GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
עופר אופן: בואי תגידי מה את כן מקבלת.
עופר אופן: זה לא שאת לא מקבלת שום דבר.
יעל ליקוונט: לא, אני אומרת שאוניברסיטת תל-אביב, לא, זה לא שאני לא,
אילנית ביטאו: עוד פעם, אבל הנקודה פה זה שאנחנו לא מדברות רק על עצמנו.
אילנית ביטאו: כי בסופו של דבר אנחנו צריכות לייצג את כל אלה שמגיעים ולא עוברים את המקום.
עופר אופן: אני מבין, רק להגיד אנחנו לא מקבלות שום דבר.
יעל ליקוונט: לא, זה לא מה שאמרתי.
עופר אופן: זה נשמע לא טוב.
יעל ליקוונט: זה לא מה שאמרתי.
עופר אופן: את שכר הלימוד אתם מקבלים באופן מלא?
יעל ליקוונט: זה לא מה שאמרתי, אמרתי שיחסית לקשיים הכלכליים.
ליה שמטוב: לא התלוננו על זה.
שלמה מולה: אמרו שהמינהל נותן, אבל לקיום היום-יומי 600 שקל, לא מספיק.
עופר אופן: זה – אני מקבל.
אליה מהרט: אני רוצה להתייחס לדברים של יעל לגבי תהליך הקבלה.
אליה מהרט: כמו שאתם פה רואים, יעל הגישה גם לכלכלה וגם לחשבונאות.
אליה מהרט: אני לא יודעת אם אתם מבינים מה זה ספק קבלה לחשבונאות ולכלכלה, כשמדובר על ציון מתאם מעל 650, זה אומר בגדרות מעל 100 ופסיכומטרי לפחות מעל 630, שלרוב יוצאי הקהילה אין אותה.
אליה מהרט: זאת אומרת, יעל ואחרים, שהתקבלו בצורות חריגות, זה סטודנטים שהגיעו כבר עם פסיכומטרי מעל 600 או בקרוב, מעל 550 מהסף הרגיל, והצליחו בתעודת הבגרות.
אליה מהרט: זה לא חבר'ה שבאו או בתעודת המכינה לחילופין.
אליה מהרט: זה חבר'ה שהגיעו עם ציון במדד בגרויות מעל 95, עם ציון מכינה מעל 85, זה המינימום, זה הרף המינימום של רוב הפקולטות בארץ, זאת אומרת גם מהסטודנט הישראלי.
אליה מהרט: אני מבינה שיוצאי אתיופיה, אנחנו, יעל באה ומספרת את הסיפור שלה ואפילו אילנית שגם התקבלה לבינתחומי בעקבות הצטיינות שהיתה לה בתעודת הבגרות ולומדת במרכז שהוא די יוקרתי ונחשב, רוב הסטודנטים יוצאי אתיופיה לא מגיעים.
אליה מהרט: אנחנו מדברים על 300 סטודנטים בשנה שמגיעים למוסדות והאוניברסיטאות עושות גם מאמץ כדי לקבל אותם.
אליה מהרט: העניין כאן הוא באמת, בעיני לפחות, הדיון צריך אולי להתמקד גם בנושא הזה של קבלת סטודנטים יוצאי אתיופיה וההתייחסות צריכה להיות דבר ראשון במשרד החינוך בשלב הבגרות וצריכים לדבר על המקום הזה של או תעודת מכינה או תעודת בגרות טובה.
אליה מהרט: אם אנחנו לא נפתור את הבעיה הזאת ואת התשתית הזאת, שום דבר, כמה שננסה לפתוח את השערים, זה לא יקרה ובנוסף לזה, הם גם דיברו על התמיכה שהיא באמת סופר חשובה.
אליה מהרט: סטודנט בלי תמיכה, לא יכול להמשיך הלאה.
ליה שמטוב: פה יושב אתנו פרופ' ראובן פויירשטיין, שהוא הכי צעיר פה בין כולם, אז ניתן לו את זכות הדיבור.
ראובן פויירשטיין: שמעתי שאין הפסיכומטרי מסוגל לנבא.
ראובן פויירשטיין: נזכרתי בבדיחה של אותה האישה שבאה לרבי ואומרת לו – רבי, אני רוצה להתגרש מבעלי.
ראובן פויירשטיין: למה?
ראובן פויירשטיין: כי הוא לא יודע לשחק פוקר.
ראובן פויירשטיין: אומר לה הרבי – אדרבה, ברוך השם, תברכי את השם שהוא לא סידר.
ראובן פויירשטיין: כן, רבי, הוא לא יודע, אבל הוא משחק.
ראובן פויירשטיין: אני חושב שזאת אחת הבעיות הקשות ביותר, נכון, אין הפסיכומטרי הזה יכול לנבא, משום שיש בין האנשים האלה שם שהפסיכומטרי פוסל אנשים בעלי יכולת רבה מאוד, אבל הם אינם מגיעים לכלל ביטוי מתוך כמה עובדות.
ראובן פויירשטיין: הדבר הראשון הוא שונות תרבותית, שאיננה רק בעיה של שפה, היא בעיה של איך אני ניגש לשאלה ששואלים אותי, איך אני פותר אותה.
ראובן פויירשטיין: יש דברים שקשורים, לצערי הרב, גם בעובדה שבבית-הספר שלנו לא מלמדים לחשוב.
ראובן פויירשטיין: לומדים לדעת, אבל לא לחשוב ובדברים האלה יש בעייתיות רבה מאוד, של הכנת הציבור הזה.
