GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אילן הררי: אני כל יום מדבר עם תושבים, אני בכל יום ראשון כולל אתמול, אתם מוזמנים להיות נוכחים, אני עושה קו פתוח בטלפון ועשרות אנשים מתקשרים אלי כולל אתמול בערב.
אילן הררי: כל תושב מכיר את זה.
אילן הררי: אני לא מכיר שום פניה של האדון המכובד הזה.
אילן הררי: אני לא מכיר אותו, נמצאת כאן מנהלת המועדון, אני לא מכיר מישהו בלוד שפנה אלי או למשרד שלי ולא קיבלתי אותו תוך שעות או ימים לפגישה.
אילן הררי: עם כל הכבוד וההערכה שיש לי לכולם אני לא מקבל.
אילן הררי: כל הכבוד ואני מוכן לשמוע הכל אבל אני נמצא בלוד 20 שעות ביממה ואני לא מכיר שום פניה ושום דבר אחר, אני לא מכיר שום פניה שפנו אלי ולא קיבלו תשובה.
אילן הררי: יש כאן תושב מהעיר לוד, לא אני הזמנתי אותו, תשאל אותו כתושב העיר לוד מתי הוא פנה אלי או ללשכת ראש העיר ולא קיבל מענה תוך דקות?
אילן הררי: במקרה הוא פה ולא אני הזמנתי אותו.
אילן הררי: חברים אין דבר כזה.
אילן הררי: אני מצטער אם זה קרה.
אילן הררי: אני מוכן לפגוש את האדם מחר בבוקר.
אילן הררי: אין דבר כזה בעיר בלוד ואפשר להגיד עלינו כל דבר אבל אין דבר כזה שפונים ללשכת ראש העיר ולא נענים תוך דקות.
אילן הררי: אני לא מקבל את זה.
אלכסנדר גלובצ'יק: ראש העיר המכובד, לא הגענו לכאן כדי להביע את הזעם כי אם למצוא דרך לשיתוף פעולה ואם אתה תהייה מוכן.
אילן הררי: הוא אומר ששנה וחצי הוא פונה אלי ואני לא דיברתי איתו, כך שמעתי.
קיריל רבין: את זה אתה צריך לבדוק עם הפקידות שלך, הם ניסו להתקשר וניסו לשלוח.
קיריל רבין: קורים דברים והם לא באים בטענות אישית אליך, הם ניסו ואני לא חושב שהם משקרים.
קיריל רבין: אם אתה תוכל להקדיש להם זמן הם היו שמחים מאוד להיפגש איתך.
אילן הררי: אני מוכן לפגוש אותם גם מחר.
אילן הררי: אנחנו מאוד מכבדים את האנשים ואת לא צריכה להסביר לנו מהי החשיבות.
אילן הררי: יש לי אבא בוגר אושוויץ בבית, אני יודע מה זה.
אילן הררי: אני חושב שהצגנו בפניכם את הפעילות המלאה אל מול 19,000 עולים חדשים.
אילן הררי: גם אם במקום מסוים הייתה בעיה אנחנו נתמודד איתה ונפתור.
אילן הררי: אני מתנצל אם מישהו כאן נפגע באופן אישי, אין כאן כוונה.
אילן הררי: אני לא אספר לכם כעת את כל בעיות העיר לוד, אני מבין שנושא החגיגה והאירוע הוא הנושא המרכזי ואנחנו נבדוק איך נתקן אותו עוד בשנת 2010.
ליה שמטוב: אנחנו מסיימים את הישיבה.
ליה שמטוב: הווטרנים ורכזת המועדון הגיעו באיחור אבל דובר כאן על כל התקציבים וגם על קרן הידידות שנתנה תקציב נוסף.
ליה שמטוב: הוועדה שמעה בסיפוק את העדכון כי בעקבות התערבות של הוועדה נמצא תקציב שיאפשר את המשך פעילות המועדון ואולי אף הרחבתה.
ליה שמטוב: כאן יש התחייבות לחצי שנה וראש העיר אמר שהוא מקווה שהתקציב יהיה לכל השנה.
ליה שמטוב: הוועדה מברכת גם על הזמנה לבוא ולבקר בעיר בלוד ולהתרשם מהפעילות בעיר למען העולים ולמען הוותיקים והווטרנים.
ליה שמטוב: הוועדה מבקשת להתעדכן בעוד כחודש ימים בהתקדמות למציאת פתרון ארוך טווח להמשך הפעלת המועדון.
אברהם מיכאלי: אנחנו מחזקים את ראש העיר בתגבור תקציבים לקליטת העלייה בעיר לוד כי הוא זקוק לזה.
ליה שמטוב: אנחנו בכלל מברכים את ראש העיר על כך שהעיר פועלת היום ללא גרעון.
אברהם מיכאלי: העיר לוד מעבר לכל הערים ולכן אנחנו חושבים שמגיע שמשרד העלייה והקליטה יתנו תשומת לב מיוחדת לעיר.
אברהם גרינזייד: גם על התקדמות העיר צריך לברך.
ליה שמטוב: אם אתם לא רוצים לומר שמות, תאמרו אות.
ליה שמטוב: אני יושבת ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
ליה שמטוב: לידי יושב חבר הכנסת דניאל בן-סימון ויצטרף אלינו בהמשך חבר הכנסת אברהם מיכאלי.
ליה שמטוב: אני מברכת את כל המשתתפים שהגיעו לישיבה.
