GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
בוריס מפציר: לשמחתי הבעיה נפתרה ואני מניח שהשבוע נפרסם את המודעה ומכאן נתחיל לרוץ.
בוריס מפציר: מדובר בכמה אלפי תשלומים בחודש אוגוסט ואני חוזר ואומר שאלה שמסיבות כאלה ואחרות לא ייכנסו לתשלום הראשון, לא לדאוג כי אנחנו נשלים לכל אחד שזכאי.
שאול דלאל: באשר למענה הקולי.
שאול דלאל: כל יום אנחנו מרוקנים אותו ועונים לכולם.
שאול דלאל: קיימנו מפגש לקובץ שלנו עם ביטוח לאומי.
שאול דלאל: בסופו של דבר חזר העניין שאנחנו בכל-זאת נשלח את הקובץ שלנו לביטוח לאומי כי זה הרבה יותר קל לסכרן עשרים אלף איש על מאתיים אלף מאשר מאתיים אלף על עשרים אלף.
שאול דלאל: כל מי שנפגש ומי שזכאי ואותר כזכאי היו 3,000 תושבים מתוך 22 אלף הזכאים נכון להיום.
שאול דלאל: אני מדבר על אלה שהוכרו מתוך הקובץ שלנו שמכיל כ22- אלף תושבים, כאלה שהוכרו כאות הלוחם בנאצים וותיקי מלחמת העולם.
נעמי בלומנטל: אנחנו צריכים לקבל ממשרד האוצר – הרפרנט הלך לישיבת ועדה אחרת – תשובה לגבי אגרת טלוויזיה כי הם לא מקבלים עדיין את מימון הסכום.
נעמי בלומנטל: בכל-זאת התרשמנו שהייתה התקדמות כלשהי מבחינה זאת שמצד אחד יש לנו את הדמויות, האנשים הם אנשים חיים וקיימים וה3,000- האלה יתחילו לקבל את ההטבות.
נעמי בלומנטל: אני משערת שזה יהיה לקראת אמצע אוגוסט, כך התרשמתי גם ממנכ"ל משרד הקליטה.
נעמי בלומנטל: אני רוצה לבקש את משרד הביטחון ולומר לכם שאם אתם נתקלים באיזושהי בעיה של כוח אדם – נתקלנו בזה גם בעבר במשרדים אחרים – אנא תיידעו אותנו כי אז אנחנו נלחץ כדי שיהיה לכם כוח אדם ואנשים לא יצאו נפסדים כתוצאה מזה.
אדה ניקוליבסי: הייתי סטודנטית ובגיל 17 התנדבתי כי חשבתי שלהיות בצבא במלחמה יותר חשוב מאשר להמשיך בלימודים.
אדה ניקוליבסי: כל השנים האלה הייתי תחת פיקודו של מפקד בית-החולים שהיה בית-חולים עורפי.
אדה ניקוליבסי: הוא היה בעיר אסטרחן ליד נהר וולגה, ליד המקום בו התנהלו הקרבות ולשם פונו הפצועים.
אדה ניקוליבסי: הגיעו אוניות עם הפצועים והם החולים ואנחנו טיפלנו בהם.
אדה ניקוליבסי: בתי-החולים האלה היו יחידות של הצבא הפעיל ויש לי תיעוד על כך שהשירות הזה נחשב שירות צבאי.
אדה ניקוליבסי: כמובן שהפציצו אותנו כי ידעו שזה ריכוז צבאי.
אדה ניקוליבסי: אישה אחרת במצב שלי פנתה למשרד הביטחון והנה התשובה שקיבלה: "ועדת משנה לאות הלוחם בישיבתה מיום 26 ביוני דנה בבקשתך והחליטה לדחות מאחר והיית אזרחית עובדת צבא ולא חיילת מגויסת".
יורי שטרן: לכן אנחנו מבקשים לכלול גם אותם בהגדרה הרחבה של החוק.
יורי שטרן: לדעתנו לפחות אין שום סימוכין לכך שצריך לדחות את המקרים האלה.
שאול דלאל: כמו שאתם יודעים הוועדה קיימת משנת 1967.
שאול דלאל: זה התחיל לא כוותיקי מלחמת העולם השנייה אלא כאות הלוחם בנאצים ונקבעו קריטריונים שנגררו גם לחוק החדש שכותב מפורשות שירות פעיל.
שאול דלאל: הוועדה שקמה אז מתפקדת גם היום וכוללת צוות שמונה ששה חברים שהם מעל גיל 80, הם שירתו בכל החזיתות, הם מכירים את כל היחידות וכאשר יש ספקות לגבי בקשה כזו או אחרת, אנחנו קובעים מועד לאותו מגיש הבקשה, מושיבים אותו מול הוועדה והוועדה שואלת אותו היכן היה, מה עשה ואיזה תפקידים הוא מילא, ומאשרת או לא מאשרת.
יורי שטרן: בתעודה שאדה ניקוליבסי קיבלה מלשכת הגיוס במוסקבה כתוב בפירוש שבית-החולים בו היא הייתה היה חלק מצבא פעיל.
יורי שטרן: זאת אומרת, יש הגדרות מסוימות שאפשר להשתמש בהם.
יורי שטרן: אני מציע שאולי לקראת אותה ישיבה שנקיים בזמן הפגרה אני אזום ישיבה מקצועית יותר עם המומחים מותיקי מלחמת העולם השנייה כדי לנסות ולנסח לקראת הישיבה איזושהי הצעה יותר מפורטת שתכלול כמה קטגוריות ולא מקרים חריגים.