ראובן פויירשטיין: לכן, לדעתי, אחת הבעיות היא איך אנחנו מכשירים את אותם הילדים בעלי שונות תרבותית, ואני מעיז כאן לומר – השונות התרבותית נותנת לאדם פוטנציאל גדול מאוד ואני יכול להגיד את זאת מתוך אלפי ילדים שאני בדקתי בעדה האתיופית.
ראובן פויירשטיין: יש להם פוטנציאל לימודי פנטסטי, רק צריך לתת להם את הכלים הדרושים לכך.
ראובן פויירשטיין: הם באו לסביבה שונה מאוד מבחינת ההתייחסות לזמן, מבחינת ההתייחסות לשאלה ודרך איך לענות אותה, יש כל מיני שוניות, אני לא אדבר עכשיו על הצד הזה שאנחנו למדנו אותו בצורה מאוד יסודית.
ראובן פויירשטיין: ובכן, אנחנו חייבים לקחת בחשבון את השאלה הזאת של האחוז הקטן של, האחוז הבלתי מספק של אנשים מהעדה האתיופית, שאינם מגיעים ללימודים ברמות הגבוהות, אני חושב שזאת אחת הבעיות שלא נוגעת רק לאתיופים, אלא להרבה מאוד ילדים פה בארץ, שעושים להם עוול שלא לוקחים בחשבון את מה שדרוש להם, כדי להכשיר אותם להצטרף אל אותה הקדמה המדעית והתרבותית שאנחנו חייבים לתת להם את זה.
ראובן פויירשטיין: נדמה לי שיש לבני הרב, רפי פויירשטיין, לספר לכם על הפעילות שלנו כיום, בתחום של העברת סטודנטים מאתיופיה למקצועות אליטיסטיים.
ליה שמטוב: בבקשה, בקצרה.
רפאל פויירשטיין: כן.
רפאל פויירשטיין: אני רוצה לשאול אתכן, אתן מבריקות ומדהימות ובאמת, הלוואי וכל תלמיד בוגר מערכת החינוך שלנו היה מגיע להישגים שלכן.
רפאל פויירשטיין: תרשו לי לשאול, כמה ספרים בשפה האנגלית היו אצלכם בבית, כשגדלתן?
יעל ליקוונט: נאדה.
יעל ליקוונט: אפס.
יעל ליקוונט: השאלה היא כמה ספרים באופן כללי, תשאל שאלה, לא רק ספרים באנגלית.
רפאל פויירשטיין: לאט לאט, אני אגיע לזה.
רפאל פויירשטיין: תאמיני לי שאני אגיע לזה.
רפאל פויירשטיין: בסדר, הרמתי להנחתה.
רפאל פויירשטיין: כמה ספרים בכלל היו בספריית הסלון?
אילנית ביטאו: לא היתה ספריית סלון.
יעל ליקוונט: אין ספרייה.
רפאל פויירשטיין: אז עכשיו אני רוצה לשאול, תגידו לי, מה הטעם לבדוק אנשים אינטליגנטים ביותר, כשבבית שלי יש עשרות אם לא מאות ספרים באנגלית ואלפי ספרים בשפה העברית.
רפאל פויירשטיין: כמה מחשבים היו אצלכם בבית?
יעל ליקוונט: אחד, שקיבלנו מהמרכז.
רפאל פויירשטיין: כמה חיפשתם בוויקיפדיה בבית?
רפאל פויירשטיין: OK.
רפאל פויירשטיין: אז עכשיו אני שואל, מה הטעם לבדוק אנגלית, או מושגים בשפה העברית, כשמראש היתרון היחסי גם אחרי כל הקורסים להכנה לפסיכומטרי לא יצליחו להדביק את הפער בתחומי ידע, זה לא אומר כלום על יכולת החשיבה ועל הפוטנציאל הנפלא שלכם.
רפאל פויירשטיין: לשמחתי, ואני רוצה לתת פה איזה יישר כוח עצום לצבא ההגנה לישראל, שהבין את הדבר, אני לא יודע אם אתן הייתן קשורות לאמיר או לא, פרויקט אמיר שלנו בצבא.
יעל ליקוונט: בעקיפין, כן.
רפאל פויירשטיין: בעקיפין.
רפאל פויירשטיין: אנחנו עכשיו מסיימים את המחזור ה- 14 של פרויקט אמיר, שבמסגרתו עברו 1,400 חיילים וחיילות יוצאי העדה האתיופית, עם דפ"ר ממוצע שאני לא רוצה לומר אותו כאן כי אני לא מוסמך לומר, אבל מזכיר מאוד את הפסיכומטרי וזה מתסכל לשמוע מה הממוצע של הפסיכומטרי של יוצאי אתיופיה, זה יהיה מעניין לשמוע כדי להבין האם יש הטיה תרבותית או אין הטיה תרבותית.
אליה מהרט: הממוצע של סטודנטים?
אליה מהרט: לפחות אצלנו, זה עלה, לפני חמש שנים זה היה 460, היום זה עומד על 550, שזה הממוצע הישראלי.
רפאל פויירשטיין: אלה שאתם מקבלים או אלה שניגשים?
אליה מהרט: כולם, כל מי שהגיש.
אליה מהרט: כל מי שהגיש מועמדות.
רפאל פויירשטיין: לא לא לא, אבל תראי, ואז אני אשאל אותך את השאלה הבאה, כמה הגישו מועמדות?