ליה שמטוב: אנחנו נמצאים בבאר-שבע.
ליה שמטוב: בישיבת הוועדה שהייתה בכנסת דיברנו על הנשים שעוברות תקיפה מינית בעבודה ולא תמיד בעבודה, והגיעו אלינו נשים וסיפרו את הסיפורים האישיים שלהם.
ליה שמטוב: אחרי ישיבת הוועדה החלטנו לבקר במקום כי יותר טוב לראות פעם אחת מאשר לשמוע כמה פעמים.
ליה שמטוב: לכן אנחנו נמצאים כאן היום.
ליה שמטוב: אחרי הישיבה שהייתה קראנו בעיתון על כך שהמקום הזה עומד להיסגר וגם על זה נדבר היום.
ליה שמטוב: שמענו שמדובר בנשים ש-60 אחוזים מהן הן עולות חדשות וגם כאן חשוב לשמוע מדוע דווקא 60 אחוזים הן עולות חדשות.
ליה שמטוב: אתם הזמנתם את המשתתפות וכל אחת תספר את הסיפור שלה.
ליה שמטוב: אני רוצה לברך אתכם על הפרס שקיבלתם אתמול, את פרס אות הנשיא.
ליה שמטוב: זה באמת מאוד מרגש וריגש אותנו לראות זאת.
ליה שמטוב: אני מאחלת לבית הזה להמשיך ולעבוד עוד שנים רבות אבל אולי שהפעילות תהיה אחרת.
ליה שמטוב: אני מקווה שיבואו הרבה מתנדבים ושבבית הזה תהיה הרבה שמחה.
ליה שמטוב: אולי חבר הכנסת בן-סימון רוצה להוסיף משהו.
דניאל בן-סימון: אני מעדיף לדבר אחר כך.
דניאל בן-סימון: לי זה ביקור ראשון ואני חדש לחלוטין בנושא.
דניאל בן-סימון: אין לי מושג עד כמה התופעה הזאת היא תופעה חברתית, כמה היא נוגעת לעולים, כמה היא נוגעת לוותיקים.
דניאל בן-סימון: אני בא כמו בכיתה א', ללמוד, לשמוע בשעתיים הקרובות ואחר כך אם יהיה לי משהו לומר, אני אומר.
ליזה ניקולאיצ'וק: כל אחד מאתנו היה פעם במקום הזה.
דניאל בן-סימון: אני ממש כמו תלמיד.
דניאל בן-סימון: אני רוצה ללמוד את התופעה.
קריאה: אנחנו נעשה סבב היכרות.
אורנה נחמני ארזי: אנחנו במשטרה מתעסקים בנושא של נפגעי תקיפה מינית, נפגעי עבירות בין בני זוג וכולי.
אורנה נחמני ארזי: יש לנו קצינת נפגעי עבירות מחוזית אבל היא לא יכלה להגיע, אבל היא בקשר רצוף עם המקום הזה.
ליזה ניקולאיצ'וק: אני מאוד גאה לעבוד במקום הזה.
ליזה ניקולאיצ'וק: אתמול אני ממש התרגשתי והרגשתי שאני גאה להיות יהודיה, ישראלית וציונית.
ליזה ניקולאיצ'וק: לקבל אות הנשיא במקום הזה, זה כל כך מרגש וכל כך יפה.
ליזה ניקולאיצ'וק: זה כל כך מגיע לארגונים שקיבלו את זה.
ליזה ניקולאיצ'וק: זה מאוד מאוד סמלי שאתם היום כאן.
ליזה ניקולאיצ'וק: אני עולה חדשה והקליטה והעלייה הם נושאים שקרובים ללבי.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו עשינו עבודה מסוימת כדי להגיע לעולים, לגרום להם ולאפשר להם להתלונן ולדבר.
ליזה ניקולאיצ'וק: בזכות מספר העולים שפונים, יש לנו עלייה של כ-58 אחוזים בפניות של עולים חדשים מחבר העמים, מאתיופיה, מארגנטינה, וזה בזכות של הידע והרב-תרבותיות של הצוות ושל המתנדבים.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש הבנה עמוקה שיש הבדלים במנטליות.
ליזה ניקולאיצ'וק: אי אפשר לגשת לשם ואי אפשר לתת עזרה בלי להבין.
ליזה ניקולאיצ'וק: כאשר אישה הולכת ללדת, היא צועקת אימא בשפת האם שלה, בשפת האם שהיא שמעה כשהיא הייתה תינוקת אפילו אם שנים היא כבר לא דוברת את השפה.
ליזה ניקולאיצ'וק: אישה שעוברת התעללות או איזושהי זוועה, כשרע לה, לפעמים המלים שהיא למדה לא חסרות לה כדי להביע את הכאב שלה.
ליזה ניקולאיצ'וק: לכן יש חשיבות רבה  לשמונה השפות שיש לנו כאן.
ליזה ניקולאיצ'וק: אני מבקשת לא לצלם.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו בחרנו ב-ל' מכמה סיבות.
ליזה ניקולאיצ'וק: ל' היא אישה תרבותית עם השכלה.
ליזה ניקולאיצ'וק: ל' היא אימא לתינוקת, היא שייכת למשפחה של עולים כביכול למרות שהם הרבה זמן בארץ, הם באים מקהילה מסורתית.
ליזה ניקולאיצ'וק: ל' נשואה לבחור ישראלי והוא איש חינוך.
