GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעמי בלומנטל: זאת אומרת שמחפשים כרגע הגדרה לתפקיד שלך.
דוד מהרט: ואם דאגת למצוא לי עבודה - - -
נעמי בלומנטל: אני בהחלט אשמח למצוא לך עבודה, אם אתה לא מרגיש טוב שם.
נעמי בלומנטל: אבל סגנון הדיבור היה חלק מדבריך, אדוני, ולא דבריי.
נעמי בלומנטל: רשות הדיבור לאמיר טואבה, בבקשה.
אמיר טואבה: אני פוטרתי מעבודתי במרכז ההיגוי לאחר שעבדתי שם כחמש שנים.
אמיר טואבה: אני בעל תואר שני במדיניות ציבורית.
נעמי בלומנטל: אתה יכולת לגשת למכרז לתפקיד מנכ"ל במקום דוד מהרט?
אמיר טואבה: ד"ר סתוי ודוד ניסו לעשות תרגיל שהוא מאד לא מקובל במנהל התקין במדינת ישראל, וגם על זה יש לי מה להגיד.
אמיר טואבה: הגוף הזה נשאר על הנייר והוא לא ממלא את תפקידו.
אמיר טואבה: במהלך שלוש השנים האחרונות התרענו ואיתרנו בעיות בוערות בקרב הקהילה.
אמיר טואבה: הגשנו תוכנית עבודה.
אמיר טואבה: הדברים האלה גם מופיעים בדו"ח מבקר המדינה וגם בדו"ח של מכון זיו.
אמיר טואבה: אני רוצה לקרוא שורה אחת בלבד מהדו"ח של מכון זיו משנת 1997: מרכז ההיגוי הוקם כמס שפתיים כדי לרצות את הקהילה האתיופית ואת דעת הקהל.
אמיר טואבה: התוכניות לא מתבצעות בשטח.
אמיר טואבה: הבעיות קשות וחמורות אף הן.
אמיר טואבה: בעקבות הדברים האלה, חמישה מתוך השמונה שהם בעלי תואר ראשון ושני, ישבנו וחשבנו וכתבנו את המכתב, שהוגש לכם.
אמיר טואבה: גם לפני כן התרענו כל שנה, אבל לאף אחד לא היה איכפת, כי היה נוח להם לא להוציא את הדברים החוצה.
אמיר טואבה: כך זה היה, עד שהוצאנו את הכביסה המלוכלכת החוצה.
אמיר טואבה: לכן הדבר הזה הוא לא חדש.
אמיר טואבה: אני מניח שגם בדיון הזה לא נמצה את הענין ואני מבקש לקיים דיון נוסף יותר קונקרטי, יותר ממשי, כי היום הדברים רק הועלו ולא כולם יטופלו.
אמיר טואבה: אנחנו פעלנו כפי שפעלנו כדי שהדברים יתוקנו ויתנו מענה הולם לקהילה.
אמיר טואבה: במקום זה, כפי שנאמר כאן, בכדי להסיט את הדיון מסדר היום, הם בחרו בדרך הפשוטה של פיטורי עובדים.
אמיר טואבה: אותי זה לא מטריד, אני אמצא עבודה, אבל הדרך שבה נעשו הפיטורים מאד מקוממת, היא לא יפה, והייתי אומר שיש בה אפילו ריח לא נעים, כי מישהו עמד מאחוריה.
אמיר טואבה: שמונה אנשים פוטרו על אף שחמישה מהם, כאמור, הם בעלי תארים.
אמיר טואבה: ויש עוד דבר שקשה לי להגיד אותו, אבל אגיד אותו.
אמיר טואבה: אנשים שעבדו אתנו במשך השנים, לא בני העדה שלי, הם נשארו בעבודה.
אמיר טואבה: למרות שבמכרז כתוב שמנהלת התפעול צריכה לעבור מכרז, השאירו אותה בעבודה.
ד"ר פלטי סתוי: לפני שלושה חודשים היא עברה מכרז.
אמיר טואבה: היא לא התקבלה לאותו תפקיד.
אמיר טואבה: זה קצת חשוד בעיניי, אבל זה לא משנה.
אמיר טואבה: גם דוד מהרט ממשיך לעבוד, למרות שאין לו תואר אקדמי.
ד"ר פלטי סתוי: הוא עובד לא כמנחה וגם לא בניגוד למכרז.
נעמי בלומנטל: מצטיירת פה תמונה שיש אנשים שניסו בכל מחיר למצוא להם תפקיד אחר ויש אנשים שזרקו אותם.
נעמי בלומנטל: אין ספק שהיתה כאן איפה ואיפה.
ד"ר פלטי סתוי: לא זרקו אף אחד.
אמיר טואבה: אני אגיד יותר מזה.
אמיר טואבה: במהלך השנים היתה הפליה בין העובדים יוצאי אתיופיה לבין הישראלים של מרכז ההיגוי.
אמיר טואבה: הישראלים קיבלו את כל התנאים, כולל החזקת רכב, ולעומת זאת יוצאי אתיופיה, שעבודתם מבוססת על נסיעה של 80% - 90% לשטח, לא קיבלנו החזקת רכב.
ד"ר פלטי סתוי: אנחנו גזענים.
אמיר טואבה: כשהמכרז הוצא ד"ר סתוי פנה אלי באופן אישי ואמר לי להגיש את מועמדותי לתפקיד מנהל מרכז ההיגוי.
