GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעמי בלומנטל: אני יודעת שבעבר אגודת "אל סם" פנתה למשרד הקליטה והמענה היה כמעט אפס, אם לא אפס בכלל.
שרה כהן: היום האיגוד הירושלמי למלחמה בסמים קיבל כמאה אלף שקל לנושא הזה, כי הוא לקח על עצמו משימה.
שרה כהן: מבחינתנו יש צורך בראייה משותפת של כל הגורמים.
שרה כהן: גם במשאבים, יחסית קטנים שיש למשרד הקליטה, ניתנה לזה בולטות גדולה יותר השנה.
שרה כהן: השנה, דבר שלא היה קיים בשנה קודמת, הוא התמיכה שנתנו לעמותת "אפשר" לנושא של תוכניות למניעת שימוש לרעה באלכוהול – יוצאי חבר העמים ויוצאי אתיופיה – תוכניות שכרגע יוצאות לדרך בפעם הראשונה עם האגודה.
נעמי בלומנטל: אנחנו באמת מהללים ומשבחים אתכם.
נעמי בלומנטל: אני מציעה שנקיים פגישה משותפת - מי מחברי הכנסת שירצה, לא במסגרת ישיבת ועדה – עם משרד העבודה והרווחה.
נעמי בלומנטל: אם יש שינוי מגמה שאולי לא זיהינו אותו, כדאי אולי שנזהה אותו.
נעמי בלומנטל: נפנה לרשויות המקומיות.
נעמי בלומנטל: יש לך פה קבוצה נהדרת של אנשים שמטפלים בבני-נוער, שזאת המשימה שלהם, והם לא מקבלים גרוש.
פרופ' יהושע ריצ'י: אנחנו פנינו ולא קיבלנו.
פרופ' יהושע ריצ'י: אני יושב-ראש ומנכ"ל של ארגון "מלב" – מרכז לעולים במשבר, עולים דוברי אנגלית ואנחנו מפעילים כבר שלוש שנים קו לדוברי אנגלית במצבי משבר ונותנים ייעוץ חינם.
פרופ' יהושע ריצ'י: הם גם יכולים להתקשר אלינו חינם.
פרופ' יהושע ריצ'י: יש לנו כבר למעלה מ-600 מתנדבים שעברו קורסים שלנו איך לעזור ולתת יעוץ.
פרופ' יהושע ריצ'י: הם גם שילמו עבור השתתפותם בקורס.
פרופ' יהושע ריצ'י: אנחנו לא מקבלים תקציב ממשרד ממשלתי כלשהו.
פרופ' יהושע ריצ'י: אנחנו כן מקבלים כסף מחוץ-לארץ, והסוכנות גם כן עוזרת לנו כעת קצת.
פרופ' יהושע ריצ'י: אבל הזמן של המתנדבים שווה פי עשר מהכסף שאנחנו מקבלים.
פרופ' יהושע ריצ'י: אנחנו עובדים עם תקציב מאד-מאד קטן, שמכסה בעיקר את חשבון הטלפון.
פרופ' יהושע ריצ'י: אנחנו נותנים שירות ואנחנו רואים את כל החסרונות, שבמרכז ירושלים, במדרחוב מסתובבים בני-נוער והם לא יודעים מה לעשות עם עצמם.
פרופ' יהושע ריצ'י: יש לנו מתנדבים שמוכנים לדבר אתם ולהדריך אותם, אבל אין לנו מקום לשבת אתם.
פרופ' יהושע ריצ'י: המתנדבים שלנו לא יכולים לעשות את זה ברחוב.
פרופ' יהושע ריצ'י: אנחנו צריכים מקום.
נעמי בלומנטל: אתם לא מסתדרים עם עיריית ירושלים למצוא מקום?
פרופ' יהושע ריצ'י: אנחנו דיברנו כמה פעמים עם קידום נוער ולא הצלחנו לעשות דבר.
פרופ' יהושע ריצ'י: אנחנו לא מקבלים כסף מפני שהם חושבים שאנחנו קבוצה חרדית.
פרופ' יהושע ריצ'י: אני גמלאי, רופא במקצועי, אני עובד בחינם ואני רוצה לתת שירות, כפי שעשיתי תמיד.
נעמי בלומנטל: ז'יסלן ועקנין מהחטיבה לקידום נוער וצעירים בעיריית ירושלים תשב אתך לאחר הישיבה כדי לראות איך ניתן לקדם את הנושא, וגם שרה כהן.
נעמי בלומנטל: בישיבה זו עלו בעיות רבות מאד.
נעמי בלומנטל: אני רוצה להודות לכולכם שהגעתם.
נעמי בלומנטל: אנחנו נפנה לעורך "מעריב" או לוועדת האתיקה של מועצת העיתונות, משום שהכותרת בעיתון לא תואמת את תוכן הדברים, והיא מטילה סטיגמה כבדה על העולים החדשים.
נעמי בלומנטל: עם זאת אנחנו מזהים שיש בעיה קשה אצל נוער עולה חדש, כפי שהיא קיימת גם אצל נוער ותיק - של סמים, אלימות, שימוש באלכוהול, ולמעשה אין מענה.
נעמי בלומנטל: סנ"צ בן-ברוך נתנה לנו תמונה קצת יותר מלבבת על מה שהמשטרה עושה.
נעמי בלומנטל: גם אם המשטרה נערכה בצורה משמעותית יותר, שאני מברכת עליה, משרד העבודה והרווחה – ואריאלה שגב עושה מאמצים – אבל התקציב לכך בטל בששים לעומת הצרכים.