ליזה ניקולאיצ'וק: הסיפור שלה שובר את כל המיתוסים שקיימים.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו נראה עד כמה היא תסכים ומה היא תסכים לומר, אבל זה שהיא מוכנה לבוא לכאן, היא לא עושה את זה בשביל עצמה אלא למען אחרים.
ליזה ניקולאיצ'וק: זה המאבק שלה עכשיו.
ליזה ניקולאיצ'וק: לכן אנחנו מאוד מאוד מתרגשים מכל אישה שמוכנה לבוא ולדבר בנוכחות אנשים רבים.
ליזה ניקולאיצ'וק: שוב, את התהליך שלה היא עשתה והיא ממשיכה בקליטה ובליווי, למען אחרים.
ליזה ניקולאיצ'וק: היא עושה את זה היום למען אחרים ופעם ראשונה שהיא החליטה לספר את הסיפור שלה.
ליזה ניקולאיצ'וק: היא הגיעה לקבוצה של אנשים מאוד בכירים מאיזשהו מקום כאן בדרום והתברר שבין האנשים המשכילים שהיו שם, ישבה אמו של הפוגע.
ליזה ניקולאיצ'וק: זה דבר שקורה אחת למיליון ולא ידענו על כך ולא היינו יכולים לדעת.
ליזה ניקולאיצ'וק: בדקה שהייתה סכנה לחיים שלה, היא אמרה לה לברוח, אבל כשהיא הייתה צריכה להתמודד עם הסיפור של ל', היא לא החזיקה מעמד.
ליזה ניקולאיצ'וק: זה עוד סימן שזה קורה לכולם וזה לא קורה בשכונה מוזנחת שנמצאת בפינה ולא בסמטה חשוכה.
ליזה ניקולאיצ'וק: לכן החלטנו בביקור היום לעשות מעין סדנה.
ליזה ניקולאיצ'וק: בכמה מלים אני אסביר מה יש אצלנו ומי אנחנו ואני אתן לאנשי המקצוע להביא סדנה קטנה כדוגמה, כדי שפשוט תראו את המספרים.
ליזה ניקולאיצ'וק: אני יודעת שכאשר אני הגעתי לכאן לפני 12 שנים ומיכל קיבלה אותי כמתנדבת, והדברים שאני שמעתי ממנה וראיתי, זה גרם לי להישאר ציונית, כישראלית גאה ולהגדיר את עצמי כעלייה מוצלחת.
ליזה ניקולאיצ'וק: אני הגעתי לכאן כפסיכולוגית, עם השכלה ועם ניסיון של 35 שנים ברוסיה, סיימתי את האוניברסיטה בגיל 20, אבל המספרים ששמעתי והסיפורים ששמעתי ב-12 השנים שאני כאן, אי אפשר לקבל את זה ואי אפשר להמשיך לחיות עם זה.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו חייבים לשנות משהו כדי שלילדים שלנו ולנכדים שלנו יהיו חיים אחרים.
ליזה ניקולאיצ'וק: מסל"ן היום אחד מתשעה מרכזי סיוע בארץ כאשר המשותף בין כולנו זה קו 202.
ליזה ניקולאיצ'וק: זה קו ארצי.
ליזה ניקולאיצ'וק: זאת המפה.
ליזה ניקולאיצ'וק: באר-שבע מסל"ן היא החלק הדרומי הצבוע בכחול-סגול.
ליזה ניקולאיצ'וק: תשעה מרכזי סיוע מחלקים את הארץ לקו חירום אלא שאנחנו שונים מהמרכזים האחרים בגלל שכל מרכזי הסיוע מטפלים אך ורק בפגיעות מיניות ואילו אנחנו מקבלים גם פניות של אלימות במשפחה.
ליזה ניקולאיצ'וק: לא סתם עשינו את זה אלא כך הוקם מסל"ן לפני 22 שנים.
ליזה ניקולאיצ'וק: לפני תשע שנים עשינו מחקר קטן.
ליזה ניקולאיצ'וק: לקחנו עובדת סוציאלית לפרוייקט והגדרנו לה שהיא מקבלת דוברות רוסית, כי היא דוברת רוסית, ונפגעות אלימות במשפחה.
ליזה ניקולאיצ'וק: המטרה שלנו הייתה ליצור את התקשורת ואת הקשר ובשלב מסוים להגיע לשאלה האם יש אלימות מינית.
ליזה ניקולאיצ'וק: מן הסתם, בן אדם שהוא אלים, הוא גם אלים במיטה והוא בטח לא שואל אותה מה היא רוצה או לא.
ליזה ניקולאיצ'וק: הוא בטח לא נותן לה את הכבוד.
ליזה ניקולאיצ'וק: בגלל החברה שלנו, הן כל כך מתביישות להודות בכך שהן נפגעות  מינית והן מעדיפות כביכול לבחור במשהו יותר קל שהוא אלימות במשפחה כאשר ברוב המקרים שאנחנו מכירים ברור שיש שם גם אלימות מינית.
ליזה ניקולאיצ'וק: חזרנו עוד פעם וממש חיזקנו את המטרות.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו מקבלים פניות מכל אישה שהיא נפגעת אלימות במשפחה.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו שיתופי פעולה מאוד טובים עם מירי, אם יש צורך לפינוי במקלט.