אמיר טואבה: קבענו פגישה שבמהלכה הוא פנה אלי ללא טיפת בושה.
אמיר טואבה: הייתי מופתע.
אמיר טואבה: הוא אמר שאני אגיש את המועמדות שלי למכרז ובסופו של דבר הוא רוצה להשאיר את דוד מהרט כמנהל ואני אהיה סגנו, או בתפקיד אחר.
אמיר טואבה: זה דבר שלא ייעשה מבחינה אתית, מבחינת מנהל תקין.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת שיש כרגע מצב שיש מנכ"לית, והיא רק בתואר מנכ"לית, ולמעשה מר מהרט ממשיך בתפקידו?
דוד מהרט: את ממש מבזה אותה.
נעמי בלומנטל: אני רק שואלת.
דוד מהרט: אני יכול להתפטר.
נעמי בלומנטל: אתה התפטרת.
דוד מהרט: אני גם יכול ללכת למרכז ההיגוי, אם זה מה שנותן לך להסיק מסקנות כאלה.
נעמי בלומנטל: אין לי שום כוונה אישית כלפיך.
נעמי בלומנטל: מר טואבה הציג נקודה - - -
מולט טרוורך: אני בוגרת בית-ספר למנהיגות.
נעמי בלומנטל: אני יודעת שאת עברת מכרז.
מולט טרוורך: זה מאד מבזה.
נעמי בלומנטל: על-כל-פנים, מר טואבה אומר שהוצע לו שהוא כביכול יהיה המנכ"ל, משום שיש לו תואר שני.
ד"ר פלטי סתוי: את מקבלת כל מה שהוא אומר כאורים ותומים?
נעמי בלומנטל: אני אתן לך את רשות התגובה.
אמיר טואבה: היו שיחות, ואני זומנתי לשיחה גם אצלך.
אמיר טואבה: אי-אפשר להכחיש את הדברים האלה.
ד"ר פלטי סתוי: אמרתי שאני מוכן לשים יד על ספר התנ"ך על כל מלה שאני אגיד.
נעמי בלומנטל: אנחנו נשמע אותך.
אמיר טואבה: גברתי היושבת-ראש, אני לא נוהג להגיד את זה בכל מקום, אבל בגלל שמדובר ביוצאי אתיופיה, אפשר לעשות מה שרוצים, אפשר להתיחס אליהם בצורה כזאת מבזה.
אמיר טואבה: זה לא ייאמן.
אמיר טואבה: כך לא מתנהגים בגוף ציבורי אחר שמתנהל באופן תקין.
אמיר טואבה: תודה.
נעמי בלומנטל: גב' שולה מולא, בבקשה.
שולה מולא: אני מודה שאני לגמרי מבולבלת ונסערת מהדברים שנשמעים כאן ואני רוצה לחשוב שיש פורום אחר כדי ללבן את כל הטיעונים האלה, ודווקא למקד את הדיון, וזו בעצם הזדמנות בשבילנו להגיד מה מרכז ההיגוי צריך לעשות.
שולה מולא: הרי כולנו ערים לפעולות של מרכז ההיגוי וכולנו מחזיקים בחשיבות של הפונקציה הזאת שנקראת מרכז ההיגוי.
שולה מולא: מי שהגה אותו הוא חכם ואני מודה לו על כך, אבל כפי שאמרו ד"ר פלטי או גב' שיפר, הסמכות והיכולות שלו הידרדרו עם השנים והתקציבים שלו קוצצו עם השנים, וגם שמענו מאברהם ירדאי שהם לא שותפים לכל הדברים, שהם לא באמת החליטו, שהם לא באמת היו מתאמים, מנחים, מייעצים, מתווים.
שולה מולא: אנחנו מסכימים ורוצים, אבל אם זה לא התפקיד, אני לא יודעת בשביל מה, אבל אנחנו רוצים את זה במטרותיו שהוגדרו בהתחלה, ואני רוצה שהדיון שמתקיים כאן יימצא לו מקום אחר.
נעמי בלומנטל: תכף נסכם את הדיון ונראה למה אנחנו יכולים להוביל.
נעמי בלומנטל: רשות הדיבור ליפה וורקו, בבקשה.
יפה וורקו: קצת קשה לי להגיד, אבל אני חייבת.
יפה וורקו: אני עובדת במרכז ההיגוי.
יפה וורקו: אני נמצאת כעת לקראת סיום תואר שני במנהל חינוכי.
יפה וורקו: לפני שנתיים התחלנו לכתוב מכתבים לדוד מהרט.
יפה וורקו: הזהרנו ואמרנו שאנחנו צריכים איזה שהוא שינוי, הקשבה שלו.
יפה וורקו: חצי שנה חיכינו לתשובה ולא נענינו.
יפה וורקו: כתבנו דברים מאד קשים, שאנחנו רוצים להתמקד במטרות שלנו.
יפה וורקו: עם המכרז אמרנו שאנחנו רוצים לכתוב מכתב.
יפה וורקו: כתבנו את המכתב ואחרי שהאגודה לקידום החינוך זכתה במכרז אמרו לנו שנעשה תוכניות עבודה, ימי השתלמות, ואחרי שקיבלו את המכתב הכל פתאום התבטל וקיבלנו מכתבי פיטורים.
יפה וורקו: אני חושבת שאנשים לא יודעים לקבל בקורת, והלוואי שהיתה לי הזדמנות לקבל בקורת.