נעמי בלומנטל: המצב הוא שיש לנו ים של צרכים עם טיפות מענה.
נעמי בלומנטל: אני אנסה בכל זאת לטפל נקודתית בכמה דברים, כי מהנסיון אני רואה שלפעמים פה מתקדם משהו ושם מתקדם משהו.
נעמי בלומנטל: אני לא רואה תוכנית ממשית אמיתית של מאבק לא בנגע הסמים ולא באלכוהול.
נעמי בלומנטל: זאת בעיה שלא מעניינת אף אחד, באף ממשלה.
נעמי בלומנטל: זאת בעיה קשה מאד, כי נגע הסמים, וגם האלכוהול מתפשט, ולאחר מכן יש גם תוצאות של אלימות בקרב כלל הנוער והמתבגרים, לא רק בקרב העולים החדשים, ולמעשה אין מענה.
נעמי בלומנטל: אני לא יכולה להגיד שיש לנו איזו שהיא בשורה בענין הזה.
נעמי בלומנטל: אולי הבשורה היחידה היא שכפי שאנחנו רואים את הנוער הזה בראשון-לציון יש גם במקומות אחרים, במסגרות השונות, אנשים שמתוך קריאת הצרכים מנסים, בהתנדבות, לעזור לאחרים.
נעמי בלומנטל: אני רוצה לאחל לכולנו שנה טובה, שנה שלא יהיו בה לא סמים ולא אלכוהול ולא אלימות, שנה שאיכות החיים תהיה טובה ביותר, שנה של עלייה מבורכת, עלייה בהמונים, ואני מאד מצפה שתהיה עלייה הרבה יותר מסיבית גם מארצות-הברית וקנדה, על אף הדברים הקשים ששמענו.
נעמי בלומנטל: תודה גם לאביטל הבל על התחקיר.
נעמי בלומנטל: תודה רבה לכולם.
נעמי בלומנטל: אני פותחת את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, לאור פנייה של חבר-הכנסת גמליאל בקשר למצב היהודים, גם אלה שנמצאים בתימן, והפעילות של הסאטמרים שם.
נעמי בלומנטל: גם בעבר קיימנו ישיבה בענין הזה אבל אני מבינה שהמצב רק מחריף ונעשה גרוע יותר.
נעמי בלומנטל: לידיעתכם, הישיבה מתקיימת עכשיו משום שנמצא כאן שליח מתימן שעוסק בנושא הזה.
נעמי בלומנטל: הוא היה אמור לחזור לתימן בסוף השבוע, אבל פנינו אליו לדחות את עזיבתו והוא נענה לפנייתנו, ולפיכך הישיבה מתקיימת היום.
נעמי בלומנטל: אנחנו נדבר גם על קליטתם של עולי תימן שכבר הגיעו לארץ.
נעמי בלומנטל: בעבר דיברנו על אלה שבגיל מאד צעיר הם נלקחים, או לא נלקחים לישיבות.
נעמי בלומנטל: עלתה שאלה אם זה טוב או רע לילדים, ואני רוצה לשמוע גם על כך בישיבה זו.
נעמי בלומנטל: רשות הדיבור לחבר-הכנסת גמליאל, בבקשה.
אריה גמליאל: אומר דברים מאד כלליים.
אריה גמליאל: אני עסקתי בנושא העלייה מתימן ממש צמוד, יחד עם כל החברים שנמצאים כאן, עם שלמה גל זכרונו לברכה, שעבד במוסד ועסק הרבה מאד בעלייה מתימן, וכמובן עם שלמה ג'רפי שאמור להגיע, שהיה המתאם בין האנשים שלנו יהודי תימן.
אריה גמליאל: הוא שלח את כל השליחים לתימן והיה בקשר מתמיד עם השלטונות בתימן וגם עם היהודים בתימן.
אריה גמליאל: אני חושב שהעלייה מתימן היתה עלייה ברוכה וטובה מאד.
אריה גמליאל: ההצלחה היתה כבירה.
אריה גמליאל: תימן היתה סגורה ומסוגרת, אי-אפשר היה להיכנס או לצאת ממנה.
אריה גמליאל: היחידים שיכלו להיכנס לתימן היו הסאטמרים.
אריה גמליאל: הם כמובן הביאו אתם את ההשקפות שלהם ליהודי תימן והסבירו להם שמדינת ישראל היא מדינה של מחללי שבת, אוכלי חזיר, לא כדאי לעלות לארץ, וכו'.
אריה גמליאל: אני חושב שבמידה מסוימת הם גם הצליחו בהתחלה, אבל ליהודי תימן יש נטייה טבעית לעלות לארץ הקודש, יש להם אידיאל חשוב מאד לעלות לארץ, והתעמולה של הסאטמרים לא השפיעה עליהם בצורה חד-משמעית.
אריה גמליאל: ואמנם כאשר השליחים שלנו התחילו להגיע לתימן, היתה כבר עלייה משם, וברגע שהשלטונות התירו לעלות מתימן היתה עלייה גדולה.
אריה גמליאל: רוב הקהילה היהודית מתימן עלתה לארץ, ואני אומר בסיפוק שהקהילה הזאת נקלטה מאד-מאד יפה.
אריה גמליאל: הם השתלבו יפה מאד בעבודה בארץ.
אריה גמליאל: גם אלה שהלכו ללימודי יהדות, אנחנו כיוונו אותם לעבודה.
