאני מרגישה שעדיין ישראל מרגישה לא נוח לתקוף.
עינת וילף: ולדעתי אנחנו יכולים לתקוף נפלא.
עינת וילף: הרי צבאית תמיד לישראל היתה דוקטרינה לקחת את המלחמה לזירה של האויב.
עינת וילף: אנחנו תמיד מגיבים.
עינת וילף: מעלים נושאים באו"ם אז אנחנו חושבים איך להגיב לזה.
עינת וילף: אנחנו לא יוצאים במשימות לבייש את הצד השני ואפשר לבייש אותו בהמון דברים.
עינת וילף: אבל נראה שעדיין יש לנו איזושהי הסתייגות מללכת ולתקוף.
עינת וילף: יש המון דוגמאות.
עינת וילף: אבל היה משט של נשים מלבנון לעזה.
עינת וילף: זו היתה הזדמנות נפלאה לעסוק בזכויות הנשים בעולם הערבי.
עינת וילף: הרי מה קורה?
עינת וילף: אנחנו מנהלים את רוב המלחמה הזאת בשאלה מי מסכן יותר.
עינת וילף: בשאלת מי מסכן יותר אנחנו אף פעם לא ננצח.
עינת וילף: אבל בשאלת מי לוקח אחריות?
עינת וילף: מי קובע את גורלו?
עינת וילף: מי לא מתבכיין?
עינת וילף: אנחנו יכולים לנצח.
עינת וילף: וזה אגב עוד דבר, אני תופסת שהרבה פעמים בקרב קובעי המדיניות בתחום ובין אלה שעוסקים בזה התפיסה היא מאוד תבוסתנית.
עינת וילף: לכל היותר בואו נוציא תיקו.
עינת וילף: אנחנו לא יכולים לנצח, ה-underdog   תמיד ינצח, הלוא הם הפלשתינים, לכן בואו נקווה לכל היותר לתיקו מכובד.
עינת וילף: אני חושבת שאנחנו יכולים לנצח לחלוטין במלחמה הזאת, ובטח שלא ננצח אם נלך גישה שאומרת שמראש אין לנו סיכוי.
עינת וילף: השאלה היא פשוט איך אנחנו מגדירים את הזירה האחרת.
עינת וילף: עכשיו כמה דברים שהם יותר קטנים ומהירים.
עינת וילף: אתם דיברתם הרבה על תיאום כאן.
עינת וילף: תיארתם תיאום שהוא מוצלח.
עינת וילף: אני יכולה להגיד לכם שלפחות מנקודת המבט של הכנסת כחברת כנסת אני לא מרגישה את זה.
עינת וילף: כלומר אני מוצאת את עצמי הרבה יותר מתואמת עם ארגונים הפרויקט הישראלי או איפק או AJC מאשר עם הארגונים הרשמיים של מדינת ישראל.
דני דנון: רק רציתי לומר, עינת,  שכל מי שנמצא פה בחדר עוסק בהסברה.
דני דנון: אנחנו יושבים פה כי חשוב לנו הנושא.
דני דנון: אנחנו עוסקים בזה.
עינת וילף: לא. לא.
עינת וילף: אני אומרת בדיוק בגלל זה, אבל אני הרבה פעמים מרגישה שהגורמים הרשמיים במדינת ישראל לא פועלים מול חברי הכנסת כגורמים בסיפור הזה.
עינת וילף: זו האמירה היחידה.
עינת וילף: יותר מזה, היו כמה פעמים שקיבלתי תדרוכים, כבר סוף סוף באו, ניסו לארגן משהו, ביקשתי תדרוך לקראת נסיעה.
עינת וילף: החומרים היו ברמה מאוד נמוכה.
עינת וילף: החשיבה היתה ברמה מאוד נמוכה.
עינת וילף: היו דפי מסרים שניכר היה שלא נוסו בפועל.
