GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ילנה קוברסקי: בנוסף לזה, אגף קליטה בקהילה תומך במועצות האזוריות בתקציבים לפעילות העשרה עבור העולים: טיולים, סמינרים, ליווי, וכן הלאה.
ילנה קוברסקי: מטה הקהילה הבין-קיבוצי והמועצות האזוריות מנוהל על-ידי יושב-ראש הפרויקט מר ישראל קנול, והוא כולל מנהלי מחלקות קליטה של 9 מועצות אזוריות היום, ותיכף נדבר איזה מועצות אזוריות.
ילנה קוברסקי: הפורום מתכנס אחת לחודשיים בתנועה הקיבוצית על מנת לדון בנושאים שוטפים, ולקבל החלטות.
ילנה קוברסקי: אחר כך יושב-ראש הפרויקט ואני מבצעים את ההחלטות שמתקבלות, כמובן בשיתוף פעולה עם הסוכנות היהודית.
ילנה קוברסקי: מטרת המטה הזה היא לקבל החלטות כלליות שאחר כך כל מועצה אזורית מיישמת בשטחה.
ילנה קוברסקי: גוף נוסף הוא כמובן משרד החינוך, הזכרתי זאת.
ילנה קוברסקי: אני אמרתי שיש לנו עזרה ענקית, ענקית.
ילנה קוברסקי: תבינו, לא קל לפתוח אולפן במועצה שנמצאת בעוטף עזה.
ילנה קוברסקי: מועצה אזורית אשכול נמצאת בעוטף עזה.
ילנה קוברסקי: אומנם, לקחנו קיבוצים שהם לא בעוטף, אלא הם מחוץ לעוטף והם בצד של רמת נגב כמו: גבולות, אורים וצאלים.
ילנה קוברסקי: אבל, עדיין זה עוטף עזה.
ילנה קוברסקי: זה לא פשוט לגייס עולים לשם משום שישנו המרכיב הפסיכולוגי.
ילנה קוברסקי: לא פעם ולא פעמיים אנחנו פותחים קבוצות אולפן עם 13 – 14 עולים, כאשר אנחנו יודעים שזה לא הנורמה בארץ, ושזה הרבה מתחת לנורמה.
ילנה קוברסקי: אנחנו מקבלים אישורים מיוחדים של אגף לחינוך מבוגרים, ומאוד מאוד מעריכים את זה כי זה מאוד עוזר לנו.
ילנה קוברסקי: וכמובן הקיבוצים עצמם שהם אלה שמקבלים את העולים, מלווים את העולים, תומכים בעולים.
ילנה קוברסקי: מסבסדים את העלויות שלהם – ההנהלות של הקיבוצים, והלשכות המקומיות של משרד הקליטה גם הן מלוות את העולים.
ילנה קוברסקי: הנושא הבא הוא מימון הפרויקט.
ילנה קוברסקי: הזכרתי את הסוכנות היהודית - 350,000 דולר לשנה בממוצע.
ילנה קוברסקי: כל אחת מהמועצות האזוריות מימון משרה רכז קליטה, גיוס משאבים לצורך תמיכה בקיבוצים ובעולים.
ילנה קוברסקי: רוב המועצות מגייסות תרומות לשיפוצים של דירות עבור עולים בדרכים כאלה ואחרות כדי להבטיח את המשך הפרויקט.
ילנה קוברסקי: אני הזכרתי את כל סעיפי התקצוב של משרד הקליטה.
ילנה קוברסקי: הרשות לפיתוח הנגב והגליל תומכת בנו בנושא של תמיכה בשיווק, ובקשר עם האזורים הקולטים ובפיתוח הקשר אצל העולים עם המקומות אליהם הם מגיעים.
ילנה קוברסקי: המטרה שלנו היא מטרה משותפת, והיא לאכלס את הנגב והגליל, ולגרום לאותם עולים להישאר בפריפריות אליהן הם מגיעים.
ילנה קוברסקי: וכמו שאמר ראש מועצה אזורית רמת נגב בפגישה האחרונה עם העולים לפני שבוע: "חשוב לנו שתגיעו לרמת נגב.
ילנה קוברסקי: אם לא תישארו ברמת נגב, תישארו בנגב.
ילנה קוברסקי: ואם לא תישארו בנגב, תישארו בארץ".
ילנה קוברסקי: זה היה סדר העדיפויות שלו, חד וחלק.
ילנה קוברסקי: הקיבוצים המשתתפים בפרויקט – כמובן הצבת נאמן קליטה, סבסוד עלויות.
ילנה קוברסקי: אם כן, זה מימון הפרויקט נכון להיום.
ילנה קוברסקי: לגבי הפריסה – הזכרתי את הגולן, וכרגע זה קיבוץ אחד.
ילנה קוברסקי: יש כאן את כל הרשימה של הגליל העליון.
ילנה קוברסקי: גם לגבי עמק הירדן ישנה כל הרשימה, וכן לגבי עמק יזרעאל- מגידו-זבולון, חבל איילות, רמת הנגב ואשכול.
ילנה קוברסקי: אלו הן המועצות האזוריות המשתתפות בפרויקט.
ילנה קוברסקי: אנחנו בודקים אפשרות שיהיו עוד.
ילנה קוברסקי: בסך הכול מדובר בכ-40 קיבוצים.
ילנה קוברסקי: המספר הזה משתנה כי מרגע לרגע נכנסים עוד.
ילנה קוברסקי: לפני שבועיים נכנס קיבוץ שער הגולן.