אריה גמליאל: הכנסנו אותם לקורסים לשחיטה, השגחה וכיוצא באלה, כדי שהם יוכלו להשתלב בעבודה, כי ידענו שהם לא יוכלו להחזיק מעמד במסגרות אחרות של כוללים, כי הם אנשי עבודה והם רואים ביגיע כפיים אחד הדברים החשובים.
נעמי בלומנטל: בעיקר ברחובות.
אריה גמליאל: נכון, רובם ככולם ברחובות, וחלקם באשקלון.
אריה גמליאל: מעט מאד גרים בקרית עקרון, משפחה אחת או שתיים בגדרה, אבל בסך-הכל כמעט כולם גרים באושיות, ברחובות.
נעמי בלומנטל: אנחנו ביקרנו שם, במסגרת סיור של הוועדה לפני כשלוש שנים.
נעמי בלומנטל: כמה יהודים הגיעו?
בוריס מפציר: הגיעו 573 אנשים.
אריה גמליאל: אני רוצה לציין שהמדינה באה לקראת העולים החדשים, גם שר השיכון וידידנו מר קצב עשינו פעולה חשובה בענין הזה.
אריה גמליאל: בזמנו הצמדנו את המשכנתאות של העולים החדשים מתימן למשכנתאות שקיבלו העולים מאתיופיה, כי הם באו בחוסר כל, בלי יכולת לקנות דירה.
אריה גמליאל: אם היה להם בית בתימן הוא היה שווה בסך-הכל 3,000 דולר.
אריה גמליאל: על-כל-פנים, המדינה נתנה להם משכנתה צמודה ב-90% למשכנתה שקיבלו האתיופים, וכך הם הצליחו לקנות להם דירות, ולאחר שהם גם מצאו פרנסה ההתערות שלהם בארץ היתה טובה מאד, במיוחד לאור העובדה שהם דוברי עברית טובה.
אריה גמליאל: אמנם העברית שלהם היא עברית מקראית, אבל מאד קל להם להסתגל לעברית של הארץ.
אריה גמליאל: בתקופה האחרונה, וזה מה שמדאיג אותנו ולכן ביקשתי לזמן את הישיבה הזאת, יש עוד חמישים משפחות ללא פתרון דיור.
אריה גמליאל: היום הפנו את נושא המשכנתאות לוועדות, ואתם יודעים מה זה ועדות ואיך עובדת הביורוקרטיה במדינה.
אריה גמליאל: פירושו של דבר שהיום אנשים לא יכולים לקבל משכנתה.
אריה גמליאל: אתה פונה לפקיד והענין יכול להימשך שלוש – ארבע שנים, ובמשך הזמן הזה האיש מתייאש וחוזר לתימן.
אריה גמליאל: למעלה משנתיים אני מטפל בנכה שרוצה לקבל משכנתה ממשרד השיכון, ועד היום הוא לא קיבל דירה, למרות הקשרים שלי כחבר הכנסת.
אריה גמליאל: זאת לא דרך.
אריה גמליאל: אני חושב שצריך להעביר את זה למצב הקודם.
אריה גמליאל: אנחנו יכולים לגמור את הטיפול בקהילה הזאת בצורה יפה, לתת לחמישים משפחות משכנתה אוטומטית, כמו שזה היה פעם, כשהאיש הולך לבנק, בלי להתחנן לפקידים ובלי ביורוקרטיה.
אריה גמליאל: אני מאד מצטער, אני חושב שזאת טעות גדולה מאד וחייבים להחזיר את המצב לקדמותו.
אריה גמליאל: יש כמה משפחות שהגיעו למרכז קליטה בבאר-שבע, והם ממש מרגישים אבודים בארץ, ללא יכולת לקבל משכנתה.
נעמי בלומנטל: את זה אתה אומר בהשוואה לאלה שהגיעו לפני שלוש שנים וקיבלו דירה כמעט באופן אוטומטי?
אריה גמליאל: נכנס עכשיו זארב יוסף סעיד, שהגיע לארץ לפני עשרה חודשים.
אריה גמליאל: חבל מאד שלקראת סיום המבצע היפה והנפלא הזה אנחנו נתקעים בגלל דברים של מה בכך.
אריה גמליאל: צריך להחזיר את ההחלטה הקודמת, שהעולים החדשים יוכלו ללכת ישר לבנק ולקבל את המשכנתה.
אריה גמליאל: אם דרושה לכך החלטת ממשלה, שתהיה החלטת ממשלה, ואם דרושה לכך החלטה של שר השיכון, תהיה החלטה של שר השיכון, אבל שהם יקבלו משכנתה ולא יזדקקו לפקידים, כי הפקידים זה ספור של כמה שנים.
אריה גמליאל: אם המצב הזה יימשך אני לא רואה סיכוי לעלייה הזאת.
אריה גמליאל: הם יודעים היטב מה הן הזכויות שלהם וכמה משכנתה הם יכולים לקבל.
אריה גמליאל: היום הם יודעים אם הם יכולים או לא יכולים לקנות בית בארץ.
אריה גמליאל: הם יודעים היום שעם מה שהם מקבלים בבנק הם לא יכולים לקנות בית בארץ וחבל להם לעלות.
אריה גמליאל: וכמובן שהסאטמרים נתפסים בנקודה הזאת ומנסים להשפיע עליהם.
אריה גמליאל: אני חושב שהמשכנתה היא הבעיה המרכזית היום וצריך לפתור אותה מייד, ואז נוכל לברך על המוגמר.
נעמי בלומנטל: מר מפציר, האם אתה רוצה להתייחס לענין המשכנתה?
בוריס מפציר: אין לי בעיה עם המשכנתה.