עינת וילף: אפילו דבר מאוד בסיסי.
עינת וילף: אמרו לנו לצאת עם האמירה: בעזה אין משבר הומניטארי.
עינת וילף: מאוד יכול להיות שזה נכון.
עינת וילף: זה נכון.
עינת וילף: אבל מה שהיה מדהים שזה היה דף המסרים שהגיע ממקור אחד וממקור לא ממשלתי היתה אמירה שאני גם חוויתי אותה באופן אישי שהמסר הזה אולי עובדתית נכון, בפועל הוא מסר מאוד גרוע שלא תופס.
עינת וילף: ולכן ללכת עם דברים אחרים.
עינת וילף: כך שהרבה פעמים אני מרגישה שהמסרים הם לא כאלה שנבדקים.
עינת וילף: הם רק יגידו מה נכון ולא בהכרח מה עובד.
עינת וילף: דבר נוסף זה מבחינת תפיסת ההסברה והחשיבה העתידית.
עינת וילף: יש לנו נטייה להתרכז באירופה, בארצות הברית, בקמפוסים.
עינת וילף: לא ראיתי מספיק חשיבה שמדברת על מה עושים בסין, מה עושים בהודו, מה עושים בדרום אמריקה.
עינת וילף: יש את המקומות הקלאסיים.
עינת וילף: השאלה היא מה עושים דווקא עם מקומות, איך להגיד, על כל אדם שאנחנו מאבדים בברקלי או בצרפת אולי אפשר להרוויח מאה אנשים בסין או בהודו.
עינת וילף: אולי עדיף להפעיל בכלל את כל המשאבים שם בראייה עתידית, כך לראות חשיבה בכיוון הזה.
עינת וילף: ולבסוף כמובן נושא קטן, עמיתי גם התבטא בקשר אליו, הנושא של המסה לעיתונאים הזרים.
עינת וילף: אני חושבת שאולי גם כדאי שהוועדה תגיד על זה משהו מבחינת הכוונה לשים מסה על עיתונאים זרים והמשמעויות שיכולות להיות לזה, זה שהם יעברו לעיר השוקקת רמאללה.
דני דנון: דרך אגב לגבי דף המסרים, אני אתייחס אחרי שנסיים.
דני דנון: אני גם בזמן המשט הלכתי להתראיין בבי.בי.סי ובעוד מקומות, שום מידע.
דני דנון: זאת אומרת זה היה ניחוש טוב שלנו מה לומר ואיך לייצג את המדינה אבל לא היה לנו שום מקור שממנו אפשר לקבל מידע על העמדה הישראלית.
דני דנון: צריך לחשוב על זה.
דני דנון: חברת הכנסת ליה שמטוב בבקשה.
ליה שמטוב: תודה היושב ראש.
ליה שמטוב: התדמית השלילית, באמת מאוד קשה וצריך הרבה זמן כדי לשנות אותה וכדי להסביר שאנחנו לא כאלה כמו שאנשים חושבים עלינו בכל העולם.
ליה שמטוב: מה שמשרד החוץ ומשרד ההסברה עושים בשנים האחרונות, העבודה המאומצת והחיובית ניכרת ועל זה אני מברכת.
ליה שמטוב: יחד עם זאת אנחנו מקבלים בארץ משלחות.
ליה שמטוב: לי למשל יותר קל לדבר בשפה שאני מבינה והם מבינים.
ליה שמטוב: אני מקבלת משלחות פה בכנסת וגם מזמינים אותי לפעמים לכנסים של אוונגליסטים דוברי רוסית.
ליה שמטוב: לא מזמן משרד ההסברה עשה פרויקט והזמינו את העיתונאים הרוסים מכל המדינות.
ליה שמטוב: באמת זו היתה פעולה מבורכת.
ליה שמטוב: כל העיתונאים העידו שזו פעם ראשונה להם.
ליה שמטוב: כל שנה הם נפגשים במדינה אחרת.
