GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
שמעון גפסו: כן, אני סיימתי.
שרה זילברשטיין: אני ראש תחום פניות ציבור מהמשרד לענייני גמלאים.
שרה זילברשטיין: אני חושבת, כמו שגב' בר גיורא, שזו פעם ראשונה שאני נמצאת במסגרת שבה מישהו אומר על גמלאים, 'אנחנו לא מוכנים לייבא גמלאים'.
שרה זילברשטיין: אני רוצה להגיד לך, כבוד ראש העירייה, שאני פשוט לא מאמינה שזה קורה לנו במדינת ישראל ב-2010, הזקנים זה לא סחורה שמייבאים או מייצאים, ואני גם הבנתי שכל אחד רשאי לגור במקום שהוא רוצה והוא מוצא שם דירה או דיור לזקן.
שרה זילברשטיין: לכן, אנחנו, יושב פה גם הנציג של המרכז לשלטון מקומי, רואים התעמרות של ראשי ערים באוכלוסיית הקשישים.
שרה זילברשטיין: אם אני אביא לדוגמה את עכו, שנתיים וחצי אנחנו  מנסים, לזוג עולים חדשים מעכו, ניצולת שואה והבת שלה נכים, להשיג הנחה בארנונה ורק אחרי שנתיים וחצי הצלחנו להשיג לה 80% הנחה לארנונה ועוד לא ברור שזה יהיה רטרואקטיבי, אחרי שכבר עיקלו להם את החשבון וכל מה ששייך לזה, עד כדי כך שהם הגיעו למצב שאין להם יכולת לאכול, או מזון ליום יום.
שרה זילברשטיין: העירייה, על 2,000 ₪ חוב, עיקלה להם את החשבון.
שרה זילברשטיין: אני מביאה את הדוגמה של השכנים שלך, אדוני ראש העירייה, כי בסופו של דבר מה שאנחנו רואים שבאותם היישובים שבהם יש התעמרות בזקנים, ורואים אותם כאוכלוסייה מיותרת---
שמעון גפסו: חס וחלילה.
שרה זילברשטיין: או 20%.
שרה זילברשטיין: בגבעתיים יש 30% ולא שמעתי אף פעם מראש העירייה שאומר שהוא רוצה לזרוק את הגמלאים אולי לתל אביב או משהו, כי שם יש רק 10% וכולי וכולי.
שרה זילברשטיין: אני אומרת את זה שוב, אני ראש תחום פניות ציבור במשרד לענייני גמלאים, לא ראיתי ולא שמעתי כדבר כזה, שמתייחסים כך לאוכלוסיית גמלאים, גם אם אתה נותן להם מעל ומעבר מבחינת התקציבים שלך.
שרה זילברשטיין: אני חוזרת ואומרת, עוד משפט אחד, לגבי ראשי הערים שמתעמרים באוכלוסיית הזקנים; בסופו של דבר, מעבר לכל הנושא שאנחנו רוצים שההורים שלנו יהיו במקומות ראויים, יש פה מסר מאוד מאוד גרוע לכל הדורות ובמיוחד לזקנים שאומרים 'אנחנו מיותרים', והמשרד שלנו כל הזמן עובד על המסר ההפוך, שאנחנו נחזיר את כבוד הזקן ונהפוך את הזקן למרכז הבמה שלנו כמי שצריך להעריך אותו ולכבד אותו.
שרה זילברשטיין: אני כבר לא מדברת על זה שמדינת ישראל קמה על ידי אנשים שהם היום מבוגרים וזקנים.
שמעון גפסו: אני רוצה בבקשה להשיב, אם אפשר.
ליה שמטוב: בינתיים לא.
אפרים כהן: אני ממרכז השלטון המקומי.
אפרים כהן: אני מבקש להעיר לגברת, מתוך ניסיוני בעבר, כששימשתי כמנהל כללי של משרד הקליטה, שאי אפשר להאשים את ראשי הרשויות בהתעמרות, כי עיקר האחריות, למרות שישנו הממסד, משרד הקליטה, משרד הרווחה ומשרדים אחרים, מוטלת על ראשי הרשויות, ופה יש זכות גדולה לראשי הרשויות אשר תפקדו בקליטה המונית של כמעט מיליון ולכן אם יש דברים חריגים, הם לא צריכים להיות מצוינים כהאשמה מול ראשי הרשויות.
אפרים כהן: תודה.
ליה שמטוב: אין ספק שרשויות הן אלה שצריכות לטפל באוכלוסייה, גם קשישים וגם צעירים, אין שום ספק, אבל לא יכול להיות שפתאום עושים מבחני קבלה, מי יכול להיכנס לעיר ומי לא יכול להיכנס לעיר.
ליה שמטוב: אנחנו עיר שמקבלים את כולם.
ליה שמטוב: כל האזרחים, גם יהודים, גם ערבים, אצלנו קונים דירות, גם קשישים מגיעים לנצרת עלית, גם צעירים מגיעים לנצרת עלית.
ליה שמטוב: אנחנו לא יכולים לומר 'אלה קשישים, אנחנו לא רוצים', אבל אני מדברת היום על הקשישים שגרים בעיר, משנות ה-90, שגם הספיקו לעבוד בעיר, והיום הגיעו לגיל 65, ואלה שבני 80 ו-70 שכן זקוקים לטיפול ויש לנו בעיר מקום לשיקום, זה נקרא נופשון.