ילנה קוברסקי: אני רשמתי אותו בעמק הירדן כאחרון, ברגע האחרון, כי הם נכנסו לפרויקט לפני שבועיים.
ילנה קוברסקי: אני אתן קצת מספרים.
ילנה קוברסקי: כמו שאמרנו, התחלנו להפעיל את הפרויקט מחדש במסגרת הסוכנות היהודית ב-2007, מחודש יוני בלבד.
ילנה קוברסקי: כבר ב-2007 הגיעו למועצות, 102 בתי אב שזה 226 נפשות מארצות שונות.
ילנה קוברסקי: שימו לב, רוב העולים שמגיעים לפרויקט הם מחבר המדינות.
ילנה קוברסקי: אנחנו בהחלט בהחלט משתדלים לפתוח את הפרויקט גם לעולים ממדינות אחרות - ונמצאים כאן הנציגים שלהם – כמו: מדינות דרום אמריקה, ארצות דוברות אנגלית.
ילנה קוברסקי: יש לנו גרמניה, ויש לנו עוד כמה מדינות.
ילנה קוברסקי: היתה לנו עולה מיפן, יש לנו משפחה משווייץ.
ילנה קוברסקי: אנחנו משתדלים לפתוח את האפיקים יותר.
ילנה קוברסקי: שימו לב, בשנת 2008 - 158 בתי אב, וב-2009 - 221 ראשי אב, כאשר נכנסו עוד שתי מועצות לתמונה.
ילנה קוברסקי: אנחנו מקווים שהשנה אנחנו נצליח לגדול בעוד 20%.
ילנה קוברסקי: החלוקה הגיאוגראפית – כמו שאמרתי, חבר המדינות – 78%, דוברי אנגלית – 17%, צרפת ואירופה – 2.5%, אמריקה הלטינית – 3%.
ילנה קוברסקי: פרויקטים מיוחדים במסגרת "בית ראשון במולדת" – לפני שנתיים קיימנו פרויקט לעולים רופאים מחבר המדינות עם 14 שנות ותק ויותר, במועצה אזורית גליל עליון.
ילנה קוברסקי: הם הגיעו למשך שנה על מנת ללמוד עברית ולהתקדם לקראת ההסתכלות.
ילנה קוברסקי: כיום כולם סיימו כבר את תהליך ההסתכלות, והם מחכים למבחן בעל-פה.
ילנה קוברסקי: אנחנו מקווים שכולם, ללא יוצא מהכלל ייקלטו, ושזה יהיה כמו שזה היה ב-2001 וב-2002 כאשר הגיעו שלוש קבוצות גדולות של רופאים.
ילנה קוברסקי: 90% מהם עברו מבחני רישוי בהצלחה, וקיבלו רישיון עבודה כבר מהפעם הראשונה.
ילנה קוברסקי: הפרויקט הבא הוא לומדים עברית עם אליהו שוורצמן בקיבוץ חוקוק, עמק הירדן.
ילנה קוברסקי: ישנו מתנדב שתורם רבות לנושא בעזרת זה שהוא המציא שיטה ללימוד עברית.
ילנה קוברסקי: העולים בקיבוץ חוקוק בדרך כלל יוצאים עם רמה אל"ף פלוס הודות לתמיכה שלו.
ילנה קוברסקי: אני לא יודעת אם אתם יודעים שקיבוץ מרחביה חגג השנה 100 שנה להיווסדו.
ילנה קוברסקי: השנה הגיעו לקיבוץ הזה 27 משפחות.
ילנה קוברסקי: יש פה תמונה עם הנשיא, ועם מנכ"ל משרד הקליטה שביקר שם מזמן.
ילנה קוברסקי: היעדים והאתגרים שלנו לתקופה הקרובה הם קודם כל לחזק את תדמית הפרויקט שעבר משבר לפני כמה שנים טובות, ועדיין זקוק לשיפור.
ילנה קוברסקי: כמו כן, שיפור מתמיד של איכות הקליטה.
ילנה קוברסקי: אנחנו בודקים בכל קיבוץ וקיבוץ כל מה שקורה עם כל משפחה.
ילנה קוברסקי: העולים יושבים פה, והם לא ייתנו לי לשקר.
ילנה קוברסקי: אני מגיעה לכל קיבוץ לפחות פעם בחודש, ובודקת מה מתרחש.
ילנה קוברסקי: יעד אחר הוא להגדיל את היקפי הפרויקט ופריסתו הגיאוגראפית.
ילנה קוברסקי: אנחנו בודקים כרגע עם עוד 3 מועצות אזוריות אפשרות שהן ייכנסו לפרויקט.
ילנה קוברסקי: וכן, להגדיל את היקפי התיישבות הקבע, וזוהי מטרה משותפת לנו ולמשרד הנגב והגליל ועם משרד הקליטה.
ילנה קוברסקי: כלומר, לעודד את העולים לא רק להגיע לפריפריות, אלא גם למצוא שם את הבית הקבוע שלהם.
ילנה קוברסקי: הנקודה המרכזית היא הקשיים והבעיות שלנו.
ילנה קוברסקי: ראשית, איך להבטיח את המשך הפרויקט לטווח ארוך?
ילנה קוברסקי: נכון להיום המשך הפרויקט מובטח לשנה בלבד על-ידי תרומה.
ילנה קוברסקי: אנחנו רוצים לדעת בוודאות שהפרויקט ימשיך גם מעבר לשנה הזאת, ושאנחנו נדע שהמבנה והפריסה שאנחנו בונים וכל התשתיות שאנחנו מכינים ימשיכו לשרת עולים לתקופה ארוכה.
