GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חביב קצב: אין דיור ציבורי במקומות האלה, גברתי יושבת הראש.
ליה שמטוב: אין דיור ציבורי בכרמיאל?
חביב קצב: אני אומר לך באחריות מלאה---
ליה שמטוב: בכפרים, אני בטוחה שאין, אבל האוכלוסייה שמחכה לדיור ופתרונות מגיעים ממקומות אחרים, זה לא---
חביב קצב: תור העלייה הוא תור ארצי, הוא לא תור מקומי.
חביב קצב: בן אדם שיושב בכרמיאל, אין לו זכות בלעדית לקבלת דירה אם יש לפניו בתור אנשים שעלו.
חביב קצב: הדרך היחידה לקבוע את הצדק בחלוקת הדירות זה לפי התור.
חביב קצב: אין מה לעשות.
חביב קצב: כל הקשישים באותה רמה, כולם חולים, כולם בגילים מבוגרים, כולם עונים על אותם הקריטריונים, הדרך היחידה להתמודד עם זה היא במתן איקס אחוז עדיפות ליישוב מקומי, מעבר לזה, אנחנו עובדים על פי תאריך העלייה.
חביב קצב: גם האנשים שנמצאים בכרמיאל, גברתי יושבת הראש, מקבלים דירות מחוץ לכרמיאל.
חביב קצב: זה לא חד סטרי.
חביב קצב: אנחנו עובדים לפי תאריך עלייה ולפי מלאי, הבעיה היא הרבה יותר בסיסית.
חביב קצב: הבעיה היא שאין פתרונות דיור.
חביב קצב: הבעיה היא לא זה שקיבל או לא קיבל, זאת המצוקה האמיתית, ובאותו רגע שמחלקים עשר דירות בשנה בכרמיאל ויש לזה למעלה מ-1,500 או 2,000 ממתינים, אז כמובן מה שלא נעשה, אנחנו לא בסדר.
חביב קצב: מה אפשר לעשות בדבר כזה?
חביב קצב: זו בדיוק הבעיה, זו מהות הבעיה.
ליה שמטוב: ועוד פניות נוספות שאנחנו מקבלים, גם במכתבים וגם בשטח, זה מצב העולים שהגיעו לארץ בגיל 45-40, לא יכלו לצבור מספיק זכויות פנסיוניות, רכשו דירות וצריכים לשלם משכנתאות, וכשמגיעים לגיל 65-64 הם נשארים בלי כל אמצעים.
ליה שמטוב: הם צריכים להחזיר את המשכנתא שהם לקחו והפנסיה שהם צברו היא כל כך קטנה וגם לא מגיעה להם השלמת הכנסה ואז הם לא מקבלים את הזכויות.
חביב קצב: גברתי צודקת, אבל דווקא בנושא הזה אנחנו, גם במשרד האוצר וגם במשרד השיכון וגם אנחנו, בוועדה משותפת, בחשב הכללי, שיושבת ביחד עם הבנקים, מתייחסים יותר בקלות ובאהדה לאותם מבוגרים שמחזירים את המשכנתא.
חביב קצב: אנחנו אפילו מחזירים אותם בדיון מיוחד, באמצעות ועדת חריגים במשרד השיכון, לזכאות חדשה, של חסרי דירה, לאחר שהם מחזירים את המשכנתא.
חביב קצב: באותו רגע שהם מקבלים זכאות מחודשת של כחסר דירה, הם עומדים בתור אצלנו או במשרד השיכון לזכאות מחודשת, כמו חסר דירה.
חביב קצב: דווקא במקרים האלה אנחנו הולכים לקראתם, אבל לבוא ולהגיד לך שיש לנו מענה מלא לסוגיה הזאת, זה בעייתי, זה דבר לא פשוט.
חביב קצב: לצערי, אני יכול להגיד שיש הרבה משפחות וחלקן עם ילדים וחד הוריות שנתקלות בסוגיה הזאת, שהם רכשו את הדירה, בנו על איקס עבודה, עבודה קבועה, או הכנסה קבועה, ופתאום, לצערנו, בעקבות המצב במשק פיטרו אותם ויש להם קושי בהחזרים.
חביב קצב: אני מניח שהסוגיה הזאת מונחת על שולחנכם כל יום, לפחות עשר פניות ביום, זה לא דבר פשוט, אבל דווקא עם הקשישים, זה הנושא הקל.
חביב קצב: הגישה של משרד האוצר ושל הוועדה הבין משרדית להקלה בהחזרים, היא דווקא בהדגשה יותר לכיוון של לעזור ולסייע לאותם המבוגרים, וגם בחזרה, כמו שאמרתי, בסוף מגיעים לפול הכללי של רשימת הממתינים של חסרי דירה.
אברהם מיכאלי: מה לגבי דיור ציבורי?
אברהם מיכאלי: המבצע עדיין נמשך, או שהקפאתם אותו לגמרי, משרד השיכון?
אברהם מיכאלי: מבצע של רכישת דיור ציבורי, חוק רן כהן, מבצע 1, מבצע 2. אני הבנתי שבחודשים האחרונים הכל מוקפא לגמרי.
אברהם מיכאלי: הקשישים רוצים לרכוש---
רונן כהן: היום אנחנו פועלים ברוח החוק עד סוף השנה.
