GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ברהן מלדה: לפעמים משאירים מיטה פנויה למקרה חירום.
דפנה מושיוב: בגדול, יש דירות.
דפנה מושיוב: אין בעיה של מקום.
ברהן מלדה: בחיפה משאירים שתי מיטות למקרה שהוא דחוף.
ברהן מלדה: אני רוצה לומר, שאנחנו מסתכלים על החברה האתיופית כחפץ שצריך לעשות איתו משהו.
ברהן מלדה: זיוה אמרה קודם: צריך לקחת אותם ולעשות איתם משהו.
ברהן מלדה: מדובר באנשים.
ברהן מלדה: הטיפול ניתן למי שרוצה לא מכריחים אותם.
זיוה מקונן-דגו: אבל מדובר בפיקוח נפש.
דפנה מושיוב: כאשר מדובר בפיקוח נפש מדובר בנשים שאנחנו רוצים להציל את חייהן.
ברהן מלדה: לא לגבי הגבר לטיפול.
ברהן מלדה: עובד סוציאלי לא יכול לכפות על הגבר להגיע לטיפול.
שלמה מולה: אנחנו לא אמרנו שתביא אותם באזיקים לסדנאות.
שלמה מולה: אתה צריך לגרום לכך, שמי שצריך להגיע לסדנה יידע שזה משתלם לו וזה כדאי לו.
שלמה מולה: צריך לבנות תוכנית שתהיה אטרקטיבית,מעניינת, שהגבר בא אליה גם לכייף.
שלמה מולה: אם אתה מאיים עליו ואומר: אם אתה לא בא, אני לוקח אותך למשטרה, הוא לא יבוא.
ברהן מלדה: מבחינה הקהילה האתיופית, הוצאה של גבר מהבית זה משהו שלא היה מוכר.
זיוה מקונן-דגו: גם רצח לא היה מוכר.
שלמה מולה: כאשר אני הייתי בסוכנות, אני בניתי תוכניות והגברים היו עומדים בתור כדי לבוא ולהשתתף בסדנאות.
שלמה מולה: כאשר היו אסיפות קהילה כל הקהילה היתה מגיעה.
דני דנון: אני מעביר את רשות הדיבור לסגה מלכו, נציגת רשות השידור.
סגה מלכו: אני מנהלת רשת א' בקול ישראל.
סגה מלכו: אני סיקרתי במשך שנים את נושא האלימות.
סגה מלכו: לצערי הרב, שום שינוי לא קרה.
סגה מלכו: ישבנו 10-15 שנה, ושום דבר לא קרה.
סגה מלכו: אני רוצה להגיד משהו לגבי אלימות.
סגה מלכו: כמה מהמשרדים ניסו להעביר הסברה ביחד.
סגה מלכו: אני ניהלתי את רדיו רקע בשפה האמהרית עד לפני שנתיים.
סגה מלכו: היום אני עדיין משדרת.
סגה מלכו: אני יכולה לומר, שלא התחשבו בכלל בקוד התרבותי.
סגה מלכו: אני דיברתי עם כמה אנשים ואמרתי, שזה לא לפי הקוד התרבותי.
סגה מלכו: לקחו משפט בעברית ותרגמו אותו כמו שהוא.
סגה מלכו: התרגום הזה כל כך מאיים בשפה האמהרית.
סגה מלכו: דבר נוסף - פרסמנו מספרי טלפונים, אנשים התקשרו מייד, ולא היה מי שיענה.
סגה מלכו: היו פונים אליי ואומרים: שמענו את השידור שלך, צלצלנו ולא היה אף אחד שיענה.
סגה מלכו: אני ביוזמתי צלצלתי, ולא היה מי שיענה לטלפון.
סגה מלכו: אם היה כבר מי שיענה, זה לא היה בשה האמהרית.
ציפי חוטובלי: האם את מדברת על מספרי טלפון של מרכזי סיוע?
סגה מלכו: כן.
סגה מלכו: לא היתה תשובה.
סגה מלכו: בנוסף, הקהילה התקוממה נגד הפרסום.
סגה מלכו: הפרסום נשמע כאילו מעודד אלימות במקום לתת מענה או לעזור לאישה שתבוא לקבל מענה.
סגה מלכו: היתה תוכנית בטלוויזיה בערוץ 140 בהט ו-YES בדיוק באותה מתכונת: היו מראים אישה שיש לה פנס בעין ואמרו: אם הוא מכה אותך, אם הוא לא נותן לך לצאת לחברות, תבואי להתלונן.
סגה מלכו: זה לא הולך עם הקהילה שלנו.
סגה מלכו: יש לנו קודם תרבותיים משלנו.
סגה מלכו: כמו ששלמה אמר, אנחנו מגיל 16 פה, התחנכנו פה, ועדיין הדבר הזה לא מתקבל על הדעת.
ציפי חוטובלי: כלומר, הקמפיינים נהגו על ידי אנשים שלא מכירים בכלל את התרבות האתיופית.
ברוך שמעון: זה לא נכון להציג את זה ככה.
סגה מלכו: אני הערתי שהקוד התרבותי צריך להיות מובן.
סגה מלכו: היום יש לי תוכנית פעם בשבוע בערוץ 33.
סגה מלכו: לא כל עובד סוציאלי מתמחה באלימות במשפחה.
סגה מלכו: אתם מדברים על 200 עובדים סוציאליים.
סגה מלכו: רונית סלומון מנתניה היא היחידה שמתמחה בתחום של אלימות במשפחה.