ילנה קוברסקי: הנושא השני הוא הנושא הכי כואב והכי בעייתי.
ילנה קוברסקי: מדובר בבעיית המחסור במגורים בקיבוצים, התחרות מול השוכרים הישראלים.
ילנה קוברסקי: אנחנו זקוקים לתקציבים נוספים, או למקור של מבנים, כדי להבטיח שהקיבוצים ילכו איתנו בנושא של קליטת עולים, כי נכון להיום, "בית ראשון במולדת" מתבסס על ציונות לשמה.
ילנה קוברסקי: מבחינה כלכלית, לקיבוצים אין שום עניין לתמוך בפרויקט כי הם מפסידים על כל משפחה שהם מקבלים.
ילנה קוברסקי: משפחות העולים משלמות חצי לעומת מה שמשלמות משפחות של ישראלים שהם תושבים בקיבוץ.
ילנה קוברסקי: הקיבוצים ממשיכים לעשות את זה כי הם מאמינים שחייבים לעזור לעולים, כי רוב הקיבוצים בנויים על גרעיני קליטה, ורוב הקיבוצניקים הם בעצמם עולים לשעבר.
ילנה קוברסקי: אבל, זה לא ימשיך לנצח.
ילנה קוברסקי: הקיבוצים למדו לספור כסף, והם יודעים שהם מחויבים קודם כל לחברים שלהם, ולילדים שלהם, ושהם צריכים לתמוך בהם.
ילנה קוברסקי: ההפסדים שלהם הם לא פשוטים.
ילנה קוברסקי: הנושא השלישי שאנחנו כל הזמן דנים בו יחד עם משרד הקליטה ועם משרד החינוך הוא איך לשפר את מודעות העולים לצורך ההכרחי בלימודי עברית, ואיך לגרום לכך שאף עולה לא יפרוש מהאולפן בטרם סיום האולפן בהצלחה רבה.
ילנה קוברסקי: זה נושא שמצריך דיון.
ילנה קוברסקי: אני לא יודעת, אולי היום או בישיבה נפרדת.
ילנה קוברסקי: אבל, הוא בהחלט מצריך דיון.
ילנה קוברסקי: אני סיימתי.
ילנה קוברסקי: אם תרשי אני אעביר את רשות הדיבור לשותפים.
ליה שמטוב: תודה רבה על המצגת שנתת לנו.
ליה שמטוב: בעזרת המצגת למדנו משהו מעבר למה שידענו.
ליה שמטוב: הצטרף אלינו חבר הכנסת דניאל בן סימון.
דניאל בן-סימון: אני מתנצל על האיחור.
דניאל בן-סימון: ישנן ועדות שעובדות במקביל.
ליה שמטוב: חבר הכנסת בן סימון, האם גם אתה נקלטת במסגרת הפרויקט?
דניאל בן-סימון: בתקופה שלי זה לא היה.
דניאל בן-סימון: אני עליתי לארץ בשנת 1970, ואז לא היה פרויקט "בית ראשון במולדת".
דניאל בן-סימון: נשלחתי לפנימייה במסגרת עליית הנוער כבודד, לא כמשפחה.
דניאל בן-סימון: הפרויקט נשמע פרויקט מצוין.
דניאל בן-סימון: אני רק לא מבין למה ישנה עננה שמעיבה על המשך קיומו.
דניאל בן-סימון: האם הסיפור הוא סיפור תקציבי?
ליה שמטוב: יש עוד משהו שאני לא מבינה.
ליה שמטוב: אני לא מבינה למה יש שם רק 2% דוברי צרפתית.
דניאל בן-סימון: אחרי שהנבחרת שלהם נפלה, יכול להיות שהזרם עכשיו יגדל.
דניאל בן-סימון: טוב להם בצרפת.
ליה שמטוב: טוב להם באשדוד.
ליה שמטוב: השאלה היא איך באמת להבטיח את המשך הפרויקט לטווח ארוך?
דניאל בן-סימון: לא הבנתי למה יש איום על המשך הפרויקט.
דניאל בן-סימון: דיברו פה על שנה.
זלמן פרלמוטר: אין איום כרגע על המשך קיומו של הפרויקט.
זלמן פרלמוטר: הפרויקט קיים.
זלמן פרלמוטר: הבעיה היא איך צומחים, ואיך מגדילים את הפרויקט, ואיך מרחיבים אותו, ואיך מעמיקים את האחיזה שלו בקיבוצים.
זלמן פרלמוטר: הבעיה המרכזית היא הבעיה השנייה שרשומה פה במצגת שהיא בגדול בעיית הדיור בקיבוצים.
זלמן פרלמוטר: ראשית, זה התחרות עם הישראלים שהוזכרה על-ידי ילנה.
זלמן פרלמוטר: שנית, זה המחסור בדיור.
זלמן פרלמוטר: יכול לספר לכם פה חברנו מקיבוץ עין השופט שהוא קיבוץ ציוני ממדרגה ראשונה ששותף להרבה מאוד פרויקטים שלנו, גם אולפן-קיבוץ, גם גרעין צבר, גם "בית ראשון במולדת".
זלמן פרלמוטר: לא חסרה שם ציונות, אבל חסר שם דיור אמיתי כדי לאפשר את המשך הפעולה הזאת.
זלמן פרלמוטר: שם אני רואה את העניין המרכזי.
זלמן פרלמוטר: לפני כן דיברנו קצת עם דנה על כך שהיתה החלטת ממשלה להקצות מבנים יבילים שמתפנים מהיישובים שקלטו את מפוני עזה.