רונן כהן: לכאורה בסוף השנה אמור להיכנס החוק החדש של רן כהן לתוקף ועל פי מה שאנחנו יודעים, האוצר מתכוון להקפיא את זה במסגרת חוק ההסדרים.
דניאל בן-סימון: להקפיא את יישום החוק?
רונן כהן: להקפיא את יישום החוק.
רונן כהן: אני יודע שהשר שלנו לא תומך בזה.
מרינה סולודקין: כבר מכרו 80,000 דירות.
מרינה סולודקין: נשאר 70,000---
רונן כהן: השר שלנו הוא שר רק שנה וחצי, הוא לא יכול להיות אחראי על מה שהיה לפני כן, אבל הוא לא תומך בהפסקת המבצע הזה.
רונן כהן: מה יהיה?
רונן כהן: 120 חברי הכנסת יחליטו אם זה יהיה בתוך חוק ההסדרים או לא.
ליה שמטוב: כל הכסף שאנשים רכשו את הדירות נכנס לקופה הציבורית, זה לא הלך לבנייה, זה הלך לתיקונים שם, תיקונים פה, וכבר לא רואים את הכסף ולא רואים את התיקונים.
רונן כהן: לא, היום הכסף דווקא מגיע לקרן של קופה שמחזירה את עצמה לדיור הציבורי.
רונן כהן: כן קונים דירות, הגדילו את התקציב של הנ"ר (נכסי רכישה), שזה לנכים, משפחות ברוכות ילדים.
רונן כהן: זה בהחלט חוזר.
מרינה סולודקין: את מבינה?
מרינה סולודקין: תקציב משפחות ברוכות ילדים.
ליה שמטוב: נמצאים פה מאיגוד בתי האבות ודיור מוגן בישראל, קיבלנו מסמך שלכם, בבקשה.
רוני עוזרי: אני יושב ראש איגוד בתי אבות ודיור מוגן בישראל.
רוני עוזרי: יש לברך על עצם העלאת הנושא והדיון על המגורים של האוכלוסייה המבוגרת בקרב העולים החדשים.
רוני עוזרי: אני רוצה להתייחס לעוד נקודה, לאוכלוסייה החלשה שבהם.
רוני עוזרי: האוכלוסייה החלשה שבהם זה אלה שהגיעו למצב שהם סיעודיים, הם לא יכולים להסתדר בבית והם נאלצים להגיע לבית אבות.
רוני עוזרי: כאן יש בעיה גדולה שהחומרה שלה וההשפעה שלה גדולה יותר מסקטור אחר על העולים החדשים.
רוני עוזרי: מדוע?
רוני עוזרי: מפני שבקרב הוותיקים ניתן יותר להסתדר, נקרא לזה, בבית, מאשר עולים חדשים, מטבע הדברים.
רוני עוזרי: לפעמים הם עולים בגפם, לפעמים יש רק נכד או נכדה, בהרבה מקרים אין משפחות גדולות  שיכולות לתמוך באותם אנשים וכ-90% מהדיירים שהופכים להיות סיעודיים באמת נאלצים, נאלצים, כי התפיסה הסוציאלית הרווחת אומרת, שצריך קודם כל להסתדר בבית בקהילה, אבל כ-90% מהם מגיעים לבתי אבות ותלויים בשירות ובאשפוז הסיעודי.
רוני עוזרי: יש לציין גם שכמעט כולם לא יכולים לממן באופן פרטי אשפוז סיעודי.
רוני עוזרי: בקרב האוכלוסייה הישראלית הוותיקה חלקם יכולים לממן פה ושם מפנסיות, הם עבדו הרבה שנים בארץ, ילדים, אבל הם ממומנים אך ורק מתקציב שנקרא התקציב לקוד לאשפוז סיעודי במשרד הבריאות.
רוני עוזרי: מה שקורה בשנה וחצי האחרונות, משרד הבריאות העלה את התעריף באופן משמעותי.
רוני עוזרי: לכל דייר סיעודי, אלה שממומנים על ידי המדינה, הוא העלה בכ-20,000 ₪ לשנה.
רוני עוזרי: הִפריט.
רוני עוזרי: אפשר, יש שוק, אפשר לשחק באופן חד צדדי בלי לתת אפילו לשוק לעשות את שלו.
רוני עוזרי: המחירים שהגיע משרד האוצר, רואים שהם החליטו שאחות בבית אבות סיעודי כזה תקבל 70% מהשכר של אחות בבית חולים או משהו דומה, 'לא נורא, נשיג כח אדם זול יותר ופחות מקצועי'.
רוני עוזרי: במשך השנים האחרונות, השנה-שנתיים האחרונות, ההשפעה לא לגמרי מורגשת, כי התעריף הנמוך הוא רק על מיטות חדשות שנכנסות, על הישנות יש עדיין את התעריף הישן, אז ההשפעה היא לא במכה אחת וההשפעה הזאת היא בפירוש השפעה על איכות כח אדם---
אברהם מיכאלי: תפרט קצת.
אברהם מיכאלי: ממתי התעריף הישן?
רוני עוזרי: 1 לינואר 2008.
אברהם מיכאלי: ואתה אומר שרוב המיטות עדיין לפי התעריף הישן, וזה מה שמממן את המיטות החדשות.
רוני עוזרי: היום זה בערך חצי-חצי.
רוני עוזרי: בערך.
