GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
נעמי בלומנטל: אני מציעה שנסיים את הקטע הזה כי אני רוצה לשמוע את נציגי משרדי הממשלה שיאמרו לנו מה יש להם להגיד וזאת כדי שנוכל לקדם את הנושא.
רחמים אלעזר: הנימוקים לסירוב לעלייה של משפחה זו או אחרת לא ניתנים בכתב אלא בעל-פה, בטלפון.
רחמים אלעזר: דבר כזה לא יכול להיות במדינה מתוקנת.
רחמים אלעזר: לא יכול להיות שתשובה שלילית תינתן בעל-פה ולא בכתב.
רחמים אלעזר: שבע ושמונה שנים דוחים אנשים בלך ושוב ובסופו של דבר אומרים להם לא בטלפון ובזה נגמר העניין.
רחמים אלעזר: אם התשובה ניתנת בכתב והיא תשובה מנומקת אפשר לפנות לבג"ץ.
רחמים אלעזר: תשובה שלילית בעל-פה לא יכול להינתן במדינה מתוקנת ואת זה צריך לתקן.
רחמים אלעזר: לדעתי צריך להקים צוותים או ועדות של מחוזות שונים כשהאנשים בוועדות יודעים מי חי שם, איך הוא חי שם, אם הוא התנצר באופן רשמי או לא.
רחמים אלעזר: כמו שאמר כאן אחד החברים קודם, באתיופיה מי שאכל אצל נוצרי נחשב כאילו הוא התנצר.
רחמים אלעזר: היה אסור אפילו להיכנס לבית הנוצרים.
רחמים אלעזר: כאן זה נשמע כאילו הוא התנצר, אבל זה לא כך.
רחמים אלעזר: אין מישהו שהתנצר באופן רשמי.
רחמים אלעזר: כאמור, לדעתי צריך להקים צוותים שמורכבים גם מאנשי העדה והם ישבו ויבדקו כל אדם ואדם ויחליטו בשבועה.
לאה גולן: יחד עם זאת ההחלטה לגבי מי זכאי ומי לא זכאי נעשית בידי משרד הפנים ואנחנו עושים הכל כדי לסייע להם לזרז את הקצב.
מיכאל אחיהוד: כידוע משרד הקליטה לא מטפל בעולים שנמצאים באתיופיה אלא הטיפול נעשה על-ידי משרד הפנים על-פי תעודת זכאות והסוכנות היהודית בנוגע להטסתם והגעתם לכאן.
מיכאל אחיהוד: הסוגייה שאנחנו מדברים בה היא סוגייה חשובה מאוד.
מיכאל אחיהוד: אני שומע כאן שמשרדי הממשלה מגישים הצעות תקציב ואני חושב שצריכה להתקבל החלטה שאומרת לא כמה זה יעלה לנו וכמה עולים יגיעו אלא ההחלטה שצריכה להתקבל כאן היא שצריך להעלות אותם ואחרי כן לתמחר אותם, כל אחד במשרד שלו ולא בוועדה הזאת.
מיכאל אחיהוד: כשמדברים על כסף, העניין יותר קשה ומסובך.
מיכאל אחיהוד: אני מציע להפריד בין שני הדברים.
מיכאל אחיהוד: צריך לדבר על הכסף אבל לא כאן המקום כי אנחנו מדברים בחיים היום יומיים שלנו.
מיכאל אחיהוד: שמענו כאן עדויות ונאמר לנו שלכאורה טיפול בעולה מאתיופיה שנמצא באתיופיה אורך שבע שנים.
מיכאל אחיהוד: אומרים לנו שהטיפול לא צריך להיות פרטני אלא קבוצתי חמולתי.
מיכאל אחיהוד: צריכה להיעשות בדיקה של האדם הבודד.
מיכאל אחיהוד: אם היו בודקים בן-אדם באופן פרטני, כנראה שהגברת הזו לא הייתה מאבדת את אימא שלה וגם את האחים שלה.
מיכאל אחיהוד: אני מבקש ממשרד הפנים כן לעשות עבודה פרטנית ולא להסתכל על האתיופים כקבוצה.
מיכאל אחיהוד: זו הצעתי לכל משרדי הממשלה, לדבר בגובה העיניים ולבדוק את העולים בגובה העיניים ובאופן פרטני בכל המישורים.
נעמי בלומנטל: אני מודיעה לכם שאני רוצה לתקן את העוול הזה ואנחנו צריכים את העזרה שלכם.
נעמי בלומנטל: אני מבינה שהגיעו מים עד נפש ולכן הקמתם ועד פעולה של יהודי טיגרה, ועל כך אני מברכת כי אני חושבת שזה בהחלט נותן עוצמה ואז אנחנו יכולים להתמקד נקודתית ונוכל לסייע כך גם למשרדי הממשלה.
נעמי בלומנטל: אני לא מאמינה שהפקידים רוצים לעשות למישהו רע, אבל כאשר מגיעים עשרות אלפי אנשים הם אומרים שהם צריכים לבדוק אחד אחד.
נעמי בלומנטל: ניסינו להעלות קבוצה, העלינו קבוצה.
נעמי בלומנטל: אתם בעצמכם דיברתם ואמרתם שאולי בתוך הקבוצות האלה עלו הרבה שאינם זכאים כי כשמעלים קבוצה קשה יותר לבדוק אחד אחד.