יורי שטרן: יש למשל ילדים שברחו מהגטאות או מהכפרים ואומצו על-ידי יחידות הצבא ולחמו למרות גילם הצעיר.
נעמי בלומנטל: הנושא של הנכים מקרב העולים הוא נושא כאוב מאד ומדי פעם אנחנו מעלים אותו.
נעמי בלומנטל: אינני יודעת עד כמה אנחנו מתקדמים בנושא הזה, כי להיות במצב של מוגבלות הוא מצב קשה בכל מקרה, על אחת כמה וכמה כשאתה עולה חדש בארץ חדשה.
נעמי בלומנטל: אנחנו נשמע אם יש התקדמות ומה אנחנו יכולים עוד לעשות.
נעמי בלומנטל: אנחנו יודעים שיש בעיה קשה של דיור.
נעמי בלומנטל: אני אישית בעד בנייה לדיור ציבורי.
נעמי בלומנטל: המדיניות בשנים האחרונות היא לא כזאת, כנראה בשל העלות התקציבית הגבוהה, אבל יכול להיות שהיא תשתנה.
נעמי בלומנטל: אבקש מחבר-הכנסת צינקר להציג את הנושא שהוא ביקש להעלות על סדר-היום ולראות אם יש משהו שאנחנו יכולים לסייע בישיבה זו.
אלכסנדר צינקר: בזמן האחרון פנו אליי נציגים של שני ארגוני נכי העולים, אגודת נכים יוצאי חבר העמים וארגון לתמיכה הדדית – אד"ל.
אלכסנדר צינקר: כולם יודעים שיש הרבה בעיות, אבל אני רוצה שהדיון היום יהיה ענייני בנקודות הבאות: דיור ציבורי לאולפנים מיוחדים לנכים, תהליך הענקת אחוזי נכות, ומתן מידע לנכים.
אלכסנדר צינקר: שמעתי נכים רבים אומרים שהם לא יודעים מה מגיע להם, מה לעשות ולאן לפנות.
אלכסנדר צינקר: אני מציע שנשמע תחילה את נציגי משרדי הממשלה ואחר-כך את נציגי העמותות.
נעמי בלומנטל: הנכים קיבלו עכשיו, בעקבות ההפגנה שלהם, כל מיני הטבות.
נעמי בלומנטל: הייתי רוצה לשמוע מה היתה ההתקדמות בקשר להטבות שקיבלו נכים.
נעמי בלומנטל: וכן הייתי רוצה לדעת אם אתם נתקלתם בבעיות מיוחדות של נכים עולים, ואיפה יוצא שהם מופלים לרעה אולי, או רק אינפורמטיבית הם מופלים לרעה, או שיש בעיות שנפתרו לגבי הוותיקים ולגבי העולים יכולנו לשפר.
רוני ארד: אני לא התעסקתי ספציפית עם השביתה ועם כל מה שהיה מסביב, ומה שאומר זה רק מתוך ידיעה.
רוני ארד: השביתה וכל הדיונים שהיו לא היו סביב קצבת הנכות ולא סביב חוק הביטוח הלאומי.
רוני ארד: הדיונים הם סביב הסכם בין המדינה לבין המוסד לביטוח שדן בנכים קטועי גפיים תחתונות, קרי – הסכם הניידות, שכל נושא שינוי חוק הביטוח הלאומי היה שם בשוליים.
רוני ארד: נכון שחלק מההסכם חייב שינוי בחוק הביטוח הלאומי, שדרש למשל כפל גמלאות, אבל בעקרון לא היה בו שום קשר עם הנכה הוא עולה.
רוני ארד: מדובר על 15 חולים בהסכם הניידות.
רוני ארד: צריך להבדיל שאנחנו מדברים על השביתה, לא על ההסכם בין משרד האוצר לבין הביטוח הלאומי על תשלומים לנכים.
רוני ארד: יושבת-ראש הוועדה שאלה על השביתה והשביתה לא היתה קשורה כלל אם מדובר בעולה או בוותיק.
רוני ארד: השביתה היתה סביב הסכם שלא קשור לחוק הביטוח הלאומי.
רוני ארד: כמובן שיש לו השלכות על חוק הביטוח הלאומי, וחוק ביטוח לאומי חל רק על חלק מהעולים שהגיעו הנה בגיל מסוים.
רוני ארד: לדעתי אין בהסכם שנחתם ובהטבות שנחתמו שום דבר שמקפח את העולים.
רוני ארד: זה מה שידוע לי על ההטבות שניתנו במסגרת השביתה האחרונה, שלא היתה קשורה כלל לחוק הביטוח הלאומי.
רוני ארד: היא יותר התמקדה בהסכם הניידות.
מיכאל נודלמן: מדבריך עולה שאם עולה חדש מגיע בגיל פנסיה הוא לא מקבל קצבת נכות, רק קצבת זקנה?
רוני ארד: כן.
רוני ארד: צריך להבין שהיום במדינת ישראל ברגע שאתה מגיע לגיל זקנה – 60 לאשה ו-65 לגבר, או 65 ו-70 – אתה מפסיק לקבל קצבת נכות ואתה עובר לקצבת זקנה.
רוני ארד: עולים שמגיעים בגיל 65 אוטומאטית מקבלים קצבת זקנה.
רוני ארד: הבעיה עם העולים, שבגלל שהם לא צברו תקופת אכשרה, הם מקבלים את קצבת הזקנה.