ליה שמטוב: עד כמה שידוע לי, יש שם מיטות שמיועדות לאנשים מבוגרים שחס וחלילה קורה להם משהו, הם נמצאים בבית חולים ואחרי האשפוז הם לא יכולים להיות בבית, או המשפחה לא יכולה לטפל בהם, ועיריית נצרת עלית נתנה אפשרות, דרך העמותה למען הקשיש, לתת להם אפשרות לשקם את עצמם ובמחיר מאוד מסובסד.
ליה שמטוב: היום יש מיטות פנויות שם, כי אנשים חייבים לשלם את המקסימום 200 או כמה שזה עולה ליום, ואנשים לא יכולים.
ליה שמטוב: אני קיבלתי פנייה מבן של מישהי בעיר, אני לא יודעת אם מותר לי להגיד את השם או לא, אז אני לא אגיד.
ליה שמטוב: היא בת 84, תושבת נצרת עלית כבר 19 שנים, היא נפלה בבית, שברה את האגן, נותחה, הוא רצה להעביר אותה למלונית בשם נוף העמק ברחוב יזרעאל 25 בנצרת עלית וביקשו לשלם 150 שקל ליום.
ליה שמטוב: היא היתה שם במשך תשעה ימים, הם שילמו 1,367 שקלים.
ליה שמטוב: המשפחה לא יכולה יותר לשלם ושם המקומות הפנויים.
ליה שמטוב: מקומות שהם באמת שירות לזקן בעיר, ולא רק בעיר, יכולים גם מערים אחרות לפנות, אבל זה תמיד היה מסובסד, והיום, עקב זה שהעירייה לא רוצה להשתתף בהשתתפות של 25% אז הם נאלצים להיות בבית.
ליה שמטוב: בבקשה, ראש העיר נצרת עלית לשעבר, מר מנחם אריאב.
מנחם אריאב: אינני יודע מה בדיוק על סדר היום כי לא עקבתי ולא עוקב כבר שנה וחצי אחרי זה, אבל אם מדובר על טיפול בקשישים, מר אפרים כהן, אתה זוכר, לא רק קשישים, יושבת פה מרים, עיקר העלייה שנקלטה בצפון הארץ היתה בנצרת עלית, לדוגמה 1988, לפי מרשם התושבים, לא לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, כ-18,000 תושבים, בשנת 2000, שוב לפי מרשם תושבים, 50,000 תושבים, כלומר היישוב הושלש במספר תושביו, לא בחרנו מאיפה באים, לא בחרנו מי בא, עשינו את כל המאמצים לקלוט את כולם כפי שמחייבת אותנו, אם מותר להגיד, גם תורתנו הציונית.
מנחם אריאב: במשך השנים האלה כל עלייה מביאה בעיה משלה, אלה שבאים בגיל מבוגר וחלק שחולים ואלה שאינם מתאימים למסגרת, אבל אנחנו ישבנו באזור מיוחד מבחינה גיאוגרפית ואני לא מתבייש לומר גם דמוגרפית במדינת ישראל ונתנו את כל השירותים.
מנחם אריאב: לא היתה שנה אחת שהרווחה היתה בגירעון או החינוך היה בגירעון וגם לא קרה שבשנה אחת העירייה היתה בגירעון.
מנחם אריאב: כלומר יושבים פה חברים שאיתם יחד עבדנו, חלקם פה, חלק לא הגיעו, והמטרה היתה לקלוט, להשריש ולקלוט.
מנחם אריאב: לא היתה לנו ויכוח אף פעם אם יש עדיפות לזה, עדיפות היתה לכל.
מנחם אריאב: עדיפות ראשונה היתה לחינוך, אבל לא הזנחנו תחומים אחרים.
מנחם אריאב: אינני יודע מה המצב היום, לפי מה שאני שומע פה זה דבר אחר, צריך לדעת שגם בחינוך השגנו הישגים.
מנחם אריאב: מדוע לא מודדים את החינוך אצלנו לפי האחוזים כמו במקומות אחרים?
מנחם אריאב: כי ילדים בחינוך דתי לא לומדים בעיר, בני מיעוטים לא לומדים בעיר, לכן אם על פי בתי ספר, יש בית ספר שהגיע קרוב ל-80% בגרות, האנשים חניכים שלנו מתגייסים לצה"ל, הם לא מתחמקים, נותנים את כל השירות שצריך להיות למדינה, כי זו תוצאה של עבודה שנעשתה שנים.
מנחם אריאב: בתחום של המבוגרים, הזקנים, אני זקן, מה אני יכול לעשות, הלוואי ונהיה כולנו זקנים, אין לי ויכוח, עשינו את כל המאמצים, יש בית אבות של 200 מיטות שהקימונו שם בלי כמעט גרוש של העירייה, יש שיתוף פעולה של כל המוסדות, תשעה מועדוני קשישים.
מנחם אריאב: העניין של הנופשון, אנשים היו בבית חולים, לא היה לאן להחזיר אותם, פתרנו את הבעיה על ידי נופשון, וכך הלאה, ולא עשינו חשבון של כסף, אלא כל הדרך ראינו את המטרה שלנו, לקלוט ולא לפגוע.
מנחם אריאב: אם הייתי צריך לראות ב-88' ולומר מה זה זקן או צעיר, אני לא יודע אם הייתי יכול להיות ראש עיר אז או שהיינו קולטים עלייה.