ליזה ניקולאיצ'וק: בהרבה מקרים מירי סומכת על ההבחנה שלנו ואפילו לא שואלת יותר מדיי שאלות אלא נותנת לנו את האישור לפינוי, אם זה בלילה ואם זה ביום.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש את גורמי הרווחה שהם מפנים ולפעמים רק מתנדבות שלנו מלוות למקלטים.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו קשר עם 14 מקלטים בארץ.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו בעצמנו לא מהווים מקלט למרות שמסל"ן הקימו מקלט לנשים נפגעות בדרום.
ליזה ניקולאיצ'וק: לפני כחמש שנים הפסקנו להפעיל אותו בגלל סיבות אידיאולוגיות.
ליזה ניקולאיצ'וק: היינו צריכים לפתח את התחום של מניעה, הסברה בקהילה ושינוי חברתי ולתת מענה טיפולי וסיוע לנפגעות תקיפה מינית.
ליזה ניקולאיצ'וק: טיפול מקצועי לנפגעות אלימות במשפחה, הן מקבלות במרכז למניעת אלימות שגם הוא שייך לרווחה.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו נותנים את הסיוע, את הליווי ואת התמיכה הנפשית, וכל מה שקשור בליווי ההליך המשפטי, נושא שנגיע אליו בהמשך.
ליזה ניקולאיצ'וק: אם כן, מרכזי הסיוע הם בשטח שלנו.
ליזה ניקולאיצ'וק: היום במסל"ן יש קו חירום שפועל במשך 24 שעות ביממה, כולל חגים.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו כ-170 מתנדבות דוברי שמונה שפות.
ליזה ניקולאיצ'וק: כדי להתנדב במסל"ן, לא כל אחת או אחד יכול או יכולה להיות מתנדב אלא אנחנו עושים מיונים מאוד מאוד קפדניים, במיוחד לכל גבר שנכנס לכאן – גם לאישה – ואי אפשר להתנדב כאן בלי לעבור את המיון הקבוצתי ולעבור את הראיונות וקורס מאוד מאוד ארוך.
ליזה ניקולאיצ'וק: כל מתנדבת שנמצאת כאן, אם הייתי יכולה הייתי נותנת לה תואר.
ליזה ניקולאיצ'וק: קו החירום שלנו מיועד לכל מי שמרגישה בודדה, שהיא לבד, שהיא רוצה לבקש עזרה.
ליזה ניקולאיצ'וק: מכאן אנחנו מלווים, לצערי, לוולפסון, נפגעות שעוברות אונס וצריכות את העידוד ואת הבדיקה בחדר מיוחד שנקרא חדר ארבע.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו עבודה מאוד מאוד טובה עם בית החולים.
ליזה ניקולאיצ'וק: בן הזוג שלך, מירי, חבל שהוא לא כאן, אבל בזכותו עוד מעט פותחים חדר ארבע בסורוקה ואנחנו מנהלים על זה מלחמה עוד מהזמן טרם הגעתי לכאן.
ליזה ניקולאיצ'וק: זה מצמרר וזה כואב.
קריאה: מה זה החדר הזה?
ליזה ניקולאיצ'וק: בכל מקום מכובד בעולם יש חדר מיוחד שמקבל נפגעות אונס והן לא מתקבלות כמו כולם בחדר מיון.
ליזה ניקולאיצ'וק: כשקורה מקרה כזה מיד מזעיקים משטרה ויש ניואנסים רבים, האישה מבוהלת, היא מלוכלכת, היא בשוק, היא לא רוצה לשבת בתור ולחכות שיקראו בשמה.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו החלטנו לא להזמין היום בחורה שנתנה את העדות כדי לקדם את הקמת חדר ארבע.
ליזה ניקולאיצ'וק: אני ליוויתי אותה לבדיקות בסורוקה וזה היה מזעזע.
ליזה ניקולאיצ'וק: אני הסתרתי לה את הפנים, כולם הסתכלו עליה, היא הייתה עם פצעים, היא עברה אונס של שעות, ילדונת שרק סיימה את השירות הצבאי, הפוגע כיבה סיגריות על הגוף שלה, היא לא הבינה איפה היא, היא החזיקה את היד שלי, הרופא לא היה מומחה והבדיקות שלו לא היו שוות שום דבר למשפט.
ליזה ניקולאיצ'וק: לא היה חדר מיוחד עם הכשרה.
ליזה ניקולאיצ'וק: היום עם העזרה של חברת הכנסת אדטו לאחר מלחמה מאוד מאוד ארוכה והכניסה של מיקי שרף לתפקיד, פתאום הדברים התהפכו והתברר שיש את האפשרות והכל מוכן, כולל צוות מקסים.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו העברנו שם הדרכות והם מגיעים לכאן לפגישה אחרונה ביום ראשון הבא.
ליזה ניקולאיצ'וק: כל יום שיקרב את הפתיחה של החדר המיוחד הזה, מבורך כי הרבה מקרים לא מגיעים לבית המשפט והפוגעים לא מקבלים את העונש המגיע להם.
ליזה ניקולאיצ'וק: נפגעת בדואית לא יכולה להיעדר מהבית להרבה שעות ושם זה סיוט.
ליזה ניקולאיצ'וק: ליווינו שתי בנות שעברו אונס ומשעה 12 בצהרים עד 3 לפנות בוקר, מתנדבת ביחד עם מיכל, בגלל שאין חדר מיוחד.
ליזה ניקולאיצ'וק: בסורוקה זה צריך לקחת שעה אחת של בדיקה וצריכה להיות מתנדבת שתשתה אתה קפה.
