GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה מולה: אני רוצה לשאול את נציגת הוות"ת, האם יש לכם, ברור לנו שזה באמת חלק, המרכיב המשמעותי ביותר באמת החסם או מה שאנחנו יודעים, בתוכניות במכינה או בשנה הראשונה, אחרי שהתקבלו, כדי שלא יפרשו.
נעה בינשטיין: האם יש נתונים לגבי זה?
שלמה מולה: רגע, לא לא לא.
שלמה מולה: השאלה שלי, האם אתם, יש לכם ייעוד או תקציב מיוחד ליוצאי אתיופיה, בכלל, התקיים דיון, שאתם רוצים מעבר למה שמשרד הקליטה או גופים אחרים נותנים תקציב ייעודי, ייחודי, אפילו כניסיון, לראות.
שלמה מולה: כי אי-אפשר להשאיר את האוניברסיטאות.
שלמה מולה: תראו, אם יש את בובי גולדברג, אז הוא יודע בדיוק, בא מהסוכנות, התרגז עליהם, אמר אני עכשיו הולך להשקיע באוניברסיטת תל-אביב, אז הוא נותן.
שלמה מולה: אם אין יהודי נדיב או בארץ או בחוץ לארץ, זאת אומרת מה שהאוניברסיטאות גם, המעט שהם עושים, זאת אומרת הוא לא, אם לא יהיו מסוגלים, היינו הך זה דרך אגב גם למכללות.
שלמה מולה: השאלה אתם, כוות"ת, האם אתם קיימתם דיון, בכלל חשבתם, לתת תקציב ייעודי לאוניברסיטאות?
שלמה מולה: תוספת תקציב.
נעה בינשטיין: התקציב הייעודי לסטודנטים ממוצא אתיופי הוא בעיקר מופנה לעניין המכינות.
נעה בינשטיין: ות"ת עשתה חשיבה ועושה חשיבה לגבי איזה מענה מערכתי יכול לעבוד הכי טוב והחסם האפקטיבי החשוב ביותר שייצרו זה באמת הכניסה למערכת ההשכלה הגבוהה.
שלמה מולה: כמה אתם שמעתם נותנים במכינות?
שלמה מולה: אתם לא נותנים.
נעה בינשטיין: התקציב של מכינות, הכולל, הוא 35 מיליון שקל.
נעה בינשטיין: התקציב הזה מתחלק גם לשכר לימוד שממומן לאתיופים ולאתיופים באופן ספציפי, יש גם תשלום נוסף של מעטפת.
שלמה מולה: את המכינות, עופר, אתה מממן, לא?
נעה בינשטיין: לא, זה אנחנו נותנים.
נעה בינשטיין: ויש תשלום מיוחד, ספציפי למעטפת, מפני שמוכר העניין הזה שלעתים דרוש סיוע מיוחד ושיעורי עזר וייעוץ ספציפי.
נעה בינשטיין: המעטפת 6,000 שקל לשנה, לכל סטודנט.
שלמה מולה: זאת אומרת, רגע, אבל גם את זה אתם נותנים לכאלה שלא עשו צבא.
שלמה מולה: היתר מקבלים,
נעה בינשטיין: לא לא, זה רק לתלמידים אתיופים במכינות.
שלמה מולה: אבל אני אומר, אני יודע מה אני שואל.
שלמה מולה: כל אלה שעשו צבא, הצבא מממן אותם, משרד הביטחון מממן.
נעה בינשטיין: חלקית.
שלמה מולה: אלה שלא הגיעו, מגיעים למכינות שלא עשו צבא, מספרם הוא לא גדול.
שלמה מולה: לכן אי-אפשר להגיד שרובם, רובם, עשו צבא.
שלמה מולה: לכן, המספר הוא הרבה יותר קטן ממה שאת אומרת.
נעה בינשטיין: אז אני אומרת שגם התשלומים של מי שעשה צבא מחולקים אחרת.
שלמה מולה: 300 סטודנטים בשנה בערך.
נעה בינשטיין: 300, במכינות יש 330,
שלמה מולה: שלא עשו צבא.
נעה בינשטיין: שלא עשו צבא, סליחה.
נעה בינשטיין: גם מי שעושה צבא, התשלום שלו במכינות מתחלק בינינו ובין הקרן להכוונת חיילים משוחררים, אז זה לא מדויק מה שאתה אומר.
נעה בינשטיין: נכון שהם משתתפים.
נעה בינשטיין: וגם התשלום של המעטפת, אם אני אדייק, הוא מתחלק בינינו, בין הקרן ובין משרד החינוך, תלוי באיזה מוסד הסטודנט לומד.
שלמה מולה: אבל אני רוצה שלאוניברסיטה תהי המוטיבציה להתגמש בקבלת סטודנטים, בסוף תנאי הקבלה ולהבטיח שהוא מגיע בשנה הראשונה, מסיים מסלול והם יכולים להיות שקטים בתחום של הסיוע והמעטפת.
שלמה מולה: אז אם אתם נותנים להם מכינה אז האוניברסיטאות באות ואומרות – אני לוקח את הטוב ביותר, לכאורה לפי זה, ואז עדיין אין פריצה.
נעה בינשטיין: זו סוגיה שעולה שוב ושוב ושוב בכל פעם שדנים בדיון של אוכלוסיות שמגיעות מרקע שונה והדילמה היא תמיד האם ליצור סטודנטים שהם יכולים להיות סטודנטים, נקרא לזה, מדרג ב', או להציב אותם באותם סטנדרטים.