מנחם אריאב: המצווה שלנו לקלוט ולתת את השירותים.
מנחם אריאב: ושוב, תבינו, כל המערך התקציבי של השנים האלה לא היה בגירעון, אלא היה ברצון טוב וביכולת ושיתוף פעולה של כל משרדי הממשלה.
מנחם אריאב: אני רואה פה חברים שעבדנו איתם, ואם מותר לי להודות להם היום, כאיש פרטי, אני מודה להם על כל מה שעשו, ושוב, לא הייתי מצפה ולא הייתי רוצה...
מנחם אריאב: אני לא זקוק לשום שירות, ברוך ה', אבל יש אנשים שזקוקים וקשה לבוא ולעשות חשבון לאחר שהם 20 או 30 שנה בנצרת עלית, לאן הולכים.
מנחם אריאב: גם כשהיה אשפוז בבתי חולים, או בבתי אבות, היו לנו מיטות בצפת, היו מיטות בעכו ובמקומות אחרים כדי לווסת את העומס שמוטל עלינו.
מנחם אריאב: אני יודע שגבעתיים זה 32% מבוגרים, נדמה לי.
מנחם אריאב: לא עשינו את החשבון הזה בנושא הזה, אלא הלכנו בדרך של לתת שירות מקסימלי.
מנחם אריאב: איני יודע מה היכולת של העירייה היום, אבל אז לתת את השירות המקסימלי לכל תושב, בעיקר לזקוק שביניהם.
ליה שמטוב: תודה רבה למר מנחם אריאב.
ליה שמטוב: קודם כל, מר אריאב, אני רוצה לברך אותך וגם אותך, קראתי בעיתון שעיריית נצרת עלית קיבלה השנה את המענק ממשרד הפנים על הניהול התקין וזה בטח של שנת 2008, אז אני מברכת אותך והיום ראש העיר נמצא פה,  והכסף הזה יכול גם לשמש לטיפול---
מנחם אריאב: את זה אני לא מחליט.
ליה שמטוב: ---בקשישים ובזקנים.
ליה שמטוב: אז זו באמת ההצלחה שלך.
מנחם אריאב: תודה רבה.
ליה שמטוב: בשנה הבאה אנחנו נראה את ההצלחה של ראש העיר.
שמעון גפסו: תרשו לי לתקן.
שמעון גפסו: קודם כל הפרס הוא על שנת 2009.
מנחם אריאב: לא, לא, סליחה, תרשה לי.
שמעון גפסו: רק שנייה, מר אריאב, אני אודה לך---
מנחם אריאב: לא, לא ארשה, אני מבוגר יותר.
מנחם אריאב: אתה לא יכול לקבל על 2009 לפני שהגשת דוח כספי.
מנחם אריאב: זה לא הולך.
שמעון גפסו: אבל הפרס הוא לא על ניהול כספי תקין, אלא על תפעול שוטף.
שמעון גפסו: לא משנה, את כל הזכות אני נותן למר מנחם אריאב, וקיבלתי רשות במצב תקציבי תקין וגם השנה גמרנו את שנת 2009 עם יתרות זכות ועיריית נצרת עלית יודעת להתנהל.
שמעון גפסו: יחד עם זה יש עכשיו קיצוצים שאתם בטח מכירים אותם, במענקי האיזון לכל הרשויות.
שמעון גפסו: מעבר לזה יש פגיעה מאוד משמעותית בעיריית נצרת עלית שקודמה ממצב סוציו אקונומי 5 ל-6, אמנם זה משדרג את העיר, אבל מאוד מאוד פוגע ברשות בכל ה---
מנחם אריאב: רבותיי, אחת מערי הפיתוח הבודדות שהן ב-6.
שמעון גפסו: לא, יש עוד כמה שעלו יחד איתנו.
שמעון גפסו: בכל מקרה, אני רוצה לומר שלפני כחודש וחצי עמדתי על הבמה באירוע בפריז, יחד עם שר הפנים וסגן ראש הממשלה, מר אלי ישי, ובאמת עשינו ערב התרמה לנצרת עלית והתרמנו שם כ-200,000 יורו לטובת סיוע לנזקקים בנצרת עלית, ובימים אלה ממש, לקראת הפסח, עיריית נצרת עלית בסיוע עמותה מארגנת 800 משלוחי מנות, או קמחא דפסחא לנזקקים, וביניהם כמובן כל האנשים המבוגרים שהיכולת שלהם מוגבלת, ואנחנו עושים את זה.
שמעון גפסו: מעבר לזה שיש ועדות, יש ועדות חריגים.
שמעון גפסו: כל מי שמגיע עם בעיה חריגה מגיע לוועדה---
קריאה: נגיד תודה לרב עזריאל.
שמעון גפסו: ודאי, אנחנו אומרים לו תודה בלי הפסקה.
שמעון גפסו: כמובן מגיעים אלינו אנשים ואנחנו נענים, משתדלים להיענות לפניות של אנשים.
שמעון גפסו: אין בנצרת עלית הומלסים, אין אנשים שגרים ברחוב, ואני חושב שזו לא בושה, וכל ראשי הערים חושבים  כמוני, אני לא חושב שצריך להתבייש להגיד שנצרת עלית זקוקה לצעירים.