זלמן פרלמוטר: מנכ"ל משרד ראש הממשלה לקח על עצמו לקדם את הנושא.
זלמן פרלמוטר: חנוך צמיר היה מעורב.
זלמן פרלמוטר: היתה החלטה לעשות את זה, וזה לא קורה.
זלמן פרלמוטר: לדעתי, זה יכול להקפיץ.
זלמן פרלמוטר: אני מאמין שהכסף הקטן שחסר כדי לתחזק את הקיבוצים ולהחזיק את הפרויקט יימצא.
זלמן פרלמוטר: לא שם הבעיה.
דניאל בן-סימון: מדברים על "בית ראשון במולדת", אבל מהו הבית השני?
דניאל בן-סימון: כלומר, לאן הם הולכים משם?
דניאל בן-סימון: האם זו מולדת קבועה?
ליה שמטוב: כמו שאמרה ילנה: או שהם נשארים ברמת הנגב.
ליה שמטוב: אם לא - אז בנגב.
ליה שמטוב: ואם לא - אז במדינת ישראל, פה אצלנו.
ילנה קוברסקי: אני אסביר.
ילנה קוברסקי: קודם כל, מסגרת הפרויקט היא בין 6 ל-12 חודשים.
ילנה קוברסקי: המשפחה מגיעה לקיבוץ והיא מתחייבת מראש רק ל-6 חודשים.
ילנה קוברסקי: גם הקיבוץ מתחייב רק ל-6 חודשים לתקופה של האולפן, ולנחיתה רכה.
ילנה קוברסקי: לפני תום 6 חודשים המשפחה מחליטה, והקיבוץ מחליט שכדאי למשפחה עוד חצי שנה גם במסגרת הפרויקט, וזה החלק השני - כשהם מחפשים תעסוקה, או כשאחד הולך לעבוד, ובדרך כלל מוצא עבודה או בקיבוץ עצמו, או בקיבוץ סמוך, או בעיר הקרובה, והשני הולך לאולפן מתקדם- בי"ת, או הולך לקורס הכשרה כלשהו שנמצא באזור.
ילנה קוברסקי: בדרך כלל, לא שניים הולכים ללמוד בו זמנית, כי אין להם ממה להתקיים.
ילנה קוברסקי: בתום השנה, גם המשפחה וגם הקיבוץ מחליטים אם יש צורך ורצון של שני הצדדים להמשיך.
ילנה קוברסקי: אם הם נשארים בקיבוץ אז יש שתי אופציות.
ילנה קוברסקי: האופציה האחת היא כתושבים במידה והקיבוץ רוצה שיהיו בו תושבים.
ילנה קוברסקי: לא כל הקיבוצים רוצים.
ילנה קוברסקי: האופציה השנייה היא קליטה לחברות.
ילנה קוברסקי: יש לנו פה עולה שנמצא כרגע אחרי "בית ראשון במולדת" במסלול קליטה לחברות בקיבוץ.
ילנה קוברסקי: מי שמחליט שמתאים לו לעבור לעיר, אם זה בגלל המקצוע, אם זה בגלל קרבה למשפחה, אם זה בגלל פרספקטיבות יותר טובות, או לימודים מקצועיים במרכז הארץ, עובר מייד בתום שנה למרכז הארץ.
ליה שמטוב: אולי נשמע עכשיו את העולים.
ילנה קוברסקי: תודה.
ילנה קוברסקי: אני רוצה להציג בפניכם את קרינה צפלנסקי שעלתה בשנת 2002 בתקופת המשבר מארגנטינה במסגרת "בית ראשון במולדת", חודש לפני שאני הגעתי לשם כשליחת עלייה.
ילנה קוברסקי: קרינה, בבקשה.
קרינה צפלנסקי: תודה רבה שהזמנתם אותנו לבוא לספר לכם קצת עלינו.
קרינה צפלנסקי: אני מאוד מתרגשת, זה לא קל לי.
קרינה צפלנסקי: אני ובעלי עלינו לארץ עם המשפחה שלנו: אבי בת ה-3, ואוריאל שהיה בן 6, לקיבוץ עין זיוון.
קרינה צפלנסקי: המשבר הכלכלי בארגנטינה לא היה הסיבה היחידה שנתנה לנו את הדחיפה לעלות לארץ.
קרינה צפלנסקי: בעלי הוא ישראלי.
קרינה צפלנסקי: עלינו דרך "בית ראשון במולדת" לקיבוץ עין זיוון שנמצא בצפון רמת הגולן.
קרינה צפלנסקי: מדובר במקום ירוק, מקסים ויפה.
קרינה צפלנסקי: אבל, הוא נמצא בפריפריה.
ליה שמטוב: יש שם דובדבנים.
קרינה צפלנסקי: דובדבנים ועכשיו גם שוקולד.
קרינה צפלנסקי: בחצי השנה הראשונה למדתי עברית באולפן בעין זיוון עם עוד משפחות מארגנטינה ומרוסיה.
קרינה צפלנסקי: לאחר חצי שנה התחלתי להתעניין בתיירות, בניקיון, ובכל מיני סוגים של עבודות שמצאתי באזור.
קרינה צפלנסקי: הייתי חייבת לדבר בעברית משום שמדובר במקום שכמעט ולא דיברו בו ספרדית.
קרינה צפלנסקי: הילדים הסתדרו מצוין בבתי-הספר, וגם בגן הילדים.
קרינה צפלנסקי: אחרי שנתיים החלטנו להקים את הבית שלנו בעין זיוון כי אהבנו מאוד את המקום.