נעה בינשטיין: כי אם אתה מקל בתנאי הקבלה ועושה להם מבחנים במרוקאית, סתם לצורך הדוגמה, בעוד שהלימודים הם לא במרוקאית, זה לא מציב אותם בנקודת פתיחה טובה.
שלמה מולה: לא לעשות הבדלה אלא לתגבר בתקציב יותר גדול.
ליה שמטוב: ממשרד החינוך.
זוהר אביטן: הניסוח המקובל זה הקלה בתנאי קבלה ועקשנות בתנאי הסיום.
ידידיה בן שמחון: רציתי לתת כמה נתונים על מסיימי, תלמידים אתיופים שמסיימים את התיכון עם הבגרות שלהם.
ידידיה בן שמחון: כמו שאמרתם, לומדים 2,760, ניגשים לבגרות 86.5%, זכאים לבגרות 1,100.
ידידיה בן שמחון: ושיעור הזכאים לבגרות הוא קצת פחות מ- 40%.
ידידיה בן שמחון: ממש, כשאם אנחנו ניקח את אחוז הזכאים הכללי בארץ, הוא 57.8%.
אליה מהרט: וכמה זכאים לבגרות שראויים להגיע לאוניברסיטה?
שלמה מולה: בגרות איכותית.
ידידיה בן שמחון: בגרות איכותית זה הם 24% בערך.
ידידיה בן שמחון: 660 תלמידים.
בנצי פרצלן: אני רוצה להוסיף לרעיון שאת זרקת.
בנצי פרצלן: כמו שנאמר פה על-ידי מר פויירשטיין, רקטור האוניברסיטה העברית רצתה לפתוח השנה תוכנית מיוחדת בדיוק בכיוון הזה, עם 20 סטודנטים אתיופים, בשביל לעשות את אותו דבר שאת אומרת.
בנצי פרצלן: התוכנית הזאת הוכנה בפירוט מלא כי היה ברור שהם לא יכולים ללמוד בצורה רגילה, הם צריכים ליווי וכו'.
בנצי פרצלן: היה תורם שהיה מוכן לממן את התוכנית והוא נסוג ולצערי לא נמצא מימון לתוכנית הזאת.
בנצי פרצלן: כלומר, אם היה לנו את האפשרות הכספית הזאת, אנחנו היינו עושים את זה, כי אני חושב שהרעיון הוא נכון.
אברהם נגוסה: כב' יושבת-ראש הוועדה, כפי שהתחלת בנושא הזה, אני חושב אנחנו צריכים להמשיך להיאבק לביטול של פסיכומטריה לעולי אתיופיה.
אברהם נגוסה: התרגום לאמהרית זה לא פיתרון.
אברהם נגוסה: אני לא מסכים עם אדוני בעניין של התרבות.
אברהם נגוסה: האוריינטציה של המבחן, התוכן של המבחן, כמובן, הוא התרבות המערבי.
אברהם נגוסה: אני בעצמי עברתי את המבחן, אני יודע את זה.
אברהם נגוסה: הצורות שדורשים שם בכלל לא מתאימות לעולי אתיופיה, ולכן מה שצריך לעשות, לעשות דיון בוועדת העלייה והקליטה, בנוכחות של שר החינוך, והמנכ"ל של המועצה להשכלה גבוהה, להביא אותם להחלטה על שינוי מדיניות של לבטל פסיכומטריה.
אברהם נגוסה: זה הפיתרון לדעתי.
אברהם נגוסה: ואני מתחבר למה שהאדון אמר, שפשוט לתת הזדמנות שנה ראשונה באוניברסיטה ולראות את התוצאות.
אברהם נגוסה: זה מה שיפרוץ, זה מה שיגדיל את מספר העולים בהשכלה גבוהה.
אברהם נגוסה: תודה.
ליה שמטוב: דני קסהון, בבקשה.
ליה שמטוב: קודם כל, תודה רבה לך שהבאת לנו את הסטודנטיות.
דני קסהון: אני מסתכל על הנתונים שהאדון נתן לי פה, זה אומר הכל.
דני קסהון: כלומר, מתוך 2,760 שניגשים למבחן, אם מקבלים את הרבע, את ה- 660, מבחינתי זה אומר הכל, כאילו נתון שהוא מאוד מדאיג וצריך לחשוב עליו לעומק, לאיזה תוצאה אנחנו יכולים להגיע עם נתון כזה שמתוך כל הניגשים, מגיעים מספר מאוד מועט לאוניברסיטאות או למכללות.
דני קסהון: אני מתחבר לאדון, משהו שהוא אמר, אני חושב שדברים נכונים וזה מה שהוא צריך לבדוק, מכיוון שהדיון עצמו הוא מתרכז בחסמים של יוצאי אתיופיה לאוניברסיטאות.
דני קסהון: אני חושב שלא רק יוצאי אתיופיה מוכשרים, גם יש להם פוטנציאל וגם יכולות בלתי רגילות.
דני קסהון: אולם זה לא בא לידי ביטוי מאותה סיבה שהאדון ציין, שישנם חסמים שמקשים, מקשים מאוד להגיע לאותן יכולות ולתרגם אותן ולבוא לידי ביטוי לאותן יכולות שיש להן.