יפה וורקו: זאת לא צורה שזורקים אנשים אחרי נסיון של שנתיים – ארבע שנים, כי הצטבר נסיון, הצטבר יידע, ואנחנו כתבנו מכתב ממצה מה מרכז ההיגוי לא עשה ואיך צריך לעשות.
יפה וורקו: על זה אנחנו צריכים לקבל מכתב פיטורין?
יפה וורקו: לי אין שום בעיה למצוא מקום עבודה אחר, אבל להעיף אותנו בגלל שאמרנו את הדברים הקשים?
יפה וורקו: זה נראה לי מגוחך ופשוט לא מתאים.
שמואל דוד: רציתי להתייחס לדברים שנאמרו כאן מזווית שונה במקצת.
שמואל דוד: מדובר כאן בעיקר על נושאים אישיים ואני חושב שהיכולת של הוועדה הזאת לעסוק בנושאים אישיים היא מוגבלת מטבע הדברים, ובסופו של חשבון זה גם לא תפקידה של הוועדה.
שמואל דוד: התפקיד המרכזי של הוועדה הוא מטבע הדברים להתייחס למדיניות.
נעמי בלומנטל: סליחה, אם אתה רוצה לדבר על תפקידה של הוועדה, אני לא נותנת לך את רשות הדיבור.
שמואל דוד: לא במובן הזה.
נעמי בלומנטל: אם אתה רוצה לדבר על מרכז ההיגוי ועל עוול שאולי נעשה בתוכו, על זה שכנסת ישראל הולכת נגד עוול שנעשה מסיבות שונות, אשמח לשמוע.
נעמי בלומנטל: אם אתה רוצה להגדיר מה תפקידה של ועדת כנסת, תפנה ליושב-ראש ועדת הכנסת ותאמר לו מה צריכה ועדת כנסת לעשות.
נעמי בלומנטל: אנחנו רוצים לקדם את החינוך של הילדים יוצאי אתיופיה, ולא ראינו שיש התקדמות ממשית במשך השנים.
שמואל דוד: על זה בדיוק אני רוצה לדבר.
נעמי בלומנטל: אנחנו מעוניינים, ואני מאמינה ששת"יל מעונינת באותו דבר, ואם נכנסים לתוך הענין גורמים אישיים, אינטרסנטים, במקום לטפל בבעיות, אנחנו נטפל בזה.
שמואל דוד: אין בינך לביני ויכוח.
שמואל דוד: אני מתייחס לנושא העקרוני שעולה מתוך הדברים המאד קשים ששמענו כאן.
שמואל דוד: נדמה לי שמובן מאליו שאחד הדברים שגרמו למרכז להגיע למצב הקשה שהוא הגיע אליו הוא העדר גיבוי מיניסטריאלי.
שמואל דוד: היו תקופות שבהן המרכז נהנה מקשר ישיר ללשכת השר, וד"ר סתוי רמז על כך.
שמואל דוד: המרכז נראה אחרת, הוא נהנה מאוטונומיה אחרת והוא יכול היה ליטול חלק בקבלת ההחלטות של המשרד והוא יכול היה לתרום.
שמואל דוד: לאט-לאט, בשנים מסוימות התהליך היה כזה שתקציבים נגרעו, תקציבי מחקר והערכה לא נוספו, המיקוד בפעילות לא היה ברור אלא היתה התפזרות למגוון של כיוונים.
שמואל דוד: ועדת ההיגוי שהיתה אמורה להתכנס מדי תקופה סבירה בראשות השר או המנכ"ל או גורם בדרג הזה, ולכוון את ניהול המדיניות, לא התכנסה.
שמואל דוד: מבקרת המדינה כתבה על זה דברים קשים.
שמואל דוד: היו ליקויים רבים בתפקודו של המרכז, שרק על חלק מהם שמענו כאן, והקונפליקטים שנצבעו לאט-לאט בצבעים מאד קשים שראינו כאן היו פועל יוצא של הליקויים האלה.
שמואל דוד: אם המשרד רוצה לעשות דבר כדי לא לחזור לאותו מקום שאנחנו רואים אותו מצויר היטב על-ידי מבקרת המדינה, ואנחנו רואים אותו כאן מצטייר היטב מתוך הדברים הקשים ששמענו מכל הצדדים, הדבר המרכזי שצריך לעשות הוא להגדיר את הסמכויות של הגורם הזה באופן ברור כגורם שמעצב מדיניות, ולתקצב את הפונקציה הזאת שלא מתוקצבת באופן ברור גם במכרז החדש שהוא מאד מבורך בהיבט הזה.
שמואל דוד: לתת לגורם הזה גיבוי מיניסטריאלי, גם מול האגודה, שבמובן מסוים מצרה צעדים, ועם כל הכבוד למאמצים שלה ולתרומה שלה היא בכל-זאת מונעת משהו מהאוטונומיה, גם מול רשויות אחרות בתוך משרד החינוך.
שמואל דוד: לתת לגורם הזה אוטונומיה ארגונית ותקציבית כדי שהוא יוכל לתפקד.
שמואל דוד: לאפשר לו לתכנן תוכניות לטווח ארוך בתחום החינוך, לאפשר לו לבצע הערכה של תוכניות כדי שתהיינה תוכניות טובות ותוכניות גרועות תיפסלנה.
שמואל דוד: להפעיל את ועדת ההיגוי באופן שהוועדה הזאת תוכל לעצב מדיניות ולא תשב בצד.
שמואל דוד: למקד את הפעילויות בתחומים קונקרטיים, לדאוג לכך שהפעילויות האלה תתבצענה כמו שצריך ולבצע בקרה על הפעילויות האלה.