דפנה מושיוב: יש 200 עובדים סוציאליים בתחומים שונים.
דפנה מושיוב: שאלו כמה תקנים יש בכלל.
דפנה מושיוב: בתחום של האלימות נאמר כאן כמה תקנים יש.
ציפי חוטובלי: 10 תקנים.
סגה מלכו: בתחום האלימות יש רק אחת – רונית סלומון.
ברהן מלדה: לא נכון.
ברהן מלדה: יש אחד בעפולה, בבאר שבע, באשדוד, בנתניה, בירושלים.
ברהן מלדה: זה לא נכון לבוא ולהציג דברים לא נכונים.
ציפי חוטובלי: בכמה אנשים מדובר?
ברהן מלדה: יש 12 משרות, בהם עובדים 24 עובדים.
ברהן מלדה: לא מדובר במשרות מלאות, אבל זה לא נכון להגיד שיש רק עובדת סוציאלית אחת שהתמחתה באלימות.
ברהן מלדה: רונית היא המומחית היחידה שהיתה בהתחלה.
סגה מלכו: זה מה שאני יודעת.
סגה מלכו: לגבי המשטרה – נאמר קודם שבכל תחנה יש דוברי אמהרית.
סגה מלכו: זה לא נכון.
סגה מלכו: אין בכל תחנה, אלא רק איפה שיש ריכוז גבוה של עולים.
סגה מלכו: מדובר בשוטר שמקבל את התלונה, ולא אחד שמדבר בשפה שהיא יכולה להבין, עם רגישות לתרבות, אחד שיכבד אותה ויבין, ולא אחד בעל סמכות.
סגה מלכו: יש לנו קודים תרבותיים שונים.
סגה מלכו: יש לנו זקני עזרה שעוזרים מאוד.
סגה מלכו: זקני העדה ממלאים תפקיד חשוב.
סגה מלכו: דנה:     	עדיין?
סגה מלכו: במשך 20 שנה ארגון ג'וינט וארגון בהלצ'ין נתנו עזרה, כי היה מקובל שכאשר יש סכסוך בין בני זוג זקני העדה בשילוב עם הקייסים באים ומשלימים, ואם לא בני הזוג נפרדים בדרך השלום.
סגה מלכו: היום הדבר הזה לא קיים.
ברהן מלדה: דפני, אתם הכשרתם 40 זקני עדה כאלה.
ברהן מלדה: הם היו לכלי עזרה.
ברהן מלדה: הזקנים האלה הם לא הפתרון, אבל הם יכלו להיות כלי מסייע לפתרון.
ברהן מלדה: אתם לקחתם את התקציב משלמה.
ברהן מלדה: אני נפגשתי עם ממו עזרא לפני שבוע כתוצאה מהסיפור שהיה ברמת אליהו.
ברהן מלדה: הוא אמר לי: אני רוצה לעזור.
ברהן מלדה: הם קיבלו תעודות ממשרד הרווחה, הכשרתם אותם בחיפה, ועכשיו הם התאדו.
ברהן מלדה: אמרו: אין לכם עבודה הוליסטית.
סגה מלכו: אני מנהלת שידור "שיחות עם מאזינים" בכל יום רביעי.
סגה מלכו: אחרי רצח זקני העדה מזדעזעים ומדברים על השירות שלהם.
סגה מלכו: אני חושבת, שזה דבר שיכול לעזור.
סגה מלכו: אני לא מזלזלת בכך שצריך שיהיה טופס בשפה האמהרית, אבל כמה מהאוכלוסייה יודעים לקרוא ולכתוב?
סגה מלכו: זאת השאלה.
סגה מלכו: רוב הקהילה לא יודעת לקרוא.
סגה מלכו: לכן, לשידור באמהרית היה מעל 60% האזנה.
סגה מלכו: בנוסף, צריך להיות בקו חם 24 שעות דובר אמהרית.
סגה מלכו: רצח לא מתבצע בשעות מסוימות.
סגה מלכו: במקודי קליטה אין אף עובד סוציאלי או איש מקצוע שייתן מענה.
סגה מלכו: אני באתי היום להשמיע את הדברים, כי לאורך השנים אני סיקרתי, דיווחתי, ואני רואה מצב יותר גרוע ואין פתרון.
סגה מלכו: אני חושבת, שצריך לחשוב ולהבין את הקוד התרבותי.
סגה מלכו: אני לא מזלזלת באנשי מקצוע, אבל לכל קבוצה יש את הצרכים שלה.
סגה מלכו: תקשיבו ותבינו.
סגה מלכו: לא יכול להיות מצב היום, שבו אישה אתיופית תשב מול גבר ותספר על אונס שהיא עברה.
ציפי חוטובלי: לדיון הזה יש חלק נוסף בנושא תקיפה מינית, ואנחנו תיכף נעביר את רשות השידור לנציגות שבאו לדבר בנושא הזה.
ציפי חוטובלי: אני רוצה להעיר הערה בנוגע לקו חם באמהרית.
ציפי חוטובלי: אני חושבת, שכולנו צריכים לצאת מכאן עם ידיעה ברורה שהנושא הזה מטופל – נושא של מתן מענה טלפוני במוקדי חירום באמהרית לנשים שרוצות לפנות.
ציפי חוטובלי: גברתי נציג משרד הרווחה, אני חושבת שאתם הייתם מופקדים על קווי החירום.