דני קסהון: אני חושב שהפסיכומטרי, כפי שכולם ציינו פה, לא יכול להיות מדד ליוצאי אתיופיה, הוא לא יכול להיות מדד.
דני קסהון: הוא לא משקף כלל את היכולות לגבי יוצאי אתיופיה ואת הפוטנציאל שטמון בהם.
דני קסהון: דבר נוסף, הקשיים, אני חושב שבזמנו גם אמרנו לעופר, הקשיים הכלכליים זה מחסום אדיר.
דני קסהון: קחו למשל, ממתי הוחלט המלגה הזאת, דמי הקיום הזה, של 600 שקל, היום כל הנושא תחבורה אפילו הוא כל יום עולה, אבל הנושא הזה לא עולה, הוא נשאר תמיד.
ליה שמטוב: כן, אנחנו שמענו את זה.
ליה שמטוב: זה אנחנו כבר חוזרים.
דני קסהון: זה דבר שצריך לחשוב עליו ולשנות אותו.
דני קסהון: אם הדיון הזה בא לומר את הקשיים ואת הדברים הקיימים וכו' וכו', ואין שינוי מזה, אז לא עשינו שום דבר.
ליה שמטוב: נמצא כאן יועץ ראש הממשלה, שאחרי הישיבה ילך לראש הממשלה.
דני קסהון: לכן, אני מבקש מהדיון הזה, להתחיל לעשות מעשה.
דני קסהון: אני חושב שאילנית ויעל הן לא רק מציגות את עצמן, הן מציגות אלפי סטודנטים, הן גם מתנדבות באיגוד הסטודנטים של יוצאי אתיופיה והן באו כדי לומר.
יעל ליקוונט: שקיים כזה ארגון, למי שלא יודע.
דני קסהון: הן באו כדי לומר את הקשיים האמיתיים שקיימים בשטח.
דני קסהון: אני חושב, שוב, אני לוקח את הדברים שזוהר אמר, אני חושב שצריכים להקים צוות שיבדוק ויחקור לעומק, כדי להעלות את כל הנושא הזה.
דני קסהון: ודבר נוסף, לא רק בנושא של האקדמיה, אני חושב שהצוות הזה גם צריך להקים אותו בנושא של תעסוקה.
דני קסהון: לאחר האקדמיה, תאמין לי, כל מי שלמד וסיים, הגיע עם הצטיינות, בסופו של דבר הלך להיות שומר בתחנה המרכזית או בקניון או בכל מקום אחר, ולא הגיע ואת הפוטנציאל האדיר שלו לא ניצלו כפי שהוא למד.
דני קסהון: וזה נושא עוד יותר עצוב שצריך לבדוק אותו לעומק, וצריך להשקיע עליו.
דני קסהון: אני מבקש, גברתי היושב-ראש, מהוועדה הזו, שיוקם צוות שיחקור לעומק את כל הנושא הזה בכדי שנוכל לעשות שינוי אמיתי ושהקהילה תהיה משולבת בתוך החברה הישראלית.
ליה שמטוב: זיווה מקונן, בבקשה.
זיווה מקונן: אני מהאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.
זיווה מקונן: כולם דיברו על כל מה שאנחנו חושבים, אבל אני רוצה להציג שהקושי מתחיל בפערים החינוכיים מלכתחילה.
זיווה מקונן: אי-אפשר לדבר על אחוזי זכאי בגרות איכותיים שהם מועטים, בלי שאנחנו נדבר על הפערים החינוכיים שנמצאים עוד מבתי-הספר היסודיים ועל זה צריך לשים לב בהחלט וכשאנחנו רואים שמצב של בני הנוער, הילדים והנוער בסיכון, כשליש מהתלמידים יוצאי אתיופיה נמצא בסיכון, אנחנו לא יכולים לבוא ולדבר על אחוז הזכאים לתעודות הבגרות האיכותיות, לכניסה לאוניברסיטאות.
זיווה מקונן: אני רוצה להתייחס בנושא של מינהל הסטודנטים.
זיווה מקונן: מינהל הסטודנטים לא מגדיל את התקציבים לסיוע לסטודנטים יוצאי אתיופיה, אלא גם מגביל מבחינת הגיל.
זיווה מקונן: אני חושבת שמינהל הסטודנטים צריך לאפשר את התמיכה ביוצאי אתיופיה, גם מעל גיל 28.
זיווה מקונן: אני יודעת שיש את התהליך הזה של גיל 28 עד 35, אבל הוא מגביל לתחומי לימוד מסוימים בלבד וזה לא יכול להיות, צריך לאפשר לאוכלוסייה הזאת, שהגיעה גם בשנות ה- 80 וגם בשנות ה- 90, להתקבל ולתת לה הזדמנות להשלים את הלימודים שלה.
זיווה מקונן: הנושא של הזכאים לתעודות בגרות איכותיות, זה נושא שדנו בו בוועדת זכויות הילד.
זיווה מקונן: אני חושבת, גברתי יושבת-הראש, צריך לקחת את כל הנושא הזה של החינוך מהפערים בחינוך בכלל, כל האוניברסיטאות, ולדון לעומק בשילובם של יוצאי אתיופיה בכל מערכת החינוך ולדון בו לעומק כדי לקדם את הנושא.
זיווה מקונן: והדבר הנוסף והעיקרי, זה שהוועדה תצא עם מסקנות שאפשר לעקוב אחר-כך ולבדוק אחרי תקופה, ולהסיק את המסקנות, כדי לקדם את הנושא הזה במלואו.