נעמי בלומנטל: בשלב מסוים אולי זה היה נכון אבל אני חושבת שכאן לגבי יהודי טיגרה נוכל להגיע למצב - יחד עם ועד הפעולה, יחד עם משרדי הממשלה – בו נוכל לטפל באופן פרטני אבל גם בצורה נמרצת ובצורה כזאת שתוכל להביא את הקרובים ארצה.
נעמי בלומנטל: יש כאן כמה הוכחות שאנחנו מתרשמים מהם.
נעמי בלומנטל: יש את הקייסים שגרו באזור ואמינים עליי דבריהם של כולם.
נעמי בלומנטל: הקייס טזזו הוא אחד מהקייסים הידועים והוא לא ייתן תעודת יהודי למישהו שבעיניו הוא לא יהודי.
נעמי בלומנטל: כמו שאנחנו מכבדים את הרבנים בארץ, אנחנו צריכים לכבד את הרבנים מהקהילה האתיופית ולדעת שהם לא ייתנו הכשר למי שהוא לא יהודי ויאמרו שהוא יהודי.
נעמי בלומנטל: אני רוצה להתייחס לעוד שני דברים שקשורים בתקציב.
נעמי בלומנטל: אני מברכת על הערת משרד הבריאות משום שהמשרדים כאן
נעמי בלומנטל: פועלים ללא תקציבים ראויים, לא משרד הפנים, לא משרד הבריאות ויתכן שגם משרד העבודה והרווחה.
נעמי בלומנטל: חשוב מאוד שלמשרדי הממשלה יהיו כלים לטפל.
נעמי בלומנטל: אנחנו לא אומרים שצריך להעלות אותם כי זה עולה כסף אלא להפך, אנחנו אומרים שצריך להעלות אותם, זה עולה כסף ואת הכסף זה תמציאו כדי שמשרדי הממשלה לא יעבדו ללא תקציבים.
נעמי בלומנטל: את זה אני רוצה לכתוב בהמלצות שלנו גם למשרד האוצר, לשר האוצר.
נעמי בלומנטל: משרד הפנים זקוק לתקציב לכך, משרד הבריאות ומשרדים אחרים.
נעמי בלומנטל: לא יכול להיות שמי שזכאי לא יעלה לארץ.
נעמי בלומנטל: אנחנו רוצים שהמשרדים הרלוונטים יקבלו את התקציב כדי שהם יוכלו לטפל בצורה הראויה.
נעמי בלומנטל: אף אחד מכם לא רוצה מצב שיגיע לכאן עולה חדש שהוא חולה במחלה זו או אחרת והוא לא יקבל את הטיפול הראוי, ולכן אנחנו רוצים להצמיד לאותו עולה – כמו שיש סל קליטה – סל בריאות מתאים ולעשות זאת לכל אחד ואחד.
נעמי בלומנטל: אני רוצה לומר למיכאל אחיהוד שחשוב שעולים גם הנושאים התקציביים, לא בתור משהו מפחיד, אלא גם אתם כמשרד הקליטה תקבלו את התקציב הראוי.
נעמי בלומנטל: דנים עכשיו על תקציב 2001 ואני רוצה שזה יהיה בתוך התקציב הזה.
נעמי בלומנטל: כדי שהנושא לא ייפול, אני רוצה לשבת יחד עם ועד הפעולה.
נעמי בלומנטל: אני מנסה לחשוב איך אנחנו יכולים להתקדם בצורה הטובה ביותר ולשם כך נעקוב אחרי ההתקדמות בנושא.
נעמי בלומנטל: נרצה לשבת עם הנציגים שלכם מועד הפעולה שהקמתם ואם תמצאו לנכון לצרף עוד אנשים, אין לי בעיה.
נעמי בלומנטל: אני לא רוצה שיהיה מצב שיגיעו חמישים-ששים איש כי כך לא נוכל להתקדם.
נעמי בלומנטל: לכן אני מציעה שיבואו שלושה אנשים מועד הפעולה, ואם תרצו לצרף עוד שניים-שלושה אנשים.
נעמי בלומנטל: בנוסף לכך אני ארצה לשבת עם משרד הפנים בנושא הפנים ואני אפנה להרצל גדז' כדי שישב אתנו, יקשיב לדברים ונראה איך אפשר יהיה לקדם את הנושא.
נעמי בלומנטל: יתכן שכדאי לתגבר ולהוסיף עוד עובד שבקי בנושא הזה כדי לקדם אותו.
נעמי בלומנטל: אני מקווה לקבוע פגישה באמצע אוגוסט עם הנציגים שלכם ועם מר הרצל גדז', מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים.
נעמי בלומנטל: נכין תוכנית פעולה כדי לקבוע עניינית איך אנחנו יכולים להתקדם בעניין הזה.
נעמי בלומנטל: בקשר לבוחני הדיזומטריה.
נעמי בלומנטל: על-סמך ישיבת הוועדה שהייתה הוצאנו החלטה שמדברת על כך שזה מקצוע מאוד חשוב, שצריך שיהיו אנשים מיומנים שיבדקו, אי-אפשר לזלזל בזה ושאנחנו בעצם פונים – זו הייתה קריאת הוועדה – לשר העבודה והרווחה לקיים מבחן חוזר לנבחנים העולים החדשים מקסימום עד חודש תוך מתן הנחיות ברורות לנבחנים לגבי היקף המבחן ומתוך התחשבות בקשיים האובייקטיביים המאפיינים את העולים החדשים.
נעמי בלומנטל: הבנתי ממנהלת הוועדה וילמה מאור שאת חושבת שהקביעה הזאת לא מספיקה.