שמעון גפסו: אני לא אמרתי שצריך להוציא את המבוגרים לכיתת יורים, אבל זו גם לא בושה, ואני חושב שגם ראש העיר הקודם, מר מנחם אריאב, מסכים איתי שנצרת עלית זקוקה לצעירים.
ליה שמטוב: נצרת עלית זקוקה לאנשים צעירים ואנחנו עושים הכל כדי להביא אנשים צעירים.
ליה שמטוב: דרך אגב, רצינו להעביר משפחות צעירים מהפרויקטים נעל"ה וסל"ה ודיברתי עם הסוכנות והתברר שראש העיר הסכים לסגור את מרכז הקליטה---
שמעון גפסו: גברתי יושבת הראש, את אומרת דברים לא נכונים, בלשון המעטה.
ליה שמטוב: אנחנו מדברים על נצרת עלית, על הזקנים---
שמעון גפסו: לא, את מדברת דברים...
שמעון גפסו: ואני מבקש שזה יירשם בפרוטוקול.
ליה שמטוב: וזה יירשם בפרוטוקול.
שמעון גפסו: מעולם עיריית נצרת עלית לא הסכימה לסגור את מרכז הקליטה.
שמעון גפסו: את מנסה לעשות פה פוליטיקה זולה וחבל.
ליה שמטוב: בסדר, וזה בינתיים סגור.
שמעון גפסו: את לא מבינה כנראה שמערכת הבחירות המוניציפלית נגמרה ואני נבחרתי, בניגוד לרצונך.
שמעון גפסו: אני מבקש שלא תעירי לי.
ליה שמטוב: קודם כל לא אתה מנהל פה את הישיבה.
שמעון גפסו: זה לא חשוב, אבל כשאני מדבר, אני מדבר.
ליה שמטוב: אבל אם כבר אנחנו מדברים על הצעירים, אני רוצה להגיד לך שישבתי עם הסוכנות ודיברתי עם הסוכנות והצעתי להם לעשות פרויקט, גם את צעירים עולים חדשים וגם צעירים ציוניים שיגורו ביחד במרכז הקליטה, זה יקל על הקליטה של עולים חדשים.
ליה שמטוב: בכרמיאל זה נעשה, בנצרת עלית לא.
ליה שמטוב: אז בבקשה.
ליה שמטוב: אבל היום אנחנו מדברים על הקשישים---
שמעון גפסו: יפה מאוד, אז תרשי לי לא להתייחס לדברים...
שמעון גפסו: את משחילה כל מיני דברים שהם לא לעניין---
ליה שמטוב: טוב, בסדר.
שמעון גפסו: ---ואחר כך את אומרת, היום אנחנו מדברים על איקס או אנחנו מדברים על וואי.
שמעון גפסו: אני אשיב על כל דבר שאת תדברי, גברתי היקרה.
ליה שמטוב: תשמע, עם כל הכבוד ועם כל זה שאוספים ובחגים מחלקים חבילות וזה יפה מאוד, יפה מאוד, הייתי רוצה לשמוע מה קורה היום בנופשון בנצרת עלית, למה יש מקומות פנויים, כמה אנשים זקוקים לשיקום בנופשון, כמה זה עולה היום וכמה זה עלה לקשישים כשזה היה מסובסד.
ליה שמטוב: בבקשה, העמותה למען הקשיש.
ליה שמטוב: מי רוצה להתייחס?
שמעון גפסו: קודם כל אני מציע שאת הנתונים, לפחות מצד העירייה, מנהלת תחום הרווחה, הגב' ליאורה לורי, שצריכה להיכנס בדקות הקרובות, היא תבוא, אז אולי נשמע את נציגי עמותה למען הקשיש (עלמ"ה) שהיא---
ליה שמטוב: אני לא מבינה, אתה מנהל את הישיבה?
שמעון גפסו: לא, אני לא מנהל את הישיבה.
ליה שמטוב: אני ביקשתי עכשיו מ---
שמעון גפסו: אני לא מנהל, אבל את שאלת על נתונים שהם נתוני עירייה---
ליה שמטוב: בסדר, כשהיא תגיע, אנחנו נשאל אותה.
שמעון גפסו: אז אני אומר שעל נתוני עירייה---
ליה שמטוב: אני חושבת שהעמותה גם יודעת.
שמעון גפסו: העמותה היא עמותה שאמנם מסתייעת בכספי העירייה, אבל היא עמותה עצמאית ואת הנתונים של העירייה---
ליה שמטוב: בסדר, והיא תגיד מה שיש לה להגיד.
שמעון גפסו: את הנתונים של העירייה, מה מועבר לטיפול העמותה למען הקשיש ומה לא מועבר לטיפול העמותה למען הקשיש, כמובן שאנחנו יודעים וזה תפקידנו להציג את הנתונים.
שמעון גפסו: אני חושב שיש שיתוף פעולה מלא בין העמותה לבין עיריית נצרת עלית וכמובן הם יכולים להציג את העמותה.
ליה שמטוב: טוב שאתה נתת רשות.
יצחק כהן: אני יושב ראש העמותה למען הזקן בנצרת עלית.
יצחק כהן: אני גם יושב ראש עמ"ל, הארגון הארצי למען העמותות, למען הזקן בארץ.
יצחק כהן: אבל כאן אני כנציג העמותה בנצרת עלית ולא כל היתר.