קרינה צפלנסקי: החלטנו שאנחנו נשארים בגולן, ושנשארים בעין זיוון.
קרינה צפלנסקי: בנינו את הבית, ואחר כך שאלנו את עצמנו מה איתנו?
קרינה צפלנסקי: מה אנחנו עושים עכשיו?
קרינה צפלנסקי: במה אנחנו מתעסקים?
קרינה צפלנסקי: לי יש תואר שני מהאוניברסיטה, וגם לבעלי.
קרינה צפלנסקי: רצינו אתגר כלשהו, רצינו דברים שונים.
קרינה צפלנסקי: החלטנו להקים מפעל קטן של בוטיק לשוקולד.
קרינה צפלנסקי: אנחנו מייצרים שוקולד בעין זיוון.
קרינה צפלנסקי: אני דור שלישי של יצרני שוקולד בארגנטינה.
קרינה צפלנסקי: סבא שלי התחיל בגרמניה, ובזמן מלחמת העולם הראשונה הוא ברח.
קרינה צפלנסקי: מדובר בסיפור ארוך.
קרינה צפלנסקי: אנחנו מעסיקים עכשיו במפעל שלנו 15 עובדים.
קרינה צפלנסקי: אחת מהן היא אלה, ויש עוד עולה חדשה מהמחזור האחרון שהגיע לעין זיוון.
קרינה צפלנסקי: זה לא קל, אבל עושים את זה.
קרינה צפלנסקי: כולם מוזמנים לבוא לבקר, ולאכול שוקולד.
ישראל קנול: הייתי שם לפני שבוע, שווה לבוא.
ליה שמטוב: את אמרת "בנינו בית", למה את מתכוונת?
קרינה צפלנסקי: זה היה אחד מהבתים ש"עמידר" בנתה לצורך העלייה.
קרינה צפלנסקי: אולי דיוויד יכול להרחיב בנושא הזה.
דיוויד ספלמן: כשבנו את הבנייה הגדולה בשנים 1989-1992 בזמנו של אריק שרון, בנו גם בקיבוצים.
דיוויד ספלמן: אחר כך אנחנו הפכנו את זה להרחבה.
דיוויד ספלמן: אני אחראי על ההרחבות באזור.
דיוויד ספלמן: יש לנו שם 37 יחידות שמכרנו -בין היתר, גם לעולים חדשים - במחירים מוזלים.
דיוויד ספלמן: האמת היא שאחרי שבועיים שקרינה היתה באולפן, היא אמרה לי באנגלית: אני אבנה כאן את הבית שלי, ואני אקים כאן את המפעל שלי.
דיוויד ספלמן: לא ידענו איך להתייחס לזה.
דיוויד ספלמן: אבל, היום היא אפילו מעסיקה את הבת שלי שעובדת אצלה.
ליה שמטוב: קליטה מוצלחת, יפה.
ילנה קוברסקי: לא רק קליטה מוצלחת, אלא שהיום היא תורמת לדורות חדשים של עולים.
ילנה קוברסקי: אני רוצה להציג את אלה בלאבן.
ילנה קוברסקי: קשה לאלה, היא הגיעה לארץ בחודש פברואר, והיא לומדת באולפן.
ילנה קוברסקי: היא תדבר לאט לאט.
אלה בלאבן: שלום לכולם.
אלה בלאבן: שמי אלה בלאבן, ואני מתנצלת מראש על הטעויות בעברית, כי אני לומדת רק ארבעה חודשים.
אלה בלאבן: אני בת 28, ובחודש בפברואר השנה עליתי לארץ מירווינצה שבאוקראינה עם בעלי וביתי בת השנה שקוראים לה ליזה.
אלה בלאבן: הגענו לקיבוץ עין זיוון בלילה, והרכזת שקוראים לה רחל חיכתה לנו בדירה שהכינו בשבילנו מראש.
אלה בלאבן: הבת שלנו התרגלה די מהר.
אלה בלאבן: עשרה ימים לאחר מכן התחלנו ללמוד באולפן.
אלה בלאבן: עכשיו בעלי לומד באולפן, ואני לומדת ועובדת במפעל לייצור שוקולד אצל קרינה.
אלה בלאבן: אנחנו מסתגלים לחיים בארץ-ישראל בעזרת הדרכה.
אלה בלאבן: במסגרת תכנית "בית ראשון במולדת" אנחנו מקבלים עזרה ותמיכה בכל מה שנחוץ לנו.
אלה בלאבן: תודה.
ליה שמטוב: את באמת עולה חדשה, ואולי אפשר להגיד ותיקה.
ליה שמטוב: את קיבלת סל קליטה, ובתוך סל הקליטה הזה הכול כלול.
ליה שמטוב: למשל, שכירות.
ליה שמטוב: האם זה מספיק לשכירות?
ליה שמטוב: איך אתם מסתדרים?
אלה בלאבן: באמת מספיק.
ילנה קוברסקי: ברשותכם, עלות דירה של שניים וחצי חדרים בקיבוץ עין זיוון לעולים היא 750 שקל.
ילנה קוברסקי: המועצה והקיבוץ ביחד מסבסדים ברמה שאין כמוה בכל הארץ.
ילנה קוברסקי: עלות גן ילדים של הבת של אלה שהיא בת שנה משעה שבע עד ארבע, כולל הכול, שישה ימים בשבוע – כי יום שישי הגן פועל חצי יום, ובכל החגים הארוכים הגן גם פועל – היא 500 שקל לחודש.