ליה שמטוב: פה בארץ הם הרגישו שזה באמת בית וכאשר הם יגיעו למדינות שלהם אז יתחילו להסביר.
ליה שמטוב: כל זה היה עד שהם הגיעו לנתב"ג ורצו לצאת מהארץ.
ליה שמטוב: ואז מה שעשו להם שם, כנראה רצו להשאיר אותם בארץ.
ליה שמטוב: אנחנו לא רק צריכים לחשוב מה אנחנו עושים בחו"ל, אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו מקבלים אותם פה בארץ.
ליה שמטוב: ועוד דוגמה אחת.
ליה שמטוב: יש לי ידיד טוב שהוא בעל בית מלון בצפון.
ליה שמטוב: הוא צלצל אלי, הוא אמר, ביום שישי בערב אם תוכלי תגיעי אלי, הגיעו יותר ממאה איש, הם אוונגליסטים רוסים אוהבי ישראל והם רוצים לדבר עם איש ציבור.
ליה שמטוב: בסדר, אמרת, בשמחה, אני אגיע.
ליה שמטוב: האנשים האלה סיפרו איך שבכנסיות הם מתפללים שיהיה שלום בישראל.
ליה שמטוב: הכול טוב ויפה.
ליה שמטוב: אני הסברתי להם שהם השליחים הכי טובים שלנו.
ליה שמטוב: כי אנשים אם הם פעם ראשונה בארץ והם רואים בעיניים שלהם מה קורה, באופן אובייקטיבי, כאשר הם חוזרים, לא רק שהם חוזרים לארצותיהם כשדעתם השתנתה, הם גם משפיעים על השכנים, על החברים, על קרובי המשפחה שמסביבם.
ליה שמטוב: חילקתי שם את כרטיסי הביקור שלי.
ליה שמטוב: אחרי שבוע אני מקבלת ממישהו מכתב.
ליה שמטוב: הוא כתב, תודה רבה שהגעת והסברת ודיברת איתנו.
ליה שמטוב: אבל למחרת היו גניבות בבית המלון.
ליה שמטוב: גנבו את המזכרות שקנינו ובכלל זה את הדולרים שהיו לנו.
ליה שמטוב: זאת אומרת, אנחנו לא רק צריכים לעבוד בחו"ל, אנחנו צריכים לדעת מה אנחנו עושים פה בארץ
דני דנון: אני רוצה ברשותכם לסכם את הדיון.
דני דנון: הנושא הזה הוא נושא חשוב.
דני דנון: זה דיון ראשוני.
דני דנון: אנחנו מתכוונים לקיים סדרה של דיונים בנושא.
דני דנון: מהדברים ששמענו בישיבה התבלטו שני נושאים מהותיים.
דני דנון: זה הנרטיב שהוא בעייתי ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו מתמודדים עם הנרטיב.
דני דנון: נושא שני שאנחנו נצטרך לדון בו ולהתעמק בו יותר זה הנושא של האינטרנט, שימוש בממשלתי, ממשלתי או חוץ פרלמנטרי, ושיתוף קהילות יהודיות ואנשים שונים שרוצים לסייע בנושא הזה.
דני דנון: אני מבין את הצורך של משרד החוץ ומשרד ראש הממשלה להיות גופים אחראים ואמינים.
דני דנון: אנחנו צריכים לחשוב אנחנו איך אנחנו מתמודדים עם היריבים שלנו בזירה שהיא זירה קשה.
דני דנון: הוועדה מודעת לחשיבות הרבה של ההסברה.
דני דנון: ההסברה היא לא פחות חשובה מכל כלי ביטחון אחר, ותיאום בין הגופים הינו הכרחי.
דני דנון: הוועדה חושבת שעדיין קיימת בעיה מהותית של קיום מקור סמכות אחד וראשי בנושא ההסברה.