שמואל דוד: להעלות את הרמה המקצועית, כי מתוך הדברים שנאמרו כאן יש תחושה שהרמה המקצועית תמיד היתה משהו לא עד הסוף סגור ולכן גם חלק מהמנחים-יועצים התקשו להיכנס לבתי-הספר והתקשו למלא את תפקידם.
שמואל דוד: אני חושב שהטיפול ברמה האישית הוא חשוב ואני מאד מבין מדוע הרמה האישית מטופלת כאן.
שמואל דוד: אני רוצה לומר שמעבר לרמה האישית יש חובה על המשרד לבדוק את התהליך, ולא במקרה המבקרת כתבה מה שכתבה על הבעיות המבניות, ולא במקרה מכון זיו כתב מה שכתב.
שמואל דוד: לא במקרה הוא נקרא לבצע הערכה מחדש של המבנה הארגוני.
שמואל דוד: משהו תקוע ברמה המבנית, זה יוצר קונפליקטים בין אנשים, זה יוצר קונפליקטים בין גורמים בתוך המשרד, זה יוצר ויכוחים.
שמואל דוד: משהו תקוע ברמה המקצועית והדברים לא יכולים להימשך כך.
שמואל דוד: אני אשמח אם הוועדה תקרא למנכ"לית משרד החינוך לבצע בדק בית ברמה העקרונית ולבדוק את המבנה הארגוני של הארגון כדי שהבעיות האלה, שפעם הן בעיה של מנכ"ל ופעם הן בעיה של עובדים לא תימשכנה ולא תיצורנה עוד ועוד גלים של קושי לאורך זמן.
נעמי בלומנטל: רשות הדיבור לגבי שאטו, בבקשה.
גבי שאטו: לפני חמש שנים עבדתי כחצי שנה במרכז ההיגוי.
גבי שאטו: אתמול קיבלתי תפקיד חדש בבאר-שבע.
גבי שאטו: אבל עד לא מזמן עבדתי כארבע שנים באגודה לקידום החינוך.
גבי שאטו: אני טעמתי קצת מהעוגה של מרכז ההיגוי, האגודה לקידום החינוך, בכל התפקידים.
גבי שאטו: בעוד חמש שנים אנחנו נראה שהפוליטיקה מנצחת את כולם.
גבי שאטו: רחלה שיפר מונתה בצורה כזו או אחרת ולפניה יוחנן בן-יעקב, ויכניסו אנשים אחרים.
גבי שאטו: בעוד שלוש-ארבע שנים כשהמכרז יסתיים - - -
רחלה שיפר: אתה אומר שהמינוי שלי הוא פוליטי?
גבי שאטו: אני רק אומר שיש דמויות אחרות.
גבי שאטו: אני לא אומר את זה לגנותך.
רחלה שיפר: מינוי פוליטי זה לא ענין של גינוי.
נעמי בלומנטל: גבי שאטו אומר שדברים משתנים לפי מצבים פוליטיים.
גבי שאטו: הדברים משתנים וממונים אחרים מגיעים ועושים מדיניות.
גבי שאטו: כמי שעבד באגודה לקידום החינוך אני ציפיתי לקבל בה קביעות אחרי חמש-שש שנים.
גבי שאטו: בכל מערכת החינוך אין יוצא אתיופיה שיש לו קביעות.
גבי שאטו: כל יום אנחנו בסכנת חיים.
גבי שאטו: תראי לי מישהו עם קביעות במשרד החינוך בתפקיד יועץ-מנחה ומעלה.
גבי שאטו: אין.
גבי שאטו: אני לא נשוי ואין לי משכנתה, אבל יש אנשים בעלי משפחות, שצריכים לשלם משכנתה, והם חיים בחרדה.
גבי שאטו: כל שלוש שנים הם חוששים, כי אין להם ביטחון כלכלי.
גבי שאטו: אני נמנע מלדבר על מרכז ההיגוי.
גבי שאטו: תודה.
יואב הס: אני רוצה להתייחס למשהו משנים קודמות.
יואב הס: אנחנו כאגודה ישראלית למען יהודי אתיופיה מלווים את התהליך הזה עוד לפני שהוקם בכלל מרכז ההיגוי.
יואב הס: בזמנו מאד לחצנו על שרי החינוך על-מנת שיוקם גוף כזה, ובסופו של דבר הדבר הזה הצליח כתוצאה מלחץ לא קטן שהופעל בזמנו על שר החינוך אמנון רובינשטיין, והוא החליט שיוקם מרכז היגוי כזה.
יואב הס: ולא רק מרכז היגוי אלא גם ועדת היגוי שהיתה אמורה לקבל החלטות ברמות של מדיניות, וועדת ההיגוי הזאת כללה גם אנשים מתוך הקהילה עצמה, כדי לאפשר לאנשים מהקהילה לקחת חלק גם בקבלת החלטות עקרוניות של מדיניות מה עושים ואיך עושים, ברמות הכי גבוהות שאפשר.
יואב הס: הוועדה הזאת התפזרה מהר מאד.
יואב הס: בדו"ח של מכון זיו נאמר על זה "מס שפתיים".
יואב הס: בשיחה מאד קשה שהיתה לי פעם עם דוד מהרט אני קראתי לזה "עלה תאנה", והיום אנשים מתוך הקהילה קוראים לזה עלה תאנה.
