GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
זאב פקטור: אני רואה שבין האנשים אשר צריכים לבצע את ההחלטות הללו אני מוצא יותר ויותר הבנה ורצון טוב לתקן את כל המעוות אשר נעשה כלפי ניצולי השואה מיום בואנו הביתה.
זאב פקטור: לא משנות השבעים אלא משנות הארבעים.
זאב פקטור: אני רק קצת מתפלא שאם אני במאבקי למען ניצולי השואה מברית המועצות, כשאני נזקק לעזרת הנציגים של אותה היהדות, נציגים שיש בהם אנשים בעלי שם בינלאומי, אני צריך לחכות חודשים עד שהם עונים לטלפון ואני לא מצליח לקבוע איתם פגישה, וזה חמור מאוד.
זאב פקטור: אני יודע יותר טוב מה כואב לאותם אנשים שהם מייצגים אותם מאשר שהם יודעים, שאין להם זמן והם עסוקים.
זאב פקטור: אם אני צריך להיפגש עם נציג הנציגים, ואני לא רוצה לנקוב בשמו, אני לא מקבל תשובה למרות שאומרים לי שהוא יתקשר למחרת לקבוע פגישה.
זאב פקטור: הבעיה אשר הועלתה פה היא אחת הבעיות החמורות, כי האמת היא שיחד עם ההבנה אשר זכיתי לה מועידת התביעות, ומתן עזרה וכתף לניצולי השואה במשך עשרות השנים שאני עובד איתם, לא זכיתי כמעט להבנה מאף מוסד ממשלתי אחד של מדינת ישראל.
זאב פקטור: כיום, עופרה רוס משתדלת בעבודתה היום-יומית לתקן, לשפר ולענות על כל הציפיות העמוקות אשר סבלנו מהן ואשר מבקר המדינה הצביע עליהן.
זאב פקטור: אני גם היום לא מאמין שהדברים הללו קרו בגלל פקידים, זה קרה על סמך הוראות מפורשות שהגיעו מגבוה.
זאב פקטור: היו לי גם מגעים עם הפקידות הגבוהה במשרד האוצר ואני חשתי במקרים רבים שאני מדבר אל הקיר.
זאב פקטור: היה צורך לעשות מאבק, כמו שאנחנו ניצולי השואה עשינו בשנת 2007, על מנת להעלות את הבעיה של אותם ניצולי השואה בפני העיניים של תושבי מדינת ישראל.
זאב פקטור: כשהתחילו לעסוק בזה, שאלו אותי מה זה "ניצול שואה", ואיפה הם.
זאב פקטור: אני עניתי שיש לי רשימה ושאני עומד לרשות מקבלי ההחלטות כבר חמישים שנים.
ליה שמטוב: אדון פקטור אני נאלצת לבקש ממך לקצר בדברייך.
זאב פקטור: אם תפסיקי אותי תקבלי ניצחון ואני באמת אפסיק להגיע לכאן.
ליה שמטוב: זאת כמובן לא הכוונה, לכבוד הוא לנו שאתה מגיע לפה לדיונים, פשוט אני מבקשת לתת לנציג משרד הבריאות רשות דיבור מפני שהוא חייב להיות נוכח במקום אחר.
זאב פקטור: הייתי רוצה שגם הוא ישמע את הדברים שלי.
זאב פקטור: אני רק רוצה להפנות את תשומת לבכם, שבעיות ניצולי השואה היום מחולקות לשלושה או ארבעה משרדים שונים, ואני לא רואה טיפה של תיאום בעבודתם.
זאב פקטור: מדובר על משרד הגמלאים, משרד הרווחה, משרד האוצר וכל המשרדים הללו פועלים ובאים למסור פה דוח אבל מעולם לא ביקשו להיפגש איתנו על מנת לשמוע מאיתנו מה כואב לנו.
זאב פקטור: אין במדינה הזו אדם אשר יודע יותר טוב ממני מה כואב לנו.
זאב פקטור: הגענו לידי כך שהיום, אחרי כל השינויים וההטבות, שבע עשרה אלף ניצולי שואה אשר מקבלים את פנסיית הבריאות ההרוסה מגרמניה הוצאו מחוץ להסדר לקבלת תרופות.
זאב פקטור: למה?
זאב פקטור: אני לא יכול להבין.
זאב פקטור: אותם האנשים מקבלים גם טלוויזיה ללא תשלום, הנחות במסים, אבל כשזה מגיע לתרופות – אין.
זאב פקטור: אלו הוצאות של מאות שקלים בשנה וזה, גבירותיי ורבותיי, רק על קצה המזלג.
זאב פקטור: הייתי רוצה עוד להגיב על הפליטים.
ליה שמטוב: אדון פקטור, אני מעבירה את רשות הדיבור לנציג משרד הבריאות ולאחר מכן זכות הדיבור תחזור אלייך.
ליה שמטוב: מה יש לנציג משרד הבריאות לומר על ההנחות ברכישת תרופות?
ניר קידר: קודם כל אני רוצה להזכיר שמשרד הרווחה הוא שתיכלל את הנושא, יש וועדה בין משרדית בראשות המנהל הכללי של משרד הרווחה.
ניר קידר: שכחו להזכיר זאת ברשימת התודות.
ניר קידר: בשלוש קופות החולים "כללית", "מאוחדת" ו-"מכבי" כבר קיימות רשימות של ניצולי שואה שכבר היום מקבלים את ההנחות.