ליה שמטוב: בבקשה, ד"ר מנגשה.
נגיסט מנגשה: אני מנכ"לית הפרויקט הלאומי האתיופי.
נגיסט מנגשה: אני רוצה להמשיך את הקו של מר אביטן.
נגיסט מנגשה: גם עופר, כשדיברת מעל 90% של הסטודנטים באוניברסיטה, הם בוגרי מכינות.
נגיסט מנגשה: מכינה היא חממה לאותם סטודנטים שהיא גם מצמצמת פערים בהישגים לימודיים וגם מאפשרת כניסה להשכלה גבוהה.
נגיסט מנגשה: כרגע, גם המכללות, גם האוניברסיטאות, מקבלים סטודנטים יוצאי אתיופיה במכללות במסגרות שלהם כחממה בלבד, בלי שום מחויבות להמשך להשכלה גבוהה באותה אוניברסיטה או באותה מכללה.
נגיסט מנגשה: אני חושבת שמה שצריך לעשות, אם יש כ- 1,200 תלמידים, סטודנטים, במכינות קדם אקדמיות, חייב להשתנות משהו.
נגיסט מנגשה: קודם כל, אופיר, לא אתה, המתקצב, המעטפת, 600, 6,000 שקל לשנה, אם אנחנו לא נחזק את התלמידים, אחרי צהריים אחרי הלימודים רגילים באותה מכינה, אנחנו לא יכולים לצפות לתוצאות טובות שסטודנטים ייכנסו למסגרות שהם שואפים להגיע אליהן.
נגיסט מנגשה: אז חייבים להגדיל את המעטפת הזאת מ- 6,000 שקל ליותר.
נגיסט מנגשה: והדבר הנוסף, אין הכרה הדדית, אין הכרה הדדית בין המכללות לאוניברסיטאות בנושאי המכינות.
נגיסט מנגשה: אם סטודנט צריך ליצור מצב מתקבל באוניברסיטת תל-אביב, נניח, במכינות אלה אצלך, האוניברסיטה צריכה להתגייס להשקיע באותו סטודנט בנוסף לכספים שהם מקבלים, עם גיוס.
שלמה מולה: שהוות"ת גם תיתן להם.
נגיסט מנגשה: עד עכשיו אני הקשבתי לך, אליה, תני לי.
אליה מהרט: אני מקשיבה.
אליה מהרט: בסוף דברייך אני אתייחס.
נגיסט מנגשה: אז בסוף, את הדוגמה, בסדר?
נגיסט מנגשה: אני מתכוונת לכולם.
נגיסט מנגשה: אז לכן, ברגע שמכינה מסתיימת, צריך, המדד צריך להיות ברגע שלסטודנט נכנס, קובעים יעדים לאותו סטודנט שהוא מסיים, לאן רוצים לשלב אותו, ההשקעה תהיה גם כן בהתאם למה שאנחנו קובעים היעדים.
נגיסט מנגשה: הייתי מצפה שתהיה הכרה הדדית בין האוניברסיטאות למכללות במכינות, לא יהיה מחסום אחד.
נגיסט מנגשה: תראו, אחד הדברים שבאמת תקרת זכוכית שיש לסטודנטים כניסה למכינות, בסופו של דבר רואים את שער הכניסה לאוניברסיטה, אבל תקרת הזכוכית לא מאפשרת לאותם סטודנטים להיכנס.
נגיסט מנגשה: לגבי פסיכומטרי.
נגיסט מנגשה: אני הגעתי לארץ בגיל מאוחר יותר, השתלבתי בהשכלה גבוהה, הוצאתי דוקטורט.
נגיסט מנגשה: אם הייתי באמת נבחנת, אוניברסיטת בר-אילן נתנה לי את האפשרות להשתלב ללא שום באמת בקשה לפסיכומטריה, לא הייתי מגיעה לאן שהגעתי.
נגיסט מנגשה: לא חסם, שום דבר ממני, שהוא, סיימתי את התואר הראשון ומייד התקבלתי למוסמך באוניברסיטה העברית בציון גבוה יותר.
נגיסט מנגשה: לכן, אני מהדוגמה האישית שלי באה ואני אומרת – אסור להעמיד בפנינו אולי לדור הבא שהילדים שלנו יגדלו מגן הילדים ויגיעו באמת, יעברו את כל השלבים שהילדים שלכם עוברים, מגיל לידה עד האוניברסיטה, אז אנחנו נעמוד בגאווה רבה גם להפגין את היכולת שלנו.
נגיסט מנגשה: היום אני חושבת שצריך לתת את ההזדמנות הזאת, של פשרה שכמו שאני הגעתי גם ילדים אחרים, סטודנטים אחרים יוכלו להגיע.
דני קסהון: הבעיה הם לומדים ב- 2,000 בתי-ספר נפרדים.
דוד מהרט: אני חושב, ראשית, אני רוצה להגיד משפט אחד, להשלכות, העובדה שבני הקהילה לא מתקבלים למחלקות יוקרתיות באוניברסיטה, אחר-כך משפיע על יכולת סיכויי התעסוקה שלהם, אחר-כך, בחיי היום-יום.