רוני עוזרי: כשיש לך פחות כספים, אתה קונה כח אדם זול יותר.
רוני עוזרי: זול יותר על מי זה משפיע?
רוני עוזרי: אתה ממלא את התקנים, אתה לא בורח מהתקן, אבל...
רוני עוזרי: דבר נוסף, בתקציב הקודם הבתים הקצו כספים לשדרוג ושיפור מחלקות.
רוני עוזרי: היום הסעיף התקציבי הזה לא קיים, כי אין מאיפה לקחת אותו.
רוני עוזרי: דבר נוסף וחמור יותר, ואני רואה שהוועדה פה מסתכלת ובודקת לטווח ארוך וקדימה, גם בדקתם את ההיסטוריה וגם אתם בודקים קדימה, נלך, נביט ונסתכל קדימה, בשנה-שנתיים האחרונות, אחוז היזמים או פותחי המחלקות שמבקשים רישיון חדש הוא אפסי.
רוני עוזרי: חברים, אנחנו נרגיש את זה בעוד ארבע-חמש שנים.
רוני עוזרי: אתמול היתה אצלי גברת, עובדת בסופרפארם בירושלים, אני יכול לתת את השם שלה אחרי זה לחברי הכנסת, למי שצריך, גם לנציגי משרד הבריאות והאוצר, ואומרת לי, 'תשמע, אין מיטות עכשיו בירושלים, מה אני אעשה?'
רוני עוזרי: אני אומר לה 'תחכי', 'אבל אמא שלי סיעודית, מה אני אעשה איתה?'
רוני עוזרי: אז יכול להיות שלפני חודש היו מיטות והיום אין, אבל בעוד חמש שנים זה יהיה חד צדדי, יהיו רק תקופות של חוסר במיטות כי לא פותחים מיטות.
רוני עוזרי: ישנו גידול טבעי של 5% באוכלוסייה הזאת שלא נותן את ביטויו לא בתקציב ולא בעידוד.
רוני עוזרי: חברים, אותם סיעודיים לא נמצאים פה, לא תראו אותם פה.
רוני עוזרי: את הילדים שלהם גם לא תראו, כי הם בטוחים שזאת בעיה וצרה פרטית שלהם, ואם בן אדם נשאר רק עוד שבועיים בבית חולים, הוא חשוף לפצעי לחץ, לחיידקים שקיימים בבית חולים, בגלל שמושכים את הזמן.
רוני עוזרי: היום הבעיה היא עוד בינונית.
רוני עוזרי: אם לא נפתור את הבעיה היום, קרי תקצוב האשפוז הסיעודי ברמות שקופות שלה, אני לא נוקב אפילו במספרים, יבואו אנשי המקצוע מטעם הכנסת, תבוא ועדה מטעם חברי הכנסת לבדוק, כולם יודעים כמה עולה אחות, כמה עולה רופא, כמה עולה שכר דירה, הסקה, מזון, אלה לא סודות, ולתקצב בסכום הזה, ולא בסכום מסוים שזרקו פקידים באוצר והחליטו 'זהו זה'.
רוני עוזרי: כאן, רבותיי, מישהו צריך להיות פה לאותם אנשים, כש-90% מהאוכלוסייה הסיעודית של העולים החדשים הם במצב הזה והם חסרי אונים.
רוני עוזרי: אני נתקל בזה יום יום.
אברהם מיכאלי: מה הפער ביניכם לבין ההמלצה שהגשתם בזמנו, לפני שנתיים, על מומחה שהבאתם מטעמכם, מטעם איגוד בתי האבות?
רוני עוזרי: כתוב, זה בערך 20,000 ₪ לשנה.
רוני עוזרי: במונחים יומיים, בין 300 ₪ שהם החליטו להוריד, עד כ-380 ₪. ואני אגיד לך, משרד הבריאות משלם היום על הוותיקים לפני הרפורמה, לפני המכרז לאשפוז סיעודי, את המחיר הסביר, 360-370 שקלים.
רוני עוזרי: הם הכירו בו בעבר, זה לא מספר שאנחנו ממציאים.
רוני עוזרי: דבר נוסף, אני אגלה לכם סוד, כל מי מכם שיש לו נגישות לתקציבים, בעיקר חברי הכנסת, תגלו שם שהרבה כסף בשנתיים האחרונות הלך הצידה ולא יודעים מה עושים איתו.
דניאל בן-סימון: כמה זמן אתה יושב ראש איגוד בתי האבות?
רוני עוזרי: שנה פלוס, אבל אני באיגוד תקופה ארוכה.
דניאל בן-סימון: אתה נותן תיאור קצת קשה.
דניאל בן-סימון: שהאנשים הסיעודיים בשנים הקרובות יהיו יותר מופקרים מאשר היום וימותו בחוסר כבוד.
רוני עוזרי: נכון.
רוני עוזרי: לצערי הרב אני נאלץ לומר נכון.
דניאל בן-סימון: ואתה מבחין, מבחינת האוצר והבריאות, שהיחס של המדינה לאנשים האלה הוא יחס אנושי או כאלה שצריך להיפטר מהם כמה שיותר, מורידים תקציבים ושימותו?
דניאל בן-סימון: האם אתה מבחין שהמדינה עומדת מאחוריהם גם ברגעים האלה, או שאתה מרגיש שהמדינה בעצם יוצאת החוצה ומשאירה אותם לנפשם?