חביב קצב: משכנתאות מבוצעות כרגיל באמצעות הבנק, אבל הנקודה היא שהעולים מתימן רוצים לגור אך ורק ברחובות, ומאחר שהמשכנתה של התימנים מושווית למשכנתה של העולים מאתיופיה, על-מנת להגיע קודם לבעיות של קליטה קהילתית, חברתית, חינוכית וכו', הורדנו את רמת המשכנתה לקטגוריה אחרונה.
חביב קצב: אי-אפשר לתת לבנק הנחיה מיוחדת בשביל כל חמש משפחות.
חביב קצב: לכן אמרנו, מאחר שהעולים מתימן רוצים לגור אך ורק ברחובות, באופן חריג, בהליך של שלושה-ארבעה ימים אנחנו מאשרים להם.
חביב קצב: אנחנו עובדים בשיתוף-פעולה מלא גם עם משרד השיכון, שגם הם מאשרים את כל החריגים בהתאם לפניות שבידיהם, וגם עם משרד האוצר.
חביב קצב: חבר-הכנסת גמליאל, אני רוצה שתדע שבקטע הזה עבדנו לאורך כל התקופה בשיתוף פעולה מלא ואתה יודע שפתרנו בעיות.
חביב קצב: אין שום סיבה שלא נמשיך לפתור את הבעיות, והייתי מציע, ברשותך, לא להפוך את הדבר הטכני הזה ל"אישיו".
בוריס מפציר: אני רוצה לחדד את הדברים.
בוריס מפציר: לקראת הישיבה הזאת עשינו סקר בעיות.
בוריס מפציר: עם כל הכבוד, אין לנו בעיה עם המשכנתאות של עולי תימן.
בוריס מפציר: יש שני ריכוזים – רחובות ואשקלון, וגם בעיית המשפחות בבאר-שבע נובעת מכך שאין לנו מרכזי קליטה במקומות אחרים.
בוריס מפציר: מה שהיה באושיות מזמן הפך למגורי קבע.
בוריס מפציר: מאחר שעולי תימן זכאים לגור במרכז קליטה, בנוסף לסל קליטה שהם מקבלים – שאלה תנאים משופרים כפולים – אז אם הם רוצים הם יכולים לעבור מבאר-שבע ולקבל משכנתה בדרך שמר חביב מציע, וזה באמת לוקח שלושה-ארבעה ימי עבודה.
אריה גמליאל: מה גובה המשכנתה שהוא יכול לקבל ברחובות?
חביב קצב: זה כבר דבר אחר.
חביב קצב: אנחנו לא מדברים כרגע על גובה המשכנתה.
אופיר פינס-פז: מר קצב, אתה אומר שלא הורידו להם את המשכנתה הצמודה למשכנתה שמקבלים העולים מאתיופיה והיא ממשיכה להיות צמודה לאתיופים, אבל גילית לי דבר חדש שלא ידעתי, שלאתיופים יש כל מיני משכנתאות.
בוריס מפציר: סליחה, לא כל מיני משכנתאות.
אופיר פינס-פז: כל דבר שהממסד עושה יש בו היגיון.
אופיר פינס-פז: השאלה אם ההיגיון הוא בריא או חולה.
אופיר פינס-פז: זה מטריד אותי שאומרים: יש לנו יותר מדי אתיופים ברחובות, בוא ניתן להם תנאים יותר קשים מאשר ביבנה.
נעמי בלומנטל: אם ברחובות מצבם של האתיופים ממש יידרדר, תעלה השאלה: למה לנו להוסיף שם עוד אוכלוסייה קשה?
נעמי בלומנטל: בזמנו נאבקנו בוועדה נגד הקמת האתר בחצור, כי אמרנו - - -
אופיר פינס-פז: את משווה את חצור לרחובות?
נעמי בלומנטל: אני לא יודעת אם זה לא נכון מצדנו כוועדה לתת יד למדיניות כזאת שאנחנו צריכים לבחון אותה, אני לא אומרת שלא, אבל במקומות מסוימים יש בזה היגיון.
נעמי בלומנטל: אני לא חושבת שכדאי שתאמר מלכתחילה שאתה נגד שינוי במדיניות, לא להמשיך לעודד הוספה של עולים מאתיופיה לרחובות כשהיא עמוסה.
נעמי בלומנטל: לא מבחינת רחובות, אלא מבחינתם הם באשר למקומות תעסוקה, או מה שקורה בבתי הספר.
אופיר פינס-פז: אני כן מתייחס לרחובות, כי זו הדוגמה שעל השולחן.
אופיר פינס-פז: אם היה מדובר על ירוחם, בסדר, הייתי מבין, כי ירוחם קטנה, בעייתית, יש שם אבטלה.
אופיר פינס-פז: רחובות היא עיר חזקה שנמצאת במרכז המדינה.
אופיר פינס-פז: נכון שיש בה גם אוכלוסייה חלשה, כמו בכל מדינת ישראל.
אופיר פינס-פז: אם אני אומר שברחובות אני משחק את המשחק, אז איפה אני לא משחק את המשחק הזה?
נעמי בלומנטל: אולי כדאי שנקיים בנושא הזה דיון עקרוני.
בוריס מפציר: אני נקלעתי לסוגיית המשכנתאות לעולי אתיופיה דרך עולי תימן, אבל השאלה שלך היא הרבה יותר חריפה וחמורה בעיר רחובות.
בוריס מפציר: יש היום כ-15 ריכוזים של עולי אתיופיה, כולם על-פי המתכונת שמשפחה מביאה משפחה.