רוני ארד: או עולים שעלו בגיל בגיל שעדיין לא מזכה אותם בקצבת זקנה, הם מקבלים קצבת נכות לפי אותם תנאים, רק במקום שהם מקבלים את הקצבה מכספי ביטוח לאומי או מהכספים שנגבים עבור ביטוח לאומי, הם מקבלים אותה דרך הסכם, שתואם את החוק, בין משרד האוצר לבין הביטוח הלאומי.
טטיאנה פולסקיד: אבל הוא לא מקבל את ההטבות שאותן מקבל מי שמקבל קצבת זקנה.
רוני ארד: כפי שהבנתי מחבר-הכנסת נודלמן זאת בעיה אחרת, שלא קשורה לשאלה אם הוא ותיק או עולה.
רוני ארד: בלי שום קשר לחוק הביטוח הלאומי או להסכם עם משרד האוצר, יש הטבות שמקבלים נכים, יש הטבות שמקבלים ותיקים.
רוני ארד: כיום ההטבות האלה מתייחסות להגדרת נכה בחוק הביטוח הלאומי ומתייחסות למקבל קצבת זקנה בחוק ביטוח לאומי.
רוני ארד: אין הבדל בין עולה לוותיק בקטע הזה.
רוני ארד: גם ותיק שהיה נכה והגיע לגיל זקנה, ימשיך לקבל את אותן הטבות שקיבל עולה שהיה נכה ועבר לגיל זקנה.
רוני ארד: יכול להיות שבפקודת העיריות או בהנחות בתחבורה ציבורית או בכל מקום אחר יש בעיה, אבל זה לא קשור לשאלה אם הוא עולה או ותיק.
אנה איסקובה: יש לי שאלה לביטוח לאומי.
אנה איסקובה: יש סוגייה של שוני בהגדרת נכות לאלה שעבדו לפני קביעת הנכות ולאלה לא עבדו.
אנה איסקובה: מכיוון שחלק מהעולים מגיעים מארץ מוצא, לא מספיקים לעבוד פה, בגלל היותם עולים, או אנשים שמגיעים לכאן ולא מספיקים לעבוד כי הם עולים ואז הם מקבלים איזו שהיא נכות.
אנה איסקובה: האם בנקודה הזאת אין בעיה מסוימת?
אנה איסקובה: מפני שלאלה שלא עובדים ונחשבים לעקרת בית, וכיוצא באלה, אחוזי הנכות צריכים להיות יותר גבוהים כדי שייחשבו לצורך שירותים וגם לצורך תשלום.
מיכאיל וישנפולסקי: אני רוצה להגיד לוועדה איך עובדים בביטוח לאומי בפתח-תקוה.
מיכאיל וישנפולסקי: כל העולים הנכים שפנו לשם לא יודעים עברית, קשה להם ללמוד עברית.
מיכאיל וישנפולסקי: יש שם שלוש פקידות שיודעות רוסית, והמנהל אומר להן: אסור לדבר ברוסית.
מיכאיל וישנפולסקי: יש עוד דבר מאד חשוב בשביל הנכים, שהם לא יכולים לקבל את הפרוטוקול של הוועדה הרפואית.
מיכאיל וישנפולסקי: אני פניתי וביקשתי את הפרוטוקול והפקידה צעקה עלי.
מיכאיל וישנפולסקי: בפתח-תקווה, למשל, יש ייעוץ לאזרח.
מיכאיל וישנפולסקי: אני דיברתי עם בחור שעובד שם.
מיכאיל וישנפולסקי: הוא פנה למנהל הביטוח הלאומי בפתח-תקווה וזה אמר לו: אם אני אגיד לכל העולים הנכים איזה זכויות יש להם, הם יבואו לכאן וידרשו כל מה שמגיע להם.
מיכאיל וישנפולסקי: למה אני צריך להגיד להם את זה?
מיכאיל וישנפולסקי: העולים החדשים הנכים לא מקבלים היום שירותים מיוחדים.
מיכאיל וישנפולסקי: הוא משלם מכיסו בעד נסיעה לוועדה רפואית, ויש אנשים שעוברים ארבע או חמש ועדות רפואיות.
מיכאיל וישנפולסקי: אני פניתי פעם אחת לוועדה רפואית, הגשתי ערעור ועוד ערעור, וכל נסיעה עולה לי 14 שקלים.
מיכאיל וישנפולסקי: נכה מקבל היום 1,620 שקל פלוס 650 שקל לשכר-דירה.
מיכאיל וישנפולסקי: זה כל הכסף שלו.
מיכאיל וישנפולסקי: איך זה ייתכן ששולחים אותו לוועדה ומורידים את אחוזי הנכות?
מיכאיל וישנפולסקי: קשה מאד היום לפנות לביטוח לאומי.
מיכאיל וישנפולסקי: אני רוצה שכל הנכים יידעו את זה.
מיכאיל וישנפולסקי: אני דיברתי עם עולים נכים מפתח-תקווה, שמפחדים לפנות לביטוח לאומי מפני שהם לא יודעים לאן לפנות, איך למלא טפסים, ועוד.
מיכאיל וישנפולסקי: הם שלחו את העולים הנכים מעובד אחד לשני, וברור שזה קשה מאד בשבילם.
טטיאנה פולסקיד: אני רוצה להתייחס לדברים שאמר נציג האוצר בקשר לנכה בן 65 שעכשיו צריך לקבל קצבת זקנה, ולפי החוק הוא צריך לקבל אותו סכום שקיבל כנכה.