אליה מהרט: הגישו 100 סטודנטים השנה.
אליה מהרט: יפה.
אליה מהרט: זאת אומרת, אנחנו יודעים את הסוד.
אליה מהרט: הסוד הוא מאוד פשוט, סטודנטים יוצאי אתיופיה לא ניגשים בכלל לאוניברסיטה, הם הולכים ישר, החסם הוא סוג של תקרת זכוכית, רבותיי.
אליה מהרט: אף אחד לא אומר להם אל תיגשו, אף אחד לא אומר להם אל תירשמו, אף אחד לא אומר להם אל תבואו ליריד לימודים, ודאי.
אליה מהרט: מישהו חלילה פסל מישהו?
אליה מהרט: יש סלקטורים בכניסות?
אליה מהרט: ודאי שלא.
אליה מהרט: אבל השאלה היא, מה קורה לדימוי העצמי ואני חושב שמה שאת אמרת, אילנית, זה היה דבר מדהים.
אליה מהרט: ודאי שלא מתחשבים בזה בשקלול, אבל אני מניח שברגע שאת ראית את זה, התחושה, תחושת המסוגלות שלך, בוודאי לא קיבלה חיזוק כמו נגיד הילד שלי שכותב 25 שנות לימוד או אני לא יודע מה.
אליה מהרט: זאת אומרת שפה יש איזה שהיא תקרת זכוכית.
אליה מהרט: תחושת המסוגלות גם קיימת עוד לפני כן.
אליה מהרט: אם אני הוצאתי בבגרות 70, אז ברור שתחושת המסוגלות שלי לא תהיה גם לפסיכומטרי.
אליה מהרט: אם קיבלתי בבגרות שלי 100, אז אני מאמין שבפסיכומטרי אני אוכל לקבל 500 או גם אם אני אקבל 400, ציון ההתאמה שלי יהיה יותר גבוה.
אליה מהרט: הבעיה היא רישומית במשרד החינוך.
רפאל פויירשטיין: דקה, ברשותך, אני רק רוצה לסיים.
רפאל פויירשטיין: אני אומר, הבעיה היא לא, עוד לפני האוניברסיטאות, הבעיה היא כמה סטודנטים בכלל ניגשים להתקבל לאוניברסיטאות ואם תבדקו את המספר של הסטודנטים שניגש, תגלו שהוא נמוך מאוד והחסם הוא חסם בלב, שנובע מהנסיבות שעליהן אנחנו מדברים.
רפאל פויירשטיין: אנחנו מציעים אבחון, אנחנו חושבים שלפחות לטובת יוצאי אתיופיה, אני לא רוצה לדבר בכלל על הפסיכומטרי, זה לא הנושא.
רפאל פויירשטיין: לטובת יוצאי אתיופיה, לטובת יוצאי קווקז, לטובת הקהילה הערבית, הבדואית, אני חושב שצריך לבדוק, אנחנו מציעים גישה אחרת שאומרת – בואו נבדוק את פוטנציאל הלמידה של האנשים האלה, מעבר לרמה הראשונית בתחומים האקדמיים.
רפאל פויירשטיין: אני אינני חולק על עמיתי כאן שהתחומים האקדמיים הם חשובים.
רפאל פויירשטיין: אנחנו בודקים שייכות לאקדמיה וזה גם לטובת התלמיד.
רפאל פויירשטיין: אבל צריך לבדוק את פוטנציאל הלמידה שלו, בהינתן תמיכה באנגלית.
רפאל פויירשטיין: בהינתן תמיכה וכו' וכדומה, לאן הוא עשוי להגיע.
רפאל פויירשטיין: ולכן, בצבא הבחנו היום למעלה מ- 1,400 חיילים וחיילות ששובצו, חלקם הגדול, בקורסים יוקרתיים.
רפאל פויירשטיין: יש לנו את מש"קיות הת"ש הראשונות, קצינות ת"ש, חמש מפיקות בגלי צה"ל, אנשים שעם דפ"ר שבקושי, אני לא רוצה לחזור על מספרי הדפ"ר, בקושי יכלו להיכנס לצבא עם הדפ"ר, וברגע שבדקנו את הפוטנציאל שלהם, ראינו אנשים ברמה גבוהה.
רפאל פויירשטיין: לשמחתי, אוניברסיטת בר-אילן ביחד עם מינהל הסטודנטים ויחד עם הג'וינט, כמובן, לשמחתי מצאנו דלתות פתוחות בשני מוסדות אוניברסיטאיים, אחד זה באוניברסיטה העברית, שגם הרקטור, גם הנשיא וגם הרקטור, הפרופ' סטרומזה אמרה – תביאו את המבחנים שלכם, אני פותחת לכם את כל האוניברסיטה, כולל לימודי רפואה, כולל לימודי משפטים, נשים את הפסיכומטרי בארון, בדיוק כמו שהצבא שם את הדפ"ר בארון לגבי יוצאי אתיופיה, אני מדבר כרגע על המערך הלא לוחם.
רפאל פויירשטיין: לצערי, באוניברסיטה העברית לא נמצא לנו התקציב, וזה באמת, אני חושב שזה חבל שלא נמצא התקציב לדבר כזה, בבר-אילן גייסנו תקציב בדחיפות ושם בדקנו השנה, בשנת הלימודים הנוכחית, למעלה מ- 100 סטודנטים, שמתוכם התקבלו 20 למוסדות יוקרתיים, לפקולטות יוקרתיות, הרחק מעבר לפסיכומטרי שלהם.
