GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שלמה ג'רפי: משפחה אחת ירדה לארצות-הברית, אל הסאטמרים.
שלמה ג'רפי: הוא הגיע מתימן לכאן, הרגיש שלא התייחסו אליו והוא פשוט קם והלך.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שדי מיצינו את הנושא.
נעמי בלומנטל: קודם-כל אנחנו מזועזעים מהתעמולה הבוטה כל-כך של הסאטמרים.
נעמי בלומנטל: אנחנו מברכים אותך על העבודה שלך, משום שנראה לי, לאור הפעילות המתמשכת שלהם בקרב היהודים בתימן, אם הם יצליחו בזה הם יילכו גם ליהודים אחרים בארצות אחרות.
נעמי בלומנטל: כך שאני חושבת שהפעילות הזאת שלך מולם היא חשובה מאד.
נעמי בלומנטל: הרב גמליאל, תודה לך על שהעלית את הנושא על סדר-היום.
נעמי בלומנטל: מדובר במשפחות לא רבות ואני חושבת שזה די ברור, ממה שמצטייר כאן, שכדאי לסיים את הפרק הזה.
נעמי בלומנטל: בגדול אנחנו רואים שהיתה קליטה שהצליחה.
נעמי בלומנטל: נשארו שם כחמישים משפחות.
נעמי בלומנטל: בוא נהיה מספיק חזקים כדי להתקדם בנושא המשכנתאות כדי שאפשר יהיה לומר להם: תעלו לארץ, אחיכם נמצאים כאן, אתם תסתדרו לא רע.
נעמי בלומנטל: אסור להפוך את הענין הזה יותר מדי למקח וממכר כאן בוועדה, שנקבל 10,000 שקלים יותר או פחות.
נעמי בלומנטל: בגדול אני מבינה שגם ברחובות הם מקבלים משכנתה כפי שמקבלים עולי אתיופיה – 90% כמענק ועוד 10% שהם מחזירים בסכומים מאד נוחים.
נעמי בלומנטל: השאלה היא אם אי-אפשר היה לסיים את הטיפול באותן שש משפחות פלוס שתי הנשים שאני מבינה שהן סבלו מספיק לאחר שבעליהן עזבו אותן והם חזרו לתימן, שאפשר היה לזרז במקצת את הטיפול בהם.
נעמי בלומנטל: האם יש מי מאתנו שיכול לעזור בזה, או אתם רוצים לטפל בזה?
חביב קצב: הבעיה היא לא שש, שמונה או עשר המשפחות.
חביב קצב: נתמודד עם זה ונאשר לכולן.
חביב קצב: הענין הוא שמשפחה אחת קשורה במשפחה שנייה.
חביב קצב: צריך לבדוק את זה.
חביב קצב: יש פה בעיה, שפתאום הגבר קם והולך, ואנחנו לא יודעים אם הוא יחזור או לא.
חביב קצב: זה לא פשוט.
חביב קצב: חבר-הכנסת גמליאל, עדיין לא בטוח שאפשר לומר שהאשה הזאת עגונה.
אריה גמליאל: הוא כבר התחתן בתימן.
בוריס מפציר: אני מבקש שאנחנו נשמור גם על איזה שהוא קנה-מידה, כי משרד הקליטה לא מטפל רק בעולי תימן.
בוריס מפציר: עולי תימן אמנם, ובצדק מבחינתנו, מקבלים משכנתה הכי גבוהה יחסית יחד עם עולי אתיופיה.
בוריס מפציר: אין עוד תפוצה שמקבלת משכנתאות כאלה.
בוריס מפציר: אבל אנחנו לא יכולים לנהוג כלפי משפחה מסוימת ממוצא מסוים שונה מאשר לגבי אותן משפחות.
בוריס מפציר: העגונות והגברים שעוזבים את המשפחה הם ספורים, שלצערי הרב אינם בודדים, ואנחנו לא יכולים לשלוף פתרון מהמגירה כאשר למחרת אנחנו ניתקל בבעיות מאותו סוג, שלא נוכל לעמוד בפניהן.
בוריס מפציר: אני חוזר ואומר, אין בעיה של משכנתאות.
בוריס מפציר: עולי תימן מקבלים משכנתה דרך ועדת החריגים על-פי המקסימום הניתן היום על-ידי משרד האוצר.
בוריס מפציר: אף אחת מאוכלוסיות העולים לא מקבלת משכנתה יותר גבוהה.
שלמה ג'רפי: אני מצטער, במציאות זה לא כך.
בוריס מפציר: אתה לא היית בחלק הראשון של הדיון כאשר ניתנה תשובה על כך.
בוריס מפציר: זה שהמשכנתאות לא עודכנו זו בעיה כללית שאפשר להפנות אותה לגבי כל סוגי המשכנתאות.
בוריס מפציר: אני חוזר ואומר, עולי תימן מקבלים משכנתה הגבוהה ביותר מזו הניתנת לכל קבוצה של עולים.
שלמה ג'רפי: כבר שנתיים אני רץ עם האנשים והם לא מקבלים משכנתה.
חביב קצב: זה לא נתון לוויכוח כרגע.
חביב קצב: אתה כנראה רץ אתם לבד, בלי המוסדות.
שלמה ג'רפי: שלחתי מכתב למנכ"ל משרד ראש הממשלה על מצב יהודי תימן.
שלמה ג'רפי: גם פניתי בזמנו לשר קהלני.
שלמה ג'רפי: שלחתי למשרד השיכון בקשות אישיות.