יואב הס: דוד אז מאד נפגע ממני באופן אישי, דבר שלא התכוונתי אליו אף פעם, והתנצלתי וגם היום אני מתנצל, כי לא היתה כוונה אישית.
יואב הס: יש פה ענין מערכתי.
יואב הס: לוקחים קבוצה קטנה מאד של שבעה-שמונה-עשרה אנשים ונותנים להם כאילו את התפקיד לטפל בכל בעיות החינוך של הקהילה האתיופית.
יואב הס: איך רוצים שעשרה אנשים, בלי תקציב מתאים, בלי "שיניים" יעשו את זה?
יואב הס: הדבר הכי חשוב הוא שנותנים לבן-אדם תפקיד של יועץ-מנחה, שאמור להיכנס לבית-ספר כדי לתת איזו שהיא הנחיה ועצה למורה שלא יודע מה לעשות מול כתה שיש בה הרבה תלמידים אתיופים, או תלמיד אתיופי אחד והוא לא יודע איך לטפל בו, אבל בשום מקום אין הגדרה מסודרת מה המשמעות של יועץ-מנחה.
יואב הס: הוא יבוא ויגיד למורה הזה מה לעשות, איך לנהוג?
יואב הס: המורה הזה בכלל מחויב להיפגש אתו?
יואב הס: אין שום חובה, לא על מורה ולא על מנהל בשום בית-ספר שלומדים בו ילדים יוצאי אתיופיה, לקבל ולבצע איזו שהיא עצה שנתן לו יועץ-מנחה.
יואב הס: אין דבר כזה בכלל.
יואב הס: זה מאד יפה להגיד: יש יועצים-מנחים, זה עושה רושם טוב מאד.
יואב הס: בענין הזה אני חולק במידה מסוימת על מה שנאמר פה על-ידי מר ירדאי, שהיתה כוונה טהורה למי שהקים בזמנו את מרכז ההיגוי.
יואב הס: מי שהקים את הגוף הזה בזמנו עשה זאת כמס שפתיים וכעלה תאנה כדי שיוכלו לבוא ולהגיד: רבותיי, אנחנו משתפים את הקהילה האתיופית, הם שותנים לעניינים.
יואב הס: אחר-כך גם תהיה אפשרות להגיד – ואת זה אמרתי לדוד באותה שיחה – אתם אשמים.
יואב הס: הנה, לא הצלחנו, תראו כמה אנשים מתוך הקהילה האתיופית מגיעים לפשיעה ולסמים.
יואב הס: אתם אשמים, כי נתנו לכם את ההזדמנות.
יואב הס: איזו הזדמנות נתנו להם?
יואב הס: שקר וכזב לאורך כל הדרך.
יואב הס: זורים חול בעיניים גם לאנשים בקהילה וגם לאנשים בחוץ.
יואב הס: אין לי שום דבר אישי נגד ד"ר סתוי ולא נגד גב' שיפר.
יואב הס: הם נמצאים בתוך מערכת שלא מכבדת באמת את הקהילה האתיופית, לא נותנת להם לקחת חלק בהחלטות אלא מציבים להם עובדות, וזאת הבעיה המרכזית.
יואב הס: אני מבקש לקיים בענין הזה דיון יותר רציני לתוך השאלות מהו בעצם התפקיד שנותנים למרכז ההיגוי, איך דואגים שוועדת ההיגוי תעבוד באמת ולא תהיה רק כותרת שמאחוריה אין שום דבר, ואיך להפוך את הדברים האלה לדברים אמיתיים, שלאנשים מתוך הקהילה באמת יהיה מה להגיד גם בענין של החלטות מאד עקרוניות וחשובות, וזה לא חשוב כרגע אם יעשו את זה דוד מהרט או מולט טרוורך או כל אדם אחר בצורה טובה.
יואב הס: עוד מלה אחת על הענין הפורמלי.
יואב הס: פתאום החליטו שבראש מרכז ההיגוי צריך לעמוד אדם בעל תואר ראשון או שני.
יואב הס: מחר יחליטו שצריך לעמוד בראשו אדם בעל תואר שלישי, אז יפטרו את טרוורך וישימו מישהו אחר, ובעוד שנה יחליטו שצריך לעמוד בראשו פרופסור ואז לא ימצאו בכלל אף אדם כזה בתוך הקהילה.
יואב הס: אז יגידו: אם אין בן-אדם שמתאים למכרז שקבענו, אולי אפשר בכלל לפזר את כל המרכז הזה.
יואב הס: איזו מן גישה זאת?
יואב הס: דרך אגב, אני שמעתי גם דברים אחרים מפי אנשים בתוך מרכז ההיגוי, שהיתה להם הרבה מאד ביקורת על הצורה שבה הדברים נעשו.
יואב הס: יכול להיות שהביקורת היתה לא באופן ישיר אל דוד אלא לאנשים שממונים עליו, אבל איך פתאום קרה שאחרי כל-כך הרבה שנים שהוא מנהל את המרכז וד"ר סתוי אומר שהוא ניהל אותו בצורה מצוינת, פתאום הוא לא מתאים בגלל שאין לו תואר ראשון או שני?
נעמי בלומנטל: הפעם אני מסכימה עם דבריך.
אברהם ירדאי: שמענו כאן דברים קשים משני הצדדים ואנחנו לא יודעים מי צודק ומי טועה.
אברהם ירדאי: לכן אני ממליץ ליושבת-ראש ועדת העלייה והקליטה להקים ועדה שתבחון את הטענות של שני הצדדים ולהגיע למסקנות, ולתקן מה שיש לתקן.