ציפי חוטובלי: מה אתם יכולים להבטיח לנו בישיבה הזאת, כדי שנוכל לדעת שאת הנושא הזה קידמנו מהישיבה הזאת?
דפנה מושיוב: אני אבדוק את הנושא של קווי החירום, ואני אחזור לוועדה.
דפנה מושיוב: אני רוצה להעיר בנושא של השמאגלות.
דפנה מושיוב: בהלצ'ין אכן היה ממומן בעבר באמצעות הג'וינט ומשרד הרווחה.
דפנה מושיוב: חשוב לציין, שהמטרה בתקופתו של דוד יוסף היתה כתיבה של הסכמי גירושין עבור משרד הדתות.
זיוה מקונן-דגו: זה לא מדויק.
זיוה מקונן-דגו: זה היה גם כדי לגשר.
דפנה מושיוב: יש הבדל בין גישור לבין כתיבת מסמך, כי ברבנות יש קושי עם הסדר הגירושין.
דפנה מושיוב: הנושא של יישוב סכסוכים מתחבר למרכזים ליישוב סכסוכים אוניברסאליים, שבהם יש גם את יוצאי אתיופיה שמקבלים את ההכשרה המתאימה והם חלק מהקהילה הרחבה יותר.
דפנה מושיוב: אני רוצה לציין, שבנושא של אלימות בתוך המשפחה חשוב להבין, שלאנשים שעוסקים בתחום הזה אין ביטוח.
דפנה מושיוב: יכולה להיות נרצחת, שבני משפחתה יכולים לתבוע את הבן אדם על "מל פרקטיס".
דפנה מושיוב: לכן, צריך להבדיל בין המרכיב המקצועי לבין המרכיב ההתנדבותי.
דפנה מושיוב: בעידן של התמחויות מקצועיות צריך להיעזר יותר בעובדים הסוציאליים דוברי השפה.
זיוה מקונן-דגו: לא נכון.
דפנה מושיוב: אני רוצה להגיד את זה במובן, שלא עושים את זה לבד, ויש ביניהם אנשים שמוצאים את השילוב בין העבודה של  השמאגלה ובין העבודה של העובד הסוציאלי.
דפנה מושיוב: צריך לשמור על האיזון הדק הזה, וזה כדי למנוע תביעות משפטיות, כי לאנשים אין במדינת ישראל סטאטוס מקצועי.
דני דנון: חה"כ מיכאלי, בבקשה.
אנסטסיה מיכאלי: אדוני היו"ר, זה דיון ראשון שאני משתתפת בו.
אנסטסיה מיכאלי: שיהיה לך בהצלחה.
אנסטסיה מיכאלי: כבר הצלחת להיכנס ברגל ימין עם דיון מאוד חשוב ורלוונטי ביחד עם יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה, במיוחד לאחר שבוע שבו היתה כל כך הרבה תקשורת בנושא של היום הבינלאומי למאבק בנשים.
אנסטסיה מיכאלי: זה דיון כל כך רלוונטי, במיוחד אחרי פרסום נתונים של מקרי אלימות נגד נשים, במיוחד בעדה האתיופית.
אנסטסיה מיכאלי: אם אנחנו משווים 15% של אותן נשים שנרצחו לעומת 1.5% של כלל אוכלוסיית מדינת ישראל, אנחנו רואים שזאת מכה שצריכה להדליק נורה אדומה ולפעול ברמה ממשלתית, לבנות תוכנית כוללת על ידי שיתוף פעולה של כמה משרדים.
אנסטסיה מיכאלי: כאן צריכים להתגייס למאבק משותף לבניית קונספט לקידום הנושא הזה.
אנסטסיה מיכאלי: אני שמעתי את דברי האישה המדהימה, שהכרתי בראשות השידור, סגה מלכו, שאמרה בצורה הכי ברורה: כל מה שנעשה עד היום נעשה בחוסר הבנה מוחלט של כל המנטאליות של המגזר האתיופי.
אנסטסיה מיכאלי: אני שייכת למגזר של עולים מברית המועצות.
אנסטסיה מיכאלי: ראיתי כמה קמפיינים בנו שם חברות ישראליות, שלא הבינו איך בנוי המגזר הרוסי, איך בנויות המנטאליות והשפה.
אנסטסיה מיכאלי: לא היתה ידועה הבעיה של השפה האמהרית, שהרבה אנשים לא יודעים לקרוא אותה.
אנסטסיה מיכאלי: כלומר, הקמפיין צריך להיות בנוי ברמה של שמיעה וראייה.
אנסטסיה מיכאלי: צריך לחשוב על זה, ולקחת אנשי מקצוע.
אנסטסיה מיכאלי: אני הקמתי שדולה לקידום זכויות המשפחה, ואני אשמח לשתף פעולה ביחד איתכם ולבנות את הקונספט הזה במשותף, כולל כל המגזרים.
אנסטסיה מיכאלי: גם במגזר של דוברי רוסית קיימת הבעיה, והנתונים פורסמו לפני שבוע.
אנסטסיה מיכאלי: כל אחד מכן מוזמן לראות את הנתונים במסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שעושה עבודה מצוינת בשבילנו בכנסת.
אנסטסיה מיכאלי: אני מודה גם לשלמה מולה שנתן ספקטרום רחב של כל הבעיה.
אנסטסיה מיכאלי: הוא מכיר אותה לעומק.
אנסטסיה מיכאלי: אני מתגוררת בראשון לציון.