טטיאנה פולסקיד: זאת אומרת, אם הוא מקבל עכשיו 1,600 שקל לחודש, כשהוא מגיע לגיל 65 הוא צריך לקבל אותו סכום.
טטיאנה פולסקיד: אבל בסכום 1,600 שקל אין תוספת סוציאלית, ולכן יוצא שזה רק 25% מהשכר הממוצע במשק.
טטיאנה פולסקיד: למרות שזה אותו סכום מה שיש בקצבת זקנה, הוא לא מקבל הנחה של 50% בתחבורה הציבורית ובתרופות.
טטיאנה פולסקיד: אלה דברים שהעולה מאד-מאד זקוק להם, אבל בגלל שהוא קיבל קודם קצבת נכות ואחר-כך הוא מקבל קצבת זקנה, הוא לא מקבל את ההטבות שמקבלים זכאים לקצבת זקנה.
טטיאנה פולסקיד: נקודה חשובה, בביטוח לאומי אין מספיק חוברות שמכילות את כל המידע בשפה רוסית.
נעמי בלומנטל: יש עוד בעיות של נכים שהייתם רוצים להעלות עכשיו?
לודמילה סגניב: אני בארץ תשע שנים.
לודמילה סגניב: בעלי ובני הם נכים 100%.
לודמילה סגניב: אין לנו כסף לקנות דירה.
לודמילה סגניב: אנחנו גרים בחיפה, בשכירות.
לודמילה סגניב: עברתי כמה דירות.
חביב קצב: אני מניח שגב' סגניב מבקשת פתרון דיור רק בחיפה.
חביב קצב: בקריות יש פתרון.
סווטלנה .....: אני מקרית-אתא, עשר שנים בארץ.
סווטלנה .....: אני נכה 100%.
סווטלנה .....: במשך עשר שנים עברתי ארבע דירות.
סווטלנה .....: אני בת 58, גרה לבד.
סווטלנה .....: במשך עשר שנים ראיתי רק דירה אחת שלא יכולתי לקבל אותה.
סווטלנה .....: לפני כמה שבועות פניתי למשרד הקליטה ושם אמרו לי שנותנים רק לפנסיונרים.
סווטלנה .....: לנכים לא נותנים עכשיו.
אירנה וולסון: אני גרה בתל-אביב.
אירנה וולסון: אני נכה 75% וגרה עם בני בן ה-16, נכה 100%.
אירנה וולסון: בעוד שנתיים אני לא אקבל קצבה – 2,300 שקל.
אירנה וולסון: כמו שאמר מיכאיל וישנפולסקי.
אירנה וולסון: אני מקבלת קצבת נכות ו-650 שקל בעד שכר-דירה.
אירנה וולסון: אנחנו גרים בתל-אביב כי חשוב לנו לגור ליד בית-החולים שמטפל בבני.
אירנה וולסון: חצי מהזמן הוא נמצא בבית.
אירנה וולסון: אני מקבלת מביטוח לאומי בשבילו רק 300 שקל.
אירנה וולסון: אני משלמת עכשיו שכר-דירה 2,200 שקל – 500 דולר, אבל אני לא יודעת מה אני אעשה בעוד שנתיים.
אנה לויט: אני משפחה חד-הורית, עליתי לארץ בשנת 1990.
אנה לויט: אני נכה 100%.
אנה לויט: פניתי למשרד הקליטה ושם אמרו לי שבשבילי אין דירה בחיפה.
אנה לויט: אני צריכה לגור בקומה ראשונה.
אנה לויט: יש לי ילד בן 15.
אנה לויט: פעם אחת נתנו לי דירה עם מדרגות ואני נפלתי.
אנה לויט: אני לא יכולה ללכת.
אנה לויט: נעבל1
נעמי בלומנטל: אנחנו רוצים לשמוע את נציגת הביטוח הלאומי, ואולי נשמע קודם את נציגי משרד השיכון ומשרד הקליטה.
נעמי בלומנטל: קשה לשמוע את הדברים האלה, שהם דוגמאות חיות, לא סטטיסטיקה.
נעמי בלומנטל: מר שוורץ, בבקשה.
ישראל שוורץ: יש שתי רמות.
ישראל שוורץ: אנחנו מדברים פה על דיור ציבורי, שכבר הקדמת ואמרת שבגדול אין דיור ציבורי, ולכן כל הטענות שעלו בקשר לדיור ציבורי מן הסתם הן אמיתיות, אבל אין לממשלה פתרון.
ישראל שוורץ: הדיור הציבורי הוא יותר סיסמה מאשר פתרון, לצער כולנו.
ישראל שוורץ: מה שנוגע לסיוע בשכר-דירה, אכן יש עיוות בהשוואת הסיוע לנכים לבין הסיוע לקשישים, כי בתפיסה הסיוע צריך להיות זהה, כי מדובר בשתי קבוצות שלכל הרציו של האכלוס אין שום השלכה על המוטיבציה לעבוד או על הרצון לעבוד, ולכן מדובר על אדם שלא יכול לעבוד, וכאן המדינה-הממשלה יכולה לסייע לו בשכר-דירה.
ישראל שוורץ: בפועל היום, לדוגמה, נכה יחיד מקבל 650 שקל לחודש וקשיש יחיד מקבל 820 שקל לחודש.
ישראל שוורץ: אני לא רואה שום סיבה לפער הזה.