רוני עוזרי: חד משמעית, מבלי לגמגם, אני אומר לך שעד לפני כחמש שנים או עשר שנים המדינה השקיעה באשפוז הסיעודי והוא היה אחד מהדוגמאות החיוביות בעולם.
רוני עוזרי: בשנים האחרונות זה בצניחה ולא אכפת להם כמה עולה.
רוני עוזרי: הם מגישים לבית משפט, לא עתירה שלנו, עתירה של בית אבות פרטי, מחירים שהם לא מתביישים לומר כמה הם מתקצבים לכח אדם מקצועי באותם בתי אבות סיעודיים, דברים שבכלל לא ריאליים.
רוני עוזרי: מי שבמקצוע יראה את זה יגיד שעושים צחוק מאנשים.
רוני עוזרי: אומרים תעשו בייביסיטר, תעזבו אותנו, לא מעניין אותנו מהאוכלוסייה הסיעודית הזאת.
רוני עוזרי: הם מנסים להביא כל מיני מספרים, בדקנו את המחירים, לא בדקנו את המחירים, ביני ובינך אלה לא המחירים, כי אנחנו מפעילים את השוק, אני יודע מה זה.
דניאל בן-סימון: כלומר החברה הישראלית לא רוצה להתעסק בדברים האלה.
רוני עוזרי: אני לא אומר על החברה הישראלית, לדעתי ישנם מספר פקידים שמתעסקים בענייני כספים, הם מתמחרים ואף אחד לא יכול בלעדיהם.
רוני עוזרי: חבר הכנסת גפני העלה את זה פעמיים-שלוש לישיבה בוועדת הכספים, רְאו פרוטוקולים, אמר 'תגישו לנו את התמחיר שלכם', אמרו 'נגיש', שנתיים שלוש לא הגישו, עד היום.
רוני עוזרי: סגן השר ליצמן הגיע לוועדת הכספים, אמר 'אני יודע שהתעריף הזה לא ריאלי, ואנא מכם אל תפעלו להקמת ועדה ציבורית שתבדוק את המחיר באופן שקוף, אני אראה מה אני יכול לשפר', עד היום כלום לא שיפרו ואני מדבר איתכם על שנים.
דניאל בן-סימון: מה הוועדה הזאת צריכה לעשות כדי שהאנשים האלה ימותו בכבוד, אם כבר הם הולכים---
רוני עוזרי: הוועדה הזאת צריכה להעביר החלטה שמפה היא תצא גם לוועדות אחרות, קרי ועדת הרווחה וועדת הכספים, להחלטה להקים ועדה ציבורית, אני לא מחפש---
דניאל בן-סימון: ושהוועדות האלה יקימו ועדה נוספת.
רוני עוזרי: לא, שתקבע את התעריף.
רוני עוזרי: לא תתחיל לדון מה עושים, שהיא תוך חצי שנה תקבע את התעריף לאשפוז הסיעודי וזה יהיה התעריף.
רוני עוזרי: כולם יודעים מה התקנים, כולם יודעים כמה הם עולים.
רוני עוזרי: יש מדדים, יש ממשלה, היא משלמת משכורות.
רוני עוזרי: נמצא פה נציג בכיר ומכובד של משרד הבריאות, שאני מכבד אותו, הוא יודע בדיוק כמה עולה לנו, רשום לו אצלו במשרד, הוא יפתח את הספרים, תוך שלוש דקות הוא ימצא בדיוק כמה עולה אחות במשמרות, כמה עולה רופא, כמה עולה הסקה, כמה עולים הדברים האלה.
ליה שמטוב: אז למה ועדה ציבורית אם הם יכולים לתת את הנתונים?
רוני עוזרי: לא נותנים את זה, זאת הבעיה.
רוני עוזרי: הייתי בשמחה לא מגיע לפה.
חגי דרור: אני מתקצב וגם קובע את התעריפים, כמו שאמר מר רוני עוזרי.
חגי דרור: יש לי הרבה כבוד אליו, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה בסך הכל.
חגי דרור: הנושא הזה כולו נמצא בדיון משפטי, כל נושא התעריף.
חגי דרור: אני רק רוצה להביע מחאה, בוא נגיד ככה, או לפחות להציג את עמדת משרד הבריאות.
חגי דרור: יושב נציג בתי אבות, שאני מאוד מכבד אותו ומאוד מעריך את הרצון שלו לתרום לאוכלוסייה הזאת, אבל בסופו של דבר מי שאמון על הטיפול באוכלוסייה הזאת זה משרד הבריאות, הממשלה, שרואה את טובת הקשיש.
חגי דרור: זה נכון שיש לחצים תקציביים, ואני האחרון, אפילו שאני בתקציבים, שיגיד 'האוצר אשם', אני לוקח אחריות על המדיניות של משרד הבריאות, אבל לבוא ולומר שהממשלה מתנערת מהאוכלוסייה והספקים שעובדים מול הממשלה ונותנים את השירות הם נושאים את הדגל של האוכלוסייה הזאת, זו אמירה שמעוותת את המציאות.
חגי דרור: אני לא מאשים אותם שהם רק מעוניינים באינטרס הכלכלי שלהם, הם גם מעוניינים באינטרס הכלכלי שלהם, זה נכון שהתעריפים ירדו, ולתעריפים ההיסטוריים מעולם לא היה בסיס מוצק של קביעת התעריף, הם נקבעו ללא סטנדרט וללא תמחור אחיד עבור אותו סטנדרט.