ליזה ניקולאיצ'וק: הכרזה על זה הייתה ביום העיון שלנו כי מיקי הגיע ואמר זאת.
ליזה ניקולאיצ'וק: אם אפשר להצטרף לחברת הכנסת רחל אדטו ולעזור לקדם את העניין של האישורים, אנחנו נשמח על כך.
ליזה ניקולאיצ'וק: אם כן, יש לנו את קו החירום שנותן מענה.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש יחידה טיפולית בה יש סיוע של מתנדבות שהן לא אנשי טיפול אלא הן מלוות את הנפגעת בכל מה שהיא מבקשת כולל דברים הכי פשוטים.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו רכזת עולים שהיום היא בעבודה ולכן לא יכלה להיות כאן.
ליזה ניקולאיצ'וק: הרבה פעמים הנשים האלה לא ידעו מה זה לנהל חשבון, מה זה ללכת ולקנות, מה זה בכלל לקחת כסף ולגשת לחנות.
ליזה ניקולאיצ'וק: הגבר האלים הוא זה שמבודד אותה לגמרי, שלוקח ממנה שליטה על הכל.
ליזה ניקולאיצ'וק: המתנדבת תהיה לידה, היא תסביר, היא תלווה, היא תספר.
ליזה ניקולאיצ'וק: אשת המקצוע תיתן לה טיפול מקצועי בחדר הטיפולים, שהוא אך ורק לעובדות סוציאליות ולנשים שעוברות הכשרה.
ליזה ניקולאיצ'וק: בזה יש שיתופי פעולה מאוד מאוד טובים עם הרווחה, עם המקומות הטיפוליים.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש מקום כזה שנותן טיפול.
ליזה ניקולאיצ'וק: לנו יש יחידה טיפולית קטנה שחייבת להוות אלטרנטיבה.
ליזה ניקולאיצ'וק: פרוייקט מאוד ייחודי רק של מסל"ן הוא הפרוייקט של מיכל.
ליזה ניקולאיצ'וק: היא אחראית על הליווי בהליך המשפטי.
ליזה ניקולאיצ'וק: הנפגעת, כאשר היא מחליטה להגיש תלונה עד פסק הדין, היא מקבלת ליווי בכל מקום.
מיכל מזרחי: הרעיון של הפרוייקט הוא לגשר בין השפה של החוק שהיא שפה יבשה וקשה לבין השפה של הנפגעת שהיא שפה שונה לחלוטין עם צרכים שונים.
מיכל מזרחי: הצורך של הנפגעת הוא בהגנה בשקט.
מיכל מזרחי: הצורך של החוקר הוא בעדויות מסודרות לפי סדר.
מיכל מזרחי: יש כאן קצת קונפליקט ואנחנו מגשרות בין הצדדים.
מיכל מזרחי: אני מאוד גאה באנשי המשטרה בדרום, בה יש חוקרים טובים.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש מחלקת חינוך והסברה, שהיא מחלקה מאוד גדולה עם כחמישים מנחים.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש קבוצות נוער שנקראות שגרירים צעירים נגד אלימות.
ליזה ניקולאיצ'וק: אלה נוער עולה מאתיופיה ומרוסיה, אלה ותיקים, אלה ילדים.
ליזה ניקולאיצ'וק: תמיד זה בהתאמה לקבוצה.
ליזה ניקולאיצ'וק: השנה עושים כ-1,500 סדנאות.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש לנו סדנאות לגני ילדים כדי למנוע פגיעה של פדופיליה ופגיעה בילדים.
ליזה ניקולאיצ'וק: שי, היא עובדת סוציאלית, עובדת במסל"ן ונותנת הדרכה לאנשי מקצוע על תקן של עבודה טיפולית וחינוכית.
שי: שלום לכולם.
שי: אני אומר מה המטרות העיקריות שלנו במסל"ן ולאחר מכן נעבור למשהו שממש עונה על כל השאלות שהועלו כאן.
שי: אלה באמת שאלות כלליות שעולות בכל הרמות של החברה.
שי: אני מזכירה את שלוש המטרות העיקריות של מסל"ן.
שי: המטרה המרכזית והראשונית היא מענה ראשוני ומיידי לנפגעות תקיפה מינית ואלימות מכל הסוגים.
שי: המטרה השנייה שבה אנחנו עוסקים במחלקת חינוך היא פעילות והסברה, פעילות חינוכית שהמטרה שלהן היא העלאת המודעות גם על התופעה כתופעה חברתית וגם למקורות הסיוע שקיימים.
שי: המטרה השלישית היא שינוי חברתי בכלל באוכלוסייה.
שי: זאת אומרת, להעלות מודעות לזה שפגיעה מינית היא תופעה חברתית ולכן גם הטיפול בה הוא ברמה החברתית של כולנו.
שי: עכשיו נראה איך אנחנו עושים את זה.
שי: הדבר הראשון והבסיסי שאנחנו עושים, בין אם זה בבתי ספר, במקומות עבודה, בין מבוגרים ובני נוער, זה כיצד לנהוג במקרה של פגיעה מינית.
שי: אחת השאלות הראשונות שאנחנו שואלים, ואני מפנה אותם אליכם, מה גורם לאונס.
שי: למה מישהו בא ואונס.
שי: יש לנו שלוש אפשרויות שהאחת היא חסך מיני, השנייה היא מחלת נפש, והשלישית רצון לשלוט ולהשליט.