סופה לנדבר: אני מבקשת ממך לקבל בהחלטה שיהיה גוף נייטרלי, רשות לאומית להסמכת מעבדות, שזה גוף שמורכב מנציגי הממשלה אבל אנשים אלה יהיו נייטרליים ומקצועיים.
נעמי בלומנטל: אני נוטה לקבל את הצעתו של חבר הכנסת בריילובסקי ואנחנו נפנה שבוועדה יהיה אדם נייטרלי מהתחום המקצועי.
נעמי בלומנטל: אנחנו לא יכולים היום לשנות סדרי בראשית.
נעמי בלומנטל: אם נראה שהדברים לא מסתייעים, זה סיפור שלם כי אני צריכה לבחון את זה.
נעמי בלומנטל: אני לא יכולה לומר עכשיו מה עושה או לא עושה משרד העבודה והרווחה.
נעמי בלומנטל: יש גבול.
נעמי בלומנטל: זו תהיה ההמלצה שלנו.
נעמי בלומנטל: אנחנו נדון היום על תפקודו ובכלל מה עושה מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה, וניכנס בעיקר לאחת הבעיות שצצה לאחרונה כאשר בצורה שרירותית פוטרה קבוצה גדולה מאד של אנשים שעבדו במרכז ההיגוי, ונבדוק מה ניתן לעשות כדי לתקן את העוול הזה.
נעמי בלומנטל: קיבלנו כאן ניירות עמדה בקשר למרכז ההיגוי, והייתי רוצה שנשמע מעט דברי רקע ממנהלת מרכז ההיגוי, מולט טרוורך, מה הצלחתם לעשות, מה התקציב שלכם, וכו'.
מולט טרוורך: קודם-כל אני רוצה להעיר על ההזמנה של הוועדה לישיבה זו.
מולט טרוורך: כשנכנסתי לתפקידי זה ב-1 בספטמבר, וכאשר הנושא נבחר לדיון, ביקשתי לקבל הסבר ולדחות את הישיבה לזמן-מה, כי רק נכנסתי לתפקידי.
מולט טרוורך: לא קיבלתי שום תשובה, ומאחר שלא קיבלתי תשובה כתבתי עוד מכתב שבו ביקשתי לקבל את סדר-היום של הישיבה היום כדי שאוכל להיערך בהתאם.
מולט טרוורך: לכן העליתי על הכתב מה שהיה לי לומר על מרכז ההיגוי, והחומר לפניכם.
נעמי בלומנטל: מנהלת הוועדה ומזכירת הוועדה לא היו כאן בשבוע שעבר בשל השתתפותן בהשתלמות שהכנסת ערכה ולכן לא קיבלת תשובה.
מולט טרוורך: זה היה לפני שבועיים.
נעמי בלומנטל: גב' רחלה שיפר, מנהלת המטה לקליטת עלייה במשרד החינוך,
נעמי בלומנטל: אולי תתני לנו רקע מה תפקידו של מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה, איך הוא קם, מה הם ההישגים שלכם ומה קורה כרגע.
רחלה שיפר: מרכז ההיגוי הוקם כדי להביא לשיתוף-פעולה מלא של יוצאי העדה האתיופית בתהליכים הקשורים בחינוך ילדיהם במערכת החינוך וגם במערכת המשלימה.
רחלה שיפר: אני נכנסתי לעובי הקורה בנובמבר 1999 ומייד עם העברת התקציבים המיועדים לקידום התלמידים יוצאי אתיופיה במערכת החינוך קיבלתי מכתב מהחשב הכללי, באמצעות מנכ"לית המשרד, שבו הנחיה חד-משמעית לסגירת מרכז ההיגוי, אלא אם יתקיים מכרז כפי שצריך.
רחלה שיפר: בבדיקה, ובמסגרת ההכנות לקראת המכרז, מצאתי שלאורך ארבע וחצי השנים האחרונות עד נובמבר 1999 נעשו מדי חצי שנה או ארבעה חודשים הערכות התקשרות לצורך ההפעלה והפעולות של מרכז ההיגוי, משום שאנשי האוצר התנגדו בכל תוקף שהדבר ייעשה בהתקשרויות ולא על-פי מכרז תקין.
רחלה שיפר: היו גם השגות על הצורך בקיומו או לא, אבל הדברים האלה בעצם לא עניינו אותנו מבחינה מהותית.
רחלה שיפר: ידענו שזה צורך חיוני ביותר שהמרכז ימשיך לפעול, ושהרעשים של תשלום כספים עבור הפעלתו פשוט ייאלמו ולא יהיו.
רחלה שיפר: לפיכך, מדצמבר עד מארס משרד החינוך עבד על הוצאת מכרז ויומיים לפני ערב פסח התש"ס המכרז פורסם בעתונות, ובראשית יוני הודיע המשרד על הזוכה במכרז.
רחלה שיפר: הזוכה היה האגודה לקידום החינוך.
נעמי בלומנטל: כמה גופים הגישו הצעות למכרז?
רחלה שיפר: יש כל מיני שלבים.
רחלה שיפר: לשימוע – למתן תשובות על שאלות בעקבות הפרסום היו שבעה גופים, ואני הייתי בקטע הזה.
רחלה שיפר: כלומר, כשאנשים שואלים שאלות על דברים שלא ברורים להם לגבי המכרז היו שבעה גופים.
רחלה שיפר: אחר-כך המספר הצטמצם לשלושה ונבחרה האגודה לקידום החינוך, שהיא בעצם היתה המבצע עד אז, אבל שלא במסגרת מכרז.