רפאל פויירשטיין: הרחק גם מעבר ל- 100 נקודות שעליהם דיברתם ואנחנו חושבים, יושבת פה מיה שריר, יש היום בקשה למשרד החינוך שנאבחן מחוננים יוצאי אתיופיה במערכת החינוך.
רפאל פויירשטיין: כי שוב, המבחנים הרגילים של מכון סולד וכדומה, לא מציפים את המחוננים יוצאים אתיופיה ואני חושב שהגיע הזמן שנבין שמדינה קולטת עלייה ומדינה רב-תרבותית לא יכולה להסתמך על מבחן אחד שהוא בוודאי נוצר במעבדות ההשכלה המערבית, הגם שאנחנו מכשירים אנשים לטובת האוניברסיטה, יש להם פוטנציאל ואותו צריך להעריך, דבר ראשון.
רפאל פויירשטיין: דבר שני, לתת ובזה אני מסיים, את התמיכה גם באסטרטגיות החשיבה והלמידה הרלוונטיות.
רפאל פויירשטיין: לדוגמה, ניהול זמן, בדברים שהם לא קשורים לחוכמה ולשכל, אבל הם קשורים פשוט לדרישות מסוג אחר שאפשר בהחלט ללמוד ולהסתגל אליהם.
יואב אריאל: הערה לפרוטוקול.
יואב אריאל: אני דיקן הסטודנטים באוניברסיטת תל-אביב.
יואב אריאל: אנשי מכון פויירשטיין באו אלינו עם ההצעה הזאת ואנחנו דחינו אותה מהטעם שראינו שהצעת מכון פויירשטיין היא לא, מה שנקרא אצלנו, Evidence based, אני הייתי מוכן להקים ועדה של אנשי מדע ואנשים שעוסקים במחקר קוגניטיבי, שיבחנו את ההצעה והסכמתי אפילו בוועדת ההיגוי לשים נציג ממכון פויירשטיין.
יואב אריאל: אנשי מכון פויירשטיין דחו את זה והתנו תנאי שהאורים והתומים של עניין המבחן יינתן אך ורק בידיהם ושהם יקבעו בסוף, במידה ויקום ויכוח מדעי.
יואב אריאל: כיוון שלא מצאנו שום אסמכתה מדעית בינלאומית למבחן שהם מציעים וכיוון שהם חושבים שהמבחן שהם מציעים יכול לעשות פרדיקציה לגבי גורלו של אדם כאן ולכאן, נשארנו במצב של ויכוח ונפרדנו.
רפאל פויירשטיין: נאמרו כאן דברים, סליחה, שהם בהמעטה לא נכונים.
יואב אריאל: אז תן לי רק לגמור את ההערה לפרוטוקול, תן לי רק לגמור את ההערה.
רפאל פויירשטיין: בבקשה, בבקשה.
יואב אריאל: ולכן, הם החליטו לפרוש ולא הסכימו להצעה שלנו לשבת ולדון ביחד ולהגיע להכרעה מדעית מתוך היסוס והפרכה.
יואב אריאל: העיקרון הפופריאני לא היה מקובל עליהם.
יואב אריאל: לא האדונים ישבו כאן, אלא נציגה מטעמם, אבל היא עזבה במחאה.
יואב אריאל: ולכן הם הלכו עכשיו לבר אילן ונאחל להם הצלחה במעשה ידיהם.
יואב אריאל: תודה.
רפאל פויירשטיין: אני חייב להגיב.
ליה שמטוב: תודה רבה, זה לא הנושא.
ליה שמטוב: לא לא.
רפאל פויירשטיין: כבודו, אני מבין, מתמחה בסין.
רפאל פויירשטיין: אני לא שמעתי שכבודו מתמחה בפסיכולוגיה, אני מוכן להמציא לך את ה- Reference.
רפאל פויירשטיין: זה דברים לא נכונים.
יואב אריאל: תבינו שיש לנו ארגון, מכון, שחושב שהפרדיקציה, יכולת הפרדיקציה לגבי יכולת הצלחה של אנשים בעתיד מופקד בידיו כי הוא מבין את האדם, באופן הוליסטי.
רפאל פויירשטיין: מעולם לא אמרנו את זה.
יואב אריאל: זאת ההתבטאות, אדוני.
רפאל פויירשטיין: זה התבטאות אומללה שמכסה על מה שאתם לא עושים לעדה האתיופית.
בנצי פרצלן: אני מנהל אגף תלמידים באוניברסיטה העברית.
בנצי פרצלן: מה שאני רוצה לציין ולא רוצה לחזור על דברי אחרים, שכל מה שנאמר פה הוא חלק כביקורת וחלק כשבחים, האוניברסיטה העברית מודעת בתהליך הקבלה של יוצאי העדה האתיופית, ואני אתן כמה דוגמאות.
בנצי פרצלן: למשל, כל מי שיוצא העדה האתיופית נרשם ורוצה להתקבל למקצוע מבוקש, לדוגמה משפטים, חשבונאות או רפואה, ונדחה, נקרא הוא באופן אוטומאטי מובא לוועדת ערעורים ובוועדת הערעורים בדיוק אנחנו בוחנים ופורטים לפרוטות את מה שנאמר פה.