דוד מהרט: אם אתה מתקבל למחלקות שאין בהן הרבה דרישה, משמע, ואז ההשלכות של המצב הזה הוא על הדימוי של הקהילה ועל השאיפות של האחים והאחיות הצעירים, שהיו מושא הערצה האחים הגדולים שלהם אמרו הם למדו באוניברסיטה, הם אחר-כך ימצאו תעסוקה, יהיו להם חיים יותר משופרים, אולי גם אפילו ישפיעו על האחים והאחיות שלהם, אחר-כך, כשאותם אנשים הופכים להיות המאבטחים של הקניונים ואז האחים הקטנים והאחיות הקטנות שואלים את עצמם למה לנו ללכת ללמוד באוניברסיטה.
דוד מהרט: כלומר, האי-קבלה למחלקות היוקרתיות, בגלל כל העניינים האלה, משפיע על סיכויי  תעסוקה, אחר-כך משפיע גם על מוטיבציה לימודית של האחים והאחיות הקטנים שלהם.
דוד מהרט: עכשיו אני רוצה להגיד, אני חושב שצריך להתייחס לבעיה, אני חושב שצריך להסתכל בשני שלבים.
דוד מהרט: צריך לחשוב על פיתרון קצר טווח וצריך לחשוב על פיתרון ארוך טווח.
דוד מהרט: אני חושב העניין של המבחנים הפסיכומטריים על גווניהם השונים, הם מחסום בעבור בני הקהילה, לא רק לקבלה לאקדמיה, אלא גם לתעסוקה אחר-כך.
דוד מהרט: אנשים, כשניגשים למבחנים של נציבות שירות המדינה, אני רוצה להגיד לכם, הסיכוי של בן הקהילה לעבור את המבחנים האלה, כי הם פחות או יותר על אותו עיקרון.
שלמה מולה: לא גאון, להיות רכז.
שלמה מולה: רכז זה תפקיד פשוט.
דוד מהרט: לכן אני אומר, צריך לחשוב על טווח קצר ועל טווח ארוך.
דוד מהרט: בטווח הארוך אני חושב שאנחנו צריכים לשאוף שבני הקהילה יתקבלו לאקדמיה וגם לתעסוקה, כמו כל אחד בארץ.
דוד מהרט: אבל, עד שייצמח דור שיהיו לו את המיומנויות המערביות שהמבחנים האלה דורשים, צריך ליצור כלי אלטרנטיבי.
דוד מהרט: איך יכול להיות מדינה שהוקמה על-ידי מהגדרים, כל-כך הרבה מהגרים חיים בחברה הזו, כל-כך הרבה שונות תרבותית קיימת בחברה הזו, ואף על פי כן, המבחנים הם חד-גוניים, שאם אתה בא מהמשפחה בעל אוריינטציה מערבית ובעל אוריינטציה ומיומנויות אקדמיות, אתה תוכל להסתדר עם המבחנים האלה.
דוד מהרט: אם אתה לא נמנה על האוכלוסייה הזו, לא תוכל לעבור עליהם.
דוד מהרט: לכן אני אומר, צריך לחשוב על פיתרון ביניים.
דוד מהרט: לפיתרון לטווח הארוך, אני חושב שצריך לחשוב, דובר על עניין של נוחות.
דוד מהרט: אני חושב שלושה דברים צריכים לאפשר לבן-אדם להצליח באקדמיה, אל"ף, להגיע לאקדמיה, בי"ת, להצליח שם.
דוד מהרט: כדי להגיע, כפי שנאמר, צריך בגרות איכותית וצריך יתרון לעניין של המבחן הפסיכומטרי.
דוד מהרט: אבל גם אחרי שאתה מגיע לשם, צריך מעטפת רחבה יותר שתאפשר לבן-אדם, תראו, אני גאה ביכולתה של הקהילה הזו, כל אחד דיבר על עצמו, אולי משפט אחד על עצמי.
דוד מהרט: אמנם זה ייראה כשחצנות.
דוד מהרט: אני עליתי לארץ בגיל 18, ועד גיל 18 לא ביקרתי יום אחד בכיתה.
דוד מהרט: וגם אחרי גיל 18 לא ביקרתי.
דוד מהרט: אין לי תעודת בגרות.
דוד מהרט: אבל בימים אלה, סיימתי את התואר השני שלי באוניברסיטה העברית, כי יש לקהילה הזו מוטיבציה ורצון ואני כל-כך נדהם כשאני רואה, אני מכיר במקרה, לפחות את יעל ואת המשפחות ואת ההורים, אנשים שלא ביקרו באקדמיה, הם לא אקדמאים, אף על פי כן, הקהילה הזו מראה רצון עצום ודחיפה עצומה, כדי להביא את הילדים שלה לאקדמיה.
דוד מהרט: אם היינו משווים את בני הקהילה לעומת אוכלוסיות אחרות, שהוריהם לא אקדמאים, איזה אחוז מגיע לאקדמיה ואיזה אחוז מגיע מהקהילה הזו שהם הורים לא אקדמאים, אני חושב שאני לא אטעה אם נמצא אחוזים מאוד גדולים, כך שיש רצון ומוטיבציה.
דוד מהרט: אבל צריך לעזור.
דוד מהרט: ואני אומר, והעניין של המשאבים.
דוד מהרט: תראו, אפשר להגדיל את המלגה, אני מבין שבמדינה שלנו אומרים תמיד המשאב הוא מוגבל.
דוד מהרט: אם צריך לחשוב מה עושים מהתקציב, אז האם להגדיל את המלגה או ליצור מעטפת רחבה יותר שתאפשר להם לשרוד ולרכוש מיומנויות אקדמיות?