ישראל שוורץ: מה שקרה הוא שבזמנו, במסגרת הסכמים קואליציוניים, דאגו להגדלת הסיוע לשכר-דירה לקשישים ולא לנכים, מפני שלו זה היה נעשה מבחינה מקצועית היו אומרים ששתי הקבוצות הן אותו דבר.
ישראל שוורץ: כמעט כל העולים, 99% מהם מקבלים הבטחת הכנסה.
ישראל שוורץ: אותו ספור יש במשפחה שיש בה ילדים נכים, מקבלת 950 שקל, וזוג קשישים מקבל 1,080 שקל.
ישראל שוורץ: בשני המקרים האלה אין לי אלא להגיד שמבחינה מקצועית אני לא רואה לכך שום סיבה.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת שיש לנו כאן שתי אפשרויות כדי לשפר את המצב – או על-ידי חקיקה, שזה בידינו להגיש הצעת חוק.
ישראל שוורץ: דרך אגב, במסגרת תקציב 2001, בין התביעות של משרד השיכון מופיעה התביעה הזאת לתיקון העיוות בקשר לנכים בסדר עדיפות.
וילמה מאור: חברי הכנסת יכולים לעשות את זה בחקיקה?
מרינה סולודקין: אני לא חושבת שאנחנו צריכים לעשות את זה בחוק, אלא בתקציב לשנת 2001.
ישראל שוורץ: וזה לא הרבה כסף.
נעמי בלומנטל: חברת-הכנסת סולודקין, אני מציעה שנלך בשני הכיוונים, כמו שאנחנו עושים לעתים.
נעמי בלומנטל: נגבש הצעת חוק ונהיה אתכם בקשר.
נעמי בלומנטל: אתם תתנו לנו את האינפורמציה ועל-סמך האינפורמציה שנקבל נכין הצעת חוק, וגם ננסה על-ידי הסכמים למיניהם לשנת 2001 לסייע לתיקון המצב.
נעמי בלומנטל: יש עוד שאלה בענין סיוע בשכר-דירה למשפחות חד-הוריות.
נעמי בלומנטל: החשש של הגברת מוצדק, שכאשר בנה יגיע לגיל 18 היא לא תקבל את הסיוע שהיא מקבלת עכשיו, והמצב בפועל לא רק שלא ישתנה לטובה, הוא עוד יורע.
ישראל שוורץ: אם הנושא הזה יסתדר, אז הפער בין הסיוע בשכר-דירה כמשפחה לבין הסיוע כיחיד יהיה הרבה יותר קטן.
ישראל שוורץ: היום זה חצי.
ישראל שוורץ: אם הדבר ישתנה ויגיע לסכום הזה, הפער יהיה יותר קטן ולכן המעבר יהיה יותר רך.
נעמי בלומנטל: אנחנו מדברים עכשיו, בעקבות דבריך, מר שוורץ, על השוואת סיוע בין נכים לבין מקבלי קצבת זקנה.
אינה וולסון: יש לי שאלה.
אינה וולסון: מדוע לפי החוק כשבני נמצא בבית-חולים הוא לא מקבל השתתפות בשכר-דירה?
אינה וולסון: אבל הוא נמצא בבית חצי שבוע.
ישראל שוורץ: אנחנו נותנים סיוע בשכר-דירה בציפייה שהאיש יגור בדירה ולא במקום אחר.
ישראל שוורץ: אם זה כמו שהגברת אומרת, ואני מאמין שהיא דוברת אמת, ייתכן שהבודק מטעמנו ראה שאין אף אחד בדירה, אין לו את מי לשאול איפה הם, ואז הוא אמר: תחזירו.
ישראל שוורץ: אם הגברת תפנה ותגיד שהיא היתה בבית-חולים, והיא תביא אישורים, זה בסדר.
נעמי בלומנטל: גב' וולסון, תמסרי את הפרטים לחבר-הכנסת צינקר, ונטפל בזה.
נעמי בלומנטל: כי זה לא צריך לקרות.
אליזבטה שפירא: באיגוד שלנו, "התגברות" קרה מקרה אבסורדי, וזו לא פעם ראשונה.
אליזבטה שפירא: אני מדברת על מקרה קונקרטי של דירת נ"ר ותספר על כך אנה לוין, האדם הנפגע.
אנה לוין: אני רוצה לדבר לא רק על דירות נ"ר אלא על כל מיני אפשרויות שקיימות היום בקשר לדירות לנכים.
אנה לוין: יש דירות בשכירות, יש "עמידר", "עמיגור" ויש דירות נ"ר.
אנה לוין: אני לא מדברת על משכנתה, כי נכים לא מקבלים משכנתה.
אנה לוין: כולנו שמענו עכשיו מה הן האפשרויות בשכירות.
אנה לוין: אין משהו חיובי, רק שלילי.
אנה לוין: "עמידר" טוב מאד, אלא שלא כל אחד יכול לקבל שם דירה.
אנה לוין: בדרך-כלל דירות "עמידר" נמצאות בסביבה לא כל-כך טובה.
אנה לוין: יש גם דירות נ"ר, ומר קצב יודע ששנים אנחנו מדברים על דירות נ"ר.
אנה לוין: לקבל אישור לדירת נ"ר לוקח שנים-שנים.
אנה לוין: חברה מהארגון שלנו, נכה 100% קיבלה אישור לחפש דירה ואחר-כך יקנו אותה בשבילה.
אנה לוין: היא ראתה דירה אחת, אבל אמרו לה: ארבעה חדרים לשני אנשים זה יותר מדי.