בוריס מפציר: בכל היישובים, ללא יוצא מן הכלל, מבקשים: אנא תפעלו לביזור אוכלוסיית עולי אתיופיה.
בוריס מפציר: בעיר רחובות, שאתה מתייחס אליה, כל האתיופים הולכים לקרית משה.
בוריס מפציר: קרית משה, מי שמבקר שלם, כבר נגמרה.
בוריס מפציר: למשרד הקליטה יש ענין להביא לביזור אוכלוסיית עולי אתיופיה, כולל ערי גוש דן, ולכן מבחינתנו צריך לפעול לשדרוג המשכנתאות כדי לאפשר לעולי אתיופיה לרכוש דירות במשכנתה מועדפת גם במקומות שכעת זה בלתי-אפשרי.
בוריס מפציר: בניגוד למה שדורשים עולי תימן, שמספרם מוגבל, שם מדובר בשני ריכוזים בלבד.
בוריס מפציר: לגבי עולי אתיופיה אנחנו מצפים לגל עלייה של 8,000, 10,000 במהלך השנה, אז כל מה שלא נגמר עכשיו אנחנו צריכים להתמודד אתו מחדש.
בוריס מפציר: נראה לי שהפתרון שאנחנו מציעים לעולים מתימן הוא מתחשב ומדויק ובסופו של דבר הוא משיג את המטרה והעולים מתימן מגיעים לרחובות.
אריה גמליאל: לא קיבלתי תשובה מדויקת.
אריה גמליאל: אני שואל: אחרי שלושה ימי טיפול, איזו משכנתה יכול עולה מתימן לקבל ברחובות?
חביב קצב: הוא מקבל לפי מספר נפשות.
חביב קצב: משפחה ממוצעת בת שש נפשות מקבלת 320,000 שקל ברחובות, מתוך זה 282,000 שקל מענק.
נעמי בלומנטל: אני רוצה שנשמע כעת את שלמה ג'רפי, ותגדיר בבקשה מהו התפקיד שלך.
שלמה ג'רפי: אני אתן תמונה כללית בקשר ליהודי תימן.
שלמה ג'רפי: אני בערך 28 שנה "משוגע" לנושא של יהדות תימן.
שלמה ג'רפי: לפני 25 שנה שחררנו שש עגונות.
שלמה ג'רפי: אני נסעתי במיוחד לארצות-הברית בנושא יהודי תימן, כי אין קשר בין מדינת ישראל לבין תימן.
שלמה ג'רפי: בארצות-הברית הקמתי עמותה, יצרנו קשר עם משרד החוץ האמריקאי ועם משרד החוץ התימני.
שלמה ג'רפי: בשנת 1991 התחילו יהודים לצאת לארצות-הברית וב-1992 התחלנו להעלות אותם לארץ.
שלמה ג'רפי: היום יש בתימן 286 יהודים.
שלמה ג'רפי: הסאטמרים לקחו 99 יהודים לארצות-הברית.
שלמה ג'רפי: הם נמצאים במונרו, במונסי ובניו-ג'רזי.
שלמה ג'רפי: בלונדון יש 56 יהודים שהובאו לשם על-ידי נטורי קרתא.
שלמה ג'רפי: הסאטמרים עושים תעמולה חריפה מאד וחמורה מאד נגד מדינת ישראל.
שלמה ג'רפי: הם גם הוציאו חוברת, שאני אעביר לכם.
שלמה ג'רפי: כל מה שהם עושים זה גביית כסף בשביל עצמם, וחלק קטן מאד מהכסף הם נותנים ליהודי תימן.
שלמה ג'רפי: בעתון בשפה האנגלית שיוצא בתימן הם פרסמו את שמות השליחים שלי בתימן ואמרו שהם מרגלים של המוסד.
שלמה ג'רפי: הם מגיעים לכל בית בתימן , נותנים חומר ומשמיצים את המדינה ואומרים שזאת מדינה של כופרים וכו'.
שלמה ג'רפי: לגבי יהודי תימן, יש בסך-הכל עוד חמישים משפחות, כולל אלה שנשארו בתימן, שאפשר לעשות לגביהם משהו לפנים משורת הדין.
שלמה ג'רפי: כשמדברים על רחובות מדובר על איחוד משפחות.
שלמה ג'רפי: למשל, יש לנו אדם שלא ראה את אביו חמישים שנה והוא רוצה לגור ברחובות.
שלמה ג'רפי: עכשיו הוא נמצא במרכז קליטה בבאר-שבע, ואין לו כסף לנסוע לרחובות ולבקר את אביו בן ה-80.
שלמה ג'רפי: לא מדובר כאן באלפים, על דבר שמכביד על האוצר.
נעמי בלומנטל: אולי תרחיב קצת ותאמר לנו מה עושים הסאטמרים וגם נטורי קרתא וכמה מהם נמצאים שם.
נעמי בלומנטל: אתה אומר שהם עושים זאת כדי לקבל על סמך זה תרומות?
שלמה ג'רפי: בדיוק.
שלמה ג'רפי: יש לי הוכחות.
שלמה ג'רפי: הם מדברים נגד השליחים ונגד מדינת ישראל.
שלמה ג'רפי: הם אומרים שזאת מדינה של כופרים, גוזזים להם את הפיאות, שהנשים כבר לא שלהם, לוקחים להם את הבנות.
שלמה ג'רפי: הסאטמרים אומרים כל מיני דברים שאין להם שום בסיס.