דוד מהרט: כי מיומנויות אקדמיות כנראה לא ממש תרכוש אותם בבית-ספר אלא צריך לרכוש אותם בבית ואם אתה בא מבית לא אקדמאי, אז כנראה אין לך את המיומנות הזו ואני הייתי משקיע את המשאב הזה בכיוון הזה.
דוד מהרט: דבר נוסף אני אגיד, ככה, פסיכומטרי.
דוד מהרט: היום בן הקהילה, אם הוא רוצה לעשות פסיכומטרי, למיטב ידיעתי וכמות שפונים אלינו, יש הרבה מכונים היום.
דוד מהרט: אתה רוצה לעשות פסיכומטרי, זה עולה המון כסף ואין היום מלגה לפסיכומטרי לבן הקהילה שרוצה לעשות.
דוד מהרט: אם אתה רוצה פסיכומטרי, זה רק במסלול של המכינות ואני אומר – למה ילד בן הקהילה שיש לו אולי תעודת בגרות איכותית וכרגע מה שהוא צריך, הסיוע הוא סיוע מלגה לגשת למכון, כמו כל אחד, ויש בנות שירות לאומי, למשל, שיש להן זמן להשקיע עכשיו בפסיכומטרי, במהלך השירות הלאומי שלהן, ללמוד ולגשת, הייתי יוצר גם אפשרות של מלגה לגשת למכון הפסיכומטרי, ללמוד ולגשת עם זה ולא לחכות שהמסלול היחידי, כדי שתקבל סיוע, זה רק אם תיכנס למכינה במסגרת המכינה, גם תוכל לגשת לפסיכומטרי.
דוד מהרט: אולי דבר אחרון מבחינה זו ואני אומר גם בעניין של המכינות.
דוד מהרט: תראו, המכינות הוא מנגנון מפצה ובמידה מסוימת מנגנון מתקן.
דוד מהרט: על חלק מהסטודנטים שלא הצליחו להוציא תעודת בגרות או תעודת בגרות איכותית בבית-ספר.
דוד מהרט: אני חושב שהדבר הזה, היה דיון בשנה האחרונה, עברו שינויים בנושא של המכינות לגבי ניהולן של המכינות.
דוד מהרט: אני חושב, היום אני לא יודע מה קורה שם, אבל זה מנגנון שצריך לטפח אותו.
דוד מהרט: העובדה שיש פה אוניברסיטאות, ואני מכיר את הנתונים, שיש אוניברסיטאות, אני מעריך את הנכונות אולי של אוניברסיטת תל-אביב או האוניברסיטה העברית בשנים האחרונות להתגמש, אבל האוניברסיטאות הראשונות שפתחו את שעריהן לבני הקהילה היו אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת באר-שבע, ולא בכדי יש לנו כמויות גדולות.
דוד מהרט: נכון שבאוניברסיטת חיפה אני רואה בדרך-כלל חבר'ה לומדים מדעי המדינה ותקשורת ועם זה קשה ללכת אחר-כך למצוא תעסוקה, אבל לפחות צריך לציין את העובדה הזאת.
דוד מהרט: אז בזה, הייתי מסיים את מה שיש לי להגיד, ככה שאני מציע, כאמור, למצוא פיתרון קצר טווח ולחשוב על פיתרון ארוך טווח כי בני הקהילה ירגישו שנכנסים לאקדמיה, לא דרך ועדות חריגים ולא דרך, אבל בשביל זה צריך להשקיע עוד בבית-ספר יסודי, וכל מיני מיומנויות שצריך לרכוש אותן, עד שאלו שיקבלו את זה ויגיעו לאוניברסיטאות, בינתיים צריך למצוא פיתרון אלטרנטיבי שנקרא לו איזה שהוא מבחן הערכה, נמצא לו איזה שהוא כלל שגם אף אחד לא יצטרך להיכנס בגלל הנחמדות שלו.
ליה שמטוב: מדוד לדוד, בבקשה.
דוד יאסו: קודם כל, תודה רבה, אני מנהל אגף קליטת עולי אתיופיה במשרד הקליטה והעלייה.
שלמה מולה: לא חשבנו שאתה משרד התיירות.
דוד יאסו: אתה צודק שאין אף אחד בתפקידים האלה, לצערי הרב.
דוד יאסו: אני חושב שההתכנסות של היום היא באמת ממעלה ראשונה, דווקא בשונה מכל הישיבות פה מדובר על האקדמיה, על אקדמאים של יוצאי אתיופיה, השתלבות שלנו כאקדמאים.
דוד יאסו: יחד עם זה, אני אוהב לתת דוגמאות דווקא מהצבא.
דוד יאסו: בשנת 84 לא רצו שגם נגיע לצנחנים, ליחידות מיוחדות וגם לא רצו שנהיה גם קצינים, בגלל שנאמר מה רמת ההשכלה שלך, מה רמת ההשכלה של ההורים שלך, ומפה נקבע הדפ"ר וכן הלאה והיינו שלושה-ארבעה בין הראשונים שהתעקשנו להגיע לבה"ד 1. אבל כאשר הגענו לבה"ד 1, היו שלושה יוצאי אתיופיה שהגענו, כל אחד בתקופה אחרת ושלושתנו היינו מצטיינים למופת.
דוד יאסו: אז פה, יש פה עניין שתבינו או לא, כדי באמת, להסביר.