ניר קידר: קופת החולים "לאומית" ההסכם נחתם בימים האחרונים ואנו מקווים שתוך שבוע ניצולי השואה כבר יוכלו לקבל את ההנחות מהרגע שזה ייכנס לפועל.
ניר קידר: הם יקבלו את ההנחות בבית המרקחת בצורה אוטומטית, מבלי שיצטרכו לשלם סכום מלא ולקבל את ההנחה רטרואקטיבית.
עופרה רוס: בקופת החולים "לאומית" מדובר על אלף וחמש מאות איש בלבד.
זאב פקטור: מה עם השבע עשרה אלף מקבלי הפנסיה מגרמניה?
מרינה סולודקין: יושב ראש ועדת הכספים, חבר הכנסת משה גפני, רצה להכניס את אותם שבע עשרה אלף איש חזרה להסדר, אבל הוא אמר בישיבת ועדת הכספים שהייתי נוכחת בה שזה בלתי אפשרי.
גדי חרמון: אני גדי חרמון, הנציג של ארגון "כן לזקן".
גדי חרמון: אני רוצה להביע שתי תמיהות שאינן תלויות בגברת היושבת ראש.
גדי חרמון: היכן שאר חברי הכנסת שהם חברי הוועדה?
גדי חרמון: שאלה שנייה היא האם מישהו שאל את עצמו מדוע טיפלו רק בחלק מהפניות?
עופרה רוס: מתוך חמשת אלפים פניות, אושרו אלפיים ותשעים ואלף ומשהו נמצאו כלא זכאים, כלומר הפניות נדחו.
גדי חרמון: תודה רבה.
גדי חרמון: ומה לגבי חברי הכנסת?
מרינה סולודקין: אני מצטערת לומר אבל בעניין זה אין לי מה לעשות, אתם חייבים ליצור איתם קשר ולפנות אליהם בעניין.
זאב פקטור: אפשר בבקשה לסכם את מה שרציתי להגיד?
זאב פקטור: ובכן, אני צריך לפזר פה כמה מיתוסים היסטוריים.
זאב פקטור: אני לא יודע למה, אבל המדינה שלנו – מדינת ישראל – התחילה עם תום מלחמת העולם השנייה להנמיך את קולה בקשר לפשעי גרמניה.
זאב פקטור: למה היא עשתה זאת, אני משאיר לכולכם להוציא את המסקנה בעצמכם, אבל זאת היא עובדה.
זאב פקטור: אני לא יכול להבין את העובדה שאיך זה קרה שישנם מסמכים שנכתבו על ידי יימח שמו אדולף היטלר, אשר אמר עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שהוא הולך להשמיד את כל אנשי הגזע היהודי באירופה, איך אנחנו היהודים לא ניצלנו את ההצהרה הזאת על מנת להוכיח שראש ממשלת גרמניה, ולא הייתה לו שום אופוזיציה, הכריז על כוונותיו בגלוי ומול כל העולם.
זאב פקטור: על כן, אני רוצה להוכיח כמה מגוחך זה היה להכריז על אנשי ברית המועצות כפליטים.
זאב פקטור: אנשי ברית המועצות אשר באו אלינו בשנות השבעים, מאה ושבעים אלף איש, היו בין יתר העולים אנשים אשר היו אחרי גיל הפנסיה ולא קיבלו פה אף יום עבודה אחד יותר.
זאב פקטור: להגיד עליהם פליטים, בגלל שהם ברחו אל ה-"סטאנים" השונים, אלא הנאצים הרסו את חייהם כאילו אם היו נשארים שם היו מתים היום, בדיוק כמו יהודי פולניה.
זאב פקטור: אין מה לדבר על פליטים, הם ניצולים ומגיעות להן במדינת ישראל בדיוק אותן זכויות.
ליה שמטוב: מר פקטור, אנחנו נדבר עוד על ניצולי שואה בעשרים ושבני ליוני, נזמין אותך ואתה תדבר.
זאב פקטור: כן אני רק רוצה לומר משפט אחד.
זאב פקטור: השני מיליארד שקלים או שלושה לא צריכים להפחיד אותנו.
זאב פקטור: מדינת ישראל גמרה להיות מדינה מסכנה שזקוקה לכל גרוש.
זאב פקטור: מדינת ישראל היא מדינה בעלת אמצעים מדיניים, ולא חשוב מאיפה.
זאב פקטור: השאלה היא למה רוצים לתת, ולא למי רוצים לתת.
שרה זילברשטיין: שמי שרה זילברשטיין ואני ראש תחום פניות ציבור, המשרד לענייני גמלאים.
שרה זילברשטיין: אני רוצה בקצרה לעדכן את הוועדה על מוקד הפניות *9444, הוא לא מוקד של המשרד לענייני גמלאים אלא מוקד משותף שהוחלט עליו בהחלטת הממשלה ועל פי החלטות ועדת דורנר, זהו מוקד שהוקם על ידי משרד ראש הממשלה יחד עם המשרד לענייני גמלאים, משרד הרווחה והשירותים החברתיים וגם משרד האוצר.
שרה זילברשטיין: ההפעלה היא באמצעות המשרד לענייני גמלאים.