אברהם ירדאי: במערכת החינוך יש עכשיו מצוקה קשה מאד בכל הנוגע לחינוך הילדים יוצאי אתיופיה.
אברהם ירדאי: למרות שהעליתי לאחרונה את הנושאים האלה בפני הנוגעים בדבר, אני מרגיש חובה להעלות גם בדיון זה את הבעיות הקיימות גם באגודה לקידום החינוך וגם במרכז ההיגוי.
נעמי בלומנטל: אנחנו נקיים דיון בבעיות שעולות מדי פעם בתחום החינוך.
אברהם ירדאי: מה-1 באוקטובר לא יהיו הסעות לילדים באשדוד.
נעמי בלומנטל: תכתוב לי את הדברים האלה, כי אנחנו צריכים לסיים את הישיבה הזאת.
אברהם ירדאי: יש מאה בנים ובנות במרכז קליטה שרוצים להיכנס לפנימיות והדבר לא מתאפשר להם מפני שאין תקציב.
אברהם ירדאי: המעון וגני הילדים בחצרות יסף סגורים ומ-1 בספטמבר הילדים לא הולכים לא למעון יום ולא לגן ילדים.
אברהם ירדאי: הילדים נוסעים לבאר-שבע.
אברהם ירדאי: למה מרכז ההיגוי והאגודה לקידום החינוך לא יכולים לדאוג לדברים האלה?
נעמי בלומנטל: אחרי הישיבה תשב עם ד"ר סתוי ותברר אתו את הדברים האלה.
מיקי אחיהון: יש דבר אחד שלא משתנה.
מיקי אחיהון: השלטון מתחלף, השר והמנכ"ל מתחלפים, אבל הבעיה מחריפה, ואני חושב שמישהו צריך לקחת את זה ברצינות.
מיקי אחיהון: הקימו אגודה לקידום החינוך, הקימו משהו אחר, כנראה שהכוונה טובה אבל לא כך המעשה.
מיקי אחיהון: אני מורה ואני מבקש ממשרד החינוך לקחת אחריות על האגודה לקידום החינוך.
דוד מהרט: נאמר פה שהיו פניות אליי, וגם דובר על כך שאני לא משתף אנשים בקבלת החלטות.
דוד מהרט: אני רוצה להגיד שבתוכנית שמגישים יש פירוט עד השקל האחרון, ומה שניתן לנו להכריע עליו אני עשיתי את זה בשיתוף מלא עם צוות המנחים-יועצים עד השקל האחרון.
דוד מהרט: ב-24.8.99 קיבלתי מכתב ובו ארבע נקודות, שאני מציע שתקראי אותו, והוא מסתיים במלים אלה: כל היועצים מאמינים ומשוכנעים ומודים שאתה עושה מאמצים כבירים ועליונים כדי להביא את בני העדה להישגים גבוהים באמצעות מרכז ההיגוי, וזאת על-מנת להטביע חותם ומודל חיקוי חיובי לחברה הישראלית בכלל ומשרד החינוך בפרט.
דוד מהרט: לאור זה אנו עומדים מאחוריך ותומכים בך בכל מהלך שאתה מוביל.
נעמי בלומנטל: אבל זו לא בעיה אישית שלך.
דוד מהרט: כשדיברתי קודם הרגשתי שאני מבקר, אבל אני מסכים עם הדברים שאמר יואב הס על המשמעות של מרכז ההיגוי, מהותו ומעמדו בתוך המשרד ומחוצה לו ומה יכולת ההשפעה שלו על המשאבים שעומדים לרשות יוצאי אתיופיה וכו'.
דוד מהרט: אלה שאלות שלדעתי בהחלט ראויות לדיון.
דוד מהרט: ועדת ההיגוי העליונה לחינוך יוצאי אתיופיה הוקמה מחדש ובראשה עומדת שלומית עמיחי, מנכ"ל משרד החינוך.
אברהם ירדאי: היא לא רצינית, ותמיד היא לא היתה רצינית.
נעמי בלומנטל: אני מרגישה שלא מיצינו את הנושא אבל אנחנו חייבים לסיים את הישיבה.
נעמי בלומנטל: נשמעו כאן דברים מאד-מאד קשים.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שהצטיירה כאן תמונה רעה מאד.
נעמי בלומנטל: גב' שיפר, זו תעודת עניות למשרד החינוך ובכלל עם כל מה שקורה סביב חינוך ילדי אתיופיה.
נעמי בלומנטל: אנחנו יודעים על נשירה של למעלה מאלפיים תלמידים.
נעמי בלומנטל: חשבתי שמרכז ההיגוי יענה על הבעייתיות הזאת, אבל לא קיבלנו שום מענה אלא רק עלו יותר ויותר בעיות, ועם כל מה שנעשה אחרי דו"ח מבקר המדינה ואחרי המכרז, נראה שיש כאן שיקולים זרים, לא ענייניים, ואני אומרת שהביקורת שלי קטלנית לגבי מה שנעשה.
נעמי בלומנטל: אני אנסה לשתף יותר חברי ועדה בדיון הבא.
נעמי בלומנטל: התמונה עגומה ביותר, ואני חושבת שהפעם יואב הס גם כן אמר דברים קשים מאד.
נעמי בלומנטל: לא היה שיתוף אמיתי.
נעמי בלומנטל: המרכז התנהל כעלה תאנה ועכשיו יש עוד נקמנות אישית בנוסף לכל מה שהיה.