אנסטסיה מיכאלי: הגיע אלי ילד הביתה – הבן שלי, ואמר לי: אמא, לילדה בכיתה שלנו אין אמא יותר.
אנסטסיה מיכאלי: נרצחה אמא של שמונה ילדים, והילדים של הכיתה עד היום עם כאב נורא שאיבדו שמונה ילדים שהיו בבית הספר.
אנסטסיה מיכאלי: הרבה מאוד ילדים מגיעים לרמת אליהו, לבית הספר הדתי ששלושה מהילדים שלי לומדים שם.
אנסטסיה מיכאלי: עד היום אף אחד לא הסביר להם מה קרה.
אנסטסיה מיכאלי: אני הכרתי את התוכנית "קשרים" של משרד הרווחה, שפועלת בקרב אוכלוסיית העולים בכלל, וכך גם את התוכנית "זוגיות במעבר" של הסוכנות היהודית, המיועדת לזוגות עולים מאתיופיה.
אנסטסיה מיכאלי: הבנתי שהתקציב כבר לא קיים.
אנסטסיה מיכאלי: תמיד כאשר יש בעיות, כולנו מתרכזים ועוזרים.
אנסטסיה מיכאלי: כאשר מדובר בפעילות שוטפת, אנחנו חלשים.
אנסטסיה מיכאלי: זה חבל מאוד.
אנסטסיה מיכאלי: צריך כאן לבדוק שיתוף פעולה של המשרד לביטחון פנים.
אנסטסיה מיכאלי: התקציב הוא לא גומי, אבל כאן אנחנו צריכים להקדיש תשומת לב לפעילות הסברה ומניעה.
אנסטסיה מיכאלי: צריך להגיע לכל אישיה אתיופית, בשיטות שאת הקדשת בצורה מקצועית מאוד.
אנסטסיה מיכאלי: את חייבת להיות בוועדה הזו למען המטרה הזאת – לעצור את האלימות נגד נשים ככלל במדינת ישראל.
אנסטסיה מיכאלי: צריך לתת תמיכה לא רק למשרד הקליטה.
אנסטסיה מיכאלי: שמעתי שמשרד הקליטה נותן מענה לאותם זוגות צעירים שמגיעים לכאן.
אנסטסיה מיכאלי: על פי הסטטיסטיקה, משפחות של עולים מאתיופיה הן משפחות עם הרבה מאוד ילדים.
אנסטסיה מיכאלי: במדינת ישראל בכלל אין התייחסות לכך: לקשיים איתם מתמודדות הנשים האלה, למצוקה הקיימת לאותם ילדים במשפחות.
אנסטסיה מיכאלי: מי נותן מענה לאותם ילדים שאין להם אבא ואמא יותר?
אנסטסיה מיכאלי: אבא יושב בבית סוהר ואמא לא קיימת יותר.
אנסטסיה מיכאלי: מי נותן מענה?
אנסטסיה מיכאלי: אני אשמח לשתף פעולה גם במסגרת השדולה וגם במסגרת שיתוף הפעולה בין הגופים השונים.
דני דנון: שלמה אקלה, בבקשה.
שלמה סלומון אקלה: אני מנהל את המרכז למורשת יהדות אתיופיה.
שלמה סלומון אקלה: אני באתי לפני 33 שנה.
שלמה סלומון אקלה: לפני 28 שנה היו פה בירושלים כל הגופים, ואני אמרתי שצריכה להיות תוכנית קליטה ליהודי אתיופיה.
שלמה סלומון אקלה: אחת מהנשים שהיתה בתפקיד חשוב אמרה: הם אנשים טובים.
שלמה סלומון אקלה: אנחנו נקלוט אותם איכשהו.
שלמה סלומון אקלה: דיברו על הקודים התרבותיים, על השוני התרבותי, על המוצא שלנו, על האורח חיים שבו זקני העדה ניהלו את החיים של יהודי אתיופיה באתיופיה, על היכולות שלהם להשכין שלום בתוך המשפחה ולמנוע את מקרי האלימות.
שלמה סלומון אקלה: יש מומחים גדולים מאיתנו, שיודעים את המורשת שלנו ואת התרבות שלנו,  והם רוצים לטפל בקהילה שבאה מרקע תרבותי שונה על פי תפיסתם המודרנית.
שלמה סלומון אקלה: זו הטעות.
שלמה סלומון אקלה: בגלל זה קורים הדברים האלה.
שלמה סלומון אקלה: משנת 1996 טיפלנו ב-2,413 זוגות.
שלמה סלומון אקלה: אם לא היו מעורבים זקני העדה, כמה מנשות אתיופיה יכלו להירצח.
שלמה סלומון אקלה: מתוך הזוגות האלה 1,210 הגיעו להסכם שלום בית, המשיכו את החיים המשותפים, ילדו ילדים ומגדלים את הילדים שלהם בכבוד.
שלמה סלומון אקלה: היו גם זוגות שהתגרשו בהסכמה, כאשר שני הצדדים מביאים את המשפחות שלהם, כפי שהיה נהוג שם, ואז אין מקרי אלימות, יש טיפול נכון בילדים, יש ביקורים של הבעל וזה מחזיק מעמד.
שלמה סלומון אקלה: מיליון שקל תקציב אינו יותר חשוב מנפש אחת של אישה.
שלמה סלומון אקלה: אנחנו הפסקנו את הפעילות מנובמבר 2008, למרות שיש זקני עדה שעובדים בתחומים שונים.