מרינה סולודקין: יושבים כאן אנשי מקצוע, הם יכולים לעזור לך.
אריה גמליאל: מר ג'רפי, הכתובת היא חביב קצב ולא משרד ראש הממשלה.
שלמה ג'רפי: שמעתי על מר קצב שהוא אדם נחמד והוא עושה את המקסימום, אבל כנראה שהיכולת שלו לעזור מוגבלת.
אריה גמליאל: תשב אתו, עם הפרטים, ותראה לאן תגיע.
מרינה סולודקין: גברתי היושבת-ראש, אני מבינה שסיכמנו שמשרד הקליטה יעזור למשפחות האלה.
נעמי בלומנטל: קודם כל אני שמחה לפגוש אתכם, בוודאי את חברי הכנסת.
נעמי בלומנטל: אנחנו שומעים עליהם דברים קשים, אבל אני חושבת שאם זה היה הולך לפי הוועדה שלנו, הפופולריות של חברי הכנסת לא הייתה כה נמוכה.
נעמי בלומנטל: אומרים שמידת האמון בכנסת בקרב הציבור היא 54%, לעומת השופטים שלהם יש יותר מ90%- אחוזים.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שאם זה היה עובד לפי ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, היו חברי הכנסת מקבלים אחוזים גבוהים יותר.
נעמי בלומנטל: ולכן אני מברכת את חבריי, חברי הכנסת, ומאחלת לכולנו פעילות יצירתית ופורייה.
נעמי בלומנטל: נקווה שנצליח לקדם גם את הנושא שעל סדר יומנו, גם את הנושא של העולים, קליטתם בארץ - זאת אולי משימה עיקרית שלנו, וגם הגברת העלייה למדינת ישראל וגם הקשר שלנו, של מדינת ישראל, עם יהדות התפוצות, עומדים על סדר יומנו.
יולי תמיר: גם עניין האנטישמיות.
יולי תמיר: זאת בעיה חמורה.
נעמי בלומנטל: כן, גם זה חלק מהעניין.
נעמי בלומנטל: מתחיל עכשיו מושב של כנסת, מושב החורף, לאחר פגרה ארוכה הייתי אומרת, בשל החגים היהודיים.
נעמי בלומנטל: מושב זה אמור היה להיות מושב מאוד פורה ומקדם ואנחנו עדיין נמצאים בראשיתו ולא יודעים איך יהיה המשכו.
נעמי בלומנטל: אם ניכנס להליך של בחירות כמובן שהוא ייראה אחרת מאשר אם נוכל לעבוד ולהמשיך בעבודה השגרתית שלנו כוועדה, כחברי כנסת.
נעמי בלומנטל: בכל אופן, המצב הוא לא הכי נוח.
נעמי בלומנטל: כולנו היינו ערים לשאלה מה קורה עם העולים החדשים בשעה כזאת, כשיש יריות בגילה.
נעמי בלומנטל: נמצאים איתנו כאן תלמידי בית הספר המקיף בגילה.
נעמי בלומנטל: נשמע גם אותם, נשמע גם שאלות.
נעמי בלומנטל: יש ביניהם גם שניים, שהם עולים חדשים, ממשפחות של עולים חדשים.
נעמי בלומנטל: אתם שניים או שלושה?
נעמי בלומנטל: שניים.
נעמי בלומנטל: נשמע גם אותם.
מרינה סולודקין: יש לנו סיור של ועדת הפנים ב11:00- בדיוק.
מרינה סולודקין: ניאלץ לעזוב את הישיבה.
נעמי בלומנטל: מעבר לכך, אנחנו גם ראינו וביקרנו וחלק מאיתנו גם היה בלוויה של ואדים נורוז'יץ מאור עקיבא - העולה שבוצע בו הלינץ' הנוראי הזה.
נעמי בלומנטל: חשוב היה לנו בהחלט לנסות ולסייע, ואולי קודם ללמוד מה קורה עם עולים חדשים שהגיעו ארצה - אם לפני 5 שנים, או שנה, או 10 שנים - מה קורה איתם מבחינת ההתמודדות עם מצב הנוכחי.
נעמי בלומנטל: כל אחד מתמודד בדרכו הוא, כל אחד גם לפי מקום מגוריו, ואיך שהוא מרגיש מבחינה פנימית.
נעמי בלומנטל: ובכל מה שקשור לעולים, מטבע הדברים היינו חושבים שאולי הם הפחות חסינים.
נעמי בלומנטל: אבל אני מוכרחה לומר שמהפגישות שלי עם העולים, בין השאר גם עם משפחת נורוז'יץ, הרושם שלי הוא שבקרב העולים יש חוסן בלתי רגיל.
נעמי בלומנטל: אני ממש הופתעתי מכך.
נעמי בלומנטל: הרבה עולים הגיעו לארץ מתוך אמונה שזו ארצם מולדתם והם באו לכאן בשל הקשר שהם מרגישים לארץ – ויש כאלה הרבה יותר מאשר הדימוי שנוצר להם במשך השנים האלה.
נעמי בלומנטל: זה עלה לא אחת כאן בוועדה, שכאילו אומרים: הם עלו מסיבות לא אידיאולוגיות, מסיבות כלכליות.
נעמי בלומנטל: היום אנחנו נחשפים לכך שרבים מהם, או אחוזים גבוהים מאוד מהם, עלו פשוט מסיבות אידיאולוגיות.