דני דנון: הוועדה מברכת על שיפור והפקת הלקחים בעקבות אירועי המשט.
דני דנון: הוועדה מברכת את המשרדים הנוגעים בדבר על המיזמים השונים ושיפור הקשר בהעברת המידע לכתבים הזרים בסוכנויות גדולות וקטנות כאחד.
דני דנון: הוועדה מודה לכל הגופים החוץ פרלמנטריים והארגונים העוסקים בפעילות ההסברה.
דני דנון: אני שוב אומר לסיכום, זו היתה ישיבה ראשונית שבה דברים צפו ועלו.
דני דנון: אני רוצה להודות גם לכתבים הנוכחים.
דני דנון: הוועדה קוראת למשרד האוצר לשקול בשנית את נושא מיסוי הכתבים הזרים.
דני דנון: אני רוצה להודות לכולם.
דני דנון: אנחנו נתראה שוב בקרוב.
ליה שמטוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת המשנה של ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
ליה שמטוב: הנושא על סדר היום הוא ליקויים במתן הטבות חשמל לעולים קשישים נזקקים.
ליה שמטוב: אני מדברת היום על הפריפריה אבל יכול להיות שזה קורה בכל הארץ.
ליה שמטוב: כמו שידוע לכם עבר חוק בכנסת עוד בסוף 2007 ואחרי 3 חודשים קשישים נזקקים התחילו לקבל הנחות בתשלומי החשמל, 50% מהצריכה של 400 קוט”ש.
ליה שמטוב: אני רוצה להגיד לכם, אני מסתובבת הרבה בשטח והאנשים מרוצים מהחוק הזה.
ליה שמטוב: כל אחד כאשר הוא מקבל איזושהי הטבה וזו הטבה משמעותית בהחלט הוא מרוצה.
ליה שמטוב: יחד עם זאת יש גם ליקויים שאנחנו נדבר עליהם, ובמשרד שלנו אנחנו הכנו מצגת של כמה דקות על הנושא ואני אבקש עכשיו מהעוזר שלי להציג את המצגת כדי שנבין בדיוק על מה מדובר.
אריאל שניאור: אוקיי, אז ברשות יושבת הראש אני אציג את הנושא.
אריאל שניאור: המקור הנורמטיבי להנחה כפי שאנחנו יודעים זה סעיף 31 א א לחוק משק החשמל שקובע שצרכן שזכאי לגמלה לפי סעיף 2א 4 לחוק הבטחת הכנסה ישלם תשלום מופחת של 50% מהתעריף הביתי ועד 400 קוט”ש ראשונים שצרך מדי חודש לשימוש ביתי בלבד.
אריאל שניאור: בפועל מה שקורה מחשבים את ההטבה לפי בסיס צריכה דו חודשי שזה החשבוניות כך שהצרכן מקבל תשלום מופחת עבור 800 קוט”ש שצרך בחודשים שקדמו לעריכת החשבון.
אריאל שניאור: להבנתנו חברת החשמל מבצעת אחת ל-4 חודשים קריאת מונה צריכה ללקוחות במקום חודשיים.
יואל חסון: קריאת מונה בפועל כל חודשיים למעט חריגים.
אריאל שניאור: מהדוגמאות שאנחנו קיבלנו ראינו שיש קריאת מונה אחת ל-4 חודשים שיצרה איזשהו פער.
יואל חסון: יש קריאה כל חודשיים.
יואל חסון: לפעמים קורה שיש הארכה, שהחשבון נערך על פי הערכה שהחשבון נערך על פי ההערכה אבל גם זה לכל חודשיים.
ליה שמטוב: אבל כשמקבלים את החשבונית עבור ינואר-פברואר וכתוב קריאה רגילה.
ליה שמטוב: זאת אומרת הגיעו לקרוא בדצמבר או בתחילת ינואר.
ליה שמטוב: עשו את הקריאה.