נעמי בלומנטל: שמענו כאן דברים ממש צורמים, גם לגבי המכרז.
נעמי בלומנטל: יש עובדים מסורים כמו דוד מהרט ואחרים, עם תואר שני ובלי תואר שני.
נעמי בלומנטל: יואב הס אמר דבר נכון, שעוד מעט יבקשו תואר פרופסור ואז לא יהיה אף אחד מבני העדה שייגש למכרז.
נעמי בלומנטל: יכול להיות שמלכתחילה הניהול של הענין היה לא נכון.
נעמי בלומנטל: אני אדבר גם עם אלה שהחליטו על סוג המכרז ואיך הוא צריך לעבוד, משום שמלכתחילה הוא פוגע בבני העדה.
נעמי בלומנטל: יתרה מזאת, אני לא רואה פה נסיון ממשי למצוא מנכ"ל מבין העובדים הקיימים.
נעמי בלומנטל: אם לדוד לא היה תואר, אפשר היה, עד שהוא יעשה את התואר, לבחור מנכ"ל מבין העובדים.
נעמי בלומנטל: יש כאן נקמנות אמיתית באנשים שהעזו להרים ראש ולומר שהעבודה לא נעשית כראוי, כשאין שותפים לה.
נעמי בלומנטל: אני רואה בזה פגיעה אמיתית באנשים.
נעמי בלומנטל: אני אפנה גם למי שאמורים להגן על אנשים שכך זורקים אותם ממקום העבודה.
נעמי בלומנטל: הרי אחת הסיבות לכך שהאגודה לקידום החינוך זכתה במכרז ולא גוף אחר היתה בזכות האנשים האלה.
נעמי בלומנטל: אחרי שהם מלאו את תפקידם והמרכז זכה במכרז זרקו אותם לכלבים.
נעמי בלומנטל: האם יש במשרד החינוך, שיש לו תקציב של מיליארדים, אדם אחד מבני העדה שיש לו קביעות?
נעמי בלומנטל: אולי יש בן-אדם אחד, וגם בזה יש לי ספק.
נעמי בלומנטל: גב' שיפר, את לא הכתובת לטענות אלה.
נעמי בלומנטל: כאן את נציגה בכירה ביותר של המכרז ואני לא פונה אלייך בענין הזה.
נעמי בלומנטל: בזה צריך לטפל הדרג המיניסטריאלי.
נעמי בלומנטל: כאמור, מצטיירת כאן תמונה עגומה מאד, ואם כך צריך להמשיך, אין שום סיכוי שמרכז ההיגוי והאגודה לקידום החינוך ימלאו את תפקידם כדי לקדם את החינוך של הילדים יוצאי אתיופיה.
נעמי בלומנטל: יש כאן זלזול בבני העדה בזה שהפסיקו להעביר תקציבים.
נעמי בלומנטל: מבקרת המדינה אמרה מה שאמרה, ובמקום להסיק את המסקנות האמיתיות הקימו ועדת מכרזים שהיא אינטרסנטית במהותה מאחר שחברים בה אותם אנשים שפיטרו את העובדים הקיימים.
נעמי בלומנטל: אני לא אתן לדברים האלה לעבור לסדר היום.
נעמי בלומנטל: לצערי כל המערכת ממוטטת.
נעמי בלומנטל: אני אפנה לראש הממשלה שמכהן כשר החינוך, לבדוק ולבחון מחדש את כל תהליך הרה-אורגניזציה שעבר על מרכז ההיגוי, אשר במהלכו, בין שאר הדברים, פוטרו שמונה אנשים שעבדו במרכז כמעט מיום הקמתו.
נעמי בלומנטל: נשמעו בוועדה טענות קשות של העובדים שפוטרו, על כך שהפיטורים היו לא ענייניים וגם על כך שהוקמה ועדה שתקבע מי יחזור ולא לא יחזור למקום עבודתו – דברים שנראים כנקמנות אישית.
נעמי בלומנטל: אני אשתף את חבריי חברי הכנסת בתחלואים שגיליתי כאן ואנחנו נדון על כך בוועדה, אני מקווה בהקדם, לאחר שאקבל תשובה מראש הממשלה שמכהן כשר החינוך, כדי לבדוק אם נעשתה בחינה מחדש של כל מה שנעשה סביב מרכז ההיגוי.
נעמי בלומנטל: חבר-הכנסת מיכאל נודלמן ביקש לקיים ישיבה של הוועדה בעקבות מחקר שנעשה והצביע על נתונים קשים מאד לגבי שמוש בסמים אצל בני נוער עולה מכל הארצות.
נעמי בלומנטל: אנחנו יודעים שעצם המעבר מארץ לארץ גורם למשברים לא קלים, ומכיוון שנגע הסמים בארץ זו אחת הבעיות הקשות ביותר והכי פחות מטופלות, אני משערת שאצל נוער עולה הבעיה הרבה יותר קשה.
נעמי בלומנטל: מהנתונים עולה שעולים חדשים צורכים סמים פי שתיים לעומת ותיקים.
נעמי בלומנטל: לפני שחבר-הכנסת נודלמן יציג את הנושא, אני רוצה לומר שאנחנו צריכים להיזהר מעט בנתונים ובכותרות שאנחנו מפרסמים בעתונים.
נעמי בלומנטל: אני כיושבת-ראש הוועדה מתלבטת לא אחת.