נעמי בלומנטל: הם רוצים לחיות כאן בארץ ישראל.
נעמי בלומנטל: אין ספק שהמצב הזה, שאנחנו מצויים בו, נותן ביטוי לעמדתם ולעמידתם.
נעמי בלומנטל: ומכאן לדיון היום.
נעמי בלומנטל: אנחנו הזמנו, ושרת הקליטה, כנהוג במסורת הכנסת, נענתה להזמנתנו להגיע לכאן ולתת לנו סקירה על פעילות המשרד, וכמובן לגבי תקציב שנת 2001, שאנחנו עומדים בשעריה.
נעמי בלומנטל: היא תספר מה משרד הקליטה מתכונן לעשות ואיך הוא נערך לשנת התקציב הקרובה.
נעמי בלומנטל: אנחנו בראש ובראשונה נשמע אותך, שרת הקליטה.
נעמי בלומנטל: נשמע מה כוונות המשרד, איך את נערכת, איך המשרד נערך תקציבית ומה נראה לך הצפי מבחינת מה שאפשר יהיה לקבל – האם יותר, פחות, ומה קורה לגבי החוסר בתקציב שהיה בפעם הקודמת.
נעמי בלומנטל: נשמע גם על המצוקות שהיו גם בקרב אוכלוסיות העולים השונות – עולים מאתיופיה, מקווקז, מרוסיה, מהערים הגדולות.
נעמי בלומנטל: יש גם הנושא של השתלבות בעבודה, במעמד ובתפקיד שבו נמצאים בעבודה.
נעמי בלומנטל: הייתי רוצה להעלות עוד שני נושאים שנראה לי שהם בנפשנו.
נעמי בלומנטל: האחד זה מידת ההשתלבות של העולים בחברה שלנו, אבל לא רק השאלה האם טוב להם או רע להם, אלא גם האם הם הופכים להיות חלק גם מהאליטה החברתית במדינת ישראל, האם הם משתלבים גם בתפקידי מפתח, בתפקידים בכירים במערכות השונות, וזאת לגבי כל העולים: עולים מאתיופיה, מאוזבקיסטן, מגרוזיה, מרוסיה, מליטא – יש כל כך הרבה מדינות.
נעמי בלומנטל: האם הם הופכים להיות לחלק גם מהאליטה הכלכלית, ממובילי ומקבלי ההחלטות בחברה הישראלית?
נעמי בלומנטל: וכאן נראה לי שיש לנו עוד הרבה מה לעשות ולמה לשאוף ולפעול.
נעמי בלומנטל: למשל, בכל לילה מגיע אלי עיתון ה"גלובס", וכשאני קוראת בו אני כמעט לא רואה שם שמות של עולים חדשים - אולי כעובדים בחברות ההיי-טק המובילות, אבל לא כמנכ"לים ולא כסמנכ"לים ולא כחברי מועצות מנהלים.
נעמי בלומנטל: גם עכשיו, ברשות השידור, עומדים למנות 30 חברים חדשים במליאת רשות השידור.
נעמי בלומנטל: חשוב לראות כמה מביניהם יהיו עולים.
יולי תמיר: הגשנו רשימה של עולים מועמדים.
נעמי בלומנטל: אז אנחנו נצטרך לעקוב ולבחון כמה עולים נמצאים בין ה30-.
נעמי בלומנטל: אני יודעת שבמליאה היוצאת היו ארבעה שנחשבו כמייצגים את העולים החדשים.
נעמי בלומנטל: מתוך ה30- היו ארבעה.
נעמי בלומנטל: נצטרך לעקוב האם גם עכשיו אנחנו מדברים על ארבעה – ואולי אפילו על יותר.
נעמי בלומנטל: מתוך 30 היינו רוצים לראות כ20%- - כלומר בערך שישה שהם עולים חדשים.
נעמי בלומנטל: אני מקווה שאמנם זה מה שיהיה.
נעמי בלומנטל: על כל פנים זה באשר למידת השילוב של העולים בחברה.
נעמי בלומנטל: אני מבקשת להעלות דבר נוסף, שעסקנו בו לא אחת בוועדה: הדימוי של העולים החדשים - איך הם מצטיירים בתקשורת ובחברה הישראלית.
נעמי בלומנטל: הנושא עלה פחות על סדר היום הציבורי בתקופה האחרונה, דווקא בשל מצב החירום.
נעמי בלומנטל: ואגב, זאת גם כשאנחנו רואים שרבים מבין החיילים שנמצאים בשטח, מבין החיילים שמתראיינים, וגם לצערנו מבין אלה שנרצחו בצורה כל כך אכזרית - הם עולים חדשים.
נעמי בלומנטל: גם עכשיו יש עולה חדש מבני עיש שגם בו כנראה עשו לינץ', והיום מתקיימת הלוויה שלו.
מרינה סולודקין: ההלויה ב14:00- בבני עיש.
מרינה סולודקין: מדובר בבחור בוכרי.
משה רז: כדאי לשים לב, זה אולי עלול להישמע מופרך, אבל יכול להיות שיש בזה משהו: רוב הנפגעים הישראליים עד עכשיו באירועים האלה היו עולים חדשים: גם הבחור שנרצח בבידיא וגם אחד משני אלה שנרצחו ברמאללה וגם אתמול זה שנרצח ברמאללה.
נעמי בלומנטל: וגם הבחור האתיופי.
משה רז: ואפילו זה שנסע בכביש החוף ונפגע מאבן.