נעמי בלומנטל: על סמך מה נבחר הגוף שזכה במכרז מבין שאר הגופים?
נעמי בלומנטל: על סמך תוכניות, על סמך האנשים שמתפקדים באגודה או רק כללית על סמך תוכניות שהוגשו?
רחלה שיפר: זה מאד מורכב.
רחלה שיפר: קודם-כל יש דרישות סף שבודקות את התשתית הארגונית של הגוף, אם הוא יכול לבצע דברים בקנה-מידה ארצי עם אלפי ילדים ועשרות עובדים.
רחלה שיפר: לאגודה יש את התשתית הזאת ויש לה נסיון רב גם בתחומים אחרים בהפעלות של פעולות חינוכיות.
רחלה שיפר: הם כמובן צריכים, בהתאם לדרישות המשרד, להציג את קורות החיים של האנשים, שאם הם יזכו – וכך גם הגופים האחרים עשו – בראש מרכז ההיגוי יעמוד האדם שאחראי על התפעול, המנהלן הבכיר של הענין.
רחלה שיפר: הוגשו שלושה קורות חיים של אנשים מרכזיים לעתיד, אם הם יזכו, כשהאנשים הללו עונים על דרישות שמופיעות במכרז.
רחלה שיפר: הדרישות כללו תואר ראשון לפחות למנהל מרכז ההיגוי יוצא העדה.
רחלה שיפר: מכאן בעצם מתחיל ומסתבך הספור.
נעמי בלומנטל: את אומרת שעד 1999 לא ידעת דבר על מרכז ההיגוי הזה?
רחלה שיפר: אני ידעתי הרבה מאד ברמת המידע, כיוון שהרוב הגדול של התלמידים העולים הם בבתי-ספר ממלכתיים-דתיים והקשר העיקרי היה במרכז ההיגוי למנהל החינוך הדתי, כי הם בקרו בבתי הספר והיו בקשר עם האנשים שלהם.
רחלה שיפר: שמעתי הרבה מאד, לא בדרך של מפגש בלתי-אמצעי, אבל ברגע שהתקציב כולו הועבר אלי, אני נעשיתי חלק מעורב ופעיל מאד בענין וחשבתי לנכון קודם-כל להיענות לדרישת האוצר במשך כמה שנים ולהוביל את זה על מסלול ישר, ברור ובטוח ושהדברים יתקיימו.
רחלה שיפר: כך שהמכרז הזה, בכל מה שהוא מתווה והוא מתיחס לכל נקודה, כולל ההפרשים מתקופות הדיווח, מי מדווח למי, על מה, איך זה נעשה, מעבר לבקורת הכספית של הענין.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת שמרכז ההיגוי קם באיזו שהיא צורה, פעל איך שהוא, ועל אף בקורת שהיתה הוא זה שזכה בסופו של דבר במכרז, מבין גופים שונים שהגישו מועמדות כדי להפעיל את החינוך ואת הגישור שבין מערכות החינוך, בתי הספר וכו'.
רחלה שיפר: לא אמרתי שהוא פעל איך שהוא.
רחלה שיפר: לא זאת היתה ההתרשמות שלי.
רחלה שיפר: אני אומרת שאפשרויות הניהול התקין מבחינה כספית לא נראו לאוצר, כי הוא טוען שלא יכולה להיות הערכה של התקשרות במשך שנים בלי שהיא מבוססת על מכרז, ובמיוחד כשמדובר בסכומים מאד ניכרים.
רחלה שיפר: זה לא ענין של 30,000 שקל.
רחלה שיפר: מהבחינה הזאת זה נמשך ונמשך שנים, עם בקשות ותחנונים להארכת התקשרות, וכאן אני מדברת רק על הענין התקציבי, לחלוטין לא על איכות האנשים שעבדו או על דרך הביצוע שלהם.
רחלה שיפר: בענין הזה, עד ראשית התש"ס אני לא הייתי בתמונה, משום שהקשר בגדול היה עם יוחנן בן-יעקב ומוטי סמט ממנהל החינוך הדתי.
רחלה שיפר: אני בוודאי לא הכרתי אישית את האנשים.
רחלה שיפר: שמעתי במפגשים של המטה באופן כללי על הענין, זה לא שלא ידעתי על המרכז לחלוטין, אבל הקשיים היו בענין של התשתית התקציבית של ההעברה של המשרד.
נעמי בלומנטל: אני מבינה שמאז שהאגודה לקידום החינוך זכתה במכרז נעשתה שם איזו שהיא רה-אורגניזציה.
נעמי בלומנטל: מה כללה הרה-אורגניזציה?
רחלה שיפר: אמרתי שנקודת המפנה היא פרסום התנאי שמנהל מרכז ההיגוי חייב להיות בעל תואר ראשון, ואחר-כך גם המנחים.
רחלה שיפר: אני חושבת שהתנאי הזה מוצדק.
רחלה שיפר: מדובר בניהול של 30 – 40 איש ובתקציב של למעלה משלושה מיליון שקלים, ואני יודעת שיש בקרב יוצאי העדה לא מעט אנשים עם תארים, וזה נראה לנו תנאי סף הכרחי, וכך זה פורסם.
רחלה שיפר: במכרז פורסמו גם תנאים אישיותיים, כישורים אישיים גם של המנחים, של החברים במרכז ההיגוי, ויש גם כישורים נדרשים.