אנה לוין: אבל הדירה היתה צריכה לעלות 120 אלף דולר, לפי התקציב.
אנה לוין: והיא שאלה: למה?
אנה לוין: וענו לה: כך, זה הרבה יותר.
אנה לוין: אחר-כך המשכנו לחפש ומצאנו דירת שלושה חדרים, אבל היתה רק בעיה אחת, שבכניסה היה צריך לעשות רמפה.
אנה לוין: מחברת "שקמונה" אמרו לנו שצריך לקבל הסכמה של כל הדיירים בבנין.
אנה לוין: כל הדיירים חתמו, חוץ מדיירת אחת שלא הסכימה לחתום.
אנה לוין: היא אמרה: אני לא רוצה שבבנין שלי תגור אשה נכה.
אנה לוין: המקרה הזה מעורר כמה שאלות.
אנה לוין: הראשונה, שלאף אחד לא איכפת בכלל שאחד הדיירים אומר שהוא לא רוצה שבבנין שלו יגור נכה על כסא גלגלים.
אנה לוין: איך זה יכול להיות?
אנה לוין: מבחינה נפשית זאת היתה מכה שאין לה הסבר.
מרינה סולודקין: יש הסברים, שבמנטאליות שלנו אנחנו לא מבינים את זה, אבל אנשים שילמו כסף.
מרינה סולודקין: אלה לא מבנים של דיור ציבורי ויש - - -
אנה לוין: אני לא מסכימה עם זה.
סופה לנדבר: גם חברת-הכנסת סולודקין לא מסכימה עם זה, אבל זה ההסבר שלה.
נעמי בלומנטל: ייתכן שיש חוק שלפיו לא צריך את חתימת כל הדיירים.
נעמי בלומנטל: חבר-הכנסת פורז מטפל בדברים האלה של הסכמת דיירים.
נעמי בלומנטל: אנחנו יכולים לבדוק את זה.
אנה לוין: במצב הזה מה היא יכולה לעשות?
אנה לוין: היה מתווך שעבד כמה חודשים, ולא אישרו את הדירה.
אנה לוין: עכשיו היא צריכה לחפש דירה חדשה, ואף אחד לא בטוח שזה יהיה הפתרון.
אנה לוין: מי ישלם למתווך הזה?
אנה לוין: – אף אחד לא יודע.
אנה לוין: שאלה שנייה היא שאלה כללית על כל דירות נ"ר.
אנה לוין: כשאני מקבלת את האישור ממשרד הקליטה, יש בו שני משפטים.
אנה לוין: 1.
אנה לוין: סכום הכסף שאושר; 2.
אנה לוין: התשלום למתווך נכלל בסכום הזה, ושאני יכולה לקנות רק דירה יד שנייה.
מיכאל נודלמן: כמה עומדים בתור לדירות נ"ר?
מיכאיל וישנפולסקי: חמישים.
מרינה סולודקין: 500.
אנה לוין: אני יכולה למצוא דירה תוך יומיים או תוך שנתיים.
אנה לוין: זה לא רשום במכתב.
אנה לוין: ודבר נוסף, כשיש לי בעיה אין לי אל מי לפנות.
אנה לוין: מצאנו דירות, אבל חודשים אנחנו שומעים שאין תקציב.
אנה לוין: יש דירה מתאימה והכל בסדר, אבל אין תקציב.
נעמי בלומנטל: יש אישור ואת לא קיבלת את הדירה.
אנה לוין: שאלתי היא למה אומרים שאין תקציב.
נעמי בלומנטל: מר קצב, בבקשה.
נעמי בלומנטל: אחר-כך נשמע את מר שוורץ ואת דליה יוגב מהביטוח הלאומי.
חביב קצב: זה לא חדש שיש מצוקת דיור.
חביב קצב: הפעם האחרונה שקיבלנו דירה בקריות או בחיפה שתינו "לחיים".
חביב קצב: המצוקה היא נוראית ואנחנו יודעים את זה.
חביב קצב: אני רוצה לומר, ואני מבקש שדבריי יתקבלו ברוח טובה במיוחד על-ידי העולים שיושבים פה.
חביב קצב: זכותו הלגיטימית של העולה להתעקש איפה במדויק הוא רוצה לקבל דירה, המדינה לא יכולה לתת לו דירה בדיוק איפה שהוא רוצה, כי אין.
חביב קצב: שמעתם פה שלושה אנשים שאמרו שכל אחד מהם קיבל הצעת דירה.
חביב קצב: כל אחד מהם, וסיבותיו עמו, ואני מכבד את זה, סירבו לקבל את הדירה.
חביב קצב: אבל אלה הדירות שיש.
נעמי בלומנטל: הם לא אמרו שהם קיבלו דירות.
חביב קצב: הציעו להם.
חביב קצב: שלושה אנשים פה אמרו שהציעו להם והם סירבו.
חביב קצב: אני לא רוצה להיכנס לסיבות, לכל אחד סיבות משלו לא להסכים.
נעמי בלומנטל: מר קצב, שלוש הנשים דיברו ע ל שכר דירה.
סופה לנדבר: אני אישית בדקתי את כל הדירות שהציעו לה והן לא היו מתאימות.
סופה לנדבר: הציעו לנכה דירה בקומה רביעית.
חביב קצב: זה מה שיש, זה מה שאנחנו מקבלים.