שלמה ג'רפי: הם מגיעים לתימן, תופסים מישהו שבקושי חי, נותנים לו 50 או 70 דולר לחודש ואז כאילו מחזיקים בתי מדרש, והם לא מחזיקים בתי מדרש.
שלמה ג'רפי: אותו מורה היה במילא מלמד, אבל נותנים ואחר-כך מצלמים ולפי החוברת הזאת תראו שהם מחזיקים כביכול בתי מדרש.
שלמה ג'רפי: הם משקיעים בסך-הכל 50 - 60 דולר לחודש כדי להחזיק גם את המורה, שלא יעלה לארץ.
שלמה ג'רפי: נוסף לכך, הם לוקחים את הילדים לארצות-הברית, לוקחים להם את הדרכונים, ואז להורים אין ברירה, הם לא יכולים לצאת.
שלמה ג'רפי: לפני שנה שכנענו את אהרון זידני לעלות.
שלמה ג'רפי: לפני-כן הוא לא רצה לעלות כי הוא רצה את הילדים שלו.
שלמה ג'רפי: אמרתי לו: אני אחראי לך שהילדים שלך יגיעו לארץ.
שלמה ג'רפי: כל המשפחה שלו בארץ.
שלמה ג'רפי: הוא הגיע לארץ בלי הילדים.
שלמה ג'רפי: בתו עמדה להתחתן בארץ והוא רצה שהילדים יבואו.
שלמה ג'רפי: הוא התקשר לארצות-הברית והם בשום פנים ואופן לא רצו לשחרר את הילדים לחתונה.
שלמה ג'רפי: אמרו לו שאם הוא רוצה, הוא יכול לבוא ולבקר אותם, אבל הם לא יתנו לו את הילדים.
שלמה ג'רפי: ביקשתי ממנו לתת לי יפוי-כוח כדי לטפל בהם.
שלמה ג'רפי: קיבלתי ממנו יפוי-כוח וגם אז זה לקח שלושה חודשים למשטרת ניו-יורק ובסוף הסאטמרים אמרו: רק אם הוא יבוא.
שלמה ג'רפי: באתי לארץ, השגרירות לא רצתה לתת לו ויזה.
שלמה ג'רפי: שכנעתי אותה.
שלמה ג'רפי: לקחתי אותו לארצות-הברית, עם חמש ניידות משטרה, עד שלקחנו את הילד.
שלמה ג'רפי: כשהוא הגיע לשדה התעופה גם את הדרכון לא רצו לתת לו.
שלמה ג'רפי: זה כמו בסרטים, הם תופסים את הילדים ואי-אפשר להוציא אותם.
שלמה ג'רפי: הוא כבר שנתיים בלי הילדים שלו.
וילמה מאור: הוא נמצא עכשיו בארצות-הברית עם ארבעת הילדים?
מרינה סולודקין: האם הסאטמרים הם אזרחי מדינת ישראל?
שלמה ג'רפי: יש ביניהם אזרחי המדינה.
שלמה ג'רפי: הם נמצאים בבני-ברק ובירושלים.
שלמה ג'רפי: הם באים אל העולים ומדברים אתם.
נעמי בלומנטל: נמצא אתנו יוסף סעיד.
נעמי בלומנטל: תספר לנו מה היה בתימן, איך הוציאו אותך, איך הגעת לארצות-הברית ואיך הגעת אחר-כך לכאן.
יוסף סעיד: הסאטמרים לקחו אותי לפני שש שנים מתימן לארצות-הברית.
יוסף סעיד: הבנים שלי למדו שם.
יוסף סעיד: יש לי אח שם.
יוסף סעיד: הייתי שם ששה חודשים ולא היה חסר לי כלום.
יוסף סעיד: הם קנו לי בית במונסי, אבל לא אהבתי להיות שם.
יוסף סעיד: עזבתי שם הכל וחזרתי לארץ.
יוסף סעיד: גם 11 הילדים שלי עכשיו בארץ.
יוסף סעיד: בן אחד, נשוי, נשאר בארצות-הברית.
נעמי בלומנטל: איך היה שם?
נעמי בלומנטל: אתה יכולת לנוע בחופשיות?
יוסף סעיד: היה לנו הכל, אבל לא היה לי נחת בלב שלי, אז עליתי לארץ.
נעמי בלומנטל: מבחינת התעמולה, מה הם אמרו לך על היהודים, על הארץ, על הישראלים?
יוסף סעיד: אני לא צריך לדבר לא על הסאטמרים ולא על אחרים.
יוסף סעיד: אני לא אהבתי לגור שם.
נעמי בלומנטל: מה אתה עושה בארץ?
נעמי בלומנטל: מה המקצוע שלך?
יוסף סעיד: אין לי מקצוע, ועוד אין לי דירה.
יוסף סעיד: אני גר במרכז קליטה בבאר-שבע.
שלמה ג'רפי: יש לו אבא זקן ברחובות והוא רוצה לגור ברחובות.
שלמה ג'רפי: לא צריך לזה תקציב מיוחד.
שלמה ג'רפי: מדובר בסך-הכל על אשקלון או רחובות.
נעמי בלומנטל: אנחנו ננסה לפתור את הבעיה עם משרד השיכון.
שלמה ג'רפי: במשרד השיכון הורידו את הרמה מ-א' ל-ה' ולכן אנשים לא יכלו לקנות דירה.
שלמה ג'רפי: אני טיפלתי בבעיה של אדם מאשקלון, וזה לקח שבעה חודשים כדי שהוא יקבל את התוספת הזאת.