שלמה סלומון אקלה: הבקשה שלנו היתה, להחזיר הוצאות מינימאליות לאותו זקן, שמקבל 800 שקלים בחודש על העבודה המקודשת הזאת.
שלמה סלומון אקלה: אנחנו לא מדברים רק על הצלת נפשות.
שלמה סלומון אקלה: ברגע שהמשפחה מתגרשת הילדים הולכים לאיבוד.
דני דנון: מתי נפסק התשלום?
שלמה סלומון אקלה: בנובמבר 2008 אנחנו הפסקנו את זה.
שלמה סלומון אקלה: בשנת 2003 משרד הרווחה והג'וינט הפסיקו זאת.
שלמה סלומון אקלה: הג'וינט לא יכול לממן את התוכניות לכל החיים, אבל יש מדינה.
שלמה סלומון אקלה: אנחנו עובדים בצמוד לבתי הדין הרבניים, לבית המשפט לענייני משפחה.
שלמה סלומון אקלה: כל הסיכומים של אותם שמאגלות מקובלים על ידי אותן מערכות, גם על מרכזי הרווחה בכל הארץ.
שלמה סלומון אקלה: מירה קידר היא אישה מאוד איכפתית.
שלמה סלומון אקלה: ביחד איתה פיתחנו את הנושא של הכשרת שמאגלות בתוך מרכז קליטה.
שלמה סלומון אקלה: אנחנו נותנים טיפול ממוקד ומקומי לאותם עולים ועולות שנמצאות במרכזי הקליטה.
דני דנון: אנחנו רוצים לעבר לשני הנושאים הבאים: הטרדה המינית ומחסומי השפה בפרוצדורה המשפטית.
דני דנון: מיכל רוזין, האם את יכולה להציג את הדברים?
מיכל רוזין: אני מיד העביר את זכות הדיבור למירי מדעי, שהיא רכזת ליווי בהליך הפלילי במרכז הסיוע שלנו בתאיר בשפלה.
מיכל רוזין: אני רוצה להגיד שההפרדה הזאת, גם במסמך של מרכז המחקר והמידע של הכנסת, שאני מאוד מעריכה את עבודתם, כך שלא נמצא כל הנושא של אלימות מינית בתוך מסמך שנקרא "אלימות נגד נשים בקהילה האתיופית" וגם פה בדיון, זה בעייתי.
מיכל רוזין: אלימות מינית ואלימות פיזית זה חלק מספקטרום של אלימות, שהקצה הוא הרצח.
מיכל רוזין: אין ספק, שהרצח הוא קצה של אלימות רחבה שהיא לאורך כל הספקטרום.
מיכל רוזין: חשוב להגיד את זה.
מיכל רוזין: אני אתן למירי להציג את הנתונים ואת העבודה שהיא עושה בשטח עם הקהילה.
מרים מדעי: אנחנו מגדירות את הפגיעות המיניות כרצח הנפש.
מרים מדעי: אני עובדת במרכז הסיוע ברחובות.
מרים מדעי: אצלנו יש 8 ריכוזים גדולים של אוכלוסייה אתיופית מרחובות, אשדוד, אשקלון, רמלה, קריית מלאכי, לוד, גדרה ויבנה.
מרים מדעי: יש 9 מרכזי סיוע בכל הארץ, אבל אני מתמקדת באזור שלי.
מרים מדעי: הנתונים הם מאוד מטרידים.
מרים מדעי: בין השנים 2004 ל-2010 אני באופן אישי ליוויתי 34 נשים, נערות וילדה אחת שנפגעו מאלימות מינית, ואני לא מדברת על הטרדה מינית אלא על הרף העליון של עבירות המין.
מרים מדעי: אנחנו מלוות אותן מהשלב של התלונה במשטרה, בפרקליטות, בבית המשפט, ונמצאות איתן גם כאשר הפוגע יושב בכלא וגם לאחר שהוא יוצא מן הכלא, עם הבעיות הייחודיות לתקופה הזאת.
מרים מדעי: אני רוצה לסקור בקצרה מספר מאפיינים.
מרים מדעי: רוב המוחלט של הפגיעות המדווחות נעשו על ידי פוגע בן העדה.
מרים מדעי: ברוב הפגיעות הופעלה אלימות פיזית קשה ביותר של הפוגע על הנפגעת.
מרים מדעי: היה לנו מקרה קיצוני של אישה שעברה אונס מאוד אכזרי עם שבר בלסת, אשפוז ממושך וניתוח מסובך.
מרים מדעי: בחלק גדול מהמקרים הנפגעות נכנסו להריון ונאלצו לבצע הפלה.
מרים מדעי: דיברו כאן קודם על הקודים התרבותיים וכמה קשה לנשים לדבר.
מרים מדעי: גם בוועדה להפסקת הריון הנשים האלה נאלצו לספר את מה שקרה להן בבושה גדולה מאוד.
מרים מדעי: אנחנו מלוות אותן בדרך הזו יד ביד.
מרים מדעי: מיד לאחר הפגיעה מתחילה מסכת של לחצים ושכנועים מטעם המשפחה של הפוגע על משפחתה של הנפגעת, כאשר הוא מלווה בזקני העדה והקייסים, על מנת לבטל את התלונה.
מרים מדעי: מה שחשוב להבין הוא, שברוב המקרים המשפחה איננה יודעת את מה שהאישה עברה.
מרים מדעי: יש כאן הפרה ברגל גסה של הפרטיות של הנפגעת.