יצחק כהן: המלונית, או הנופשון, כפי שקורא לזה גם משרד הרווחה, קמה כבר לפני כשש שנים, יש בה כ-18 מיטות ומתוכן  כל הזמן היתה תנופה, או הכל היה בא והולך, היות שהשהייה בתוך המקום הזה היתה זמנית, שבוע, שבועיים, חודש, חודשיים, כמה שהיה נחוץ.
יצחק כהן: העלות, כפי שמשרד הרוחה נתן לנו, מגיעה ל-208 שקל ליום שהייה.
יצחק כהן: בהתחשב באוכלוסייה שאמורה, או ששילמה בצורה פרטית, אנחנו עשינו הנחה כמה שרק ניתן לכל אלה שלא היו יכולים לשלם באופן פרטי.
יצחק כהן: חלק גדול, או חלק חשוב מהשהייה היתה על חשבון הרווחה.
יצחק כהן: קרי, אלה שהכנסתם לא אפשרה שהייה במלונית, היו זקוקים לעזרת הרווחה, היו ניגשים לשם, מקבלים את האישור והתשלום היה נעשה על ידי הרווחה.
יצחק כהן: אני לא בטוח אם זו הרווחה הארצית או רווחה של תקציב---
מרים בר גיורא: אנחנו משלמים ומתחשבנים עם הרשות המקומית.
מרים בר גיורא: אבל ההפניה על ידי הרשות המקומית.
שמעון גפסו: התקצוב הוא מתקצוב הרשות.
מרים בר גיורא: אנחנו משלמים 100% לגוף נותן השירותים, זאת אומרת לעמותה או גוף פרטי, ומתחשבנים עם הרשות המקומית, על פי טופס שאתם ממלאים, טופס השמה שבו מופיעה ההשתתפות שגביתם מהאדם עצמו וההפרש מתחלק, 25% על הרשות המקומית, 75% על חשבוננו.
יצחק כהן: בתקופה האחרונה, מסיבות שאני לא מכיר, אנחנו לא מקבלים אישורים לשהייה במלונית והיום המלונית ריקה לחלוטין.
ליה שמטוב: כנראה כולם בריאים.
יצחק כהן: מי שזכאי להיכנס לתוך המלונית צריך לקבל אישור מהעירייה.
יצחק כהן: אנחנו חשבנו, ביחד עם משרד הרווחה, לנסות, ואנחנו בתהליך כרגע, שתהיה מלונית אזורית שניתן יהיה לקבל גם קשישים מהאזור שהם זכאים מבחינת משרד הרווחה למסגרת הזאת.
יצחק כהן: הדבר הזה עוד לא יצא לפועל, אבל זו הכוונה שלנו.
יצחק כהן: על חיוניות, או על מה שקורה עם המלונית שלא בהרבה מקומות בארץ יש, אני חייב לציין שאחד הדוחפים לכיוון זה היה משרד הרווחה, ביחד עם הגב' מרים בר גיורא, עם אש"ל, שהקימו את המבנה הזה באמת כדוגמה למה שקורה בעניין שהייה זמנית של קשישים בתוך המסגרת הזאת.
ליה שמטוב: כמה מקומות פנויים היום יש בנופשון?
יצחק כהן: היום כולם.
יצחק כהן: כהערה, היות שלא היו לנו מספיק מקומות, ביקשנו רשות ממשרד הרווחה והם אפשרו לנו לקבל 6, 8 , עד 10, גם לשהייה נקרא לזה קבועה, של תשושים.
יצחק כהן: היום יש לנו 7 כאלה בתוך...
יצחק כהן: אבל רק ה-7 האלה.
ליה שמטוב: כמה סך הכל?
יצחק כהן: 18, 16 יש לנו רישיון.
ליה שמטוב: עוד שאלה לפני שאני אתן את זכות הדיבור לסגנים.
ליה שמטוב: קודם כל ברכות, ליאורה, על התפקיד, מה קורה במרכזי היום?
יצחק כהן: במרכזי היום אנחנו במצב, הייתי אומר, לא הטוב מבין המקומות שקיימים היום בארץ.
יצחק כהן: לנו במרכזי היום כיום יש, אני אוכל לתת לכם אחר כך את הטבלה, 285 מקומות כשקיימים בפועל היום 177 מבקרים בלבד.
יצחק כהן: אנחנו מגיעים למרכזי היום ל-38%.
יצחק כהן: מכל המספרים שאני אומר, הכמות או המספר הגדול של משתתפים, 70%, הם מחוק הסיעוד.
יצחק כהן: אלה שמוותרים או מסכימים שבמקום לקבל מטפלת או מטפל בבית הופכים, באישור הוועדה---
ליה שמטוב: זאת אומרת שעות שהם מקבלים מביטוח לאומי---
יצחק כהן: במקום להיות בבית הם מקבלים את זה בתוך מרכז היום.
ליה שמטוב: ובכמה משתתפים קשישים העירייה משתתפת?
יצחק כהן: מתוך הכמות הנוספת, זה מה שאנחנו קוראים מכסות, אלה מכסות שמשרד הרווחה נותן לעירייה לצורך שהייה בתוך מרכזי היום.
יצחק כהן: ברשותכם פה אני לא אאריך, אבל אני אציין שב-2008, אחרי המלחמה או בעקבות המלחמה, קיבלנו תוספת ממשרד הרווחה והגענו ל-80 מכסות.
יצחק כהן: מכסה זה לא מספר אנשים, זה תשלום ליום שלם, על אחת המכסות יכולים להיות שניים, אפילו שלושה בשבוע.