דוד יאסו: אותו דבר גם בשנים הראשונות, כפי שחבר הכנסת שלמה מולה אמר, שנכנסו לחיפה.
דוד יאסו: חיפה אמנם באותה תקופה קיבלה אותם, לא על-סמך פסיכומטרי, אלא אמרו – בואו ניתן את השנה הראשונה ונבחן אותם על-סמך ההצלחה של שנה, של סמסטר א' וסמסטר ב'.
דוד יאסו: בסמסטר א' כמעט היו ממוצע, בסמסטר ב' כבר היית הצלחה.
דוד יאסו: אז פה מה שרוצה להגיד שהנושא של הבחינה של פסיכומטרי, היא לא משקפת את האמיתיות כפי שזה, אני אומר, אני לא בא לחדש.
דוד יאסו: אני חושב שכן צריך לראות, לתת את ההעדפה, גם אם היום עושים את הפסיכומטרי, לא להקשות.
דוד יאסו: אם אתם רואים את הממוצע שמתקבל וככה אפשר לפתוח את זה.
דוד יאסו: שערי תל-אביב, עד לפני שלוש-ארבע שנים היו מאוד סגורים, היה מאוד מאוד מאוד קשה, והיום, כששמעתי את הנתונים, אני מכיר אותך באופן אישי, זה מאוד משמח ומאוד מחמם את הלב לראות שזה מתקדם ואני חושב שגם רואים את התוצאות, מבחינת הדברים האלה.
דוד יאסו: אני חושב שלגבי השאלה שלך בהתחלה, חבר הכנסת שלמה, ששאלת מה עושים, האם משווקים, האם מנסים לעודד ולגייס.
דוד יאסו: אנחנו כן עושים מאמצים רבים, כולל אותם החיילים, שלושה חודשים לפני השחרור שלהם מעודדים אותם גם בתוכנית חומש, גם לפני תוכנית חומש, ומכינים אותם כדי אפילו צה"ל גם מוכן לתת את האפשרות שיבואו וישלימו את הבגרויות להשלמת הבגרויות, כדי שאחרי השיעור יוכלו להיכנס למכינות.
דוד יאסו: יש פה גם עניין של הקהילה עצמה, אולי באמת יכול להיות מהייאוש, אם אנחנו מסתכלים לפני חמש-שש שנים, לבין מה שיש היום, אולי מהייאוש, נסוגים אחורה.
דוד יאסו: אבל מאמצים כן נעשים ופה אני מתחבר למה שנאמר, אותן האוניברסיטאות שעושות את המכינה, אני חושב השאיפה שלכם צריכה להיות שאותם אנשים, אותם הסטודנטים או תלמידי המכינה, שאיפה ראשונה שצריכה להיות שיישארו שם.
דוד יאסו: כי אם תיקחו את הטובים מתוך המכינות שלכם, אני חושב שפה, לטעמי, לא הושגה המטרה.
דוד יאסו: ברגע שאני עושה הכנה, אני רוצה שאותה הכנה זו, אני אקבל אותו כי גם שם אני בדיוק משקף אותו מה עם פוטנציאל הלימודים שלו.
דוד יאסו: אז עכשיו, פוטנציאל הלימודים יגבר לפי הראייה שלי, על התוצאה של המבחן של הפסיכומטרי שאתם נותנים.
דוד יאסו: אני, תבדקו את הדברים האלה, אני למדתי בספיר יחד עם זוהר, זוהר היה שם אחראי וישבנו באותה כיתה ולשמחתי, אני חושב שמכללת ספיר זה אחת הדוגמאות של המכללות, מבחינת נכונות וקליטה וכל הדברים האלה.
ליה שמטוב: מכון רופין, בבקשה.
טקלה מקונן: תודה רבה.
טקלה מקונן: אני, מה שאני יכול להוסיף, הנושא הוא מאוד מורכב ולא פשוט.
טקלה מקונן: אני חושב שאנחנו עוסקים בכיבוי שריפות, לא בטיפול בבעיות היסוד.
טקלה מקונן: זה טיבה של המדינה.
טקלה מקונן: זה מה שאנחנו חיים פה.
טקלה מקונן: אני חושב, אנחנו כאתיופים, היינו יסודיים מאוד.
טקלה מקונן: בתור יוצאי אתיופיה, אבל המדינה פה עוסקת בכיבוי שריפות, כך אנחנו נקלענו גם למצב כזה.
טקלה מקונן: לדעתי, הטיפול צריך להיות יסודי ואכן מהגיל הרך, עד הגעה אוניברסיטה, וצריכה להיות מדיניות כוללת, מדיניות כוללת, משרד אחד לא מדבר עם המשרד השני, אין מדיניות כוללת בקליטת העלייה.
טקלה מקונן: שם נמצאת הבעיה.
טקלה מקונן: על זה אנחנו נפלנו, בדבר כזה אנחנו נפלנו, בתור עולים חדשים.
טקלה מקונן: מה אנחנו אמורים לעשות?
טקלה מקונן: לכן אנחנו מתמודדים בכוחות עצמנו, עם המעט שהמדינה נותנת בכוחות עצמנו, הגענו להישג הזה.
טקלה מקונן: ללא המוטיבציה שהיה לנו, ללא הרצון שלנו, לא היינו מגיעים למצב כזה.
טקלה מקונן: שכחתם שהאוכלוסייה הזאת הגיעה, 99% לא מלומדים, גם את שפת האם שלנו לא קראנו ולא כתבנו.