שרה זילברשטיין: המוקד הוקם בחודש פברואר בשנת 2009, עד היום היו לנו מאתיים עשרים וחמש אלף פניות, מתוכן שבעים ואחד אלף איש קיבלו שירותים ומתוכם עשרים וחמישה אלף הם דוברי רוסית.
שרה זילברשטיין: מכל ההפניות שלנו לשירותים השונים אנחנו העברנו שלושים ושלוש אלף פניות לקרן הרווחה, שש עשרה אלף פניות ללשכה לשיקום נכים, העברנו שלושת אלפים שלוש מאות פניות לועידת התביעות, ול-BEG (חוק הפיצויים הגרמני) שלושת אלפים פניות.
שרה זילברשטיין: היכולת שלנו לעזור לאנשים היא הסברת זכויות, ואנחנו כותבים להם לאילו שירותים הם זכאים.
שרה זילברשטיין: אנחנו מקבלים שיתוף פעולה מלא, להוציא את הלשכה לשיקום נכים ממנה אנחנו לא מקבלים עדכונים ולכן לא יכולים לעדכן את האזרחים שפונים אלינו בנושא.
שרה זילברשטיין: כאמור, הדברים של נציג ועידת התביעות הן בהחלט דבר משמעותי.
שרה זילברשטיין: ניצולי השואה שבאו מארצות מזרח אירופה למעשה זכאים לקרן הרווחה, שזה אומר שפעם בשנתיים הם מקבלים ארבעת אלפים שקלים ובנוסף מקבלים שעות סיעוד.
שרה זילברשטיין: אנחנו זוכים לשיתוף פעולה מדהים עם קרן הרווחה.
שרה זילברשטיין: כל ניצול שואה שאנחנו בודקים אנחנו יכולים להפנות רק לקרן הרווחה ולא לאף גורם אחר וזה בעצם בא לידי ביטוי, זו הבעיה הגדולה של אותם עשרים וחמישה אלף פונים.
שרה זילברשטיין: ההגדרה כפי ששלמה גור אמר אותה צריכה ללוות אותנו לשנים הבאות.
שרה זילברשטיין: אנחנו רואים את הצורך הגדול של אותם פליטי שואה שזקוקים לשירותים הרבה יותר נרחבים.
שרה זילברשטיין: אני ראיתי בישיבה הקודמת את נושאי הפנסיה והסבירות הנמוכה שנקבל תוספות.
שרה זילברשטיין: הנזקקות שלהם תהיה וודאית גם לשנים הבאות, לכן חייבים לעשות משהו בנושא וודאי שהכנסת היא המקום לעשות זאת.
שרה זילברשטיין: בעניין התמיכות למרכז הארגונים, המידע שמר אלכס אורלי מסר הוא אכן נכון.
שרה זילברשטיין: שלושה מיליון שקלים אכן אושרו ויועברו בקרוב, בנושא ההנצחה יש בעיות עדיין.
שרה זילברשטיין: אני מקווה שבימים הקרובים זה ייסגר.
שרה זילברשטיין: אני יודעת שיש ישיבה קרובה בימים הקרובים ואנחנו נשוב ונעלה את העניין.
שרה זילברשטיין: תודה.
תמי מרוז: שלום, שמי תמי מרוז ואני עובדת סוציאלית, מפקחת ארצי בתחום ניצולי שואה במשרד הרווחה.
תמי מרוז: המנהל הכללי של משרד הרווחה על פי החלטת הממשלה הוא יושב ראש ועדת סל השירותים, אלו אותם מאתיים מיליון שקלים.
תמי מרוז: מבחינתנו אין הפרדה בין ניצולים לפליטים, אנחנו לא מפרידים בשירותי משרד הרווחה בין ההגדרות.
תמי מרוז: יש הבדלים בקצבאות ובהכנסות כמובן אבל לא בקריטריונים של השתתפות בסל ואנחנו אפילו לא משתמשים בסמנטיקה הזו.
תמי מרוז: מתוך הסל של מאתיים מיליון שקלים, שלושת רבעי מהסכום, כמאה חמישים מיליון, מועברים לקרן לרווחת ניצולי השואה.
תמי מרוז: שם, יותר משבעים אחוז בהערכה כללית מועברים לאנשים שלא מקבלים רנטות אחרות, מה שנקרא בעגה הכללית "מעגל שני" או "יוצאי רוסיה".
מרינה סולודקין: באילו הטבות מדובר?
תמי מרוז: כל ההחזרים של ארבעת אלפים שקלים כל שנתיים שמגיעים לכל נפגעי השואה.
תמי מרוז: החזרים על תרופות, עזרים רפואיים, מכשירי שמיעה, טיפולי שיניים, תרופות שלא בסל.
תמי מרוז: אין הבדל בין מוצא או שנת עלייה.
תמי מרוז: יש קריטריון של הכנסות, מעל שבעת אלפים וחמש מאות לאדם.
תמי מרוז: מסל השירותים כמאה וחמישים מיליון שקלים בשנה עוברים לטובת השירות הזה.
תמי מרוז: היה לי הכבוד כבר כמה פעמים לשבת עם מר פקטור בעניין זה.
תמי מרוז: מתוך סל השירותים חמישה מיליון שקלים עוברים למערכת הרווחה לשירותים טיפוליים וחברתיים שניתנים על ידי רשויות הרווחה, וכמובן שהשירותים הללו פתוחים לכל ניצולי השואה ללא תלות בהכנסות או מוצא.