בנצי פרצלן: זאת אומרת, לא מסתכלים רק מה התוצאה של מבחן הסכם שלו, אלא מסתכלים איך הוא היה בתיכון, מה הוא עשה בצבא, האם יש לו מוטיבציה וגם מסתכלים פרטנית באיזה מקצועות הוא יותר הצטיין ופחות הצטיין ורואים את הזיקה שלו ללימודים ולצערי, אני מוכרח להגיד, שהלוואי והיה לנו כולם מועמדים כמו אילנית ויעל שהיו תלמידות מצטיינות בתיכון, אבל למעשה, מה שקורה בפועל, שרוב התלמידים, הם באים מהמכינה שלנו, לנו יש מכינה ותלמידי המכינה שמסיימים בציונים טובים יכולים גם להתקבל למקצועות מבוקשים מה שנקרא, כמו משפטים רפואה וכו', ואנחנו מסתכלים בהם באופן פרטני.
בנצי פרצלן: וזה בדיוק מהסיבה של מה שנאמר פה, שאי-אפשר להסתכל על האוכלוסייה הזאת, כאוכלוסייה, נאמר, ילידת הארץ או האוכלוסייה הרגילה.
בנצי פרצלן: נקודה לצד הכלכלי.
בנצי פרצלן: או אני אתחיל, אני אומר משהו אחר.
בנצי פרצלן: אחת הבעיות שלנו זה לא רק לקבל את התלמידים אלא לדאוג שהם יסיימו את הלימודים ויסיימו אותם בהצלחה.
בנצי פרצלן: לצערי, יש נשירה ואנחנו, מה שאנחנו עושים באמצעים שלנו, אנחנו עושים כל מיני תוכניות.
בנצי פרצלן: למשל, יש לנו תוכנית למעורבות חברתית שתלמידים יוצאי אתיופיה שמשתתפים בה, שזה מחייב מהם לתת איזה התנדבות מסוימת, מקבלים מלגות שעוזרות להם בסיוע הכלכלי ומקבלים כל מיני תוכניות אישיות להעצמה אישית, בכדי לשפר את יכולתם בלימודים.
בנצי פרצלן: מלגות כאלו יכולות להגיע עד 5,000, 6,000 שקל לשנה, בנוסף לכל הדברים האחרים שהם מקבלים.
בנצי פרצלן: והנקודה הזאת, של הליווי האישי של התלמידים במהלך הלימודים, הוא לא פחות חשוב מתהליך הקבלה.
בנצי פרצלן: כי תלמידים, והיו לנו כמה מקרים, אחד מהם אפילו מאוד מצער, תלמיד התחיל את לימודיו, נכשל ולא עלינו, שם קץ לחייו.
בנצי פרצלן: וזה דברים שאסור לנו להגיע אליהם.
בנצי פרצלן: פה אנחנו עושים את זה מהאמצעים הדלים שיש לאוניברסיטה ובהחלט, כמו שצוין פה, היתה תוכנית לקבל עוד 20 סטודנטים, שמישהו היה אמור לממן את כל הליווי האישי, לצערנו זה לא יצא לפועל, ואם ות"ת או משרד החינוך ייתנו אפשרות לאוניברסיטאות לפתח את התוכניות האלה, אני חושב שזה דבר מאוד חשוב.
בנצי פרצלן: נקודה נוספת.
בנצי פרצלן: האוניברסיטה העברית, הנשיא הקודם והנשיא הנוכחי הצהירו שתלמיד שראוי ללמוד באוניברסיטה העברית, סיבה כלכלית לא תמנע ממנו ללמוד באוניברסיטה העברית, ואנחנו עומדים על זה.
בנצי פרצלן: יש לנו מערך סיוע מלגות.
בנצי פרצלן: אני לא יודע אם אתם יודעים, האוניברסיטה העברית לפני שנה נתנה מלגות ב- 183 מיליון שקל, לא ממקורותיה, מכל מיני מקורות.
בנצי פרצלן: זה כמעט כל שכר הלימוד שגבינו מהסטודנטים.
בנצי פרצלן: תחשבו, זה סכום עתק.
בנצי פרצלן: יש לנו מערכת ענפה מאוד למלגות, שכמובן תלמידים יוצאי אתיופיה עומדים בקריטריונים לקבלת המלגות האלה ואנחנו מייחסים לזה חשיבות מאוד גדולה.
בנצי פרצלן: זה מה שרציתי להוסיף.
ליה שמטוב: זה שאתה אמרת שאם לפי פסיכומטרי סטודנטים לא מתקבלים ויש לכם את הוועדה הנוספת שבוחנת, אז פה במקרה, אם הגברת הנחמדה לא היתה מתערבת, אני חושבת שגם היא לא היתה מתקבלת.
יעל ליקוונט: אני יכולה להגיד משהו?
יעל ליקוונט: כי אני פשוט ניסיתי להתקבל גם לעברית.
בנצי פרצלן: או יעל או זה, אני לא יודע מתי הם פנו לוועדה, אני פשוט מכיר מקרים, השנה האחרונה, אני די חדש בתפקיד הזה.
בנצי פרצלן: אנחנו בהחלט מסתכלים באופן פרטני בכל מועמד ומסתכלים בפרטי פרטים של הציונים שלו במקצועות השונים.
יואב אריאל: גם באוניברסיטת בן-גוריון קיימת ועדת חריגים ודנים פרטנית בכל מקרה ומקרה ובלי הוועדה הזאת, רבים שלומדים היום, לא היו לומדים.