טקלה מקונן: על מה אתם מדברים בכלל?
טקלה מקונן: לכן, הנושא הוא כאוב, טוב שהוועדה הזאת קיימת.
טקלה מקונן: אם הוועדה הזאת תמשיך ותיתן ותקטוף פירות זה יהיה ראוי.
טקלה מקונן: אני יכול לתת ממה שאנחנו עושים, במרכז האקדמי רופין, מהדוגמה, מהכיבוי שריפות, מה שאנחנו יכולים לעשות, מה אני יכול לעשות, דוגמה?
טקלה מקונן: אנחנו, אין לנו חסמים לכניסה.
טקלה מקונן: אין לנו חסמים.
טקלה מקונן: אנחנו צריכים סטודנטים מהקהילה, אני מסתובב ובשכונות, בערים, כדי שיגיעו.
טקלה מקונן: אין סטודנטים, אין תלמידים.
טקלה מקונן: אין תלמידים.
טקלה מקונן: ללקט אותם, העיקר שתהיה להם תעודת בגרות.
טקלה מקונן: תהיה להם תעודת בגרות, חצי בגרות, מגיעים אצלנו, יש מכינה ייעודית ובמכינה ייעודית אני מלווה אותה, את המכינה הייעודית הזאת, משולבת בתוכה גם תוכנית לחיזוק במתמטיקה, אנגלית ועברית, גם לימודים אקדמיים במינהל עסקים, כלכלה ומינהל, ראיית חשבון והנדסה.
טקלה מקונן: עם נקודות כאלו, עם חיזוק חברתי, עם כל התמיכה, אנחנו פותחים להם את השערים להיכנס לתוך המכללה.
טקלה מקונן: אין חסמים אצלנו.
טקלה מקונן: יש לנו 80 סטודנטים, אין לנו כמעט נשירה.
טקלה מקונן: המחזור הראשון, 25 סטודנטים שהתחילו השנה יסיימו 21 סטודנטים לתואר ראשון במינהל עסקים.
קריאה: יש לכם כבר בוגרי מחזור אחד, לא?
טקלה מקונן: כן, המחזור הראשון עכשיו מסיים.
קריאה: אבל יש לכם גם לפני כן כבר בוגרים.
טקלה מקונן: לא, יש לנו נוספים.
טקלה מקונן: ארבע שנים.
טקלה מקונן: התוכנית היא לארבע שנים.
טקלה מקונן: התוכנית בנויה על-פני ארבע שנים, יש לה את התמיכה הכללית, אין לנו נושרים, אנחנו גם דואגים לתעסוקה, גם זה יש חסם.
טקלה מקונן: גם זה יש חסם.
טקלה מקונן: אנחנו עושים את כל המאמצים.
טקלה מקונן: כמה, כמה בעיות אנחנו צריכים לעבור?
טקלה מקונן: יש פה ילידי הארץ, למה הם לא יכולים להשתלב?
טקלה מקונן: ריבונו של עולם, כמה אפשר לדבר?
טקלה מקונן: אנחנו 30 שנה פה, הבעיה עדיין נמצאת.
קריאה: ב- 40 בתי-ספר לומדים בנפרד, אז שם משקיעים פחות.
ליה שמטוב: חבר הכנסת אברהם מיכאלי יצא לוועדה וחזר ואנחנו במיוחד חיכינו לו, אז בבקשה.
אברהם מיכאלי: אל"ף, תודה.
אברהם מיכאלי: ובי"ת, אני מברך אותך על היוזמה אבל לא בגלל העיתון.
אברהם מיכאלי: אנחנו בוועדה שלנו, גברתי היושבת-ראש, אנחנו באמת עוקבים אחרי מצב החינוך ברמות שונות ואנחנו עוקבים מה קורה בתיכונים ולדעתי בסוף זה הכל שרשרת.
אברהם מיכאלי: אם אנחנו לא נכין תלמידים ותלמידות מ- ז' עד י"ב, לכניסה למכללות ולאוניברסיטאות, פרופ' פויירשטיין, שיהיה לנו בריא עד 120, הוא אמר – זה תלוי הרבה מאוד באנשים עצמם ואם יש לנו כשלים כאלו או אחרים בבחינות פסיכומטריות וזה, אנחנו צריכים למצוא את החלופות.
אברהם מיכאלי: אתמול דיברתי עם נשיא האוניברסיטה העברית ואמר לי חד-משמעית – כל דבר שאפשר ליצור ואולי הלחץ שלנו צריך להיות עליהם, כדי להגדיל את הכמות הוא מוכן, הוא מוכן לתת חונכים.
אברהם נגוסה: אתה יודע למה?
אברהם נגוסה: בגלל שהוא היה חבר כנסת, היושב-ראש.
אברהם נגוסה: בגלל שהוא בקדימה, אז ככה הוא.
אברהם מיכאלי: אני רוצה לציין לשבח שקדימה זרקו אותו, אז בגלל זה הוא לא בקדימה.
אברהם מיכאלי: אז אני אומר, באמת, החשיבה שלנו אולי כמומחים באמת בתחום של החינוך ואנחנו כוועדה צריכים באמת לדרבן את המערכות השונות איך נוכל למצוא פיתרונות כאלו או אחרים.
אברהם מיכאלי: באמת יש פה שתי תלמידות מצטיינות, זה לא דוגמה.