ליה שמטוב: כתוב אתם צריכים לשלם עבור ינואר ופברואר סכום מסוים.
יואל חסון: עבור הצריכה של 60 הימים הקודמים.
יואל חסון: עבור נובמבר דצמבר קוראים את הקריאה ב-2 בינואר.
ליה שמטוב: בינואר היתה קריאה רגילה ושילמנו עבור נובמבר ודצמבר.
ליה שמטוב: עכשיו קריאה שנייה צריכה להיות בתחילת מרץ.
ליה שמטוב: אז ב-1 למרץ כתוב הערכה.
ליה שמטוב: זאת אומרת כמה חודשים עברו?
יואל חסון: ההערכה מבוססת על שימוש של הצרכן בתקופות קודמות.
יואל חסון: זו בערך הצריכה.
ליה שמטוב: אז הקריאה הרגילה היא בעוד חודשיים.
ליה שמטוב: זאת אומרת ארבעה חודשים.
ליה שמטוב: אז אנחנו לא טעינו.
יואל חסון: לא. אבל זה לא ברוב המקרים.
יואל חסון: ברוב המקרים יש קריאה כל חודשיים.
יואל חסון: ישנם חריגים שמדי פעם ישנה הערכה.
ליה שמטוב: אז אני כנראה גם חריגה.
יואל חסון: יש הערכות צריכה.
יואל חסון: לא שאנחנו אומרים שאין הערכות צריכה.
יואל חסון: 85% מהחשבונות נערכים על פי קריאה בפועל.
אוריאל שניאור: אין לנו ביקורת כלפיכם.
אוריאל שניאור: אנחנו רק מנסים להציג את המצג שאנחנו הבנו מהחשבוניות והדוגמאות שהביאו לנו אנשים.
אוריאל שניאור: אנחנו ראינו שיש הערכה של קריאת מונה.
אוריאל שניאור: הקריאה המשוערת הזאת מתעדכנת כאמור בחשבונית העוקבת על פי קריאת המונה האחרונה.
אוריאל שניאור: באמת לאורך זמן ראינו שיש התאמה מלאה בסופו של דבר בין הצריכה בפועל לבין הצריכה המשוערת.
אוריאל שניאור: בסופו של דבר זה מתיישב.
אוריאל שניאור: אבל ככל שאנחנו עוסקים בתחשיב שהוא דו חודשי ולפעמים הוא משוער ולא על פי ניצול שנתי הרי שנוצר להבנתנו כשל בתחשיב וככה יוצא שיש אנשים שלא מצליחים לנצל וליהנות מההטבה שהיא כמובן 400 קוטץ לחודש.
אוריאל שניאור: ואני אתן דוגמה.
אוריאל שניאור: אם ניקח צרכן שקוראים את המונה שלו בינואר פברואר.
אוריאל שניאור: הקריאה הקודמת שלו היתה אפס ועכשיו הקריאה הנוכחית נגיד יש לו צריכה בפועל של 700 ובאמת קוראים את המונה.
אוריאל שניאור: אם הוא מנצל 100% מההטבה בחשבון דו חודשי מגיע לו 800 והוא באמת זוכה למאה אחוז מההטבה.
אוריאל שניאור: אנחנו לא יודעים כמה הוא משתמש ובפועל לצורך העניין הוא השתמש ב-800 אבל היתה לו קריאה משוערת של 700 בהתבסס על השימוש הקודם שלו.
אוריאל שניאור: לכן כתבו לו צריכה משוערת 700 והוא עדיין ניצל את ההנחה.
אוריאל שניאור: מה שקורה במאי יוני כאשר עושים קריאה אמיתית ומגלים קריאת המונים קפצה הרבה יותר מאשר שיערו אז מתקנים את ההפרש של הצריכה ואז יוצא כביכול הוא צרך 900 באותם חודשיים, בעוד שבפועל הוא צרך עדיין 800 כמו בחודשים הקודמים וכמו בחודשים שלאחר מכן.