משה רז: כמובן שיש מקרים שגם ישראלים נפגעים אבל יכול להיות שיש כאן גם איזה שהוא קשר בין הדברים.
משה רז: כמו שאנחנו יודעים שעולים חדשים טובעים בים יותר מאשר ישראלים ותיקים – כי אין שלטים, כי אולי הם לא מודעים לזה - יכול להיות שגם כאן יש גם עניין של חוסר מודעות שאנחנו צריכים למצוא דרך להתמודד איתו.
משה רז: כי ישראלי רגיל, ותיק, לא ייכנס לרמאללה - אינני יודע מה היו הנסיבות שאותו בחור מבני עיש נכנס לרמאללה - אבל ישראלי ותיק לא ייכנס לרמאללה ככה סתם, באמצע אירועים מהסוג הזה וגם לא לבידיא, ויכול להיות שאנחנו צריכים למצוא דרך להתייחס לעניין.
נעמי בלומנטל: בהחלט, חשבתי על העניין הזה.
נעמי בלומנטל: לגבי הנושא של הטביעות, העובדה שהיו הרבה יותר עולים, אנחנו אגב התייחסנו לזה בזמנו - לא אגב, אלא עשינו גם פעילות כוועדה - ואחר כך הרשויות, גם המוניציפליות, התייחסו לזה, אם אתם זוכרים.
נעמי בלומנטל: זה נושא שראוי ורצוי להתייחס אליו.
נעמי בלומנטל: אני דווקא הסתכלתי על העניין מהיבט אחר: אנחנו רואים עד כמה הם הופכים לחלק מהחברה הישראלית – אפילו יותר מדי, במובן הזה שהקורבנות הם מעל ומעבר.
נעמי בלומנטל: ובהחלט יש מקום להתייחסות.
נעמי בלומנטל: גם בישיבה מחר, שבה נדון ברדיו רק"ע, נתייחס לזה.
נעמי בלומנטל: פניתי גם לראש הממשלה, ואנה איסקובה תוכל להגיב על כך.
נעמי בלומנטל: השאלה היא לגבי המידע שעובר לעולים החדשים בכלל - וזה מתייחס גם לחיילים וגם לאזרחים שאינם חיילים - איזה מידע מתקבל, והאם הם מקבלים מספיק מידע, גם לגבי המצב שמתקיים עכשיו.
נעמי בלומנטל: אבל בהחלט זאת הערה, אנחנו נתייחס לזה בהחלט.
מרינה סולודקין: לדעתי יש קשר ישיר בין גל הרציחות של האנשים ומצבם כעולים חדשים.
מרינה סולודקין: אני חושבת שזה רעיון טוב להכין להם חוברת ביטחונית, אולי מטעם משרד הביטחון.
מרינה סולודקין: אלה אנשים שלא נולדו בארץ ולא התחנכו כאן ולא יודעים ממה להיזהר.
מרינה סולודקין: אני גם צריכה להדגיש, שהרצח האחרון, קשור לעובדה שהאנשים שלנו גרו במדינה רב לאומית.
מרינה סולודקין: לאיש הזה, מריק גבריאלוב, היו חברים ערבים.
מרינה סולודקין: ומה שהיה נורמלי ובתוך הדם שלו - שאפשר שתהיה חברות בין עמים שונים - כאן אולי עדיין לא הגיע הזמן.
מרינה סולודקין: אנחנו בשלב קודם, של עימות בין העמים.
נעמי בלומנטל: מישהו מחברי הכנסת רוצה להגיב בשלב זה?
ויקטור בריילובסקי: אולי שתי מילים.
ויקטור בריילובסקי: אני חושב שאנחנו עכשיו מעלים בעיה מאוד חשובה.
ויקטור בריילובסקי: אני רוצה רק להוסיף שאם בשביל ותיק ישראלי המצב ברור, והוא לא צריך לקבל המלצות שלא כדאי לנסוע לרמאללה, או למקום אחר - אני חושב שלעולים חדשים צריך דרך רק"ע ודרך העיתונות ברוסית לתת המלצות ישירות: מתי לא צריך לנסוע בדרך זו ומתי להימנע מדרך אחרת.
ויקטור בריילובסקי: מה לא ממליצים.
ויקטור בריילובסקי: אולי זה יכול לעזור.
נעמי בלומנטל: באמת פניתי לראש הממשלה בהקשר הזה.
נעמי בלומנטל: אנה איסקובה תוכל אולי להתייחס לכך.
נעמי בלומנטל: אבל אני בהחלט מקבלת גם את הצעתכם ואנחנו נדון ספציפית בשאלה האם הצבא צריך לתדרך באופן מיוחד.
נעמי בלומנטל: שר הביטחון בוודאי לא יוכל להגיע לוועדה, אבל אולי הרמטכ"ל, כדי להתייחס לנושא הזה ספציפית.
נעמי בלומנטל: הנושא באמת קיים ומתקיים ואני כאמור פניתי לראש הממשלה, ובהחלט נעלה את זה גם כאן בוועדה בדחיפות.
נעמי בלומנטל: אני אעביר לך את רשות הדיבור, השרה יעל תמיר.
יולי תמיר: אני אתחיל קודם כל מהמצב הנוכחי ואז אעבור לדברים אחרים.
יולי תמיר: אנחנו נערכנו, החל מרגע שהתחילו האירועים, לפעילות לטיפול במצוקות של העולים.