רחלה שיפר: המכרז ישנו כאן ואפשר לצלם אותו, הוא פתוח לעיני כל.
רחלה שיפר: האגודה, מרגע שזכתה, החלה לפעול על-פי הכתוב במכרז, ואז היא עשתה מה שעשתה, ואני חושבת שד"ר פלטי סתוי ידווח על כך.
נעמי בלומנטל: מצטיירת תמונה מאד לא מחמיאה, הייתי אומרת.
ד"ר פלטי סתוי: חד-צדדית, כמובן.
ד"ר פלטי סתוי: מאד לא אמיתית.
נעמי בלומנטל: שלך.
ד"ר פלטי סתוי: לא, לא.
ד"ר פלטי סתוי: אנחנו יכולים רק לומר את הדברים כהווייתם.
ד"ר פלטי סתוי: אנחנו יכולים אפילו להישבע על כל מלה שאנחנו אומרים, זה מה שאנחנו יכולים להגיד.
נעמי בלומנטל: בהחלט, אבל לא צוירה שום תמונה.
נעמי בלומנטל: בבקשה תציג את התמונה שאתה רוצה להציג.
ד"ר פלטי סתוי: התמונה שאת מדברת עליה מסתמכת על המכתב שנכתב - - -
נעמי בלומנטל: אני לא ציירתי שום תמונה, אני שאלתי שאלות.
נעמי בלומנטל: שאלתי את גב' שיפר שממונה על התחום הזה כמה שאלות בקשר לתפקוד של האגודה לקידום החינוך.
ד"ר פלטי סתוי: אני אשלים בקצרה את הדברים שאמרה גב' שיפר.
נעמי בלומנטל: אחרי שכל פעם לחשת לה דברים.
ד"ר פלטי סתוי: כי היא חדשה בתפקיד, יחסית.
ד"ר פלטי סתוי: מרכז ההיגוי הוקם ביוזמתו של פרופ' אמנון רובינשטיין כשהוא היה שר החינוך, והרפרנט מטעם המשרד היה עופר.
ד"ר פלטי סתוי: זאת היתה החלטתו של השר, שהאגודה לקידום החינוך תפעיל את המרכז.
נעמי בלומנטל: נדמה לי שזה היה בעקבות ההפגנות הסוערות שהיו אז.
רחלה שיפר: זה היה קודם, כי ההפגנות היו בפברואר 1996.
ד"ר פלטי סתוי: זה היה הרבה קודם.
ד"ר פלטי סתוי: זאת היתה החלטה מאד רגועה, מתוך מדיניות ברורה להקים גוף היגוי, גוף מתאם, מנחה, מייעץ, לובי חשוב של העדה.
ד"ר פלטי סתוי: הגוף הזה אמור לייצג את העדה, ולכן רובו ככולו מורכב מבני העדה.
ד"ר פלטי סתוי: אנחנו בסך-הכל התבקשנו לתת אכסניה לגוף הזה.
ד"ר פלטי סתוי: בגלל שיקולים גם פורמליים וגם אחרים אי-אפשר היה להקים אותו בתוך המשרד עצמו, אבל עם זאת המשרד ליווה ומלווה, כמובן, את הנושא הזה במשך כל השנים.
ד"ר פלטי סתוי: כשהתחלף השלטון הנושא עבר לגוף שבראשו עמד יוחנן בן-יעקב, שעסק בקליטת עלייה, והשר מינה את יוחנן בן-יעקב לרפרנט מטעם המשרד ללוות את הגוף הזה.
ד"ר פלטי סתוי: כאשר שוב התחלף השלטון גב' שיפר קיבלה את התפקיד, ולמעשה במשך כל השנים המשרד ליווה את הנושא הזה באופן צמוד מאד ברמה של שר ומנכ"ל, וזה נכון גם היום.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת שהוקם מרכז, ללא שום מכרז, הוא קיבל תפקיד של גישור והנחיה בכל מה שקשור לחינוך בקרב בני העדה האתיופית.
נעמי בלומנטל: בתקופה הזאת האנשים היו עובדי משרד החינוך?
רחלה שיפר: לא, הם לא היו עובדי המשרד.
רחלה שיפר: הם היו עובדי האגודה לקידום החינוך.
נעמי בלומנטל: זאת אומרת שלא היתה שום התיחסות לאנשים, מבחינת תקנים וכדומה.
ד"ר פלטי סתוי: כפי שגב' שיפר אמרה, כל הצורך ברה-ארגון נבע מדרישות שהמשרד ניסח בצורה מאד ברורה ןקטגורית במכרז האחרון.
ד"ר פלטי סתוי: הם אפילו לא שאלו אותנו, והם לא חייבים לשאול אותנו.
ד"ר פלטי סתוי: הם הציבו סף של דרישות, וגם ביקשו מנציגי המשרד ללוות אותנו גם בתהליך הרה-ארגון של המרכז החדש.
ד"ר פלטי סתוי: הדרישות החלו מכך שראש המרכז צריך להיות בעל תואר אקדמי, עם נסיון, וזה חייב אותנו להחליף את דוד מהרט שהיה בהחלט מקובל על כולם ולא היתה שום סיבה בעולם להחליף אותו, אבל לצערנו הוא לא השלים את התואר שלו ולכן הוא לא יכול היה למלא את התפקיד.
ד"ר פלטי סתוי: בצער רב החלפנו אותו ומינינו את מולט טרוורך, שבהחלט עונה על דרישות המכרז.
ד"ר פלטי סתוי: המסמכים שלה גם הוצגו במכרז כדת וכדין.