אוריאל שניאור: הוא היה זכאי להנחה של מאה אחוז.
אוריאל שניאור: אבל הוא הצליח לנצל באותו חשבון רק 87.5%.
אוריאל שניאור: ככה זה ממשיך, גם בחודש הבא שזה חודש משוער.
אוריאל שניאור: שוב לא יודעים מה שינוי הצריכה שלו בפועל.
אוריאל שניאור: מעריכים לו שהוא משתמש כמו בתקופה הקודמת.
אוריאל שניאור: בואו נגיד שבחשבונית מרץ אפריל היתה הערכת חסר.
אוריאל שניאור: וקבעו שהצריכה המשוערת היא 700 למרות שבפועל היא היתה 800.
אוריאל שניאור: לכן בחשבונית של מאי יוני מתקנים את אותה הערכת חסר בהתאם לקריאה הרגילה ואז קובעים שהצריכה היא צריכה של 900 למרות שבפועל באותם חודשיים נעשתה צריכה רק של 800.
אוריאל שניאור: ואז יוצא שכביכול אותו בן אדם שהשתמש ב-800 והיה זכאי למאה אחוז ניצול של ההטבה הוא כאילו צרך 900.
אוריאל שניאור: זה לא שהוא צריך 900.
אוריאל שניאור: הביאו לו את המאה מהחודש הקודם.
אוריאל שניאור: על המאה האלה עכשיו הוא משלם כסף שהוא לא היה אמור לשלם.
אוריאל שניאור: הוא היה אמור לקבל על זה את ההטבה.
אוריאל שניאור: זה אני נותן במצב כאילו הכי זה, כשאנחנו מדברים פה על חשבונות באמת עם צריכה טיפה גבוהה יותר אז אנחנו מגיעים למצבים הרבה יותר קיצוניים שבן אדם נמצא לא בהפרש של מאה אלא בהפרש של הרבה יותר ממאה.
אוריאל שניאור: והוא נאלץ לשלם בחשבונית מסוימת מה שהוא לא אמור היה לשלם לו היתה קריאת מונה רגילה.
ליה שמטוב: מה שקורה שצריכה משוערת שלו, בשנה הוא יכול לקבל הנחה על 4800 והוא בפועל השתמש ב-4800 אבל קיבל הנחה של 50% רק על 4700 ועל מאה הוא שילם את המאה אחוז.
יואל חסון: שמי יואל מיכלסון.
יואל חסון: אני מנהל המחלקה לצרכנות ותעריפים באגף השיווק של חברת החשמל ואני אחראי על כל הנושא של קריאת המונה, עריכת החשבונות והגבייה.
יואל חסון: כמו שהבאתם סך הכול, כפי שאמרתי אנחנו מבצעים כל חודשיים קריאה.
יואל חסון: ובהתאם לאמות המידה אנחנו גם רשאים מדי פעם לעשות הערכות צריכה מסיבות שונות.
יואל חסון: חלק מהמונים הם בתוך הדירות שאי אפשר להגיע אליהם.
יואל חסון: מגיעים לדלת, אין אף אחד בבית.
יואל חסון: בדרך כלל מגיעים בשעות הבוקר.
יואל חסון: אז החשבון נערך על פי הערכה.
יואל חסון: יותר מ-85% מהחשבונות נערכים על פי קריאה למעשה, בפועל.
יואל חסון: כפי שהבאתם דוגמה שלקוח במקרה מסוים  יכול בחישוב שנתי אולי להפסיד יש מקרים  הפוכים, שאם היתה לו הערכה גבוהה בהתחלה, הוא צרך 600 קוט”ש בחודשיים בפועל ועשו לו הערכה וההערכה היתה 800 קוט”ש או אלף קוט”ש אז הוא קיבל יותר.
יואל חסון: זה היה בקיץ, עשו לו הערכה.