שי: אשמח לשמוע התייחסויות.
דניאל בן-סימון: אני רוצה להיתפס למקרה האחרון, המאבטח שהורשע וקיבל שמונה שנים.
דניאל בן-סימון: עד כמה שאני יודע, הוא היה יומיים או שלושה לפני נישואיו.
דניאל בן-סימון: כלומר, חסך מיני לא היה.
דניאל בן-סימון: הוא היה מאבטח של אחד האנשים החשובים במדינה, כך שמחלת נפש כנראה לא הייתה לו.
דניאל בן-סימון: אני רוצה באמת להבין.
דניאל בן-סימון: אדם מן הישוב, הכי נורמטיבי במושגים שלנו, שמתבהם לפתע, האם זה נובע מאחת משלוש הסיבות האלה?
דניאל בן-סימון: האם זה יכול לקרות לכל אחד או שיש טיפוס מסוים שיכול ליפול לקטגוריה הזאת?
שי: אני ממש מודה לך על הפתיחה.
שי: זאת גם דוגמה מצוינת והעלית באמת את כל התהיות שמעסיקות את כולנו.
שי: אני מפנה את השאלה שלך להתייחסויות ותאמרו מה אתם חושבים.
שי: זה באמת מקרה קלאסי.
שי: עיניים כחולות, חיוך תמים, מלח הארץ.
ליזה ניקולאיצ'וק: אני יכולה להוסיף עוד דוגמה.
ליזה ניקולאיצ'וק: לפני הרבה שנים ביקשו ממני במשטרה לתרגם זיהוי של פוגע שאנס ילדה בת 12 באכזריות רבה.
ליזה ניקולאיצ'וק: הילדה הייתה בכיסא גלגלים.
ליזה ניקולאיצ'וק: עמדו שמונה חבר'ה עם המספרים ואני אמרתי לעצמי שזה בטח לא, וזה בטח לא, ושניים סימנתי לעצמי שהם בטוח לא, אבל מהשניים שאני בחרתי, אחד מהם היה הפוגע והוא איש חינוך, בן אדם נאה ביותר, בן ארבעים פלוס, יפה תואר וכן הלאה.
ליזה ניקולאיצ'וק: אחר כך התברר שהוא סבל מאימפוטנציה והיה מטופל בנושא הזה.
טניה אוסדיצי: אני שמעתי מהתקשורת שלמאבטח הזה נעשה אבחון והתברר שיש לו משהו אלים.
אורנה נחמני ארזי: אני יכולה לחזק את מה שנאמר כאן.
אורנה נחמני ארזי: ברור לנו שיש איזשהו רקע קודם בעברו של האדם.
אורנה נחמני ארזי: זה יכול להיות הבן אדם הכי נורמטיבי שנראה, הכי רגיל שנראה ואולי אפילו יותר מהרגיל.
דניאל בן-סימון: את יכולה לומר מה המקרה שלך?
ל': אלימות פיזית, נפשית, התעללות נפשית וגם מינית במידה מסוימת.
דניאל בן-סימון: מבעלך.
ל': כן.
דניאל בן-סימון: ילדים בבית?
ל': יש לי ילדה קטנה.
ל': היום בדיעבד אני רואה את כל הדברים.
ל': הרצון לשלוט ולהשפיל, מחלת נפש שראיתי אותה בשלב מאוחר מדיי, אבל חסך מיני כנראה גם היה שם כי נודע לי שהבחור לא היה מעורב בשום זוגיות נורמלית, נורמטיבית, עד שהוא הכיר אותי.
ל': אז ליזה נכנסה לתמונה ועוד כמה מתנדבות.
קריאה: איפה נכנס כאן אבא שפגעו בו כשהוא היה קטן?
שי: אני אענה על זה בהערת סוגריים כי זאת שאלה שעולה פעמים רבות.
שי: שואלים אותנו בכל מיני צורות עד כמה מישהו שהיה בעצמו קורבן, הוא גם מועד לפגוע או עד כמה קורבנות באדם היא הסיבה לכך שאנשים בעצמם הופכים לקורבנות.
שי: אנחנו אומרים שאי אפשר לשלול את זה חד משמעית או לאשר את זה חד משמעית, אבל מאוד חשוב לנו להבין שזאת לא סיבה וזאת לא הצדקה.
שי: לא כל מי שנפגע בילדות לצורך העניין, ילך ויפגע בעצמו.
שי: גם כאן זה עניין של העשייה החברתית.
שי: האמירה חייבת להיות שפוגע חייב להיענש.
שי: גם ילד שפוגע, חייב להיענש.
שי: במקביל לטיפול, במקביל לזה שהסיבות צריכות להיות.
שי: הוא צריך קודם כל להיענש וקודם כל להבין שיש מחיר והמחיר כבד וכואב, כי אחרת הוא באמת מועד לפגוע בבגרותו והסטטיסטיקות מראות שהוא מועד לפגוע עד פי חמישים.
שי: כלומר, מי שלא נענש בילדות, יפגע.
קריאה: אנשים לחלוטין נורמטיביים, מתפקדים, בכל זאת מסתבר בדיעבד שהם נפגעו ופתאום הסיפורים מתחילים לצאת אחרי ארבעים שנים כשהם כבר בני חמישים-שישים ואז מתחילים לגלות שהאבא בזמנו, שפגע בילדה, נאנס.