יולי תמיר: זה התחיל בעצם בסיור שהיה לנו ביום הראשון של האירועים בנצרת עילית, והיום אנחנו עושים פעילות סיוע כמעט בכל מקום שיש בו ביקוש לכך.
יולי תמיר: הודענו והסברנו שאנחנו מוכנים לתת סיוע.
יולי תמיר: נעזרנו גם ברות בר-און במובן מסוים, כדי לקבל סיוע פסיכולוגי, טיפול בבעיות.
יולי תמיר: גם היום ברדיו רק"ע תהיה שיחה של פסיכולוגית שמסייעת, מדברת, אפשר להתקשר ולשאול ולהתייעץ.
יולי תמיר: כך שאנחנו מנסים לתת מענה לפחות למצוקה היותר פסיכולוגית נקרא לה, שהעולים נתקלים בה, בעיקר באמת משום שהם לא מכירים את המציאות, לא יודעים בדיוק איך להתמודד איתה – לא שהישראלים הוותיקים כל כך יודעים, אבל בכל זאת לעולים המצוקה גדולה יותר.
יולי תמיר: ובהחלט נעשית היערכות לסייע בנושא הזה.
יולי תמיר: הייתי אתמול בגילה ברחוב האנפה.
יולי תמיר: אני רוצה לומר משהו בעניין הזה לוועדה.
יולי תמיר: אנשי רח' האנפה שישבו איתי אתמול בערב עד השעה המאוחרת של הלילה, אמרו לי את הדבר הבא: כולם באים, כאילו לסיור על הפרומנדה - אגב, הנוף הוא מאוד יפה - כולם הולכים ובאים ואף אחד לא מדבר עם התושבים ואף אחד לא יושב איתם ואף אחד לא בא בשעות הקשות.
יולי תמיר: השעה 11:00 היא לא זמן לטייל שם.
יולי תמיר: צריך לבוא לשם בשעת הערב כי זאת שעת המצוקה, ולדבר עם העולים.
יולי תמיר: יש לדעתי בעיה, אני כבר מטפלת בזה ביומיים האחרונים, ואני מקווה שקצת נתקדם איתה.
יולי תמיר: אולי זו בעיה פנים מוניציפלית אולי אפילו פנים מינהלת גילה, שהמינהלה והתושבים נמצאים במתח מאוד גדול.
יולי תמיר: המינהלת, אם אפשר לומר, קצת "לוקחת טרמפ" על האירועים האלה, עכשיו ראיתי שהסוכנות תרמה להם מיליון דולר למרכז תרבות.
יולי תמיר: בעצם רק שני רחובות בגילה נפגעו – האנפה והשיש.
יולי תמיר: ברח' השיש היה אירוע אחד, וברח' האנפה היה רצף של אירועים.
יולי תמיר: דווקא התושבים שם, זקוקים לסיוע מיידי ולפתרון אמיתי, כי שם הילדים מפחדים להסתובב בבתים ומוחזקים במובן מסוים – ההורים לפחות אומרים שהילדים נמצאים בהסגר בתוך הבית כדי לא להיות בחדרים מסוימים שחשופים.
יולי תמיר: אולם דווקא לתושבים של הרחוב הספציפי הזה, בסך הכל 108 משפחות ש20%- מהן עולים, לא ניתן סיוע ראוי.
יולי תמיר: פנינו כבר רבות לכמה גורמים בבקשה שהסיוע יתמקד בהם.
יולי תמיר: והחבר'ה בגילה פה עוד יגידו את דברם.
נעמי בלומנטל: ברשותך, נפנה אליהם לכמה דקות.
יולי תמיר: אני אשמח מאוד לשמוע אותם, אבל אני מכירה את גילה היטב, אני מסתובבת שם, בנותיי מסתובבות שם, השכונה נמצאת במרחק של דקות בודדות מהבית שלי.
יולי תמיר: אני חושבת שצריך באמת לקחת בחשבון את מה שאמר קודם ח"כ רז.
יולי תמיר: יש בעיה נקודתית.
יולי תמיר: אני חושבת שלכולנו יש תפקיד, לא רק בקשר לעולים אלא בכלל – וצריך קצת להרגיע את ההיסטריה.
יולי תמיר: אנחנו ידענו פה ימים קשים - לפחות הוותיקים צריכים להגיד זאת, אבל אני חושבת שגם חלק גדול מהעולים שחיו פה בעשור האחרון.
יולי תמיר: עברנו את מלחמת המפרץ, עברנו את ימי הפיגועים הגדולים.
יולי תמיר: צריך להרגיע קצת את רוח הנכאים ששוררת פתאום ואת הפאניקה, כי היא לא מוצדקת.
יולי תמיר: צריך לסייע כמובן, בכל דרך אפשרית, במה שניתן, לאנשים שנמצאים בחרדות.
יולי תמיר: אחת הדרכים להתמודד עם חרדות היא טיפה להוריד את רוח ההיסטריה הנוכחית.
יולי תמיר: בעיני זה מאוד חשוב.
יולי תמיר: בכל אופן, כאמור, אנחנו נערכים גם לסיוע.
יולי תמיר: דרך אגב, בכל מקום שהיה צורך בו, כולל בגילה, נפתח מוקד טלפוני, אפשר לצלצל אחר הצהריים, פרסמנו את זה ברדיו רק"ע, וגם בעיתונים.
יולי תמיר: אפשר לקבל, נדמה לי שעד השעה 20:00, מענה ישיר מהמשרד שלנו והחל מ20:00-, ב106-, מוקד הסיוע של העירייה, יש מישהו שדובר רוסית.