חביב קצב: משרד הקליטה מאכלס כרגע למעלה מאלף דירות ציבוריות לשנה, ועל אף המצוקה של הדיור הציבורי הדירות האלה לא נמצאות באזורי הביקוש ובכל מקום איפה שנמצא.
חביב קצב: אני מכבד כל משפחה שמסרבת להצעה.
חביב קצב: אם המשפחות היו מוכנות ללכת לאזור פריפרי, אני מניח שמבחינת תאריכי העלייה של העולים, ומדובר על 1990 – 1991, בהחלט אפשר היה לפתור להן את הבעיה.
חביב קצב: יש עצירה מוחלטת גם בקריות.
חביב קצב: "עמיגור" לא מעבירה דירות לממשלה.
חביב קצב: יש הסכם של מכירת דירות בעקבות חוק הדיור הציבורי.
חביב קצב: בקריות יש הוסטלים.
חביב קצב: בחיפה יש כרגע מצוקה, אין הוסטלים.
וילמה מאור: נכים מקבלים הוסטלים?
חביב קצב: לא, רק קשישים.
חביב קצב: יש היום שני הוסטלים באכלוס קשישים בחיפה.
חביב קצב: יש הוסטל בקרית-ים, ובשנה הקרובה יש לפחות 500 – 600 יחידות במקבצים ובהוסטלים באזור חיפה והקריות ביחד, כולל נכים.
נעמי בלומנטל: יש לכם סטטיסטיקה כמה עולים קשישים מחכים לדיור?
חביב קצב: למעלה מעשרים אלף.
נעמי בלומנטל: וכמה נכים מחכים לדיור?
נעמי בלומנטל: זה תלוי בהגדרה של הנכה.
נעמי בלומנטל: יש נכים שהם זכאים לדירת נ"ר ויש נכים שזכאים לדיור ציבורי.
נעמי בלומנטל: נכים זכאים לדיור ציבורי, שיש להם לפחות 75% באופן יציב, או חולים במחלות קשות מוגדרות מאד, להערכתי יש בין 4,000 ל-5,000 יחידות משפחתיות שמחכות, ואני מדבר על הרמה הקשה.
מיכאל נודלמן: אנחנו דיברנו על כך ש-7% מהמקרים הסוציאליים קיבלו דירות בעשר השנים האחרונות.
מיכאל נודלמן: אני לא מבין על מה אנחנו מדברים.
מיכאל נודלמן: אין דירות.
מיכאל נודלמן: ההצגות האלה לא נחוצות לאף אחד.
מיכאיל וישנפולסקי: עשר שנים אני בארץ.
מיכאיל וישנפולסקי: שלוש שנים גרתי ברחוב.
מיכאיל וישנפולסקי: את כל המחלות קיבלתי מהרחוב.
מיכאיל וישנפולסקי: יש היום הרבה דירות ריקות ויש לי הכתובות שלהן.
ישראל שוורץ: אני מציע שמר וישנפולסקי יעביר לנו את הכתובות שהוא מדבר עליהן.
ישראל שוורץ: אלה דירות של "עמידר", ויש גם דירות ריקות - - -
נעמי בלומנטל: חבר-הכנסת נודלמן צודק.
נעמי בלומנטל: בעיה מספר אחת שעולה כל השנים בוועדה זו היא הדיור, וחוק הדיור הציבורי מבחינת העולים רק החריף את המצב.
נעמי בלומנטל: כשחברי הכנסת מבקשים ממני להעלות על סדר-היוםנושאים כמו דיור, ונכים, ובמיוחד כשהנושא הוא דיור , אני אומרת: בשביל מה נעשה ישיבה?
נעמי בלומנטל: הרי למדינה אין פתרון.
נעמי בלומנטל: אבל לאחר שהיום שמעתי שיכול להיות שעל-ידי שכר-דירה, אם נצליח לשפר את המצב בעזרת חקיקה ואותם נכים יקבלו 850 שקל במקום 650 שקל, שגם הוא לא ריאלי, או 1,000 שקל, בואו נעבוד על זה.
מיכאל תיגר: במקום שהמדינה תבנה דיור סוציאלי אנחנו משלמים הרבה כסף בעד שכר-דירה.
מיכאל תיגר: אני נכה 75%, אב חד-הורי לילד בן שלוש, גר עם עוד שותף בדירה.
מיכאל תיגר: אני מקבל 1,600 שקל לחודש ועוד 600 שקל סיוע בשכר-דירה.
מיכאל תיגר: זה קשה מאד.
מרינה סולודקין: במדינת ישראל אין מפלגות של שמאל חברתי ולכן אין לנו דיור ציבורי.
מרינה סולודקין: כל המפלגות לא רוצות דיור ציבורי ולא עובדות בכיוון זה.
מרינה סולודקין: אני חושבת שבענין הזה צריך להיות מהפך.
מרינה סולודקין: אנחנו, הכנסת, ועדת העלייה והקליטה, מפלגות העולים והמפלגות הגדולות צריכים להציב לעצמנו מטרה: דיור ציבורי בארץ.
מרינה סולודקין: אבל זה מהפך.
מרינה סולודקין: ראינו שגם נתניהו וגם ברק לא רוצים בזה בכלל.
מרינה סולודקין: ההחלטה המעשית שלי, שאני כחברת הכנסת ואת כיושבת-ראש הוועדה יכולות לפנות לשר האוצר ולמנכ"ל משרד השיכון ולבקש להשוות את הסיוע בשכר-דירה לנכים ולקשישים.
מרינה סולודקין: את זה אפשר לעשות.