אדמסו אללי: אני יועץ ראש הממשלה לענייני עולי אתיופיה.
אדמסו אללי: אני קודם כל מברך את הדיון, את האנשים שמשתתפים, את הנושא הכאוב הזה, להביא אותו על סדר היום.
אדמסו אללי: הנושא, התוצאה שמדבר, הנה כתוב, בעד עצמו זה מדבר, לדעתי, במדינת ישראל כיום רק לומדים 300 יוצאי אתיופיה באוניברסיטה.
אדמסו אללי: יחסית לשאר האוכלוסייה זה לדעתי ממש עגום ולכן זו התוצאה שאנחנו יכולים לדבר.
אדמסו אללי: אני רוצה להתייעץ על הנקודה שלא רק על תנאי הקבלה, בכלל, יוצאי אתיופיה ממה הם ניזונים כשהם סטודנטים.
אדמסו אללי: אני למדתי באוניברסיטת תל-אביב בתחילת שנות ה- 80.
אדמסו אללי: אנחנו היינו 30 סטודנטים יוצאי אתיופיה באוניברסיטת תל-אביב בתחילת שנות ה- 80 ופשוט, חבר הכנסת שלמה מולה אמר, אנחנו, אמרו לנו – משלמים לכם שכר לימוד ונותני להם איזה 300 שקל, משהו כזה, ולא יכולנו להתקיים.
שלמה מולה: היה 180 שקל לא 300.
שלמה מולה: אתה שכחת.
אדמסו אללי: נכון, OK.
אדמסו אללי: אז עם הזמן, כן.
אדמסו אללי: אז מזה גם היינו צריכים לשלם למעון הסטודנטים והיינו רעבים, לא היה לנו מה לאכול.
אדמסו אללי: כל יום היינו פרוסת לחם עם חומוס, פרוסת לחם עם חומוס, וממה אנחנו יכולים להתקיים?
אדמסו אללי: היו חבר'ה שבאמת רציניים מאוד מבני העדה, שהתחילו ללמוד ובמהלך המכינה נשרו ואחרי זה גם בתהליך שהתקבלנו לאוניברסיטה הם נשרו, לא יכולנו להמשיך ללמוד.
אדמסו אללי: זה לא עניין של תנאי הקבלה.
אדמסו אללי: גם המכינה זה באמת, זה היה מכינה קדם אקדמאים, זה היה לבני העדה, מכל מיני סיבות שאתם ציינתם שהוא טוב.
אדמסו אללי: היום כמה מחזורים יש בסמסטר או בשנה, קדם אקדמאיים?
אדמסו אללי: אין שום דבר.
אדמסו אללי: גם במכללות וגם באוניברסיטאות, כמעט לא קיים.
אדמסו אללי: אם קיים, זה לוקחים כדי להגיד שיש לנו מכינה ליוצאי אתיופיה באוניברסיטת תל-אביב או באוניברסיטה העברית או בחיפה.
אדמסו אללי: זה כדי להגיד את זה.
אדמסו אללי: זה באמת, יש חבר'ה שהם יכולים לבוא.
אדמסו אללי: אל"ף, גם מלגת קיום אני מבין את זה, את עופר ממינהל הסטודנטים.
אדמסו אללי: המדיניות שהם מקצים את זה, זה ממש מזערי.
אדמסו אללי: לבן-אדם שרוצה ללמוד ושאין לו מה לאכול, אז זה מעניין אותו השכר לימוד שהמדינה משלמת ולכן אין, אנשים שהם רעבים, הם לא יכולים ללמוד וגם אין מעונות סטודנטים למשפחות, ריבוי משפחות של העולים אצלנו רובם עם משפחות, גרים במקומות שונים, שאין להם יכולת להשכיר דירה והם צריכים להשכיר את זה ואז מאיפה יש להם להיות?
אדמסו אללי: בנוסף לזה, יש גם את נושא הגיל.
אדמסו אללי: הגיל שאנחנו עלינו, אם ראיתם את הסרט, שאטלה, שהוא השתתף בו, על העלייה שלנו מסודאן.
אדמסו אללי: אנשים, אנחנו, הדור שלי וגם הדור הצעיר, שבא, יש תינוקות וקצת בוגרים ואנחנו באנו מכפרים ומהרקע הזה באנו אז התחלנו ללמוד בגיל מבוגר.
אדמסו אללי: בגיל 12 התחלנו ללמוד כיתה א', בגיל 15 התחלנו ללמוד כיתה ב'.
שלמה מולה: אללי אני לא רוצה להקשות עליך, אבל אתה יועץ ראש הממשלה, השאלה מה ראש הממשלה, האם יקיים דיון בנושא הזה, בא ואומר – אני עכשיו רוצה, לא 600 שקל, אני רוצה 1,200 שקל לתלמיד.
שלמה מולה: השאלה, זה מה שצריך לשאול, אני מזדהה עם כל מה שאתה אומר, כל מילה בסלע.
אדמסו אללי: אל"ף, אני מברך על הדיון.
עופר אופן: חבר הכנסת מולה יכול לפגוש אותנו בוועדת הכספים ולעזור לנו בזה.
שלמה מולה: אני מציע שכל אחד יעשה את עבודתו.
שלמה מולה: אני אעשה את עבודתי גם בוועדת הכספים.
שלמה מולה: תביאו הצעה שאתם, אתם, לעשות שינוי הסטה תקציבית מסעיף אחד לסעיף שני, אני אעזור לך להביא.