מרים מדעי: זה מגיע לממדים מאוד קשים.
מרים מדעי: נשים נאלצו לעזוב את בית משפחתן מפאת הלחצים האלה.
מרים מדעי: חשוב לציין, שזקני העדה והקייסים שותפים לכל מסכת השכנוע הזאת.
מרים מדעי: בגלל שהפוגעים נמצאים באוכלוסיית סיכון, הנפגעות האלה נאלצות לעבור בדיקות של איידס וצהבת נגיפית, כולל קבלת טיפול מונע, שהוא טיפול עם תופעות לוואי מאוד קשות שצריך להתמודד איתן יחד עם התוצאות המיידיות של האונס.
מרים מדעי: חלק גדול מהנפגעות הן עובדות קבלן, שנפגעות במקום העבודה.
מרים מדעי: לדוגמא, עובדת קבלן בנמל אשדוד שנפגעה על ידי בכיר בנמל.
מרים מדעי: הדבר הראשון שהקבלן עושה – כי הוא יודע שהיא תתחיל עכשיו לבזבז ימים על התלונה וכו' – הוא מפטר אותה.
מרים מדעי: המקום שבו היא נפגעה ממעט לקחת אחריות.
מרים מדעי: רוב התיקים האלה הם תיקים שלא הגיעו למיצוי משפטי.
מרים מדעי: הם נסגרו מחוסר ראיות, כיוון שאף אחד מהחברה לא היה מוכן לשתף פעולה ולמסור עדות על משהו שקרה לעובדת קבלן.
מרים מדעי: זאת תופעה מאוד קשה.
מרים מדעי: אני חייבת לומר משהו בנוגע למשטרה.
מרים מדעי: אין סיכוי שנפגעת עבירת מין תשב מול מתורגמן גבר.
מרים מדעי: לאלה שדוברות עברית המשטרה מיד מצמידה מתורגמן אתיופי.
מרים מדעי: הן לא רוצות בכך.
מרים מדעי: הם מתביישות שזה יגיע הלאה.
מרים מדעי: הן רוצות שזה יישאר בתחומן.
מרים מדעי: הן לא רוצות מישהו מהעדה, והמשטרה מאוד דוחפת לדבר הזה.
מרים מדעי: הרבה פגיעות מיניות בקרב בנערות אתיופיות מלווה בשימוש באלכוהול.
ציפי חוטובלי: משקים אותן באלכוהול לפני כן.
מרים מדעי: כן.
מרים מדעי: זה גם באצטלא של בילוי.
מרים מדעי: גם היא אומרת שהיא לא שותה, מבקשים ממנה שתשתה.
מרים מדעי: כמובן שיש לכך השלכות משפטיות אחר כך, כי מלבד הסימנים הפיזיים היא לא יודעת להגיד מי זה היה, מה היה ואיך היה.
מרים מדעי: לגבי המשטרה – יש דעה קדומה שאם האישה היא אנגליה אז צריך להביא לה מתורגמן אנגלי.
מרים מדעי: אם היא ערבייה, להביא לה חוקר ערבי.
מרים מדעי: אם היא אתיופית, צריך להביא לה חוקר אתיופי.
מרים מדעי: צריך לשאול מה היא רוצה, במה היא בוחרת.
מרים מדעי: אי אפשר להכריח אותה.
ציפי חוטובלי: אבל היתה כאן קודם הנחת עבודה, שאישה חייבת להיחקר בידי אישה.
עודד מזרחי: זה בנושא של עבירות מין.
מרים מדעי: אין חוקרות אתיופיות בתחום של עבירות מין.
מרים מדעי: כאשר באתי עם נפגעות אתיופיות לתחנת רחובות, מיד שלפו את חוקרת הנוער, שלא היתה לה הכשרה כי היא מטפלת בקטינים.
מרים מדעי: היא זו שחקרה את אותה אישה.
ציפי חוטובלי: הסקירה שלך מאוד מזעזעת וחשובה.
ציפי חוטובלי: את יודעת על מה שמדווח.
ציפי חוטובלי: עד כמה יש לכם יכולת להגיע לכלל הנשים ולהוציא פגיעות החוצה?
ציפי חוטובלי: מנית המון דברים שהם לא בסדר ולא נכונים.
ציפי חוטובלי: מהי ההמלצה האקוטית שלך, שאפשר דרכה לסייע במניעת תקיפה מינית או בטיפול ביום שאחרי?
מרים מדעי: אצל הנשים מהמגזר האתיופי יש חוסר ידע בסיסי לגבי הגדרה של מה זה עבירות מין במדינת ישראל.
מרים מדעי: רוב הנשים מעל גיל 35 או 40 לא יודעות שדברים מסוימים במדינת ישראל מהווים עבירת מין, בעיקר בין בני זוג ובין בת לאב.
זיוה מקונן-דגו: סליחה?
מיכל רזין: כלומר, את יכולה להגיד לא לבעלך.
זיוה מקונן-דגו: אבל מה זאת אומרת בין האב לבת?
מרים מדעי: אמרה לי אמא של ילדה בת 15 שנפגעה מינית על ידי אביה: "אבל ככה הוא אוהב אותה".
ציפי חוטובלי: אין ספק, שזה לא מייצג.
מיכל רוזין: זה קיים בכל הקהילות ובכל החברות, לצערנו הרב.
זיוה מקונן-דגו: זה חשוב להגיד את זה.