חגי דרור: זאת אומרת בתי אבות שונים קיבלו תעריפים שונים, בלי תלות בשום עיקרון שעומד במבחן פעולה מנהלית תקינה של הממשלה.
חגי דרור: מאז 2001 אף אחד לא מקבל את התעריף הזה על מאושפז חדש.
חגי דרור: הנושא הזה כולו נמצא בדיון משפטי ובין היתר בדיון המשפטי, עדיין בית המשפט לא פסק, עלתה הסוגיה של ועדה ציבורית.
חגי דרור: היא עלתה גם בכנסת, אנחנו לא מתחמקים מזה, אנחנו עומדים עם אצבע על הדופק כל הזמן על איכות הטיפול שניתנת במוסדות האלה.
חגי דרור: אני יושב אחת לחודש בוועדה שמקבלת את ציוני הבקרות שעושים אנשי משרד הבריאות.
חגי דרור: הבקרות האלה השתדרגו והשתפרו ומגיעות בתדירות הרבה יותר גבוהה והן משתמשות בכלי בקרה מקצועיים שאני לא הבן אדם להציג אותן, כי אני לא מכיר את הצד המקצועי של זה, אבל כלי בקרה שנוסו במשך שנים ואנחנו רואים שיפור בציון.
חגי דרור: לא רק זה, אומרים פה שההוצאה הפרטית של אנשים תגדל.
חגי דרור: אנחנו בדקנו וראינו שאין גידול באשפוז הפרטי.
חגי דרור: לא רק זה, יש ירידה באשפוז בכלל.
חגי דרור: אז נכון, אני מסכים עם מה שאמר מר רוני עוזרי, שהאוכלוסייה הקשישה בין העולים היא יותר חלשה והם נוטים להתאשפז יותר מאשר אוכלוסייה אחרת, אבל בסך הכל, אני לא אגיד שיש לנו מיפוי ספציפי לעולים, יש ירידה באשפוז הסיעודי.
חגי דרור: זה גם מתאים למדיניות של משרד הבריאות, שמעוניין לעודד חלופות בקהילה, טיפול בקשישים האלה בקהילה, שיישארו קרוב למשפחה שלהם, קרוב לבית שלהם, קרוב למקום שהם מכירים, שם הם יקבלו את הטיפול הראוי.
חגי דרור: לכן התמונה היא לא חד צדדית, כמו שהעלה פה חבר הכנסת, שהמדינה מתנערת ורוצה ש---
דניאל בן-סימון: יש פה שתי גרסאות של המציאות, אני לא יודע מי צודק.
אברהם מיכאלי: חבר הכנסת בן סימון, אני אביא עדות אישית ואתה תקשיב לעדות האישית, איך אתם מטפלים בעניין הזה.
אברהם מיכאלי: אל תפזרו סיסמאות.
דניאל בן-סימון: באופן כללי המדינה יוצאת, היא משאירה כל אחד לעצמו, ולכן אני אומר, סיעודי הוא אדם שלא עומד על הרגליים ולכן כשהמדינה מתנערת מהחובות הבסיסיות שלה, הסיעודיים הם הראשונים.
דניאל בן-סימון: לכן אתה מתווכח איתי כשאתה אומר, המדינה הזאת משתנה, אתה יודע את זה, ולכן המחויבות היא לילדים ולקשישים.
דניאל בן-סימון: אם אנחנו יוצאים החוצה, הם הראשונים שייפגעו.
חגי דרור: אני מסכים איתך לגבי התהליך, ולא נראה לי שזו הסוגיה שמדברים עליה כרגע.
דניאל בן-סימון: לא חשוב, אבל זה חלק מהתהליך.
חגי דרור: יש יציאה מהמחויבות ברמה העקרונית.
חגי דרור: האם המדינה מתנערת מהזכויות של אנשים?
חגי דרור: יש פה סוגיה של ויכוח על התעריף, המדינה לא מתנערת מהמחויבות שלה לזכויות של האנשים האלה.
חגי דרור: הזכות לאשפוז סיעודי קיימת, הקשישים החלשים והעניים משלמים השתתפות זעומה, אם בכלל, רבים מהם פטורים.
חגי דרור: אני יושב בוועדות שמאשרות את זה.
חגי דרור: הזכות הזאת קיימת, היא חלק מחוק ביטוח בריאות ממלכתי, אף אחד לא מתכוון לבטל אותה.
חגי דרור: הסוגיה כאן היא סוגיית תעריף והיא סוגיה מקצועית שאפשר לדון בה ולדבר עליה, אבל אנחנו עומדים מאחורי התעריף הזה, הוא נבדק, הוא תומחר, אף אחד לא מקבל תעריף גבוה ממנו מאז 2001.
חגי דרור: אנחנו עומדים מאחוריו.
רוני עוזרי: האם אתם מוכנים לוועדת הקליטה פה---
חגי דרור: אין לי בעיה שהוועדה תביע את עמדתה, אבל הסוגיה הזאת היא סוגיה, כמו שאת אמרת, של הסמכות המקצועית של משרד הבריאות לקבוע את התעריפים במערכת הבריאות.