עופר אופן: הסעיף של משרד הקליטה, אתה מדבר.
ליה שמטוב: מילה לסיום.
אדמסו אללי: אני אומר, לדעתי, לשלב באמת ביחד כולנו לחשוב.
אדמסו אללי: אחת מהבעיות זה באמת שצריך לעשות העדפה מתקנת לבני העדה ולתקצב באמת שהם בני-אדם שיוכלו להשתלב, שתהיה מכינה ראויה, מכינה קדם אקדמית וכל המכללות וגם באוניברסיטאות וגם מלגת קיום שהסטודנטים יוכלו להתקיים.
אדמסו אללי: תודה.
זוהר אביטן: צהריים טובים.
זוהר אביטן: אני מהמכללה האקדמית ספיר, אבל היום אני מייצג בדיון את ועד ראשי המכללות האקדמיות ובתפקידי הנוסף, אני גם יושב-ראש ועד מנהלי המכינות במוסדות ההשכלה הגבוהה והמכללות לחינוך.
זוהר אביטן: נדמה לי שכל הדברים שנאמרו, אינם עוסקים במהות הדיון כפי שהוא הוגדר – חסמים בקליטת יוצאי אתיופיה במערכת האקדמית בישראל והנה, יוזמת ועדת הקליטה יוצרת הזדמנות לשיתוף פעולה יוצא דופן, בין אוניברסיטאות, מכללות, ומשרדי ממשלה לנסות ולהתמודד עם בעיה שאני חושב יסודותיה נרמזו על-ידי הדוברים ואני רוצה להגיד שבמרכז הבעיה, הדברים שאמר חבר הכנסת שלמה מולה, 1,800 תלמידים מדי שנה מסיימים, יוצאי אתיופיה, את מערך התיכון בישראל, רק אחוז קטן מהם מגיע אל ההשכלה הגבוהה.
זוהר אביטן: כלומר, תודעתית, המערכת הישראלית מבנה אותם לא לשאוף אל ההשכלה הגבוהה.
זוהר אביטן: אני לא אכנס אל הסיבות איך זה קורה ולמה זה קורה.
זוהר אביטן: הניסיון להיאחז בתנאי הקבלה כאורים ותומים הוא ניסיון מעט משונה, כי אליבא דכולי עלמא, ואני מעריך מאוד את עבודת המרכז הארצי לבחינות, אבל בסופו של דבר, מדובר במספרים שמערכות הקבלה באוניברסיטאות לא משקיעות מחשבה לא מחקרית ולא אחרת, אלא מחליט – מתקבל, לא מתקבל.
זוהר אביטן: בשעה שידועים לי נתונים כמי שמלווה את עליית יוצאי אתיופיה מאז 1984, שהם מוכשרים לא פחות.
זוהר אביטן: השאלה היא שאלה של זמן, ליווי והשקעה, גם תחת מה שיואב אמר, העניין של האוריינטציה האקדמית החסרה והיא חסרה בתחומים של מחשבה, למידה, שפות והיא המצריכה ליווי אמיתי.
זוהר אביטן: המכללה האקדמית ספיר מציעה דגם משותף לאוניברסיטאות ולמכללות.
זוהר אביטן: קבלה ללא הגבלה של ציון פסיכומטרי וללא ממוצע בגרות אלא רק על בסיס זכאות לבקרות.
זוהר אביטן: והמשך הלימודים ייקבע על-פי הישגי התלמידים בשנה א'.
זוהר אביטן: זה דגם אמיתי של נכונות לשלב את בני העדה, מכיוון שאנחנו רואים בכל טקס מצטיינים אצלנו, נציג של יוצאי אתיופיה.
זוהר אביטן: יותר מזה, בתוכנית שאנחנו עושים במשותף עם אוניברסיטת בן-גוריון, שהיא על-פי אותה מתכונת, שנה א' הנדסה במכללה והמשך באוניברסיטת בן-גוריון, בוגרינו שלא התקבלו מלכתחילה להנדסה, מגיעים לרמות הצטיינות מאוד גבוהות.
זוהר אביטן: אני חושב שוועדת הקליטה לא יכולה בדיון של שעתיים לסכם עניין מורכב כל-כך.
זוהר אביטן: אני מציע, אני מציע שוועדת הקליטה תקבל החלטה לחייב הקמת צוות, ואני מגדיר אותו – מחקרי, ביצועי, שמטרתו לגבש ניתוח אמיתי של החסמים בחברה הישראלית מדוע  לא רבים מבני העדה מגיעים אל הלימודים האקדמיים.
זוהר אביטן: יותר מזה, מדוע רבים מהם לא מצליחים לסיים תוך שלוש שנים.
זוהר אביטן: זה לא בגלל שהם לא יכולים, כי ייתכן שאם היינו מאריכים להם את הלימודים בעוד שנה, מקלים עליהם את העומס ואת הלחץ, הם היו מצליחים ואפילו מצליחים ברמות גבוהות ולנסות לתת מענה אמיתי.
זוהר אביטן: אני רוצה לכבד כל אחד במה שהוא עושה.
זוהר אביטן: אני אבל רוצה להגיד שהדיון נועד לפתוח מחשבה חדשה.
זוהר אביטן: הוא לא נועד להצדיק את הקיים, הוא לא נועד שנתנצל למה יש לנו רק 90 תלמידים או 100 תלמידים, אלא הוא נועד לתת פיתרון לבעיה.