תמי מרוז: אנחנו הקצנו כבר 4.7 מיליון מתוך אותם חמישה לרשויות, חלק מההצעות שהרשויות ביקשו לשירותים מיוחדים לדוברי רוסית כולל מועדון "סבים ונכדים" בנצרת עילית.
תמי מרוז: אנחנו פועלים להרחבת אותן יוזמות.
תמי מרוז: כמו שיש "קפה אירופה" בהרבה ערים, אנחנו פועלים לפתיחת "קפה מוסקווה", שזה מיועד כמובן להיות נגיש יותר לאוכלוסיה.
תמי מרוז: יש עוד הרבה פרויקטים שקשורים לכך.
אלי כרמלי: שמי אלי כרמלי, אני עובד בסוכנות היהודית ואני מנהל פרויקט "לעד" - מיצוי זכויות ניצולי השואה, המנוהל על ידי המשרד לענייני גמלאים ועל ידי הסוכנות היהודית בחיפה.
אלי כרמלי: פרויקט "לעד" הוא פרויקט שמכשיר מתנדבים למען ניצולי שואה להגעה לבתיהם כדי לממש ולברר את זכויותיהם.
אלי כרמלי: הגענו לכ-אלפיים וחמש מאות מתנדבים שהגיעו לקרוב לעשרים וחמישה אלף ניצולי שואה ובדקו יחד איתם, פנים אל פנים, את נושא הזכויות שלם.
אלי כרמלי: הפרויקט הוא מדהים, ומבחינתנו הדבר שאינו ממומש הוא שאנחנו רוצים להגיע לעוד ניצולי שואה אבל קשה לנו למצוא אותם כי אין רשימות.
אלי כרמלי: מדובר כמובן באבסורד מפני שמדינה כמו שלנו בה יש כל כך הרבה ניצולי שואה הזכות של מתנדב להגיע לניצול ולעזור לו כמעט בלתי אפשרית, וזה עצוב מאוד.
אלי כרמלי: אנחנו עובדים בכל הארץ, המרכז הוא בתל-אביב, יש לנו רכזים בצפון, בדרום ובמרכז.
אלי כרמלי: הזכות היחידה שאנחנו יכולים לדבר עם "פליטי" שואה היא לגבי קרן הרווחה.
אלי כרמלי: אבל יש ניצולי שואה שאינם מודעים לזכויות שלהם ויכולים לפנות לכמה גופים במקביל.
מרינה סולודקין: אבל יש לנו ראשי ארגונים של ניצולי שואה, שרק תחתיי יש חמישה ארגונים.
מרינה סולודקין: יש ראשי ארגונים שאם הם זקוקים לעזרה אתם יכולים להציע להם.
מרינה סולודקין: אתה יכול לקחת את הטלפונים שלהם וליצור איתם קשר.
מרינה סולודקין: יש להם גם בעיות אחרות, לא רק בנושא זכויות, שהמתנדבים יכולים לעזור להם בהם.
יפה וולמן: אני יפה וולמן ממשרד הרווחה והשירותים החברתיים.
יפה וולמן: המשרד לקליטת העלייה הציע למרכז הארגון לעדכן את החוברת ברוסית, אנחנו מחכים שהם יסיימו את החוברת.
מרינה סולודקין: אני חושבת שזה מאוד חשוב.
מרינה סולודקין: אין מה להתייעץ בנושא, אלא פשוט להכין חוברת.
שלמה גור: יש לנו חוברת שהיא כרגע מוכנה, היא מיוחדת לזכויות של עולי חבר המדינות והיא כרגע נמצאת בתרגום.
ליה שמטוב: אז אני מקווה שבעשרים ושני ליוני אתם תביאו את החוברות ואולי תהיה בשורה טובה גם לפליטי השואה.
ליה שמטוב: אני מסיימת את הישיבה.
ליה שמטוב: קודם כל אני רוצה להודות לכם, לעופרה, ועידת התביעות וכל המשתתפים.
ליה שמטוב: לגבי הדיון הבא, אנחנו נדבר גם על הדיור הציבורי.
מרינה סולודקין: אני אהיה באוקראינה בקונגרס נגד נאציזם.
ליה שמטוב: אני גם נוסעת, אבל בערב.
ליה שמטוב: זאב, פקידי האוצר הם אינם עצמאיים, יש ממשלות.
ליה שמטוב: הייתה ממשלה קודמת, יש ממשלה נוכחית.
זאב אלקין: דווקא העובדה שהממשלות מתחלפות והעמדה של משרד האוצר עומדת בעינה מראה שפקידי האוצר במידה רבה די עצמאיים אבל זה כבר שייך, תאמיני לי, לסוגיה אחרת.
זאב אלקין: אני מקווה שהספר הזה יתרום את חלקו במאבק הזה, לא רק במאבק על זיכרון אלא במאבק על הזכויות והגדרה אמיתית מיהו ניצול שואה.
זאב אלקין: ואם היו עוד ספקות לאנשים לפני הסיפורים שפורסמו שם אני חושב שמי שקורא בסיפורים האלה מבין שאין מקום לספקות האלה, מי הם ניצולי שואה.
ליה שמטוב: היום, האנשים הצעירים האלה שעובדים באוצר, באמת לא למדו את זה בבית ספר.
זאב אלקין: גם פחות צעירים לא למדו את זה בבית ספר.