חגי דרור: אנחנו קובעים תעריפים למאות ואלפי שירותים במערכת הבריאות וזה אחד מהם, לפי אותם קריטריונים, לפי אותם עקרונות.
רוני עוזרי: האם אתם מוכנים לבוא לוועדת הקליטה, לתת פירוט מדויק של כל העלויות---
מרינה סולודקין: אנחנו לא מבקשים.
רוני עוזרי: זה לא תפקידם, אבל כשמגיעים לוועדת הכספים, מתחמקים מזה.
מרינה סולודקין: קודם כל אני מברכת את יושבת הראש היוצאת ויושב הראש הנכנס.
מרינה סולודקין: הוועדה הזאת מאוד מאוד חשובה, בחוץ לא יכולים לתאר לעצמם עד כמה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שזה מאוד חשוב שאנחנו יושבים בוועדה הזאת ביום הקשיש, שאנחנו מציינים היום בכנסת ובמחצית השנייה של היום יהיה דיון וגם יהיו חוקים ואני העליתי את החוק של סטטוס של ניצולי השואה ואני בכלל לא בטוחה שייתנו לחוק לעבור בגלל שאני יודעת איך החוקים האמיתיים עוברים בכנסת, אם אתה באופוזיציה.
מרינה סולודקין: מה שאני רוצה לומר, היום בדיון אמרו מלים מאוד מאוד חשובות, שהקשישים העולים הם הכי חלשים בחברה ובגלל זה הכנסת וחברי כנסת, כולם, צריכים לדאוג להם, ובגלל זה אני עוקבת בדאגה אחרי משרד הבינוי והשיכון ואני רואה מצד אחד שהשר מנסה להקל את הבעיה לאוכלוסיות ברוכות ילדים, ואני מברכת על זה, אבל מהצד השני אני מבינה את העלויות, הוא צריך להוריד את העומס הכספי באוכלוסיות האחרות.
מרינה סולודקין: השערורייה שאתם העליתם את השכר, כמו גנבים בלילה, ואמרו שהכל בסדר, גם במשרד האוצר, שרק 2% בהוסטלים, באותם הוסטלים עם אותו סגל, שהכל בסדר, אבל אנחנו, עם חברת הכנסת שמטוב, היינו בסוף השבוע עמוסים בפניות, אנשים בבהלה.
מרינה סולודקין: קשישים כל הזמן שואלים אותנו, 'מה עם מים?
מרינה סולודקין: מה עם חשמל?
מרינה סולודקין: מה עם לחם?'
מרינה סולודקין: , עגבניות אפילו לא שואלים, אני חושבת שהם כבר לא אוכלים את זה, 'ומה עם ההוסטלים?'
מרינה סולודקין: ואתם לא התייעצתם עם אף אחד ומיד שלחתם להוסטלים את ההודעות שאוטוטו, גם לא הסברתם לאנשים.
מרינה סולודקין: מה, אנחנו בכנסת מרכזייה כאן?
מרינה סולודקין: להסביר מה עושים במשרד הבינוי והשיכון בלילה?
מרינה סולודקין: ואנחנו צריכים להסביר מתי וזה ואף מסמך לא ראינו.
מרינה סולודקין: אתם חושבים שזה בסדר?
מרינה סולודקין: פניתי לרב גפני, כי עכשיו יש ישיבות על ההתייקרות של הכל, וביקשתי ממנו כנס מיוחד בנושא של העלאת השכר בהוסטלים, ואני אגיד לכם שיש מלים יפות, 'אנחנו צריכים לדאוג לקשישים', ויש מציאות, די קשה, שמ-2003 כשישראל בעלייה ירדה מהמפה הפוליטית, לא בונים דיור ציבורי.
מרינה סולודקין: לא בונים, לא חייבים.
מרינה סולודקין: היה ניסיון השנה, ואנחנו, חבר הכנסת אלקין ואני, ישבנו במשרד ראש הממשלה, ואני מודה לו, ישבנו עם העובדים גם של לשכת ראש הממשלה וגם של המשרדים והתוצאה היתה לא גדולה, אבל מצאו 700 דירות בסוכנות, שאלה דירות שאפשר לגור בהן.
מרינה סולודקין: אני מאוד מקווה שיהיה שיפוץ בזמן ואנחנו נבקש מיושבת הראש, או מיושב הראש, לשמוע דיווח מה קורה עם השיפוצים של הדירות האלה.
מרינה סולודקין: אבל הבעיה היותר רחבה היא 40,000.
מרינה סולודקין: מצד אחד יש לנו חוק נדיב, של חבר הכנסת לשעבר רן כהן, שאמרו לו, 'רן, כשמפריטים את הדיור, לא אומרים שזה חוק הדיור הציבורי, זה חוק הפרטה של הדיור הציבורי', אמרנו למר רן כהן גם דבר אחר, שאנחנו לא נראה את הכסף לדירות החדשות, ובמשך שנים לא ראינו את הכסף הזה בדירות החדשות, והמצב היה; להפריט, לטובת הוותיקים, בסדר, אבל לא בנו, וגם מ-2003, כמו שמר חביב קצב אמר, אין לנו מקבצי דיור וגם הוסטלים לא בונים בצורה שצריכים לבנות.
מרינה סולודקין: אז אני עוד פעם אומרת שחלק מהבעיה של התייקרות הדיור בכל המדינה זה בגלל שאנחנו לא הצלחנו להוציא את הקשישים מהשוק של שכירות ומהשוק של קניית דיור חדש.