מיכל רוזין: חשוב להגיד, שהנשים האלה יודעות את הזכויות שלהן, הן לא מכירות את גופי הסיוע שיכולות לבוא לעזרתן.
מיכל רוזין: מצד שני, הן מביעות אי אמון במוסדות הקיימים ובגלל זה הן נמנעות מלהגיש תלונות.
מיכל רוזין: לפחות בקרב בני הנוער אני יכולה לומר, שאנחנו פועלים במסגרות חינוך פורמאליות ולא פורמאליות בסדנאות חינוך והעלאת מודעות.
מיכל רוזין: לגבי הנשים הבוגרות יותר – אנחנו מאמינות שאם יינתנו לנו המשאבים לעשות סדנאות של העלאת מודעות בנושא של פגיעה מינית, אנחנו נעשה את זה במקצועיות רבה.
זיוה מקונן-דגו: האם יש עובדות יוצאי אתיופיה?
מרים מדעי: יש לנו עובדות סוציאליות אתיופיות באזור גדרה ורחובות, שעברו קורס אצלנו במרכז לטיפול בנפגעות תקיפה מינית.
מרים מדעי: היינו רוצים שיהיו יותר.
דני דנון: האם אתן גם מפעילות קו חם?
מיכל רזין: כן.
מיכל רזין: במרכז הסיוע נגב לנערות יש רכז אתיופית שהיא עוסקת בקהילה ומכינה תוכניות מניעה וחינוך.
סגה מלכו: כמה שעות ביום היא עובדת?
מיכל רוזין: היא עובדת במשרה מלאה.
מיכל רוזין: לגבי הקו – ישנה בעיה.
מיכל רוזין: יש לנו קושי רב לגייס מתנדבות.
מיכל רוזין: קווי הסיוע של מרכזי הסיוע הם קווים המופעלים על ידי מתנדבות, שעוברות אצלנו קורס של חצי שנה ועובדות בהתנדבות.
מיכל רוזין: זה לא עובד טוב עם הקהילה האתיופית בשל הצורך בתעסוקה ואי יכולת להתפנות להתנדבות.
מיכל רוזין: לכן, אם תהיה לנו אפשרות להפעיל קו 24 שעות ביממה בשפה האמהרית עם מתנדבות מתוך הקהילה, כמו שאנחנו מפעילות קו באופן רגיל, אין ספק שזה יעשה שינוי משמעותי.
מיכל רוזין: נכון להיום אנחנו לא מצליחות לגייס מספיק מתנדבות, ואין לנו את התקציב לכך.
ציפי חוטובלי: אז אולי פשוט צריך לתקצב את זה, כך שזה יהיה קו בתקציב.
מיכל רוזין: לצערנו, אנחנו לא מצליחות לגייס משאבים על מנת לתקצב את הקו הזה.
מיכל רוזין: אנחנו נתקלות בקושי רב בנושא.
ציפי חוטובלי: מה העלות של קו כזה?
מיכל רוזין: אני יכולה להעביר את הנתון הזה בצורה מסודרת.
מיכל רוזין: אני חייבת לומר, שהגשנו כמה וכמה תוכניות כאלה לתורמים, ולצערנו לא הצלחנו לקבל תרומה.
מיכל רוזין: חשוב להגיד, שיש יתרון גדול שהקו הזה יופעל על ידי ארגוני סיוע.
מיכל רוזין: אותן נשים חוששות לפנות למשטרה, ובטח לרשויות הרווחה.
מיכל רוזין: הרבה יותר קל להן לפנות לארגוני סיוע שהם לא ממשלתיים.
מיכל רוזין: לכן, אנחנו מקבלות הרבה יותר פניות מאשר רשויות הרווחה, בייחוד מקבוצות אוכלוסייה שיותר חוששות לפנות לרשויות.
דני דנון: אני רוצה לבקש מעו"ד ישראלה גריציאני ממרכז רטמן לקידום מעמד האישה לדבר על הקושי עם הטפסים בבית המשפט.
דני דנון: אני הבנתי שיש עם זה בעיה.
דני דנון: הטפסים מנוסחים בעברית קשה, ובפועל לא ממלאים נכון את הטופס, ואז הטופס לא קביל מבחינה משפטית.
ישראלה גורן-גריציאני: אמת.
ישראלה גורן-גריציאני: אני רוצה קודם כל להודות לחה"כ חטובלי ולחה"כ דנון, שהיה קשוב לנושא הזה.
ישראלה גורן-גריציאני: לכאורה, מדובר בנושא טכני, אבל הוא מאוד מהותי.
ישראלה גורן-גריציאני: אחרי מחקר של הסטודנטים של הקליניקה שלנו לסיוע לנשים, אנחנו חושבים שמדובר בטפסים החוסמים את האפשרות של נשים להגן על עצמן באמצעות צווי הגנה.
ישראלה גורן-גריציאני: חה"כ מולה דיבר על מקרי הרצח ואמר: הם הלכו למשטרה, הם פנו לרווחה.
ישראלה גורן-גריציאני: אני בטוחה, שאף אחת מהן לא הגישה בקשה לצו הגנה.
ישראלה גורן-גריציאני: השאלה שצריכה להישאל היא, למה אף אחת מהנרצחות האלה לא הגישה בקשה.
סגה מלכו: השאלה היא, האם היא יודעת את זה.
ישראלה גורן-גריציאני: זו בדיוק הבעיה, ועליה אנחנו רוצים לדבר.