נעמי בלומנטל: נגיש הצעת חוק, שיהיה דיור ציבורי לנכים.
מרינה סולודקין: אנחנו יכולים לתת פתרון חלקי לנכים בדיור ציבורי.
מיכאל נודלמן: יש קרנות לדיור ציבורי אבל אף אחד לא רוצה להתייחס לקרנות האלה כמו שצריך.
אנה לוין: אנחנו מדברים על שני דברים.
אנה לוין: על משכנתה שבן-אדם לקח והוא חייב להחזיר אותה.
אנה לוין: אולי כדאי לחשוב על משכנתה לנכים, כי זה פתרון טוב.
אנה לוין: היום אין משכנתה לנכים וזה חבל מאד.
חביב קצב: זה חשוב מאד.
חביב קצב: זה רעיון נפלא.
מיכאל נודלמן: יש חוק שלפיו בן-אדם נכה כשמגיע לגיל זקנה, מקבל רק קצבת זקנה.
רוני ארד: יש הצעת חוק ישנה שמציעה שבן-אדם נכה ימשיך לקבל קצבת נכות גם אחרי גיל זקנה.
רוני ארד: זאת הצעה שנמצאת בהבשלה מלאה.
רוני ארד: מעריכים שהיא תעלה 400 מיליון שקל.
רוני ארד: יש פה שתי בעיות.
רוני ארד: האחת, אנחנו מפלים את אלה שמגיעים נכים אחרי גיל 65.
רוני ארד: הרי אין בן-אדם בן 80 שאינו נכה, והשאלה היא אם גם לו לתת קצבת נכות, ואז אין לזה גבול.
רוני ארד: קצבת נכות נקבעת היום לא רק על-פי נכות רפואית אלא על-פי כושר המשתכר, שזה משהו דמוי תחליף שכר, ובגיל 65 גם בן-אדם שאינו נכה, מפסיק לעבוד ולקבל משכורת ומתחיל לחיות מפנסיה ומהבטחת הכנסה.
רוני ארד: לכן יש היגיון בגיל 65 להפסיק את קצבת הנכות.
וילמה מאור: ויש לו הוצאות אחרות מעבר לזקנה.
רוני ארד: אני לא מכיר בן-אדם אחד שבא לוועדות האלה בכנסת ואומר שיש לו מספיק כסף.
רוני ארד: לכן, גם בגלל העלות, ולדעתנו גם בגלל ההיגיון כרגע זה המצב הקיים ואין שום קשר אם הוא עולה חדש או ותיק.
נעמי בלומנטל: אנחנו יודעים את זה ולכן זה גם עולה בוועדה, ואני חושבת שגם האנשים שנמצאים פה עם מוגבלויות יודעים וחיים את זה.
נעמי בלומנטל: אין ספק שאדם מהמעמד הבינוני שגדל בארץ, איך שהוא יש לו קצת חסכונות, משפחה.
נעמי בלומנטל: עולה חדש מגיע מארץ זרה, בדרך-כלל אלה משפחות קטנות, אין הרבה סיוע והכל נופל על הקצבה האומללה הזאת.
נעמי בלומנטל: לא אחת אנחנו נתקלים בוועדה בבעיה שאנחנו עושים כאילו חוק סקטוריאלי, כי זה מה שקורה.
נעמי בלומנטל: עולים יקבלו כך וכך, וזה גם מעורר הרבה התנגדויות בקרב הוותיקים.
נעמי בלומנטל: אנחנו יותר שומעים משוב מן השטח ופקידי ממשלה בדרגות כאלה ואחרות חווים את זה לא אחת כאן בוועדה, כדברים שמקוממים – למה מי שוותיק שעלה בשנות החמישים יקבל פחות מעולה?
נעמי בלומנטל: אבל עם זאת, רוב העולים מגיעים במצב פחות טוב, ובוודאי נכים.
נעמי בלומנטל: אני מבינה את המצוקה, אבל זה נכון שאנחנו מנסים להילחם על הזכויות שלהם.
רוני ארד: בעקרון, מה שהמדינה נותנת לוותיק....
רוני ארד: נכון שיוצאים פה מנקודת הנחה שלכל ותיק יש משפחה, יש הכנסות מהצד.
רוני ארד: לוועדת העבודה והרווחה השכנה באים כל הוותיקים ואומרים: אני נכה, אין לי חסכונות, אין לי משפחה.
רוני ארד: צריך לזכור שזאת קהילה שמונה כמעט מיליון איש, ואני בטוח שהעולים שנמצאים כאן כבר עשר שנים רובם הגדול כבר התמקמו והסתדרו.
נעמי בלומנטל: מצבם של הנכים דווקא פחות טוב.
רוני ארד: בסדר.
רוני ארד: יש פה ויכוח לאו-דווקא לגבי העולה הוותיק.
רוני ארד: גם מבחינת קצבת זקנה וגם מבחינת קצבת נכות אין כרגע הבדל מבחינת המדינה בין ותיק לבין עולה ואנחנו גם לא יכולים לעשות את ההבדל הזה.
רוני ארד: אנחנו יכולים לעשות את זה בדברים ספציפיים.
נעמי בלומנטל: אנחנו כחברי ועדת העלייה והקליטה מחפשים באמת את הדברים הספציפיים, איפה בכל-זאת אפשר להוסיף את הדבר הספציפי הזה שיהיה ייחודי לקבוצה הזאת.
רוני ארד: הענין הזה עלה גם בשביתת הנכים ולדעתי זו הטעייה של הציבור.