מרינה סולודקין: אנחנו חייבים לעשות את זה, זה לא רק לקשישים האלה, שאני כבר לא מדברת, בגלל שזה קול בודד בשממה, אבל לטובת כולם.
מרינה סולודקין: הם לא צריכים לשכור דירות, בגלל שמעלים את המחירים.
מרינה סולודקין: מה שאני אומרת זה שאני מקווה לשמוע מהוועדות הבין משרדיות, שמר חביב קצב ונציג משרד הבינוי והשיכון הזכירו.
מרינה סולודקין: הבעיה מאוד חמורה ואנחנו צריכים לדאוג, לעקוב וגם לדרוש.
מרינה סולודקין: מה שאני יכולה להבטיח לכם, בגלל שאני כל הזמן מקבלת גם פניות, גם מארגונים, אם הממשלה רוצה שאנחנו נביא אנשים לרחוב, להפגנות, בגלל שלא בונים ולא רוכשים דיור ציבורי, זה יקרה.
מרינה סולודקין: נכון, חברים?
אברהם מיכאלי: לגבי דיור סיעודי.
אברהם מיכאלי: מה שאמרת ותיארת מצב תיאורטי, זה נכון, תיאורטי, אבל אתם לא חיים בשטח, אתם לא יודעים מה הולך בבתי האבות האלה.
אברהם מיכאלי: מה שמר עוזרי הזכיר פה, הנושא של עולים, זה באמת מאוד בולט.
אברהם מיכאלי: בבית אבות, שאני קורא לו בית אבות ציבורי, כי זה לא בית אבות פרטי, כי בית אבות פרטי כל אחד בוחר לפי היכולת הכספית שלו, איזה לוקסוס הוא רוצה להשפיע על בן המשפחה שלו, בבתי האבות הציבוריים האלה קודם כל עד שמגיעים מבתי החולים אליהם, אנשים לא מודעים לזכויות שלהם.
אברהם מיכאלי: העובדת הסוציאלית מסתובבת במחלקה ומודיעים לפעמים לחולה, במצב הכי קשה שהוא נמצא בו, או למשפחה, יותר נכון, 'צריך לפנות אותו משם', לא יודעים מה לעשות, איך לעשות ולכן הרבה מאוד גם לא מגיעים לשם, כי עד שהם מוצאים פתרון להעביר אותם לאיזה בית אבות, לפי הקריטריונים של משרד הבריאות, עד שמגישים בקשה, הם לא מבינים שיש קוד זמני.
אברהם מיכאלי: רבותיי, אתם לא מיידעים את הציבור על זה, בכוונה כנראה, כדי שאתם לא תמלאו את בתי האבות האלה ואנשים נפטרים בדרך.
אברהם מיכאלי: אני מודיע לכם את זה מעדות אישית.
אברהם מיכאלי: אני ראיתי מקרים שעד שהגיעו לבתי האבות נפטרו.
אברהם מיכאלי: דבר שני, תגיעו לביקור בהפתעה לבית אבות, מר רוני עוזרי אולי לא ישמח שאני אומר לו את זה, אבל תגיעו לביקורת פתע בהרבה בתי אבות.
אברהם מיכאלי: מה קורה שם?
אברהם מיכאלי: גברתי היושבת ראש ואדוני יושב הראש לעתיד, שוכרים כח אדם זול.
אברהם מיכאלי: אני ראיתי את מי מביאים לשם, אני לא רוצה להיתפס כמי שמדבר בגזענות, אבל כח האדם שמועסק שם היום הוא לא כח האדם הרצוי.
אברהם מיכאלי: אני לא רוצה עכשיו להגיד את מי מעסיקים שם.
אברהם מיכאלי: למה הם עושים את זה?
אברהם מיכאלי: שאלתי את מנהל בית האבות, הוא אומר לי 'תשמע, מה אתה רוצה ממני?
אברהם מיכאלי: אין לי כסף.
אברהם מיכאלי: אתה רוצה שאני אסגור פה?
אברהם מיכאלי: אני אסגור'.
אברהם מיכאלי: ואגב כמות כח האדם שמועסקת שם זה בלתי נסבל.
אברהם מיכאלי: יש שם מחלקות גדולות, לפעמים עשרות חולים שמאושפזים במחלקה אחת ויש שם לפעמים שני אנשים, שלושה אנשים גג, ושלושה האנשים האלה הם לא כח אדם מקצועי, זה כח אדם שהוא מן מנהלי, לא יודע, שמעביר אולי אדם ממקום למקום.
אברהם מיכאלי: איך רואים את זה?
אברהם מיכאלי: אותם מבוגרים שמאושפזים שם, אם בן משפחה קצת עוקב אחריהם, המצב שלהם מידרדר מיום ליום בגלל שאין מי שיטפל בהם.
אברהם מיכאלי: יש שם אחות מקצועית אחת לפעמים בבית אבות שלם ומדובר שם, אני לא אגזים, במעל מאה חולים.
אברהם מיכאלי: תעשו את ביקורת הפתע האלה, כדי לגלות...
אברהם מיכאלי: אתה אומר לי 'משתפר', מה משתפר?