ישראלה גורן-גריציאני: אני בטוחה, שאם אותה נרצחת אתיופית היתה מגיעה עם צו הגנה לתחנת המשטרה, לא היו אומרים לה ללכת אלא היו שולחים ניידת לעצור את הבעל.
מיכל רוזין: שוב האחריות היא על האישה.
ישראלה גורן-גריציאני: אנחנו עשינו בדיקה של כל הטפסים של הליך הגשת צו ההגנה.
ישראלה גורן-גריציאני: זו משימה כמעט בלתי אפשרית לאישה שמדברת עברית למלא אותו, כיוון שיש בו המון מונחים משפטיים, הוא מלא ברובריקות, אין בו מקום לכתוב את סיפור המעשה.
ישראלה גורן-גריציאני: כל שכן לאישה אתיופית, שלעיתים לא דוברת את השפה, לעיתים היא לא יודעת לקרוא, לעיתים היא לא יודעת לכתוב, והיא מגיעה למזכירות של בית משפט הומה באנשים, ואין שם פינה שקטה לשבת ולכתוב.
ישראלה גורן-גריציאני: היא בטח לא תשב על ספסל במזכירות בית משפט עם טופס שהיא לא יודעת איך למלא אותו, ותתחיל לספר לאיזה סטודנט מאיזה קליניקה מה עבר עליה ולמה היא צריכה להגיש את הבקשה.
ישראלה גורן-גריציאני: יש המון מה לתקן.
ישראלה גורן-גריציאני: אנחנו חושבים שיש שני דברים הכרחיים שצריך לתקן: אל"ף, לצרף דף הסבר, שיסביר איך ממלאים את הטופס, מהן ההשלכות, מהם הדגשים, מה צריך למלא בכדי לקבל צו הגנה.
ישראלה גורן-גריציאני: הרבה פעמים נשים לא מגיעות למזכירות בתי המשפט אלא לרווחה או למרכזי הסיוע למיניהם.
ישראלה גורן-גריציאני: אני פחות מדברת על האיגוד, אלא על עמותות כמו "ידיד" ו"עלה".
ישראלה גורן-גריציאני: גם שם רוב האנשים לא יודעים איך למלא את הטפסים האלה.
ישראלה גורן-גריציאני: אם יהיה דף הסבר, שיסביר איך למלא את הטפסים האלה, אז עובדת סוציאלית, גם אם היא לא מתמחה בתחום אלימות במשפחה, תוכל לקרוא את דף ההסבר, את הטופס באמהרית, לשבת ולמלא אותו כמו שצריך.
ישראלה גורן-גריציאני: בפועל, גם נשים שכן אוזרות את האומץ ומוצאות פינה שקטה וסטודנטים שבמקרה דוברת אמהרית, הטופס ממולא לא טוב והרבה פעמים נדחה.
ציפי חוטובלי: מי מנסח את הטפסים האלה?
ישראלה גורן-גריציאני: משרד המשפטים.
ישראלה גורן-גריציאני: בחוק הראשי שר המשפטים הוסמך להתקין תקנות.
ישראלה גורן-גריציאני: נוסחו 12 טפסים.
ישראלה גורן-גריציאני: גם אני כסטודנטית למשפטים לא הבנתי את פרוש המילים "משיב" "מצהיר" "מוגן".
ישראלה גורן-גריציאני: בטח שאישה שמעולם לא ישבה בפקולטה למשפטים ושמעה הרצאה בסדרי דין לא תבין זאת.
ציפי חוטובלי: על מי מוטלת האחריות לתקן את זה?
ישראלה גורן-גריציאני: שר המשפטים יכול בתקנות לתקן את הניסוח.
ישראלה גורן-גריציאני: בחקיקה ראשית אפשר ורצוי לקבוע שתהיה חובה לתרגם את הטפסים.
ציפי חוטובלי: אבל מדובר פה על כך ש-90% מהאוכלוסייה בכלל לא קוראים.
ישראלה גורן-גריציאני: דיברתי על כך שצריך לתרגם, ושיהיה דף הסבר איך למלא אותו.
ישראלה גורן-גריציאני: את הטפסים האלה צריכים לשים במקומות שאנשים כן מגיעות אליהם: רשויות הרווחה, משטרה, מרכזי סיוע, ארגוני מגזר שלישי למיניהם.
ישראלה גורן-גריציאני: כאשר ירצו לבוא ולעזור למלא את זה, יהיה הסבר איך עושים את זה.
ישראלה גורן-גריציאני: יש נקודה חשובה נוספת בנוגע לנתונים.
ישראלה גורן-גריציאני: משנת 2007 מערכת בתי המשפט החליפה את מערכת המחשב שלה.
ישראלה גורן-גריציאני: מאז אין נתונים על צווי הגנה, אין נתונים על אלימות במשפחה בבית משפט.
ישראלה גורן-גריציאני: יש נתונים בבתי דין רבניים, יש נתונים של המשטרה, של הרווחה, של העיריות.
ישראלה גורן-גריציאני: בשביל לקבוע מדיניות צריכים נתונים.
ישראלה גורן-גריציאני: אני חושבת, שאפשר לנצל את המעמד כאן בכדי לבקש מהנהלת בתי המשפט שיתקנו את הבעיה במחשב.
מיכל רוזין: הם לא רוצים לחשוף את הנתונים.
מימי אמסילי: לא נכון.
ישראלה גורן-גריציאני: החלפתם את מערכת הנתונים, ואי אפשר לגזור נתונים.