ליזה ניקולאיצ'וק: התופעה שפוגעים במשפחה, היא תופעה שדורשת פשוט התייחסות מקצועית מאוד עמוקה.
ליזה ניקולאיצ'וק: קשה בכמה מלים להתייחס לזה.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו מדברים על תקיפות מיניות שזה קצת פחות ספציפי לגילוי עריות, אבל היום יש מחקרים של טליה אתגר והרבה אנשים מקצוע שאומרים שבן אדם שנפגע בעצמו, יש שתי אופציות להיות בחיים: להישאר קורבן כל החיים או לבלוע ולהיות תוקפן.
ליזה ניקולאיצ'וק: כמעט לא נשארת אופציה לנורמליזציה בתנאי שהוא לא עבר שום טיפול והתערבות מוקדמת במקרה.
ליזה ניקולאיצ'וק: בגלל זה ממהרים היום לזהות ילדים שנפגעו, בנים שנפגעו במיוחד, אבל גם בנות, ולתת להם טיפול כמה שיותר מוקדם, כדי להימנע מדפוס ההתנהגות אחר כך שפוגע או שהם עדיין מהווים קורבן.
ליזה ניקולאיצ'וק: זאת הרצאה שלמה וגדולה.
קריאה: אני יודעת שיש עכשיו, לאור הפרסום, גל כזה של נשים מבוגרות שהדברים יוצאים החוצה.
ליזה ניקולאיצ'וק: כן.
ליזה ניקולאיצ'וק: זה מוכר לנו.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו נדבר אחר כך בכמה מלים.
ליזה ניקולאיצ'וק: שי תדבר על מחיר של שתיקה וחשיפה ולמה שותקות הרבה שנים.
ליזה ניקולאיצ'וק: נגיע גם לזה.
שי: שוב אני אומרת שאת מעלה שאלה שמאוד מעסיקה את כולנו, מעסיקה את החברה, וזה מאוד נכון.
ליזה ניקולאיצ'וק: גם שם אנחנו מדברים על אנשים שפוגעים במשפחה.
ליזה ניקולאיצ'וק: אין לזה הצדקה.
ליזה ניקולאיצ'וק: נורא קל לומר שאנשים הם חולי נפש, ולכן הם יקבלו טיפול.
ליזה ניקולאיצ'וק: מדברים על סוג של אלימות, על התעללות אלימה בגלל בדרך כלל ביטחון עצמי נמוך, הערכה עצמית נמוכה, ואז מי הגיבור?
ליזה ניקולאיצ'וק: על מי הוא גיבור?
ליזה ניקולאיצ'וק: על הילד שלו בראש וראשונה.
ליה שמטוב: ליזה, אמרת שאתם עושים סדנאות בגני הילדים.
ליה שמטוב: האם יש לכם כבר דוגמאות למשהו שהבחנתם אצל הילדים?
ליזה ניקולאיצ'וק: בוודאי.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו מקבלים פניות מגננות או מהורים.
ליזה ניקולאיצ'וק: לדוגמה, פנייה אחת שהייתה: הילד שמשחק עם הבובות, לוקח מקל ומכניס לבובות לטוסיק וכן הלאה.
ליזה ניקולאיצ'וק: זאת לא התנהגות שתואמת את גיל שלוש.
ליזה ניקולאיצ'וק: ילד בגיל שלוש לא יכול לדעת משחקים כאלה.
ליזה ניקולאיצ'וק: כנראה יש משהו שצריכים לשים לב אליו.
ליזה ניקולאיצ'וק: בגיל הזה ילדים פחות ורבליים ובדרך כלל כל מה שקשור לפגיעה מינית, הילדים לא כל כך מספרים.
ליזה ניקולאיצ'וק: אין להם מספיק מלים, הם לא מבינים מה זה, יש להם איזו תחושה של בושה ובעצם מה שאנחנו יכולים לזהות זאת התנהגות של ילדים או התנהגות שלהם עם בני גילם בגן.
ליזה ניקולאיצ'וק: מה שאנחנו עושים, אנחנו מביאים בובות ועם הבובות מסבירים שזה הגוף שלי, במה אפשר לגעת, מה מותר, מה אסור.
ליזה ניקולאיצ'וק: שי, תתייחסי לזה בכמה משפטים.
שי: כדי לבנות את הפרוייקט עשינו איזושהי עבודת מיפוי מאוד גדולה בגנים בבאר שבע ובאזור.
שי: באמת זיהינו את גיל שלוש כגיל שבו יש הרבה סיפורים על משחקים, מה שנקרא משחקים אסורים, כדוגמה שליזה תיארה ועוד כל מיני דברים שהאוזניים סומרות כל פעם מחדש כששומעים אותם.
שי: לכן ההתערבות שלנו מתחילה מגיל שלוש.
שי: בעזרת בובות ובעזרת כל מיני פעילויות חווייתיות אחרות מגיעים לכל העניין של נגיעות מותרות ואסורות, של מגע נעים ולא נעים, סודות, כל העניין שסוד הוא לא הלשנה, סוד טוב וסוד רע, כל מה שהוא בתחום של אלימות ואלימות מינית ברמה שילדים יכולים להבין ולהתחבר.
שי: מאוד מאוד חשוב שהתנאי שלנו לכניסה לגנים הוא שתהיה גם עבודה מאוד מקיפה עם הצוותים של הגנים וגם עבודה עם ההורים.