אברהם מיכאלי: אנשים מתים שם בגלל הזנחה, בגלל שאין להם כח אדם מספיק, אין להם כח אדם מקצועי ואתם בסוף תגיעו למסקנה שהמצב יורד כי אנשים לא הולכים לשם.
אברהם מיכאלי: אמרתי, מכמה סיבות, גם לא מפנים אותם מבתי החולים, גם מי שמגיע לשם, אני רואה שם אנשים נטושים.
אברהם מיכאלי: העולים החדשים במיוחד, אין להם משפחות.
אברהם מיכאלי: אם מגיעים אליהם פעם בשבועיים, פעם בשלושה שבועות, זה נס.
אברהם מיכאלי: לפעמים אני מנדב תנועות נוער, אומר להם 'רבותיי, תיכנסו לשם, תעשו מצווה גדולה, גם לשמח את המבוגרים האלה וגם לתת להם תחושה שיש להם בן משפחה כביכול שמתעניין בהם'.
אברהם מיכאלי: לכן המצב התיאורטי שאני מכיר, אני לא מאחל לך שתזדקק לזה ותגיע לבית האבות הזה, אבל אין מנוס, בקהילה לא כל אחד מסוגל לאשפז חולה כזה בבית.
אברהם מיכאלי: רבותיי, עלויות של עובדת זרה הן עלויות מאוד גדולות.
אברהם מיכאלי: אבל גם עובדת זרה, אפילו תיקח שתיים, שלא מאשרת לך המדינה, לא מסוגלות להחזיק חולה כזה בבית, כי יש שם דרישות רפואיות אשפוזיות, רק בבית חולים יכולים לעשות את זה.
אברהם מיכאלי: לכן מה שאני שאלתי אותו, לגבי הפער, אני אפילו לא מבין איך הפער הזה עדיין מכסה את העלויות.
אברהם מיכאלי: אם אני לוקח מחלקה גריאטרית בבית חולים, זה עולה 1,400 שקל, אז למה 1,400 שקל עולה בבית חולים ובמוסד ציבורי זה עולה 300 או 400 שקל.
אברהם מיכאלי: את זה לא הבנתי, את ההיגיון הזה לא הבנתי.
אברהם מיכאלי: אז תעשו את ההשוואה, אל תיקחו את התעריפים שהם מגישים להם, תיקחו גורם אובייקטיבי ציבורי שהוא יקבע, שבתי אבות לא יקרסו ולא ייסגרו.
ליה שמטוב: מה שאמרת היה חשוב וזה כנראה מניסיון אישי.
ליה שמטוב: אני באמת לא רוצה לספר את הסיפור האישי שלי, אבל אני חיה עם זה.
שרה זילברשטיין: בעקבות הדברים של חבר הכנסת הנכבד, אני רוצה להתייחס לקטע שלא התייחסנו פה וזה הנושא הידוע של הזכויות, שהוא נכון גם לנושא של השיכון, אבל הוא נכון לגבי כל נושא ונושא.
שרה זילברשטיין: הנושא הזה מאוד מוזנח בקרב האזרחים הוותיקים בארץ, בקרב העולים החדשים זה ממש במצב מאוד מאוד קשה ולכן כשאדם נמצא באשפוז, גם האזרח הוותיק שנמצא בארץ הרבה שנים איננו ער לזכויותיו, אבל קל וחומר לגבי העולים החדשים ואנחנו רואים תופעה שגם הילדים שלהם לא תמיד יודעים להסתדר בסבך הביורוקרטיה ולדעת מתי מגיע לו שיקום, מתי מגיע לו סיעוד, מתי מגיע לו בית אבות.
שרה זילברשטיין: הדבר היותר חמור אפילו, בעיניי, שהאוכלוסייה האתיופית למשל, שבערך יש 7,000 פלוס אזרחים ותיקים, עולים חדשים, אנחנו לא זכינו לפנייה שלהם למוקד למיצוי זכויות שלנו, שזה *8840 ושם אנחנו רוצים לעשות פעולה נפרדת, כי אנחנו בוודאות יודעים שגם אם לא פונים אלינו, הנושא של הזכויות של קצבה מיוחדת שחלק מהעולים החדשים לא יודעים עליו, ולכן מצבם הכלכלי, כפי שהיושבת ראש התייחסה בתחילת הישיבה, מאוד מאוד ירוד.
שרה זילברשטיין: אפילו להתייחס לדבר שהוא מול בעיית דיור אולי זוטות, אבל ממש לא ביום יום- הנושא של הארנונה.
שרה זילברשטיין: אותם האזרחים הוותיקים העולים החדשים שגרים עם הילדים, הדירה שלהם בדרך כלל רשומה על שם הילדים ולכן הם לא פטורים מארנונה, שזה דבר שלא יודעים אותו וצריכים לשקול אותו.
שרה זילברשטיין: במשך השנה זה כסף לא קטן ורוב אותם אזרחים ותיקים שהם עולים חדשים, בעיקר מברית המועצות לשעבר, לא מודעים לזה.
שרה זילברשטיין: הרישום של הדירה שהם רכשו הוא על שם הילדים, אולי בגלל נושא של ירושה או דברים מהסוג הזה, ואז למעשה הם לא יכולים ליהנות משום הנחה, לא של אזרחים ותיקים אחרים, אפילו לא של 30%.
שרה זילברשטיין: לחלקם הגדול גם מגיע פטור מארנונה והם לא יודעים את זה ולא מודעים לזה.