ליה שמטוב: אבל אני מקווה כשאנחנו נתרגם את הספר לעברית ויש עוד ספרים שכל אחד כתב את הסיפור האישי שלו, בכל זאת הנוער יבינו ואחרי זה אם הם יעבדו באוצר אז כנראה יבינו יותר.
יצחק הילדסהיימר: אם אני לא טועה, למרות שאני לא מצעירי הצעירים אני חושב שאני אחד מן היחידים שהוא יליד הארץ.
יצחק הילדסהיימר: אני מדבר דווקא כישראלי יליד הארץ וגם כמי שהיה יותר מעשרים פעמים בברית המועצות לשעבר.
יצחק הילדסהיימר: אני מוכרח לומר, שוחחתי שם עם הרבה פעמים עם יהודים מקומיים, אני כמעט לא מודע לסיפור הזה של המפונים, של הבורחים.
יצחק הילדסהיימר: ולכן אני ככזה ממליץ מאוד ומציע מאוד לעשות כל מאמץ להוציא בקרוב את הספר בעברית וגם באנגלית וגם בינתיים ניתן להוציא פרקים ממנו ולהעביר למשרד החינוך כחומר לימודי בבתי הספר, גם כחומר עיוני בתנועות הנוער.
יצחק הילדסהיימר: לדעתי זה דבר חשוב מאוד.
יצחק הילדסהיימר: דבר נוסף, אני מציע כעיתונאי, אפילו היום לפני שהספר יוצא בעברית, לנקוט בצעדים מיוחדים, אולי בעזרת משרד יחסי ציבור, להביא את תודעת הספר הזה לתקשורת.
יצחק הילדסהיימר: שוב, בעזרת פרקים בכתב, בעברית.
יצחק הילדסהיימר: הפרקים האלה שקיבלנו פה ואולי נוספים.
יצחק הילדסהיימר: אני מניח שאפילו לא כל קוראי הרוסית מודעים לספר הזה.
יצחק הילדסהיימר: וחלקם הלא קטן קוראים היום גם עיתונים בעברית וגם עיתונים ברוסית.
ליה שמטוב: למשפחות שלנו זוהי תורה בעל פה.
ליה שמטוב: אנחנו גדלנו עליהם.
יצחק הילדסהיימר: גם הילדים והנכדים כמוני צריכים לדעת את זה.
ליה שמטוב: אנחנו מסיימים היום וכמו שאמרתי בהתחלת הישיבה שהמטרה של הישיבה זה להעלות למודעות של החברה הישראלית על סדר יומה של מדינת ישראל את הנושא של פליטי השואה.
ליה שמטוב: הוועדה רוצה להודות שוב, למי שהיה ויזם את הספר, זוהי האגודה הישראלית "מעדנים עולים".
ליה שמטוב: אנחנו נעשה הכול כדי שהספר הזה יהיה מתורגם לעברית וגם לאנגלית.
ליה שמטוב: הוועדה תפנה לראש הממשלה לפני הבחירות, במצע שלו, אחד מהסעיפים של המצע יהיה הנושא של פליטי השואה והוועדה תפנה לראש הממשלה בבקשה להכיר במעמדם של פליטי השואה.
ליה שמטוב: הוועדה גם פונה למוזיאון "יד ושם" בבקשה להנציח את העדויות של פליטי השואה.
ליה שמטוב: על סדר היום הצגת תכנית "בית ראשון במולדת".
ליה שמטוב: קודם כל, אני רוצה לברך על הפרויקט הזה.
ליה שמטוב: לפני זמן מה הייתי באוקראינה, וכידוע, הזוגות הצעירים שם מתחתנים בגיל מוקדם יחסית לגיל שבו מתחתנים פה בארץ.
ליה שמטוב: לרוב, הזוגות הצעירים שם מתחתנים כאשר הם בני 22, ומייד נולדים להם ילדים.
ליה שמטוב: לכן, כשהם באים לארץ עם הילדים, הם רוצים שהילדים שלהם יקבלו את החינוך הטוב ביותר.
ליה שמטוב: היינו בקייב, לבוב וצ'רונביץ' ושם זה נעשה בצורה מקצועית מאוד.
ליה שמטוב: הם גם עובדים מכל הלב.
ליה שמטוב: פשוט נותנים את הנשמה, ומסבירים הכול כמו שצריך.
ליה שמטוב: שאלו אותי שאלות, ואני עניתי עליהן, ואז אמרו לי אנשים: במה את חידשת לנו?
ליה שמטוב: הם הסבירו לנו אותו הדבר.
ליה שמטוב: כלומר, העבודה נעשתה בצורה טובה.
ליה שמטוב: רציתי לקיים את הישיבה הזו כדי לקבל עדכון על הפרויקט ששמו "בית ראשון במולדת" גם מאנשי הקיבוצים, וגם מהעולים שהשתתפו בפרויקט.
ליה שמטוב: אנחנו חיכינו יותר מחצי שעה לפתיחת הישיבה מכיוון שהישיבה שלנו היום מצולמת, ואני מקווה שהסרט שיצולם פה בוועדה, וגם בקיבוצים, יסייע לעולים נוספים להגיע לישראל בעזרת פרויקט "בית ראשון במולדת".
ליה שמטוב: אני רוצה לבקש מילנה קוברסקי שהיא מנהלת פרויקט "בית ראשון במולדת" להציג לנו את הפרויקט, את המצגת, ואחר כך כל אחד יספר על הפרויקט.