יולי תמיר: כך שיש כתובת.
יולי תמיר: דבר אחרון לגבי המידע: מתן מידע בסיטואציה הזאת הוא די בעייתי, כי המידע משתנה מיום ליום.
יולי תמיר: יש מידע כללי שאפשר לתת, אבל יש הרבה מידע שהוא רגעי.
יולי תמיר: וכאן אני חוזרת על דרישה שהייתה לנו ולא נענתה, ואף נתקלה בהרבה התנגדות אפילו מאנשים שיושבים פה בחדר: דרשנו לקבל 5 מיליון שקל למערכת של חדשות ברוסית, יומית, בטלוויזיה.
יולי תמיר: כך אפשר יהיה להראות את האירועים ולדווח עליהם בכל יום.
יולי תמיר: לדעתי זה דבר שמאוד חסר.
יולי תמיר: רדיו רק"ע מפסיק לשדר ב18:00- בעצם, ובערב אין בטלוויזיה חדשות בשפה הרוסית, שגם מראות וגם נותנות דיווח מדויק.
יולי תמיר: זה דבר שבעוכרינו, בטח בימים הלא יציבים האלה.
יולי תמיר: אני יודעת שחברי כנסת פה חשבו שזו מניפולציה פוליטית.
יולי תמיר: אני חושבת שאז הם טעו והם טועים גם עכשיו.
יולי תמיר: אנחנו צריכים לעשות מהלך שיאפשר מתן מידע שוטף, יום-יומי, של חדשות.
יולי תמיר: אם הוועדה תתמוך בזה, דווקא בימים האלה, אני מאוד אשמח, כי אני חושבת שזאת מטרה שראוי לקדם אותה.
יולי תמיר: היא כמעט הכרחית בסיטואציה הנוכחית.
נעמי בלומנטל: אני בהחלט מסכימה עם כמה דברים.
נעמי בלומנטל: אני רק לא רוצה להיכנס לוויכוח פוליטי, מכבודה של הוועדה.
יולי תמיר: כל כך ביקשנו אז את סיוע הוועדה בעניין הזה של חדשות.
יולי תמיר: זה נראה לי דבר מאוד מאוד עקרוני.
נעמי בלומנטל: בסדר, גם אנחנו בעד, אנחנו גם בעד תוכניות טלוויזיה.
נעמי בלומנטל: מחר יש לנו פגישה בנושא.
נעמי בלומנטל: אני רוצה להשאיר את הנושא הזה למחר.
אנה איסקובה: למה לא יכולה להיות דרישה מרשות השידור?
אנה איסקובה: ה5- מיליון לא צריכים לצאת מאיתנו.
יולי תמיר: כי אין להם היום, אין להם היום.
יולי תמיר: אנחנו ישבנו ובדקנו את העניין הזה לעומק.
יולי תמיר: זה הסכום שהם צריכים כדי שערוץ 33, שיש לו כבר מערכת שידורים ברוסית, ישדר חדשות יומיות ברוסית.
יולי תמיר: בדקנו, והערוץ הראשון והשני סרבו לכל הצעה שנתנו.
יולי תמיר: ערוץ 33 היה היחידי שהיה מוכן ללכת וגם הגיש הצעה קונקרטית, זאת הייתה ההצעה שלו.
נעמי בלומנטל: יש לנו ישיבה סביב הנושא של רדיו רק"ע.
אלכסנדר צינקר: זה משהו אחר.
אלכסנדר צינקר: משהו אחר, אבל אז נוכל להתייחס גם לעניין הזה.
אלכסנדר צינקר: השרה התייחסה אמרה כמה דברים על כך שהמצב לא כל כך נורא ושיורים בגילה וברח' האנפה וזה רק רחוב אחד ולא האחרים.
אלכסנדר צינקר: אז אני לא רוצה פה להיכנס לוויכוח פוליטי, כי יש לי הרבה מה לומר בעניין הזה.
אלכסנדר צינקר: יש מצב חירום או אין מצב חירום?
נעמי בלומנטל: כנראה שכן!
סופה לנדבר: אני רוצה לחדש לך משהו.
סופה לנדבר: לפני שנה ועדת הכספים אישרה כספים לרשות בתנאי שחלק מהסכום יהיה לציוד חדש, ועד כה זה לא נעשה.
נעמי בלומנטל: מחר יהיה לנו על כך דיון, אבל אנחנו דיברנו גם על תוכניות טלוויזיה, להרחיב אותן ובכלל.
מרינה סולודקין: אנחנו נכניס להסכמים הקואליציוניים הבאים את הציוד לרשת של קליטת עלייה משום שלא שומעים בדימונה, באילת או בקריית שמונה – ומדובר בכמה ממשלות.
נעמי בלומנטל: אני מבטיחה, תעשו איתנו את ההסכם הקואליציוני, ואני מבטיחה לך שזה יתבצע.
נעמי בלומנטל: הייתי רוצה לשמוע מכם, מהילדים.
נעמי בלומנטל: קומי בבקשה, ומסרי את שמך לפרוטוקול, כדי שתוכלי לבוא בעוד שנתיים ולבדוק אם רשמנו את כל מה שאמרת.
נעמי בלומנטל: מתי עלית לארץ?
דינה פרדמן: שמי דינה פרדמן.
דינה פרדמן: עליתי ב93-' לארץ.