יצחק כהן: זה יכול להתחלק למספר אנשים ולא חייבת להיות מכסה שלמה לבן אדם.
ליה שמטוב: העירייה גם משתתפת?
יצחק כהן: כן.
יצחק כהן: לכל מה שאני אומר, ההשתתפות של העירייה היתה 25%, 75% הרווחה.
יצחק כהן: אלה היו ה-80.
יצחק כהן: אחרי זה משרד הרווחה הגיע למסקנה שהם לא יכולים לתת לנו יותר את המכסות האלה והם קיצצו את המכסות ל-40 ואלה האישורים שיש גם ל-2009 וגם ל-2010.
יצחק כהן: כשאני מדבר עכשיו, מתוך המכסות האלה, יש לנו 38, עוד לא מילאנו את כולן, שמשתתפים בהם 59 זקנים.
יצחק כהן: אם אני עושה את סך הכל, הייתי אומר ש-20% בתוך מרכזי היום זה מכסות, 11% זה פרטיים, שמשלמים את הכסף ישירות ו-70%, כפי שאמרתי, זה חוק הביטוח הלאומי.
יצחק כהן: אנחנו, במסגרת מרכזי היום, הרבה פחות ממה שקיים בממוצע הארצי.
יצחק כהן: אם אני יכול לציין, כפי שאמרתי, היות ואני מטפל גם קצת בעניינים הארציים, כיום התפוסה במרכזי היום מגיעה ל-91%, לעומת ה-50% בנצרת עלית, שמזה 58% זה מחוק הביטוח הלאומי.
יצחק כהן: אצלנו אנחנו מגיעים כבר לכמעט 70%, 32% זה מכסות של משרד הרווחה.
טלי שטרית: אני רוצה להוסיף משפט אחד שהוא מאוד חשוב.
טלי שטרית: אני המנהלת הכללית של העמותה למען הקשיש.
טלי שטרית: חשוב לציין, במרכזי היום עד כה אנחנו מקבלים את ה-25%.
טלי שטרית: הקיצוצים שהיו היו קיצוצים של משרד הרווחה.
טלי שטרית: זאת אומרת זה שירדנו בתקציב וזה שאנחנו בהרבה פחות מכסות ממה שהיינו, הקיצוץ לא היה קיצוץ עירוני אלא קיצוץ במשרד.
מרים בר גיורא: זה לא היה קיצוץ.
מרים בר גיורא: היתה תוספת שניתנה בעת המלחמה, תוספת מיוחדת.
מרים בר גיורא: התוספת הזאת לא רצה מדי שנה בשנה.
מרים בר גיורא: התוספת הזאת רצה עוד שנה אחרי, כי הם אמרו 'אנשים כבר נכנסו, לא נוציא אותם', אז אמרנו להם בסדר, ועוד שנה אחרי זה גם, אבל לא היה קיצוץ תקציבי במשרד הרווחה.
שמעון גפסו: הקטנת תקציב.
שמעון גפסו: המענק שניתן לא ניתן בשנים שאחרי זה.
מרים בר גיורא: אני רוצה להסביר.
מרים בר גיורא: העירייה מדי שנה בשנה, כל מקום, כפי שאמרתי ואני אומרת עוד פעם, בתחילת שנה מקבלים על פי הקריטריונים.
מרים בר גיורא: עיריית נצרת עלית מאז המלחמה ועד עכשיו, עד שנה שעברה קיבלה כל פעם על פי בקשה מיוחדת תוספות, כי הם אמרו שיש עוד אנשים שנכנסו על סמך התוספת המיוחדת שנתנו להם בזמן המלחמה.
מרים בר גיורא: בזמן המלחמה בנצרת עלית עבדו מרכזי היום, במקומות אחרים לא עבדו מרכזי היום, והיו שם הרבה זקנים שפחדו להישאר בבית ורצו להיות שם, אז אמרנו 'יופי, למה לא' והכפלנו להם את התקציב .
מרים בר גיורא: רק שיהיה ברור, אתמול היה יום עיון ארצי בנושא של מרכזי יום וקהילות תומכות, עם כל העמותות למען הזקן, כשאנחנו ארגנו את יום העיון והכנתי גם תקציבים להראות לקהל שהיה שם, היו כמעט 200 איש, 150 עמותות למען הזקן וכדומה, ובנתונים אני מראה שהתקציב שלנו נטו בנושא של מרכזי יום בשנת 2009 היה בערך 33,186,000 ₪, הביצוע היה של יותר מחצי מיליון יותר, ארצי, ואנחנו כיסינו את כל ההפרשים.
מרים בר גיורא: זאת אומרת היה לנו מספיק כסף.
מרים בר גיורא: השנה התחלנו את השנה, על אף שזאת שנה תאומה מבחינה תקציבית, כבר בתוספת תקציבית לעומת שנה שעברה של כמעט 3 מיליון ₪ יותר מהתחלת שנה שעברה.
מרים בר גיורא: זאת אומרת לא היו קיצוצים במשרד הרווחה, אלא מדי שנה בשנה אנחנו מתחילים את השנה בחלוקה תקציבית על פי קריטריונים ובמהלך השנה אנחנו נותנים תוספות.
מרים בר גיורא: יש מי שלא מנצל את כל הסכום ויש מי שמבקש תוספות, אז אנחנו נותנים תוספות.