ילנה קוברסקי: תודה רבה, הגברת שמטוב.
ילנה קוברסקי: אני רוצה לומר שזכות גדולה מאוד ניתנה לי ולכל המשתתפים, ולכל הפועלים בפרויקט הזה, ולכל הגופים שתומכים בפרויקט "בית ראשון במולדת", להיות כאן היום ולהשתתף בדיון הזה.
ילנה קוברסקי: אנחנו מאוד מעריכים, ומאוד מודים לך על היוזמה.
ילנה קוברסקי: אני אתחיל ואומר מילים ספורות על עצמי, ולמה לי אישית כל כך חשוב שהפרויקט הזה יצליח.
ילנה קוברסקי: אני עליתי בינואר 1991 ממוסקבה.
ילנה קוברסקי: כלומר, בזמן מלחמת המפרץ.
ילנה קוברסקי: אני עליתי עם בעלי ועם ילדה במסגרת "בית ראשון במולדת" לקיבוץ משאבי שדה שנמצא במועצה אזורית רמת נגב.
ילנה קוברסקי: מדובר היה במשפחה קלאסית: זוג צעיר עם ילדה בת ארבע וחצי.
ילנה קוברסקי: זהו הפרופיל של "בית ראשון במולדת".
ילנה קוברסקי: חצי שנה היינו בקיבוץ בתור משתתפי פרויקט "בית ראשון במולדת", ובמהלכה למדנו עברית באולפן, הילדה נקלטה בגן, והכול היה כשורה.
ילנה קוברסקי: לאחר חצי שנה הקיבוץ הציע לנו לשנות את הסטאטוס ממשתתפי פרויקט "בית ראשון במולדת" לנקלטים, לחברות בקיבוץ.
ילנה קוברסקי: אנחנו שינינו את הסטאטוס, ומאז אנחנו חברי קיבוץ.
ילנה קוברסקי: מאז נולדו שני ילדיי הישראליים, וכיום יש לנו שלושה ילדים.
ילנה קוברסקי: בשנת 2002 יצאתי כשליחת עלייה לשליחות של שלוש שנים בבואנוס-איירס שבארגנטינה כי אני מורה לספרדית במקצועי.
ילנה קוברסקי: זה היה שילוב טוב.
ילנה קוברסקי: חזרתי לקיבוץ, לעבודה בקיבוץ, והשתתפות במכרז לתפקיד מנהלת פרויקט ארצי "בית ראשון במולדת" שדרכו עליתי לארץ, ובו אני מאמינה בכל נשמתי.
ילנה קוברסקי: תרמתי לפרויקט הזה, ומהיום שנקלטתי בקיבוץ הפכתי כבר למתנדבת ולעוזרת לעולים אחרים בקיבוץ.
ילנה קוברסקי: אני סוגרת מעגלים בעזרת כל האנשים שמשתתפים בפרויקט.
ילנה קוברסקי: כשאני מייצגת את הפרויקט במקומות שונים אני תמיד אומרת: אני יושבת כאן איתכם.
ילנה קוברסקי: אבל, בעצם לא רק אני יושבת פה, אלא יושבים פה עוד 300 איש שפועלים יום יום, ותומכים יום יום בכל עולה חדש, ובכל ילד של עולה שמגיע.
ילנה קוברסקי: זה מתחיל מהרכזים של הפרויקט.
ילנה קוברסקי: נמצא כאן איתן רם חבר קיבוץ עין השופט, שהוא אחד הרכזים הכי ותיקים בפרויקט, והוא עם הכי הרבה הישגים בתחום שלנו של הקליטה.
ילנה קוברסקי: כמו כן, אלו המורות בבתי-הספר, אלו הן המטפלות והגננות בגנים.
ילנה קוברסקי: מדובר בכל הצוותים.
ילנה קוברסקי: הקליטה היא מאוד רכה, ומאוד אישית.
ילנה קוברסקי: נמצאים איתנו כאן היום בפול הזה של "בית ראשון במולדת" כמה אנשים.
ילנה קוברסקי: נמצאים איתנו יושב ראש הפרויקט ישראל קנול, דיוויד ספלמן שהוא מנהל מחלקת קליטה במועצה אזורית גולן שחזרה השנה לפרויקט לאחר הפסקה של חמש שנים.
ילנה קוברסקי: כמו כן, נמצאים כאן עולים חדשים.
ילנה קוברסקי: יושבת כאן קרינה צפלנסקי מקיבוץ עין זיוון, שעלתה מארגנטינה בשנת 2002.
ילנה קוברסקי: נמצאת פה גם אלה בלאבן עולה מאוקראינה שהגיעה בפברואר 2010 לקיבוץ עין זיוון.
ילנה קוברסקי: נמצא כאן אפרים טנחיל שהוא עולה מבלרוס, והוא נמצא בארץ בדיוק שנתיים.
ילנה קוברסקי: אפרים טנחיל הוא עורך דין מוסמך לאחר שנתיים, והוא מקיבוץ משאבי שדה בנגב.
ילנה קוברסקי: נמצא פה גם הצלם ג'ורג' ויינברג שהוא עולה מצליחן מאוסטרליה.
ילנה קוברסקי: ג'ורג' עלה לפני עשרה חודשים עם משפחתו, עם שתי בנות קטנות, לקיבוץ עין גב בעמק הירדן.