דינה פרדמן: קודם כל אני רוצה להגיד לשרה יולי תמיר, שיכול להיות שהפגיעה הישירה היא ברחובות האנפה והשיש, אבל גם ברחובות שלידם שומעים את היריות.
יולי תמיר: גם מהבית שלי שומעים.
דינה פרדמן: אבל, זה גם די מפחיד.
נעמי בלומנטל: זה מפחיד.
מרינה סולודקין: זו גם לא בעיה פסיכולוגית, אלא ביטחונית.
מרינה סולודקין: זו לא בעיה פסיכולוגית.
מלה תבורי: מאיפה עלית?
דינה פרדמן: עליתי מאוקראינה.
דינה פרדמן: אני מסכימה עם ח"כ בריילובסקי שיש בעיה עם המידע שנותנים לעולים.
דינה פרדמן: כי אנשים שלא יודעים עברית והם לא יכולים לקרוא בעברית, כן, צריך שיהיה יותר מידע.
דינה פרדמן: אני מסכימה.
דינה פרדמן: אני חושבת שהבעיה הכי גדולה זה הפאניקה.
דינה פרדמן: כולם נמצאים במתח תמיד.
דינה פרדמן: ועוד משהו, יש תחושה בגילה שאין מספיק הגנה על הבתים.
דינה פרדמן: כי נכון שבנו קיר, אבל זה לא ממש עוזר.
דינה פרדמן: כי כל מה שזה עוזר זה שרק אפשר להתחבא מאחוריו.
וילמה מאור: ידעתם שיש מוקד טלפוני של משרד הקליטה בגילה?
דינה פרדמן: אני אישית לא ידעתי, אבל אני שמעתי ברדיו שיש.
נעמי בלומנטל: והיחסים עם השכנים, בטח יש גם כאלה שהם אינם עולים חדשים, האם בשעה כזאת יש שינוי ביחסים ביניכם?
נעמי בלומנטל: יותר מידע זורם ביניכם?
דינה פרדמן: היחסים בסדר.
נעמי בלומנטל: בסדר כל הזמן.
נעמי בלומנטל: אבל יושבים יותר יחד בערבים, או שאין הבדל?
דינה פרדמן: לא אצלנו בשכונה.
דינה פרדמן: התחושה היא שלא ממש מטפלים בבעיות שלנו.
סופה לנדבר: איך היית רוצה שיטפלו בבעיות?
סופה לנדבר: מה חסר?
סופה לנדבר: חסרות שיחות, מה חסר?
מרינה סולודקין: הכל חסר.
מרינה סולודקין: ביטחון חסר.
סופה לנדבר: טוב, אתם מבינים שאני לא אנאלפביתית, אני שואלת אותה מה חסר לה כרגע, בלי פוליטיקה.
נעמי בלומנטל: בסדר, אני רוצה לשמוע אותה.
סופה לנדבר: אני רוצה לשמוע.
סופה לנדבר: בלי פוליטיקה עכשיו.
סופה לנדבר: מפני שאנחנו היסטריה עושים, אנחנו.
נעמי בלומנטל: לא, לא, את שאלת אותה, אנחנו רוצים לשמוע תשובות.
דינה פרדמן: טוב, מה שאני חושבת שחסר, יכול להיות שזאת דעתי האישית, זאת התגובה של צה"ל.
דינה פרדמן: זה לפי דעתי מה שחסר.
יולי תמיר: זה "בלי פוליטיקה"…
דינה פרדמן: אני לא יודעת מה אפשר לעשות מבחינות אחרות.
נעמי בלומנטל: על ידך יושב צעיר - אתה מוכן לקום בבקשה?
נעמי בלומנטל: מה שמך?
אלכס ריסקין: שמי אלכס ריסקין.
אלכס ריסקין: עליתי בשנת 96'.
נעמי בלומנטל: ובאיזו כיתה אתה?
אלכס ריסקין: אני בכיתה י"ב.
נעמי בלומנטל: כמו הבן שלי.
אלכס ריסקין: מאוקראינה.
נעמי בלומנטל: ספר לנו על התחושות שלך, הליכה לבית הספר, החזרה, מה קורה בערב?
אלכס ריסקין: אני מאוד אוהב את העברית.
אלכס ריסקין: ונהניתי ללמוד אותה.
אלכס ריסקין: בבית הספר הקשרי ם שלי בסדר.
אלכס ריסקין: יש לי חברים.
אלכס ריסקין: וגם כשאני חוזר הביתה יש לנו, יש לנו קבוצת כדורגל.
נעמי בלומנטל: באיזה תפקיד אתה?
אלכס ריסקין: שוער.
אלכס ריסקין: זהו אני עכשיו לא גר בגילה אלא בעיר גנים.
אלכס ריסקין: אבל עברתי לפני שנה וחצי.
נעמי בלומנטל: אולי מישהו אחר?
נעמי בלומנטל: אתם אמנם ותיקים.
דנה ברדוגו: גם אני עולה חדשה.
נעמי בלומנטל: אז קומי בבקשה, ותאמרי לנו את שמך.
דנה ברדוגו: קוראים לי דנה ברדוגו, עליתי מצרפת לפני שלוש שנים.
נעמי בלומנטל: את גרה בגילה?
דנה ברדוגו: נכון.
דנה ברדוגו: אני רוצה להתייחס לשאלה שהייתה אם יש הבדל ביחסים בין העולים והוותיקים – אם מתקרבים יותר משהו כזה.