ילנה קוברסקי: מדובר גם בהסעות לגן כי הגן לא נמצא בעין זיוון אלא הוא נמצא בקיבוץ אורטל שהוא הקיבוץ השכן.
ילנה קוברסקי: את כל זה לקחה המועצה על עצמה.
ילנה קוברסקי: בעלויות כאלה סל הקליטה מספיק, מה עוד שהמשפחה הזאת - כמו עוד 9 משפחות שהגיעו במחזור של פברואר לעין זיוון - הגיעה במסגרת תכנית מיוחדת לעידוד עלייה של משרד הקליטה והסוכנות והם קיבלו מענק תוספת, סיוע קומה בי"ת.
ילנה קוברסקי: אנחנו רוצים לשמוע כמה מילים מג'ורג'.
ג'ורג' וינברג: שלום.
ג'ורג' וינברג: גם אני פה פחות משנה.
ג'ורג' וינברג: לא חסר לי ביטחון עצמי לנסות לדבר בעברית.
ג'ורג' וינברג: אבל, חסרות לי לפעמים המילים, ואני מבקש סליחה.
ג'ורג' וינברג: אני ממש מרגיש פה בבית.
ג'ורג' וינברג: עלינו מאוסטרליה לפני עשרה חודשים, ובאמת בהתחלה זו לא היתה התכנית שלנו להתחיל ב"בית ראשון במולדת".
ג'ורג' וינברג: מצאתי את זה באתר, כאשר חיפשתי איך לעלות לארץ.
ג'ורג' וינברג: שלחתי אי-מייל לילנה, ומהאי-מייל הראשון זה היה בלי ספק המסלול שלנו.
ג'ורג' וינברג: אני פה עם אשתי ועם שני ילדים קטנים: הילדה היא בת ארבע, והילד בן שנתיים.
ג'ורג' וינברג: אשתי אף פעם לא היתה בארץ, וכל מה שהיא ידעה בקשר לישראל היה מהחדשות ומהטלוויזיה.
ג'ורג' וינברג: אבל, גם ממני מכיוון שאני הייתי פה כמה פעמים, וגם חברים שלנו.
ג'ורג' וינברג: הדבר שהיה חשוב בשבילי כדי שתהיה לנו הזדמנות להישאר פה בישראל ולהצליח, הוא שהעלייה של אשתי תהיה בצורה הכי קלה שאפשר.
ג'ורג' וינברג: בקיבוץ שלנו, הגן נמצא חצי דקה מהבית.
ג'ורג' וינברג: הבית הוא קטן, אבל יש הכול בבית, ולא חסר לנו דבר.
ג'ורג' וינברג: היה לנו מקרר, שולחן וכל הדברים מהחבר'ה בקיבוץ.
ג'ורג' וינברג: כשרצינו דבר כלשהו שלא היה לנו, אז מייד לאחר דקה שמענו דפיקה בדלת ובדלת עמד מישהו עם החפץ שאותו חיפשנו.
ג'ורג' וינברג: אנחנו נמצאים פה כמעט שנה, וברוך השם מצאתי עבודה בארץ.
ג'ורג' וינברג: אני גם עובד קצת בחוץ-לארץ.
ג'ורג' וינברג: אבל, זו לא בעיה כי אני יכול להרגיש שאני עושה עלייה פעם בחודש כשאני חוזר לארץ.
ג'ורג' וינברג: אני ממש מרגיש את זה בלב כל פעם שאני חוזר לארץ.
ג'ורג' וינברג: אשתי באה לארץ בלי עברית, ועכשיו היא התחילה לדבר עברית, להבין עברית, והיא מוצאת את הביטחון העצמי שלה.
ג'ורג' וינברג: החיים שלנו ממש מתחילים עכשיו.
ג'ורג' וינברג: אנחנו מאוד מרוצים ומאושרים.
ג'ורג' וינברג: אנשים שואלים אותנו למה עלינו מאוסטרליה שהיא מדינה יפה, ושהרבה אנשים בעולם רוצים לגור באוסטרליה.
ג'ורג' וינברג: אני אומר להם שבאוסטרליה לא היה חסר לנו שום דבר.
ג'ורג' וינברג: היה לנו בית גדול, ומכונית, והכול.
ג'ורג' וינברג: אבל, היה חסר לנו משהו בלב.
ג'ורג' וינברג: ועכשיו, בארץ, אנחנו גרים בדירה קטנה, ויש לנו טלוויזיה קטנה.
ג'ורג' וינברג: אבל, לא חסר לנו שום דבר בלב, כי מצאנו את הכול.
ג'ורג' וינברג: אני יכול לדבר גם בשם אשתי וגם בשם הילדים שלי ולומר שמצאנו חיים חדשים, ואנחנו מאוד מרוצים ומאוד מאושרים.
ג'ורג' וינברג: ילנה, וכל האנשים שעובדים בתכנית "בית ראשון במולדת", אני מקווה שתהיה לכם הזדמנות להמשיך את התכנית הזאת, כי בלי זה אני לא יכול לדעת מה יהיה איתנו.
ג'ורג' וינברג: תודה לילנה, ותודה לכל אלה ששותפים לתכנית.
ג'ורג' וינברג: תודה גם לכם שהזמנתם אותי.
ילנה קוברסקי: תודה רבה.
ילנה קוברסקי: אני רוצה להזמין את אפרים טנחיל מבלרוסיה לומר עוד כמה מילים.
ליה שמטוב: קיבוץ גלויות.
ילנה קוברסקי: כן, זה הרעיון.