ילנה קוברסקי: אני אומר כמה מילים על ההיסטוריה של הפרויקט.
ילנה קוברסקי: בשנת 1989 אמרו המייסדים כי החזון שלהם הוא להיות גורם פעיל ומשמעותי במשימה הלאומית של קליטת עלייה.
ילנה קוברסקי: מדובר בקבוצה של חברי קיבוץ ותיקים מהצפון שבאו למשרד הקליטה, לסוכנות היהודית, לתנועה הקיבוצית ואמרו את הדברים.
ילנה קוברסקי: מדובר בגרשון קסטל, איתן סט, וכן הלאה.
ילנה קוברסקי: המטרות והיעדים הם לפתוח לעולים חדשים אשנב אל המפעל הקיבוצי, קליטה לחברות, צמיחה דמוגראפית.
ילנה קוברסקי: התוצאות הן 35,000 עולים משנת 1990, כאשר כולנו יודעים שאחוז האוכלוסייה הקיבוצית בארץ הוא פחות מ-2%.
ילנה קוברסקי: כ-850 משפחות נקלטו בכל רחבי הארץ, והפכו להיות חברי קיבוץ כמונו.
ילנה קוברסקי: כ-20,000 עולים נקלטו בתעשייה הקיבוצית, וחלקם הגיעו לתפקידים בכירים, ואפילו מנכ"לים של מפעלים קיבוציים.
ילנה קוברסקי: היסטוריה על קצה המזלג – כמו שאמרנו, שנת 1990 היא השנה הרשמית שבה הפרויקט הוקם, למרות שהעולים התחילו להגיע כבר ב-1989.
ילנה קוברסקי: שיא הקליטה היה בשנים 1993 – 1994.
ילנה קוברסקי: מדובר כ-1,000 משפחות עולים בשנה ב-250 קיבוצים.
ילנה קוברסקי: בשנת 1993 הפרויקט קיבל את פרס יושב-ראש הכנסת על התרומה למשימת הקליטה.
ילנה קוברסקי: בשנים 1994 – 2000 היתה תקופה של יציבות, ומדובר בכ-400 – 500 משפחות בשנה.
ילנה קוברסקי: מ-2000 עד 2006 היתה ירידה בממדי הקליטה ובפריסת הפרויקט.
ילנה קוברסקי: כלומר, עם הירידה הגלובאלית במספרי העלייה לארץ, ועם כניסה מסיבית של רשויות מקומיות וערים לנושא הקליטה, ממדי הקליטה ב"בית ראשון במולדת" הצטמצמו, וכך הפרויקט התחיל לסגת בחלק מהקיבוצים, בעיקר ממרכז הארץ ויותר לפריפריות.
ילנה קוברסקי: בשנים האלה מסיבות כאלו ואחרות שזה לא הזמן להיכנס אליהן עכשיו, הפרויקט בסך הכול הגיע לסיומו במבנה הארגוני הקודם בתנועה הקיבוצית, ומשנת 2007 הוא עבר לסוכנות היהודית, ואני התקבלתי כמנהלת הפרויקט.
ילנה קוברסקי: משנה זו אנחנו נמצאים בפיתוח מתמיד והרחבה של הפרויקט תוך שיתוף פעולה מתמיד בין כל הגורמים.
ילנה קוברסקי: נמצאים כאן נציגי הגורמים החשובים ביותר שמשתתפים.
ילנה קוברסקי: אני אאפיין בכמה מילים את הייחודיות של הפרויקט הזה כדי שלכולנו יהיה ברור למה הפרויקט הזה חייב להמשיך, ולמה, כמו שאמרה חברת הכנסת שמטוב, יותר קל למשפחות בחוץ-לארץ שהן עם ילדים קטנים כאשר הן שומעות שיש מסגרת כזאת לקבל החלטה לעלות.
ילנה קוברסקי: שימו לב, ישנה משבצת אחת בצבע אחר, וזה דגש על קליטה רכה של ילדי עולים בכל הגילאים.
ילנה קוברסקי: לכולנו ידוע שהגנים, ובתי-הספר, ומסגרות החינוך הקיבוציות מצטיינות באיכות שלהן, ביחס האישי, במספר יחסית קטן של ילדים בקבוצות, במספר מוגבר של מטפלות וגננות.
ילנה קוברסקי: במועצה האזורית רמת נגב פתחו בשנה שעברה שלוש כיתות אל"ף עם 17 ילדים בכיתה, וזה יחס אישי לכל ילד וילד.
ילנה קוברסקי: כך הרבה יותר קל למורות לתת תשומת לב לילדי עולים, לעזור להם וללוות אותם.
ילנה קוברסקי: כשההורים יודעים שיש מקום טוב לילדים, הם יודעים שהם יוכלו לפתור את כל יתר הבעיות.
ילנה קוברסקי: אנחנו נעזור להם לפתור את כל יתר הבעיות.
ילנה קוברסקי: כבר דיברנו על תכנית הקליטה הכי ותיקה בארץ.
ילנה קוברסקי: כמו כן, ליווי מתנדבים מנוסים.
ילנה קוברסקי: מדובר במתנדבים שמלווים עולים 20 שנה, והם הנכס העיקרי של התכנית הזאת.
ילנה קוברסקי: יש להם ניסיון בפתרון כל הבעיות.