מרים בר גיורא: עיריית נצרת עלית, לאורך הרבה מאוד שנים, ביקשו אך ורק תוספות ואכן גם קיבלו תוספות.
יצחק כהן: ברשותך, אם תאפשרי לי, יש שני גורמים שהם משפיעים על אי אכלוס מרכזי היום, כפי שקורה, שאנחנו מגיעים למחצית מהיכולת.
יצחק כהן: הדבר הראשון, שבקריטריונים שמשרד הרווחה קבע מקבלים מעט מאוד.
יצחק כהן: נלקחו בחשבון הרבה מאוד פרמטרים כשהפרמטרים האלה לא נותנים לנצרת עלית אלא את ה-40 מכסות ולא מעבר לזה, למרות שיש צורך ביותר.
יצחק כהן: היות ולפי אותם הקריטריונים יש חלק מהיישובים שלא מנצלים, כל השנים אנחנו לקחנו סיכון, קרי העירייה לקחה סיכון על העניין הזה והגענו לעודף, קיבלנו מעבר לזה, ואם אני יכול לציין, שב-2009 הסכום שהיה מעבר לתקציב שביקשנו ממשרד הרווחה על כיסוי, וכפי שאמרה הגב' מרים בר גיורא, הגיע לכמה מאות אלפי שקלים, נדמה לי 500,000 או 400,000 שקלים שהיה מעבר לתקציב וקיבלנו את הכיסוי בסוף השנה.
יצחק כהן: אלה נתנו לנו איכשהו את האיזון בתוך המשתתפים בתוך מרכזי היום.
ליה שמטוב: זאת אומרת, השנה, אם מגיעים 40 מכסות או פחות ויש יותר קשישים שמבקשים להיות במרכזי היום, אז כמו ששמענו, צריך פשוט לבקש ממשרד הרווחה ואם תהיה אפשרות, משרד הרווחה ייתן את התוספת, רק צריך לבקש.
ליה שמטוב: כי יכולים לא לבקש, עקב זה שלא רוצים לתת את ה-25%, אז יכולים גם לא לבקש.
ליה שמטוב: הגיעו אלינו מנצרת עלית, גם חברי מועצה, גם אנשי מקצוע, ורציתי---
שמעון גפסו: וגם ראש העיר וסגן ראש העיר.
ליה שמטוב: וממלא מקום ראש העיר וסגן ראש העיר וחברי המועצה ומנהלת אגף הרווחה.
ליה שמטוב: אנחנו שמענו פה, אתם לא הייתם, כל מיני דברים על אנשים שהם תושבי נצרת עלית ונמצאים בבתי אבות בעיר ומחוץ לעיר.
ליה שמטוב: היום, מי שזכאי לפי כל הקריטריונים לקבל את בית האבות, פה בעיר נצרת עלית, או במקום אחר, עקב המשפחה וכולי ואף עיר לא יכולה להגיד לא, איך זה מתבצע?
ליאורה לורי: אני מנהלת אגף הרווחה בעיריית נצרת עלית.
ליאורה לורי: לגבי נושא של בתי אבות.
ליאורה לורי: קודם כל, רק לציין ככה באופן כללי, כנתונים כלליים, אנחנו מדברים על 135 קשישים שמסודרים בבתי אבות, מתוך מעל 9,000 קשישים בנצרת עלית.
ליאורה לורי: מתוך ה-9,000 קשישים בנצרת עלית, יש מעל 4,000 קשישים מקבלי קצבת זקנה עם השלמה, זאת אומרת שמדברים על קשישים שזאת הכנסתם הבלעדית.
ליאורה לורי: 98% מהקשישים שלנו נמצאים בתוך הקהילה, מתוכם למעלה מ-50% זקוקים לשירותים שלנו בתוך הקהילה.
ליאורה לורי: מתוך התקציב של משרד הרווחה ששנה שעברה עמד על 12 מיליון עם המאטצ'ינג של הרשות המקומית, 8 מיליון הלכו למימון החזקתם של אותם 2% בבתי אבות.
ליאורה לורי: שזה לסבר קצת את האוזן על מה אנחנו מדברים פה, על העלויות שאנחנו מדברים עליהם, כי זה לא רק להגיד מאטצ'ינג וכולי, אלא מדברים על נתח מאוד נכבד מהתקציב שזה בעצם גורע מאיתנו את האפשרות לתת את מלוא השירות לקשישים שנמצאים בקהילה.
ליאורה לורי: לגבי הנושא של בתי אבות של משרד הרווחה.
ליאורה לורי: מדובר באותם קשישים שהם תשושים, שהם לא סיעודיים, שמגיע שלב בחיים שלהם שגם מרכז היום כבר לא מספיק לצרכים שלהם, בדרך כלל אנשים בודדים, רובם באמת עולים חדשים שבזמנו קיבלו דיור בנצרת עלית, כי שם היו דירות והמשפחות הצעירות עזבו את נצרת עלית והשאירו את הקשישים מאחוריהם.
ליאורה לורי: מתוך ה-135 מסודרים כיום, בחודשיים מ-2009 ירדנו במספר המסודרים, יש גם עניין של הישרדות ויש גם מהלך חיים כזה או אחר, ונשארו 135.
ליאורה לורי: בסך הכל 62 בתוך נצרת עלית כיום.