דנה ברדוגו: אני חושבת שנכון שהיריות הן רק בצד אחד של גילה, ונכון שיש חלק גדול מתושבי גילה שלא כל כך בסכנה – אבל אנחנו שומעים את היריות.
דנה ברדוגו: זה מאוד קרוב, למרות שזה לא כל כך נראה.
דנה ברדוגו: חלק מהעולים החדשים, כמו למשל העולים החדשים מרוסיה, עדיין לא שולטים ממש בשפה ולא כל כך מודעים לדברים – הם לא יכולים לדעת כמו שוותיקים, כמו שאנשים ותיקים יודעים טוב מה קורה.
דנה ברדוגו: יותר קשה להם להבין את המצב, יותר קשה להם לשמוע רדיו ולשמוע חדשות בערב וכולי.
דנה ברדוגו: אז אם יש מתח אצל התושבים הוותיקים אני לא מתארת את המתח אצל העולים החדשים, שעדיין לא שולטים בשפה.
דנה ברדוגו: ואני חושבת שבאמת צריך לעשות משהו, כמו שאמרתם, זה רעיון טוב להמשיך את השידורים בעת המצוקה, בערב.
סופה לנדבר: איפה את נמצאת בערב?
סופה לנדבר: במשפחה או בתוך חברה?
דנה ברדוגו: לא, אנחנו משתדלים ככל האפשר להיות בבית, כדי שלא נתפזר ויהיה עוד יותר מתח.
סופה לנדבר: ובזמן הזה עובדי העירייה מסתובבים בגילה?
סופה לנדבר: מי מגיע לאזור בערב?
סופה לנדבר: מהעירייה מישהו מגיע?
סופה לנדבר: עובדים סוציאליים, פסיכולוגיים?
סופה לנדבר: בערב, דווקא כשיש פחד?
דנה ברדוגו: אני אישית לא יודעת, יכול להיות.
דנה ברדוגו: אני אישית לא ראיתי שום דבר.
סופה לנדבר: אף אחד לא דפק בדלת.
יולי תמיר: זאת הבעיה.
יולי תמיר: לאור מה שראיתי אתמול בשטח, העובדים עובדים בשעות העבודה, גומרים ב13:00- או 14:00 או 15:00, והולכים הביתה.
יולי תמיר: אני היום נתתי הוראה במשרד הקליטה: נעשה סקר ברחוב האנפה מהשעה 17:00 ואילך.
יולי תמיר: אמרו לי: העובדים פוחדים.
יולי תמיר: אמרתי: אני אלך איתם.
יולי תמיר: כי אני חושבת - שוב, אני מבינה שיריות זה נורא מפחיד, אבל אנחנו צריכים לגלות איזה שהוא חוסן מינימלי, אחרת כל המערכות יתמוטטו.
יולי תמיר: אי אפשר יהיה לתת שירותים, אי אפשר יהיה לבוא.
יולי תמיר: לא אוספים שם את הזבל כי פועלי הזבל פוחדים.
יולי תמיר: זה דבר בלתי סביר לחלוטין.
נעמי בלומנטל: שנייה אחת.
נעמי בלומנטל: אנה איסקובה, בקצרה.
אנה איסקובה: אני לא מסכימה עם ההערכות שהעולים החדשים לא יודעים, ונוסעים לרמאללה וכו', ושהם מאוד מבוהלים בגילה.
אנה איסקובה: הרושם שלי הוא שזו דווקא הירואיקה, שנוסעים מפני שמחליטים שלא פוחדים משום דבר ושלא ישימו לב.
אנה איסקובה: יש צורך בפסיכולוגים שמבינים את הפסיכולוגיה הזאת.
אנה איסקובה: במלחמת המפרץ הייתה רשת שלמה של פסיכולוגים יוצאי בריה"מ שידעו לתת את הטיפול האמיתי ולהבין איפה הבעיה היא פחד ואיפה הבעיה היא חוסר פחד.
אנה איסקובה: השימוש בפסיכולוגים שמבינים את המנטליות הזאת הוא הכרח בהרבה תחומים - תחומי חינוך ואחרים, אבל כעת בשעת החירום זה פשוט הכרח.
נעמי בלומנטל: יכול להיות שזה רעיון, שנבקש זאת.
יולי תמיר: לקחנו, כמו שאמרתי, קבוצה שחלקה עובדת עם עולים בשטח וחלקה משדרת ברדיו רק"ע ונותנת ייעוץ וכולם יוצאי חבר העמים והם משדרים ומדברים עם העולים.
אנה איסקובה: צריך שיהיו יותר כאלה גם בסוכנויות הייעוץ.
אנה איסקובה: ההערכה שלהם היא אחרת.
נעמי בלומנטל: אנה איסקובה מציעה להשתדל לקחת יועצים מבין העולים.
יולי תמיר: כן כן, האנשים שמשדרים הם מבין העולים.
נעמי בלומנטל: ההצעה היא גם אלה שמסתובבים בשטח.
יולי תמיר: גם אלה שמסתובבים בשטח הם עולים.
יולי תמיר: בכלל, כל כוח הסיוע הוא כוח של עולים.
יולי תמיר: כי הם דוברי השפה.
דפני מושייב: רק דיווח קצר: היות שבגילה יש גם עולים שהם לא דוברי רוסית, כמו ששמענו יש דוברי צרפתית ופרסית - הייתה לנו ישיבה על זה יחד עם רות סלע – כוונתי לרות בר-און, כמובן - ועם שרה כהן ממשרד הקליטה.