נעמי בלומנטל: מצד אחד אנחנו רוצים שהנושא יטופל, ואם הוא חשוב ועולה על סדר-היום הציבורי, הוא מתחיל להיות מטופל.
נעמי בלומנטל: כל זמן שהנושא לא צובר תהודה ועולה לכותרות ולתקשורת, אף אחד לא מטפל בו.
נעמי בלומנטל: לפיכך חשוב לנו שיהיו כותרות.
נעמי בלומנטל: מצד שני, כשיש כותרת מסוג זה מייד יש סטיגמה שלילית לעולים החדשים, כאילו הוותיקים לא צורכים סמים, או צורכים במידה מועטה, ואילו בני הנוער העולה צורכים הרבה יותר.
נעמי בלומנטל: וכשאתה שומע ברדיו שהיתה תגרה אלימה בין בני נוער, אתה מייד מצפה שזה נוער עולה משום שהם אלימים יותר, הם צורכים יותר סמים.
נעמי בלומנטל: כך נוצרת הסטיגמה על אותם עולים חדשים, וכשהם רכים בשנים הסטיגמה פוגעת בהם על אחת כמה וכמה.
נעמי בלומנטל: אני קראתי לאמצעי התקשורת להיות זהירים בדבריהם ולהימנע מדימויים שליליים, כי כותרת מסוג זה היא בעייתית.
נעמי בלומנטל: לאחר שחבר-הכנסת נודלמן יציג את הנושא אני אתייחס גם לנתונים עצמם, בעיקר לשאלת הצריכה של נוער עולה מול נוער ותיק.
נעמי בלומנטל: נמצאת אתנו חיה שרה דאנזיג, שתאמר לנו מה קרה לבנה ואחר-כך נשמע את חבר-הכנסת נודלמן.
שרה חיה דאנזיג: אני נמצאת בארץ 14 שנים.
שרה חיה דאנזיג: אני אדבר באנגלית, ואני כבר רוצה לומר שזאת אחת הבעיות של ילדיי ושלי, ושל כל העולים החדשים – תחושת השייכות לחברה הישראלית כפי שהיינו רוצים.
שרה חיה דאנזיג: לבני היתה חשובה מאד הרגשת השייכות לחברה הישראלית, והחברה הישראלית צורכת סמים.
שרה חיה דאנזיג: אני נמצאת כאן כי איבדתי את בני לפני ארבעה חודשים.
שרה חיה דאנזיג: הוא לא רצה למות.
שרה חיה דאנזיג: לחלק מחבריו לא איכפת אם הם ימותו, וחלק אחר מהם לא מאמין שהם עלולים למות, כי הם בני נוער.
שרה חיה דאנזיג: אנחנו צריכים לחזק אותם כדי שהם לא יתפתו לקחת סמים.
שרה חיה דאנזיג: מאחר שהם רוצים להרגיש שייכים בבית-הספר ובחברה, בחברה בריאה, הם לוקחים סמים, לפעמים בניגוד לרצונם.
שרה חיה דאנזיג: אני עליתי עם ילדיי כי רציתי לחיות בארץ.
שרה חיה דאנזיג: לא שאלתי אותם אם הם רוצים לעלות, כפי שעולים רבים מביאים את ילדיהם ובמיוחד בני-נוער.
שרה חיה דאנזיג: אני עובדת סוציאלית ועבדתי עם משפחות עולים חדשים, ואני יודעת שכמעט כל בני הנוער כועסים על הוריהם שהביאו אותם לכאן.
שרה חיה דאנזיג: הם אומרים: הבאתם אותי לכאן בניגוד לרצוני.
שרה חיה דאנזיג: אין לי חברים, אין לי הרגשה טובה בבית הספר.
שרה חיה דאנזיג: בירושלים הילדים הולכים לככר ציון, שם הם נפגשים עם בני-נוער אחרים ושם יש להם את הרגשת השייכות.
נעמי בלומנטל: ממה נפטר בנך?
חיה שרה דאנזיג: בני נפטר לפני ארבעה חודשים כתוצאה מצריכת יתר של סמים.
חיה שרה דאנזיג: ביום ראשון, לילה לפני כן הוא התקשר אליי ואמר: אמא, אני צריך עזרה.
חיה שרה דאנזיג: ביום שני, אחד מחבריו שלקח אותו כמה פעמים לעסקות סמים והוא עצמו עובד בבית מרקחת, מכר לו סמים.
חיה שרה דאנזיג: בני אמר שקל להשיג סמים בככר ציון.
חיה שרה דאנזיג: אינך צריך לקנות, שם הסמים ניתנים לך.
חיה שרה דאנזיג: הוא ניסה כמה פעמים להפסיק עם הסמים, אבל אמר: הם נותנים לי את הסם.
חיה שרה דאנזיג: כולנו צריכים לעבוד יחד.
חיה שרה דאנזיג: אלה הילדים שלנו, העתיד שלנו.
חיה שרה דאנזיג: יש מאות ילדים בככר ציון.
חיה שרה דאנזיג: 400 ילדים, שאמרו שהם חברים של בני, באו להלוויה שלו.
חיה שרה דאנזיג: הם חברים, כי הם השתמשו יחד בסמים.
חיה שרה דאנזיג: אלה 400 ילדים מתים בפוטנציה.
חיה שרה דאנזיג: יש לי מטופלת שלוקח אקסטזי, ספיד ואסיד ביחד.
חיה שרה דאנזיג: גם היא אומרת לי: אם אני לא משתמשת בסמים אני לא שייכת.