שלמה ג'רפי: יום-יום שלחתי מכתבים והתקשרתי בטלפון מארצות-הברית לסמנכ"ל אכלוס בירושלים.
שלמה ג'רפי: שבעה חודשים ולא שלושה ימים.
נעמי בלומנטל: נמצאים כאן גם יעקב צברי וחביב יחיא סולימן.
נעמי בלומנטל: איפה אתם גרים, גם ברחובות?
נעמי בלומנטל: כמה זמן אתם בארץ?
יעקב צברי: אני מהראשונים, באתי לפני שמונה שנים וחצי.
יעקב צברי: אני גר באושיות ברחובות.
יעקב צברי: יש לי ארבעה ילדים.
חביב יחיא סולימן: אני נמצא בארץ חמש שנים וחצי.
חביב יחיא סולימן: אני משגיח כשרות, גר ברחובות.
חביב יחיא סולימן: יש לי חמישה ילדים.
חביב יחיא סולימן: הם לומדים בבית-ספר ברחובות.
נעמי בלומנטל: יש עדיין תופעה שילדים קטנים הולכים לישיבות?
אריה גמליאל: רק בכתות ז'-ח'-ט', חטיבת ביניים, הולכים לרב גרוסמן במגדל העמק והוא מטפל בהם יפה מאד.
נעמי בלומנטל: מר ג'רפי, האם יש עוד דברים שנראה לך שמדינת ישראל יכולה לעשות מול הסאטמרים מבחינת התעמולה שלהם, או אם אנחנו ננסה לעזור בדיור, האם בזה ייפתרו הבעיות?
שלמה ג'רפי: קודם-כל אני רוצה להגיד ששמים אותם במרכז קליטה, אין מכוון, אין חונך.
שלמה ג'רפי: הם עולים חדשים, הם לא מכירים את החוקים, לא יודעים לאן ללכת.
שלמה ג'רפי: הם צריכים מישהו שיכוון אותם.
שלמה ג'רפי: אני טיפלתי בבחור שהגיע לארץ ותוך חודשיים הוא קנה בית.
שלמה ג'רפי: הם מגיעים לכאן, הם מקבלים 90 – 100 אלף שקל.
שלמה ג'רפי: בינתיים הם יושבים במרכז קליטה ולא יכולים לקנות דירות.
שלמה ג'רפי: לדעתי זה עולה למדינה עוד כסף.
שלמה ג'רפי: אם היו נותנים להם את הכסף פלוס המשכנתה, הם יכלו לקנות דירה.
שלמה ג'רפי: בבאר-שבע יש משפחות כבר שנה וחצי.
שלמה ג'רפי: הם לא יכולים לצאת לעבודה, הם לא יודעים מה לעשות.
שלמה ג'רפי: אין להם הכוונה גם בענין מקצוע וגם בענין המשכנתה.
וילמה מאור: הסאטמרים פעילים גם במרכזי הקליטה בארץ?
שלמה ג'רפי: בוודאי, הם משתדלים.
שלמה ג'רפי: כבר שש שנים הוא לא יכול לקנות דירה ברחובות, והם פנו אליו שיבוא לארצות-הברית והם יסדרו לו דירה.
חביב קצב: מישהו מהתאחדות עולי תימן מטפל בהם, מדריך אותם?
שלמה ג'רפי: אף אחד.
שלמה ג'רפי: אין להם עם מי לדבר.
אריה גמליאל: אני אספר איך זה היה קודם.
אריה גמליאל: אני טיפלתי בהם בצורה מאסיבית.
אריה גמליאל: אבל נוסף לכך היתה התלהבות גדולה ובכל מרכז קליטה היו אנשים שטיפלו בהם.
אריה גמליאל: שלמה גל ואנשיו טיפלו יפה בעולים ופתרו בעיות.
אריה גמליאל: חוץ מזה, בתוך מרכז הקליטה היו רכזי תרבות ואחרים שהתנדבו לעזור להם.
אריה גמליאל: למשל, ברחובות היתה אשה ירושלמית שטיפלה בהם, בהתנדבות.
אריה גמליאל: כמעט בכל מרכזי הקליטה היו אנשים שעזרו להם מאד.
אריה גמליאל: לעולים שמגיעים עכשיו אין עזרה, אין הכוונה.
בוריס מפציר: אני רוצה להפנות את השאלה שלי אליך, חבר-הכנסת גמליאל, בתור ותיק בקהילה.
בוריס מפציר: מכל עולי תימן יש בסך-הכל שש משפחות בבאר-שבע, שגם על-פי ההגדרה שלך הן עדיין לא שייכות לקהילה הוותיקה.
בוריס מפציר: המשפחות יכולות לקבל מבחינת משרד הקליטה – וזה נבדק, וגם היתה שאילתה מטעם עתון "מעריב" לפני כשלושה חודשים והתקבלה תשובה לגביהן - דרך ועדת החריגים אותם תנאים ולהגיע לרחובות וגם לקרית עקרון.
בוריס מפציר: יש קהילה ענפה מושרשת של עולי תימן.
בוריס מפציר: אין קהילת עולים כלשהי, גם פחות ותיקה ומבוססת מעולי תימן, שלא מטפלת בעולים שבאים עכשיו.
בוריס מפציר: כל קהילת יהודי תימן לא יכולה להושיט יד לשש משפחות בבאר-שבע?
אריה גמליאל: אבל יש בעיה של משכנתאות.
בוריס מפציר: אין בעיה של משכנתאות.
בוריס מפציר: אנשי משרד הקליטה מלווים אותם.