אפרים טנחיל: אני, אשתי ושתי הילדות שלנו עלינו לפני שנתיים ממינסק שבבלרוסיה.
אפרים טנחיל: חיפשנו את המקום שלנו בחיים, ולכן אנחנו פה.
אפרים טנחיל: כשהיינו שם לא ידענו כלום על תכנית "בית ראשון במולדת".
אפרים טנחיל: ברגע האחרון כאשר הגעתי לסוכנות להזמין את כרטיסי הטיסה כדי לעלות לארץ, פגשתי את אחת העובדות בסוכנות היהודית.
אפרים טנחיל: כשעמדתי לצאת מהחדר היא אמרה לי: אתם יודעים מה אתם צריכים, ואני לא רוצה לספר לכם על התכנית הזאת.
אפרים טנחיל: שאלתי מהי התכנית, והיא אמרה שמדובר ב"בית ראשון במולדת".
אפרים טנחיל: אני ביקשתי שהיא תספר משהו על זה.
אפרים טנחיל: היא התחילה לספר על התכנית הזאת, והיא נתנה לי את מספר הטלפון של ילנה קוברסקי.
אפרים טנחיל: התקשרתי אליה, והיא התחילה לדבר על התכנית הזאת ועד כמה יהיה לנו קל לעלות לארץ, במיוחד עם הילדים.
אפרים טנחיל: לנו היה חשוב מאוד החינוך של הילדים.
אפרים טנחיל: באותו הזמן הבת קטנה שלנו היתה בת שנה וחצי, והגדולה היתה בת שלוש וחצי.
אפרים טנחיל: אנחנו הגענו וראינו את גני הילדים, וראינו את הדירה שבה אנחנו גרים עד עכשיו.
אפרים טנחיל: אנחנו נמצאים עכשיו בשלב הקליטה בקיבוץ כי אנחנו רוצים להישאר בקיבוץ.
אפרים טנחיל: הדירה היא מצוינת, וגם גני הילדים הם מצוינים.
אפרים טנחיל: הילדות שלנו לא רוצות לחזור הביתה לאחר סיום הגן, הן רוצות להישאר שם כי יש כל הזמן פעילויות חדשות.
אפרים טנחיל: אני עורך דין במקצועי.
אפרים טנחיל: הייתי שם עורך דין, עכשיו אני בתהליך לקבלת הרישיון לעבודה במקצוע.
אפרים טנחיל: כבר מההתחלה המטרה שלנו היתה ללמוד את השפה, כי אני ואשתי מבינים שהשפה היא הדבר הכי חשוב בשבילנו פה בארץ.
אפרים טנחיל: היינו באולפן במשך חצי שנה בקיבוץ רביבים שהוא סמוך לקיבוץ שלנו, ואחר כך המשכנו ללמוד את השפה במקומות אחרים.
אפרים טנחיל: אנחנו חושבים שהדבר החשוב בתכנית "בית ראשון במולדת" הוא השפה.
אפרים טנחיל: בחצי השנה הראשונה שלנו בארץ לא דאגנו לדברים אחרים, אלא רק לשפה.
אפרים טנחיל: למדנו את השפה, הבנות שלנו היו בגנים, ולא דאגנו לכלום.
אפרים טנחיל: לא דאגנו לדירה, לא דאגנו לחינוך לילדים.
ילנה קוברסקי: ואפילו לא לאוכל.
ילנה קוברסקי: היה חדר אוכל, וכביסה.
אפרים טנחיל: כן, אכלנו בחדר האוכל בקיבוץ, וזה היה ממש טוב.
אפרים טנחיל: אנחנו מאוד מודים לסוכנות ולתכנית "בית ראשון במולדת", ולילנה קוברסקי שמלווה אותנו מההתחלה ועד עכשיו.
אפרים טנחיל: זה טוב מאוד, טוב מאוד.
ליה שמטוב: שר החוץ אביגדור ליברמן אומר גן עדן.
ילנה קוברסקי: הוא צודק בהחלט.
ילנה קוברסקי: אני מסכימה איתו.
ילנה קוברסקי: איתן רם הוא אחד האנשים הוותיקים בפרויקט.
ילנה קוברסקי: אני אשמח אם הוא יאמר כמה מילים לוועדה, גם על עצמו.
ילנה קוברסקי: בבקשה.
איתן רם: כאשר התחילה העלייה בשנת 1990 מחבר העמים אני הייתי מחנך מוערך בתנועה הקיבוצים.
איתן רם: אבל, אני הרגשתי שהולך להיות מעשה ציוני גדול מאוד בישראל.
איתן רם: אני ציוני, ואני דקלמתי לבני הקיבוץ: "שירת הנוער, שירת עתידנו, שירת בניין, חיים ועליה.
איתן רם: מן הגולה יבואו אחינו, ארץ מולדת קמה לתחייה".
איתן רם: הם לא הלכו איתי, ואז עזבתי את החינוך של בני הקיבוץ, ומשנת 1990 התחלתי לעבוד עם העולים.
איתן רם: הקמתי את חברת הנוער הדוברת הרוסית הראשונה בתנועה הקיבוצית, אחר כך נעל"ה.
איתן רם: כאשר הרגשתי את עצמי יותר בטוח למדתי את השפה הרוסית, ונסעתי להיות שליח.
איתן רם: הייתי שליח יותר משנה לאורך הוולגה, ו"נדלקתי" יותר על העניין.
איתן רם: גם כך בערתי בעניין הציוני הזה של עלייה.
איתן רם: לאחר מכן, חזרתי לנהל את האולפן בעין-השופט.