נעמי בלומנטל: אני מבינה שבין העובדים האחרים היו גם אנשים שענו על הדרישות ובכל-זאת בחרתם שלא לקחת אותם אלא מישהו מבחוץ.
ד"ר פלטי סתוי: זה לא מדויק.
ד"ר פלטי סתוי: בין המנחים שהעסקנו נמצאו שלושה שאינם בעלי תואר אקדמי.
ד"ר פלטי סתוי: זה פשוט ענין פורמלי, ולכן לא יכולנו להמשיך להעסיק אותם.
אופיר פינס-פז: אבל איך התחלתם להעסיק אותם?
ד"ר פלטי סתוי: עד חודש מאי האחרון עבדנו על-פי פטור ממכרז ולא היו דרישות כאלה.
ד"ר פלטי סתוי: אנחנו גייסנו אנשים שעשו את עבודתם בסדר, והם המשיכו לעבוד.
אופיר פינס-פז: אז מה השתנה בעצם?
ד"ר פלטי סתוי: מה שהשתנה הוא שהמשרד תבע שהמנחה צריך להיות יוצא העדה ובעל תואר אקדמי.
ד"ר פלטי סתוי: אנחנו נתבקשנו לפעול על-פי דרישות המכרז.
ד"ר פלטי סתוי: להיפך, אם היינו פועלים אחרת, המכרז היה בטל ומבוטל.
ד"ר פלטי סתוי: שלושה מבין שמונה המנחים לא ענו על דרישות המכרז ולכן הודענו להם שהם לא יכולים להמשיך.
ד"ר פלטי סתוי: החמישה האחרים הוזמנו, יחד עם מועמדים אחרים, להציג את מועמדותם, ואין שום ספק שלא היתה סיבה, כפי שאת אומרת, לא לקבל אותם.
ד"ר פלטי סתוי: ואמנם שלושה מתוך החמישה הגיעו לוועדה ונתקבלו.
ד"ר פלטי סתוי: שניים הופיעו והודיעו בצורה מאד בוטה: אנחנו לא מתראיינים, ויצאו החוצה.
ד"ר פלטי סתוי: הם לא הסתפקו בזה ותבעו אותנו בבית-דין לעבודה.
ד"ר פלטי סתוי: הופענו בבית-דין לעבודה, שם השופטת בקשה, למרות מה שהיה, שנאפשר גם לשניים אלה להופיע בפני הוועדה.
ד"ר פלטי סתוי: קיבלנו את ההמלצה.
ד"ר פלטי סתוי: הוועדה התכנסה, השניים זומנו לוועדה, והענין שלהם בהחלט מטופל.
נעמי בלומנטל: אברהם ירדאי, בבקשה.
אברהם ירדאי: אני עובד במרכז שש שנים.
אברהם ירדאי: אני הולך לדבר בכאב על הרבה דברים בענין הזה.
אברהם ירדאי: כוונותיו של האיש שהקים את המרכז הזה היו טהורות.
אברהם ירדאי: אנחנו, בני העדה, גויסנו להוות משלחת של הקהילה שתעזור בתחום החינוך של יוצאי אתיופיה.
אברהם ירדאי: התחלתי לעבוד שם לפני דוד.
אברהם ירדאי: הכוונה היתה שמרכז ההיגוי יהיה עצמאי ושהקהילה תהיה שותפה בהחלטות ובמדיניות.
אברהם ירדאי: לאחר 15-16 שנים, כשראו שיש כשלון בתחום החינוך, משרד החינוך החליט להעביר את הנושא הזה לידי הקהילה.
אברהם ירדאי: הכניסו אותנו לאגודה לקידום החינוך.
אברהם ירדאי: אנחנו חשבנו שזה מקום טוב וראוי, אבל במשך השנים ראינו שבמרכז הזה "בולעים" אותנו.
אברהם ירדאי: אנחנו לא קיימים, אנחנו לא שותפים בהחלטות, אנחנו לא שותפים במדיניות.
אברהם ירדאי: מרכז ההיגוי לא קיים, וחבריי ואני התרענו במשך שנים על כך שלא משתפים אותנו בקבלת החלטות ובמדיניות.
אברהם ירדאי: אז מה עשינו?
אברהם ירדאי: איפה התקציבים?
אברהם ירדאי: לפי דברי האגודה לקידום החינוך, 6,000 ילדים יוצאי אתיופיה נמצאים בפנימיות יום של האגודה לקידום החינוך.
אברהם ירדאי: אנחנו, שליחי הקהילה שצריכים להוות מגשרים ואלה שמביאים את הבעיות מהשטח, אנחנו לא יודעים אם יש ילדים כאלה.
אברהם ירדאי: האגודה מעולם לא שיתפה אותי כמה ילדים צריכים להיות ביבנה, בראשון-לציון או באשדוד.
אברהם ירדאי: לכל היותר העמידו אותי בפני עובדות, והעובדות היו חמורות.
אברהם ירדאי: לאורך שנים התרענו על כך.
אברהם ירדאי: לפני כשנתיים נפגשנו עם ד"ר סתוי והעלינו את הבעיות שלנו, אבל עד היום לא זכינו לתשובה.
אברהם ירדאי: הבעיה היא לא פיטורים.
אברהם ירדאי: אני עבדתי ועובד שלושים שנה למען הקהילה, לא בעתונות, לא בפרסומת, כשבמדינת ישראל היו 15 אתיופים בלבד, ומאז ועד היום אני פועל בקרב הקהילה.