בוריס מפציר: גם אין להם בעיה של שפה, מאחר שהמשפחות דוברות עברית.
בוריס מפציר: אבל אני מצפה שכמו שזה קורה בשאר התפוצות, גם יותר קטנות מתפוצת תימן, אותן משפחות שחיות ברחובות תיתנה את הסיוע הרגשי ותסייענה להם לעבוד.
בוריס מפציר: כפי שמר קצב אמר, אין בעיה של משכנתאות.
בוריס מפציר: את אותן המשכנתאות, על-פי הטבלה שהוזכרה כאן, ניתן לקבל ברחובות.
שלמה ג'רפי: אני מצטער, אבל זה לא מדויק.
נעמי בלומנטל: אם נסגור עכשיו את הקטע של המשכנתאות, אז בהחלט יש על מה לדבר.
נעמי בלומנטל: מר ג'רפי, אם אנחנו מדברים על שש המשפחות בבאר-שבע או על חמישים המשפחות בתימן, אני מבינה שאותך מטרידה הפעילות של הסאטמרים, ואני רוצה לקרוא באוזניכם קטע מפרסום שלהם: "החשבת למה הציונים הטמאים רוצים להביא אותך לארץ-ישראל, להכניס אותך להצבא המשוקץ שלהם, שתשמש להם כעבד כנעני ולשלוח אותך למקום אשר תסכן חייך, והרבה אינם חוזרים לבית ואף אינם באים לקבר ישראל, ואף אלו שחוזרים, לפעמים בלי יד ורגל ועיניים, גם הבנות לוקחים לצבא לטמאות אותן לעזוב טהרתם ודתם".
נעמי בלומנטל: אלה דברי הסתה איומים ביותר.
נעמי בלומנטל: אני מבינה שזה קשה לך מאד, מצד אחד להתמודד עם דברי ההסתה האלה, ומצד שני אתה מרגיש אצלנו אוזלת-יד, כי הם לא נענים כפי שהיית רוצה.
מרינה סולודקין: יש דין פלילי.
מרינה סולודקין: צריך לשפוט אותם בגין הסתה.
שלמה ג'רפי: אני קיבלתי מכתב מהרב בתימן, שאתו בערך 160 נפש, ובו הוא כותב: יש לנו אינפורמציה.
שלמה ג'רפי: אני לא מוכן לעלות, להתבזות, לשבת במרכז קליטה כמו הראשונים.
שלמה ג'רפי: אם אתם לא יכולים לתת לי משכנתה שתעזור לי לקנות דירה, לי ולילדיי שאתי, אני לא יכול לעלות עכשיו.
שלמה ג'רפי: העולים הראשונים שהגיעו לפני שמונה שנים קיבלו 107,000 דולר ומאז המשכנתה לא עודכנה.
שלמה ג'רפי: לא ייתכן שהמשכנתה לא תעודכן שמונה שנים.
שלמה ג'רפי: אני כבר לא מדבר על זה שהורידו את הסיוע מרמה א' לרמה ה'.
שלמה ג'רפי: כלומר, אם אז קיבלו 320,000 ₪ היום הסכום ירד ל-210,000 ₪.
שלמה ג'רפי: לפני שנה נרצח יהודי בתימן; זרקו רימון על אשה אלמנה; חטפו אשה נשואה וצילמו אותה.
שלמה ג'רפי: מחר המצב יכול להשתנות ואז כבר לא נוכל להוציא אותם.
שלמה ג'רפי: לכן, לנוכח מה שקורה היום אני די חושש.
נעמי בלומנטל: כמה אנשים נמצאים אצל הסאטמרים בארצות-הברית?
שלמה ג'רפי: 99 נפשות.
נעמי בלומנטל: כמה אנשים מאלה שעלו לארץ חזרו לתימן?
שלמה ג'רפי: משפחת זנדני.
שלמה ג'רפי: הוא הגיע לארץ עם 12 ילדיו.
שלמה ג'רפי: הוא קיבל משכנתה, מצאנו לו דירה ולקחתי אותו לעורך-דין, וכשהוא היה צריך לממש את זכאותו, השמאי החליט שהדירה שווה רק 80,000 דולר ולא 210,000 דולר.
שלמה ג'רפי: הוא גר כחצי שנה אצל חמותו, ואחר-כך אצל אחיו, שלו 10 ילדים.
שלמה ג'רפי: תארו לכם 22 ילדים בדירה אחת.
שלמה ג'רפי: לאחר שהשמאי החליט מה שהחליט, נמאס לו, הוא לקח את הילדים שלו וחזר לתימן.
שלמה ג'רפי: עכשיו הוא בתימן.
נעמי בלומנטל: הוא בין חמישים המשפחות שאנחנו רוצים להחזיר?
שלמה ג'רפי: לא, עכשיו יש שם כבר 51 משפחות, כולל זוגות צעירים.
שלמה ג'רפי: יש עוד אחד שעזב פה את אשתו עם 14 ילדים, חלק מהם נשואים.
שלמה ג'רפי: הוא נסע לתימן, נשא לאשה צעירה אחרת.
שלמה ג'רפי: ויש עוד אחד שעזב את אשתו באשקלון.
שלמה ג'רפי: היא לא רוצה לחזור לתימן.
שלמה ג'רפי: זאת בעיה.
אריה גמליאל: שיכירו בה כמשפחה חד-הורית ויתנו לה משכנתה.
שלמה ג'רפי: אחרי תהליך שנמשך שנה בערך הענין הסתדר.
וילמה מאור: ויש כאלה שירדו לארצות-הברית?