זוהר אביטן: אנחנו מדברים, עם כל הכבוד לבינתחומי בהרצלייה, אנחנו מדברים על מערך ההשכלה הציבורית בישראל והשאלה היא לא המוסדות שבהם אדם יכול תמורת שיק מכובד להתקבל, אלא מה מערך ההשכלה הציבורית בישראל מוכן לעשות לשם שילוב קבוצות שונות באוכלוסייה בו.
זוהר אביטן: אני רוצה לומר לכם דבר מחיי.
זוהר אביטן: אני תושב שדרות מגיל שנה, הבעיה שלי היא לא אם רוב יוצאי אתיופיה שבאים מקרב העולים החדשים של יוצאי אתיופיה, אלא הבעיה שלי עם הוותיקים, המסיימים את המערך התיכוני בכל האזור שלנו, לדוגמה, ואין להם בכלל בתודעה את התשוקה, את הרצון, להתמודד על זכותם הטבעית להוכיח את יכולתם.
זוהר אביטן: וזה בדיוק החסמים שהוועדה מרגישה בקיומם ושמוטל על כולנו במחשבה יצירתית להתמודד אתם.
זוהר אביטן: לא יעזור כלום, אף תלמיד לא יתווסף למערכת אם אנחנו כל אחד מאיתנו יסביר כמה שיטות המיון שלו נכונות וכמה לגיטימציה מחקרית יש לשיטה זו או לשיטה אחרת, זה לא יועיל.
זוהר אביטן: העניין ידוע.
זוהר אביטן: ואני מסכם אותו בשלוש נקודות: א. יוצאי אתיופיה מוכשרים על-פי התפלגות נורמאלית, כמו כל אחד אחר באוכלוסייה.
זוהר אביטן: ב. מוסדות ההשכלה הגבוהה ומדינת ישראל לא השכילו לפתח מערך תמיכה מתאים לשילובם באקדמיה.
זוהר אביטן: ג. יש איזה שהוא עניין שצריכים לפרוץ אותו ואני אומר אותו, אני מצטער אם זה יהיה מעט בוטה.
זוהר אביטן: מערך התקצוב של מדינת ישראל לקליטת עולי אתיופיה, כמו לקליטתם של אוכלוסיות אחרות, זה עניין של להראות שעשינו ואז, מה קורה?
זוהר אביטן: תלמידי מכינה שהושקעו בהם עשרות אלפי שקלים, בבואם לממש את יכולתם ללמוד באקדמיה, אין להם מאיפה.
זוהר אביטן: קחו בחשבון שחלק גדול מ- 600 תלמידי המכינות יוצאי אתיופיה בישראל, באמצעות מלגות הקיום שהם מקבלים, חוסכים מפיהם כדי לשלוח כסף להוריהם.
זוהר אביטן: קחו בבקשה נתון מחקרי, מה עלות קיומו של סטודנט רגיל, חודשי.
זוהר אביטן: מעל 3,000 שקל.
זוהר אביטן: קחו את סיכויי השתלבותם של הסטודנטים יוצאי אתיופיה, שרוצים לעבוד, ואת המחסומים הקיימים בקבלתם לעבודה.
זוהר אביטן: אני לא צריך לספר לכם על מה בעלי עסקים ומפעלים מעדיפים.
זוהר אביטן: והערה אחרונה ליואב.
זוהר אביטן: אתה לא אשם, אבל לא ייתכן במדינה החורטת שוויון, שמסיבה תקציבית או מספרית, לא תיתכן בחינה בכל השפות האפשריות.
זוהר אביטן: אתה יודע מה?
זוהר אביטן: גם במרוקאית.
ליה שמטוב: בעקבות המילים של מנהל המכינה, זוהר אביטן, הייתי רוצה לשאול מישהו מהאוניברסיטאות, אולי באמת לעשות פיילוט ולבחון את הקבוצה, לא לפי, זאת אומרת, בלי תנאי קבלה ולראות את השנה הראשונה איך הם לומדים.
אליה מהרט: יש לנו תוכנית כזאת שנקראת מצטייני הפריפריה, היא בעצם מיועדת לכל תושבי הפריפריה הכלכלית או הגיאוגרפית ובעצם הסטודנטים נבחרים, משרד החינוך קבע מהם בתי הספר שהם נחשבים שמקבלים פחות מבחינה לימודית ומתוך בתי-הספר האלה נבחרים קבוצת התלמידים שקיבלה את הציונים הכי גבוהים בבגרויות והם נכנסים לאוניברסיטה בלי פסיכומטרי.
אליה מהרט: זאת אומרת, תוכנית כזאת כן קיימת.
אליה מהרט: העלות שלה, עבור כל סטודנט בתשלום שכר לימוד, דמי קיום, משהו כמו 30,000 שקל מלגה לשנה.
אליה מהרט: זה מתבסס על העניין הזה שמשרד החינוך הכיר בזה שיש קבוצות שהן פריפריאליות, שמבחן הפסיכומטרי לא מתאים להן, מבחן הבגרות, הם הצליחו בבגרות, בוא ניתן להם את ההזדמנות להיכנס לאוניברסיטה בלי פסיכומטרי.
אליה מהרט: אותו דבר צריך להיות גם מיושם לטובת יוצאי אתיופיה, במידה ולא רוצים להתחשב במבחן פסיכומטרי, לתת לסטודנטים הטובים באמת להיכנס לאוניברסיטה עם תעודת בגרות, לתת להם את כל התמיכה שהם צריכים וזהו.