אברהם ירדאי: והיום יבוא ד"ר סתוי ויפטר אותי מהעבודה ויסיט את הדיון לנושא שולי לגמרי, במקום להתמקד בנושא החשוב ביותר שהוא חינוכם של הילדים?
אברהם ירדאי: אנחנו, שמונה אנשים כתבנו מכתב מפורט לגב' שיפר ובו הבענו בצורה הכי שקטה והכי דיסקרטית שיכולה להיות אי-אמון במרכז הזה במתכונתו הנוכחית.
אברהם ירדאי: ב-17 ביולי נפגשנו עם גב' שיפר ושום דבר לא התפרסם בעיתון.
אברהם ירדאי: אחרי ששמעו את הדברים האלה באגודה, הם יצאו מכליהם ולא ידעו מה לעשות.
אברהם ירדאי: לאחר-מכן הם מסרו לנו שמונה מכתבי פיטורים.
אברהם ירדאי: דן בלום נכנס לישיבת צוות בצורה הכי משפילה, הכי מתנשאת, הכי פוגעת, ונתן לנו את מכתבי הפיטורים בגלל שפנינו למשרד האחראי.
אברהם ירדאי: אנחנו לא יכולנו לסבול את הענין הזה ופנינו במכתב ובו שמונה נקודות מרכזיות, ולא רצו לדון עליו.
אברהם ירדאי: הם רצו לפטר את האתיופים ולהתפטר מהם, ואין דבר יותר חמור מזה.
אברהם ירדאי: מרכז ההיגוי במתכונתו הנוכחית הוא משאבה ומסחטה של כספי הקהילה שבאים על-חשבון הקהילה מכל מיני גופים ונכנסים לאגודה לקידום החינוך.
אברהם ירדאי: מדברים על 4,000 ילדים בפנימיות יום.
אברהם ירדאי: מעולם לא שיתפו אותי בזה.
אברהם ירדאי: לכל היותר אמרו לי "שלום", וזה הכל.
אברהם ירדאי: החברים שפוטרו מהעבודה הם עם מטען גדול מאד, כדי להוביל את הדיון לנושא אחר.
אברהם ירדאי: אין דברים חמורים מאלה.
ד"ר פלטי סתוי: האם חוק לשון הרע פועל גם בכנסת?
נעמי בלומנטל: יש פרוטוקול.
נעמי בלומנטל: הוא לא אמר שום דבר - - -
אופיר פינס-פז: יש פרוטוקול, ואתה יכול לתבוע אותו בבית משפט.
אברהם ירדאי: אני אומר את הדברים האלה בהתרגשות.
אברהם ירדאי: אם התשובה שלכם לפנייה שלנו לתיקון המעוות היא לפטר אותנו, זה ילדותי, זה ממש משפיל.
אברהם ירדאי: יש לנו משפחות.
אברהם ירדאי: לפני שבאנו לאגודה לקידום החינוך היתה לנו פרנסה וגם מעכשיו והלאה תהיה לנו פרנסה, אבל אתם לא צריכים להתנהג כך.
אברהם ירדאי: לקחו מאתנו את העצמאות שמשרד החינוך התכוון לתת לקהילה, החלישו אותנו, דרכו עלינו.
אברהם ירדאי: המצב הזה לא יימשך ואנחנו נפעל לפי הכוח שלנו.
אברהם ירדאי: היו גם רדיפות אישיות, לא רק שלא נעבוד באגודה לקידום החינוך.
אברהם ירדאי: נכתבו מכתבים אנונימיים, ואינני רוצה לומר מי כתב אותם.
אברהם ירדאי: ב-2 באוגוסט נכתבו מכתבים לגבי אנשים מאתנו בכל מיני מקומות כדי לנשל אותם מהעבודה ולמנוע מהם פרנסה.
אברהם ירדאי: לא אמרתי מי כתב את המכתבים האלה, אבל ברור כשמש מי כתב אותם.
אברהם ירדאי: אנחנו לא ילדים.
ד"ר פלטי סתוי: תאמר.
ד"ר פלטי סתוי: אתה אומר פה דברים חמורים מאד.
אברהם ירדאי: אני לא רוצה לומר מי כתב אותם.
אברהם ירדאי: ד"ר סתוי, אתה ראית את המכתב.
אברהם ירדאי: זאת רדיפה, זה לא רק לנשל את האנשים האלה מעבודתם באגודה לקידום החינוך, אלא גם לנשל אותם מעבודות אחרות שעסקו בהן.
אברהם ירדאי: דרך אגב, אני אישית רציתי בינואר לעזוב את העבודה הזאת ולפעול מבחוץ נגד המעשים שנעשים שם, כי לא יכולתי להשלים אתם.
אברהם ירדאי: נכנסתי אל המנהל ואמרתי לו: אני עוזב.
אברהם ירדאי: הוא היה מופתע מאד, בהלם.
אברהם ירדאי: אחרי ההודעה הזאת יצאתי לחופשה של שלושה שבועות, וכשחזרתי לעבודה התכנון הזה טורפד ובינתיים לא עזבתי.
אברהם ירדאי: כך שאני אישית לא "מת" לעבוד במקום כזה.
אברהם ירדאי: אלה פני הדברים.
אברהם ירדאי: תודה רבה.
נעמי בלומנטל: דוד מהרט, לשעבר ראש מרכז ההיגוי.
נעמי בלומנטל: מה תפקידך היום?
דוד מהרט: מייד אענה לך.