שי: זאת אומרת, הכל משתלב.
ליזה ניקולאיצ'וק: כשאנחנו אומרים זה לא קרה לי, ילד אחד שהוא בא לגן עם כל הילדים כביכול נורמטיבים, ההתנהגות שלו גורמת להם להיות הקורבן.
ליזה ניקולאיצ'וק: ילד קטן בסיפור שלנו, פשוט הכריח את כל הילדים למצוץ לו את אבר המין, ממש ידע איך להסביר ואיך לגרום להם לשמור את זה בסוד.
דניאל בן-סימון: באיזה גיל?
ליזה ניקולאיצ'וק: בגיל ארבע וחצי.
ליזה ניקולאיצ'וק: ילד בגיל ארבע וחצי שיודע לעשות את זה ויודע לומר שישמרו בסוד, הוא גורם לילדים קטנים שלא מבינים מה זה לטראומה.
ליזה ניקולאיצ'וק: אלה כבר ילדים שנפגעו.
ליזה ניקולאיצ'וק: אמנם הם ממשפחות מאוד מאוד נורמטיביות ואף פעם לא יכולים לדעת.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו שולחים את הילדים שלנו לגן, את הנכדים שלנו, ואף פעם לא יודעים מה יהיה עכשיו.
ליזה ניקולאיצ'וק: עם כל הכבוד לכל הגננות, דברים כאלה אי אפשר למנוע אלא לנסות למנוע כפי שאנחנו עושים אבל זאת עבודה שצריכה להיות במקביל עם ההורים, עם הגננות ועם הילדים.
ליזה ניקולאיצ'וק: צריך להיות הרבה ידע איך להתייחס לזה.
ליזה ניקולאיצ'וק: אימא שאומרת לילד שתוק, ואז הוא שנים שותק, ובעוד עשר שנים הוא מתאר את עצמו כאילו הוא בהלם קרב ובטראומה בגלל שעבר משהו ולא התייחסו לזה, זאת קטסטרופה.
ליזה ניקולאיצ'וק: סיפור אחרון שאנחנו מלווים עכשיו.
ליזה ניקולאיצ'וק: בחורה שאנסו אותה בגיל 13 ואימא ואבא שלה, ותיקים, משכילים, אמרו לה שהיא בעצמה אשמה.
ליזה ניקולאיצ'וק: שנים גרמו לבחורה להסתבך בכל מה שאפשר כי אמרו לה שהיא אשמה.
דניאל בן-סימון: אנחנו בדרום והדרום קלט הכי הרבה עולים.
דניאל בן-סימון: אני עסקתי בזה בתחום החברתי-כלכלי.
דניאל בן-סימון: מעולם לא עסקתי בנושאים האלה.
דניאל בן-סימון: השאלה היא אם אתם, לא את באופן אישי, אלא הצוות המקצועי או המשטרה או הגופים האחראים יכולים לפענח קודים תרבותיים מסוימים של עליות מסוימות שמתנגשים עם אולי המערכת הכללית הנורמטיבית הישראלית.
דניאל בן-סימון: האם יש פה בעיה יותר גדולה אצל אוכלוסיות מסוימות שהביאו קודים מסוימים עם ההתנגשות הזאת ואולי זה דורש טיפול אחר?
דניאל בן-סימון: לי אין מושג ולכן אני שואל.
דניאל בן-סימון: אני שואל כי הדרום קלט הכי הרבה עולים והשאלה היא האם כאן יש יותר בעיות מאשר במקומות אחרים.
ליזה ניקולאיצ'וק: נתייחס לכך.
דניאל בן-סימון: השאלה אם יש כאן מישהו בצוות שיכול לתת – דווקא בגלל שמדובר בדרום – את ההסבר הסוציולוגי של התופעה הזאת.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש כמה הסדרים ואנחנו ניתן אותם.
ליזה ניקולאיצ'וק: אנחנו הזמנו שתי בנות יקרות ביותר.
ליזה ניקולאיצ'וק: אירן היא מהקהילה הקווקזית-הבוכרית.
ליזה ניקולאיצ'וק: יש כמה קהילות סגורות וזאת קהילה סגורה מאוד של בוכרים, של קווקזים, שההשתקה שם היא עוד יותר גבוהה.
ליזה ניקולאיצ'וק: שבע שנים היא חוותה אלימות מאוד מאוד קשה מבן הזוג שלה.
ליזה ניקולאיצ'וק: המשפחה מאוד משכילה, כולם עם השכלה גבוהה, בן הזוג שלה, ההורים שלה וכן הלאה וכן הלאה.
ליזה ניקולאיצ'וק: ברגע שהיא ניסתה לדבר עם ההורים שלה, זה לא היה מקובל.
ליזה ניקולאיצ'וק: הם לא יכלו לשמוע כי זאת בושה, כי זה פוגע.
ליזה ניקולאיצ'וק: אלה קודים תרבותיים שאנחנו מכירים.
ליזה ניקולאיצ'וק: מה עושים עם זה?
ליזה ניקולאיצ'וק: הרבה פעמים כאשר מדובר על משפחה קווקזית או בוכרית - לא נרוץ למשטרה.
ל': אני עליתי לארץ בשנות ה-90.
ל': התחתנתי כאן בשידוך, כמו שנהוג אצלנו.
דניאל בן-סימון: כי את דתית או בכלל?
ל': כך נהוג בקהילה.
ל': התחתנתי בגיל 21.