איתן רם: עשר שנים ניהלתי את אולפן העולים שהשתנה מאולפן של תיירים לאולפן של עולים, מאולפן של דוברי אנגלית לאולפן של דוברי רוסית.
איתן רם: הייתי שם עשר שנים, ובמהלכן שפשפתי טוב את השפה הרוסית.
איתן רם: חמש שנים עבדתי בהתנדבות, וכבר הייתי בן 70.
איתן רם: נפגשתי עם ילנה פגישה יוצרת, ולקחתי את התכנית הזאת של "בית ראשון במולדת".
איתן רם: היתה בעיה - כמו ב-1990 - לשכנע את הקיבוץ להיכנס לתכנית, כי היתה כבר פעם תכנית "בית ראשון במולדת", והמבנים נהרסו, והתיישנו, ולך תקים הכול מחדש.
איתן רם: אבל, עין-השופט הוא קיבוץ קולט.
איתן רם: יש לנו את כל התכניות.
איתן רם: כשהיתה תכנית נעל"ה היו לנו אז 4 תכניות, ועכשיו יש לנו 3 תכניות.
איתן רם: עשרות חברי קיבוץ הם עולים חדשים שקלטנו אותם, ואנחנו עדיין קולטים.
איתן רם: חמש שנים הייתי מרכז ועדת קליטה, ויותר שנים חבר מזכירות הקיבוץ, כך שנושא הקליטה בוער בי.
איתן רם: אני גם הדלקתי אחרים.
איתן רם: יש כבר שתי משפחות מדרום אמריקה ומדרום אפריקה שהן במעמד קליטה מתקדם, ועוד משפחה רוסית שעכשיו התחלתנו בתהליך של קורות החיים והכול, שגם כן מתחילה תהליך של קליטה בקיבוץ.
איתן רם: התנאים שלנו הם תנאים מצוינים.
איתן רם: הקיבוץ העמיד לרשותי 8 דירות, ובכל דירה יכול לגור זוג.
איתן רם: לבקשתה של ילנה הורדנו את המחירים.
איתן רם: אנחנו על המינימום, העיקר שיבואו.
ליה שמטוב: מה הם המחירים אצלכם?
איתן רם: המחיר שלנו הוא 750 שקל לדירה, ועוד 50 שקל חשמל.
איתן רם: כלומר, 800 שקלים.
איתן רם: הם לומדים באולפן בעברית.
איתן רם: המורות הן מורות מצוינות, התכנית היא נהדרת.
איתן רם: אני מוכרח לומר כמה מילים על תכנית התרבות כי אני גם מרכז את התרבות של כל העמק.
איתן רם: היום זה בעיקר מרחביה, אבל יש עוד קיבוצים.
איתן רם: מדובר בטיולים, הרצאות.
איתן רם: הם משתתפים בחגים לאומיים.
איתן רם: בקרב העולים מחבר העמים יש תמיד מנגנים, יש רוקדים.
איתן רם: יש לנו אקרובטית.
איתן רם: זה דבר מדהים.
איתן רם: דרך הטיפול היא מאוד מאוד ישירה.
איתן רם: אני אספר אנקדוטה אחת.
איתן רם: ישנו זוג שגר במדרך עוז שלקחתי תחת חסותי כי אני דובר רוסית.
איתן רם: פעמיים בשבוע הייתי נוסע למדרך עוז, נפגש, מדבר, ומביא דברים שגייסתי בקיבוץ.
איתן רם: פעם זה טלוויזיה, פעם זה טוסטר - כל פעם משהו.
איתן רם: פעם אחת אני מקבל באמצע הלילה טלפון ובו מודיעים לי שהאישה כורעת ללדת.
איתן רם: אמרתי לה: קחי מונית.
איתן רם: היא אומרת: איך מתקשרים למונית?
איתן רם: אני לוקח את האוטו ומביא אותה לבית-החולים בעפולה.
איתן רם: כאשר אני רואה שהיא נקלטת שם, אני נוסע הביתה.
איתן רם: אחרי שלושה ימים אני מקבל שוב טלפון: אנחנו צריכים לחזור הביתה.
איתן רם: אני אומר להם: קחו מונית.
איתן רם: הם אומרים לי: עזוב, איפה מונית?
איתן רם: אני לוקח את האוטו ונוסע אליהם עם הבונבוניירה, עם היין, ועם כל הציוד שתינוק צריך.
איתן רם: אני מביא להם את זה, אני לוקח אותם למדרך עוז, ואני מרגיש שאני ציוני.
ליה שמטוב: אתה אמרת שלמדת רוסית.
ליה שמטוב: אבל, שואלים: כמה זמן אתה בארץ שאתה עדיין לא יודע את השפה הרוסית?
ליה שמטוב: מי עוד רוצה לקבל את רשות הדיבור?
ידידה וולף: שמי ידידיה וולף, ואני נציג האגף לקליטת תלמידים עולים במשרד החינוך.
ידידה וולף: אני רוצה להפנות שאלה לילנה.
ידידה וולף: אני יושב פה, ואני מאוד מאוד מתרשם מהתכנית ששמעתי עליה.
ידידה וולף: יש לי שאלה אחת שהיא אולי שאלה כואבת.
ידידה וולף: ההתמודדות הגדולה שלנו היום באגף לקליטת תלמידים עולים, היא קליטת העולים מאתיופיה.
ידידה וולף: אני שואל, למה הפרויקט הזה לא כולל גם קליטה של משפחות מאתיופיה?
ילנה קוברסקי: זו לא שאלה שצריך להפנות אליי.