דוד מהרט: אני התחלתי לעבוד כמנחה יועץ במרכז ההיגוי יחד עם אברהם.
דוד מהרט: אבל ברשותך, אני רוצה להשלים את התמונה.
דוד מהרט: אתם קיבלתם נייר.
דוד מהרט: צר לי שהדיון הוסט לכיוון זה, כי מרכז ההיגוי בעיניי הוא גוף שממלא תפקיד מאד-מאד חשוב בחינוכם של יוצאי אתיופיה וקליטתם במערכת החינוך.
דוד מהרט: אני חושב שהיום הוא ממלא תפקיד מרכזי.
דוד מהרט: אי-אפשר להגיד שאף גוף לא ממלא את תפקידו באופן אופטימלי מכסימלי, אבל המרכז עושה את מיטב הדברים שהוא יכול לעשות.
דוד מהרט: אחד מתפקידיו של המרכז הוא, למשל, לגבש ולהגיד מדי שנה למשרד החינוך מה הם הנושאים המרכזיים שהמשרד צריך לטפל בהם בקליטת עולי אתיופיה.
דוד מהרט: יש פה חוברת שמסכמת את פעולות מרכז ההיגוי, ודף משלים שאתם יכולים לעיין בו.
דוד מהרט: אני חושב שהמרכז הוא חשוב בכדי לקלוט אותו ברמה אישית.
דוד מהרט: אני ניהלתי את מרכז ההיגוי כארבע שנים, כשהחלפתי את גד בן-עזר, שהוא לא בן העדה.
דוד מהרט: השתדלתי למלא את התפקיד הזה כמיטב יכולתי ואני חושב שעשיתי לא מעט דברים ויש לא מעט אנשים שמעריכים את מה שעשיתי.
דוד מהרט: עם זאת, ועדת המכרזים פסלה אותי מבחינת הנתונים האישיים שלי.
דוד מהרט: אני מעולם לא ראיתי את מרכז ההיגוי כדבר שמהות קיומו תלויה בזה אם אני אמשיך לנהל אותו, או לא.
דוד מהרט: עם מסירת מכתב הפיטורין שניתן גם לי נאמר לי שיש פה תהליך של רה-אורגניזציה.
דוד מהרט: הרה-אורגניזציה נבעה משני דברים מהותיים: 1.
דוד מהרט: תפקיד מנחה יועץ גם הוא שונה לקראת שנת הלימודים הבאה.
דוד מהרט: צריך לזכור שבמסגרת המכרז נוספו למרכז 24 מגשרים, שאמורים להיות כפופים למנחים היועצים, שהם משנים את מהות העבודה של המנחה יועץ.
דוד מהרט: היום המרכז הופך, יחד עם המגשרים, לגוף מאד-מאד מרכזי ומשמעותי.
דוד מהרט: אמורים להיות בו למעלה משלושים עובדים, אולי קרוב לארבעים.
דוד מהרט: האנשים האלה לא נוכחים פה כי חלקם נמצא בשטח ועושה עבודה חשובה, ודאי אלה שנוספו.
דוד מהרט: כשאמרו לי שהדירקטוריון פוסל אותי, קיבלתי את זה בהכנעה.
דוד מהרט: גם כשפיטרו אותי קיבלתי את הפיטורין בהכנעה, כי תמיד אני רואה את המטרה ואת הענין מעל לעניינים האישיים.
דוד מהרט: אני יכול למצוא פרנסה גם במקום אחר, ואני חושב שגם האחרים שפוטרו יכולים למצוא עבודה במקום אחר.
דוד מהרט: אבל אני ויתרתי על התפקיד וקיבלתי את זה בהבנה ועשיתי זאת לטובת מרכז ההיגוי, מאחר שמול עיניי עמדה טובת המרכז שמטפל באלפי ילדים.
דוד מהרט: נכון שזה היה לא נוח לי ויכולתי להגיד: מה קרה אחרי ארבע שנים שעכשיו אתם מפטרים אותי?
דוד מהרט: אבל אמרו לי שלפי דרישות המכרז אני לא יכול למלא את התפקיד הזה, ולכן קיבלתי את זה.
דוד מהרט: עם זאת אני רוצה לציין שכאשר נודע לנו על המכרז, חבריי המנחים שלחנו מכתב למרכז ההיגוי ובו התנגדות למכרז, כי חשבנו שעדיף שהמרכז יישאר במתכונתו הקיימת, במסגרת האגודה לקידום החינוך, למרות הביקורת שנשמעת כרגע.
דוד מהרט: אסור להמעיט בערכו של המרכז.
דוד מהרט: המרכז חשוב לתהליך קליטתם של יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית ובמערכת החינוך, והייתי שמח, גברתי היושבת-ראש, לו הדיון היה מתועל לאפיקים - - -
נעמי בלומנטל: שמעתי אותך.
נעמי בלומנטל: אנחנו עוסקים בוועדה שוב ושוב בחינוך של בני העדה האתיופית.
נעמי בלומנטל: אני חושבת שאני לא צריכה לשמוע שום הערות ממך לגבי ניהול הדיון.
דוד מהרט: אני מבקש לאפשר לי לסיים את דבריי.
נעמי בלומנטל: אדוני, אתה סיימת בזה את דבריך.
נעמי בלומנטל: שמעתי מה יש לך לומר.
נעמי בלומנטל: שאלתי מה תפקידך היום ועוד לא קיבלתי תשובה.
דוד מהרט: המרכז אמור עכשיו להגדיר את התפקיד שלי.