ליאורה לורי: זאת אומרת יותר מ-80% מחוץ לנצרת עלית.
ליה שמטוב: בסדר, הם היו תושבי נצרת עלית.
ליאורה לורי: הם תושבי העיר ועיריית נצרת עלית ממשיכה לשלם עבורם.
ליה שמטוב: לא רק עיריית נצרת עלית, זה לפי החוק.
ליאורה לורי: אני אומרת פה עובדות, לא מתווכחת בכלל עם החוק.
ליאורה לורי: לרשות נצרת עלית עולה 130,000 שקל לחודש סידור בבתי אבות של אותם 135 קשישים.
ליאורה לורי: איך מתבצע תהליך הסידור?
ליאורה לורי: משפחה או קשיש מוצאים את עצמם שהם רוצים לצאת מביתם לבית אבות, יש ועדה בין מקצועית, גם עם פסיכו-גריאטר וגם עם עובדים סוציאליים, עושים איזה שהיא אבחנה של הקשיש עם טופס תפקודי ואז מחליטים שבאמת הוא מתאים לנו ולא למשרד הבריאות, ולפי הנהלים של משרד הרווחה, עלינו לתת להם לבחור שלושה מקומות.
ליאורה לורי: אנחנו כמובן מעדיפים בנצרת עלית כיוון שתמיד יש לנו מקומות בנצרת עלית, המיטות לא מלאות, אנחנו תמיד מציעים את נצרת עלית כאפשרות ראשונה, לא כולם מסכימים, ואתם רואים שהרוב מסודרים דווקא מחוץ לנצרת עלית, אנחנו נותנים להם שלוש אפשרויות.
ליאורה לורי: רק לפני פחות מעשרה ימים סידרנו אישה בבית אבות בירושלים דווקא כי בתה מתגוררת בירושלים, ובתה בעצמה כבר קשישה ואנחנו לא מנענו את זה ממנה.
ליאורה לורי: לכן אנחנו כרגע לא מונעים שום שירות כזה לאף קשיש שנמצא כזכאי.
ליאורה לורי: אנחנו עכשיו עושים, עם ממלא מקום ראש העיר ומנהלת המחלקה שלנו לקשישים, שמטפלת במועדון הקשישים, והיא עושה עכשיו סיור בבית אבות, אנחנו בודקים את מצבם של הקשישים, מצאנו כבר ארבעה שצריכים לעבור למשרד הבריאות, שהם כבר במצב סיעודי, הם צריכים לרדת מהמכסות שלנו ולעבור למשרד הבריאות ואחת בחרה לחזור מעכו לנצרת עלית ואנחנו עכשיו בתהליך וגם חתמתי.
ליאורה לורי: אז אנחנו כן חותמים וממשיכים לתת שירות.
ליאורה לורי: לגבי המלונית, רציתי להגיד רק דבר אחד.
ליאורה לורי: לא היתה לנו שום פנייה כרגע שאני לא חתמתי על מלונית.
ליאורה לורי: היתה פנייה דווקא של חבר המועצה, לגבי קשיש שהולך לעבור ניתוח.
ליאורה לורי: מה שאני אמרתי, לאחר השחרור מבית החולים נעשתה הערכה תפקודית שלו, המלונית לא מתאימה לאנשים סיעודיים, הם לא ערוכים לכך, זה מקום לשהות למן נופש, למן התאוששות או כשמשפחה נוסעת לחוץ לארץ ורוצה להשאיר את האבא או האמא במקום מוגן, זה המקום של המלונית.
ליאורה לורי: לא היה לנו כרגע שום מקרה שאני אמרתי לא.
ליאורה לורי: להיפך, היתה לי משפחה שרצתה סוף שבוע, אנחנו נתנו את הכסף הזה מתוך תרומה שהיתה לנו מהולנדים.
ליאורה לורי: אז לא אמרנו 'לא' לאף אחד.
ליאורה לורי: צר לי להגיד את זה, אבל אנחנו לא אמרנו לא לאף אחד.
ליאורה לורי: עוד דבר קטן שאני רוצה לציין, לגבי ההשתתפות של הקשיש עצמו, הן במלונית והן במרכזי היום.
ליאורה לורי: עד היום, מה שקורה בנצרת עלית שהעמותה למען הקשיש, אני מדברת רק על העמותה כי המלונית ומרכזים זה רק העמותה למען הקשיש, מקבלת את ה-100% עם המאטצ'ינג, משרד הרווחה והרשות המקומית, וגם ההשתתפות העצמית של הקשיש והמשפחה נכנסת לעמותה.
ליאורה לורי: זאת אומרת שהעמותה מקבלת יותר מ-100%.
ליה שמטוב: תודה לך, גב' ליאורה לורי.
ליה שמטוב: אני אתן לך את המכתב שקיבלתי, על אישה שכן מבקשת את הטיפול, ביקשו ממנה 150---
ליאורה לורי: היא פנתה וקיבלה תשובה שלילית?
ליה שמטוב: היא פנתה אליכם ופנתה אליי.
ליה שמטוב: היא היתה שם יותר משבוע והיא שילמה 150 שקל.
ליה שמטוב: כנראה היא פנתה לרווחה.
שמעון גפסו: יכול להיות שהיא לא פנתה אלינו.
שמעון גפסו: אני לא מכיר את המקרה, בדרך כלל זה מגיע לשולחני, ויש לי בדרך כלל זיכרון מצוין.