ילנה קוברסקי: למשל, במקרה ובו אימא באה עם עיניים גדולות מאוד, והיא אומרת שלילד שלה יש חום גבוה, ומבחינתה זוהי טרגדיה.
ילנה קוברסקי: הרכזת מרגיעה אותו.
ילנה קוברסקי: היא אומרת לה לא לדאוג, ושהם כבר יודעים מה לעשות עם זה, יודעים לאן ללכת ולמי לפנות.
ילנה קוברסקי: הרכזת מרגיעה, והכול עובר בשלום, וכך אין את ההיסטריה של הקליטה שהיא באמת קשה.
ילנה קוברסקי: המאפיין הבא הוא דיור סביר בעלות מסובסדת.
ילנה קוברסקי: אנחנו מדברים על זה שהדיור בקיבוצים הוא לא ברמה גבוהה.
ילנה קוברסקי: אין לנו וילות, גם לחברי קיבוץ אין וילות.
ילנה קוברסקי: כמובן שגם הדיור שבו העולים מתגוררים הוא לא ברמה גבוהה מאוד.
ילנה קוברסקי: נמצאים כאן עולים והם יספרו בעצמם על הדירות שלהם.
ילנה קוברסקי: עם זאת, הדיור הוא סביר, והדבר החשוב ביותר הוא שהוא בעלות מסובסדת, בעיקר על-ידי הסוכנות היהודית, וגם על-ידי הקיבוצים.
ילנה קוברסקי: גם הקיבוצים משתתפים בסבסוד הזה.
ליה שמטוב: באיזה עלות?
ילנה קוברסקי: העלות הממוצעת של הדירות היא בין 1,000 ל-1,800 שקל.
ילנה קוברסקי: ישנן אפילו דירות ב-800 שקל לעולים רווקים, או לזוגות בלי ילדים, כאשר ב-800 שקל נכללים חשמל, מים - הכול.
ליה שמטוב: האם גם הסכומים של 1,000 ו-1,800 כוללים הכול?
ילנה קוברסקי: 1,800 כולל, 1,600 או 1,400 לא כולל.
ילנה קוברסקי: זה תלוי, וזה שונה מקיבוץ לקיבוץ.
ילנה קוברסקי: מאפיין נוסף הוא לימודי עברית בסביבה דוברת עברית.
ילנה קוברסקי: קודם כל, אנחנו מאוד מאוד גאים באולפנים שלנו.
ילנה קוברסקי: זה נעשה בשיתוף פעולה מתמיד עם משרד החינוך שעוזר לנו להחזיק את האימאג' הגבוה ש"בית ראשון במולדת" שווה עברית.
ילנה קוברסקי: כי כל הקונספט של הפרויקט הזה הוא לאפשר לעולים בחצי השנה הראשונה ללמוד עברית בצורה הכי טובה.
ילנה קוברסקי: העולים היום ידברו עברית, ואתם תשמעו את העברית שלהם.
ילנה קוברסקי: לא צריך מבחנים, לא צריך הוכחות אחרות.
ילנה קוברסקי: שומעים את זה.
ילנה קוברסקי: האולפנים אצלנו הם הומוגניים, וזה דבר מאוד מאוד חשוב.
ילנה קוברסקי: יושבים אנשים באותם הגילאים, עם פחות או יותר אותה רמה של השכלה.
ילנה קוברסקי: הסביבה שלהם היא סביבה דוברת עברית, והיא עוזרת להם להתקדם יותר ויותר מהר עם השפה העברית.
ילנה קוברסקי: ישנו גם מגע ראשון עם התרבות הישראלית.
ילנה קוברסקי: לא הבאתי היום תמונות מכל החגיגות של פסח שבהן העולים מופיעים בשיר חד-גדיא, וכן הלאה.
ילנה קוברסקי: ישנם מספר גופים השותפים להפעלת הפרויקט.
ילנה קוברסקי: קודם כל, המחלקה לעלייה ולקליטה בסוכנות היהודית שמממנת את הפרויקט הזה בגובה של 350,000 דולר לשנה.
ילנה קוברסקי: התקציב הזה כולל תקציב פרסום, גיוס עולים, מימון מטה "בית ראשון במולדת", כשמטה בית ראשון זה אדם וחצי.
ילנה קוברסקי: זה אני והעוזרת שלי במשרה חלקית.
ילנה קוברסקי: כמו כן, התמיכה בקיבוצים קצת בשיפוצים, וקצת בציוד.
ילנה קוברסקי: אנחנו מנהלים את הפרויקט, אנחנו עושים מעקב על הקליטה, טיפול בבעיות, וכל פעם מגיעים לעוד מועצה אזורית ולעוד מועצה אזורית.
ילנה קוברסקי: לדוגמה, מועצה אזורית גולן הצטרפה לפרויקט הזה ב-2010, כשב-2006 היו שם עולים בפעם האחרונה.
ילנה קוברסקי: כלומר, היתה הפסקה של כמה שנים.
ילנה קוברסקי: השותפים העיקריים שלנו הם המשרד לקליטת העלייה שתומך במישורים שונים, החל מסל קליטה לעולים, וסיוע קומה בי"ת.
ילנה קוברסקי: כלומר, שילוב של תכנית "בית ראשון במולדת" בתכניות לעידוד עלייה כמו עלייה קהילתית, כמו עידוד לנגב ולגליל, כמו תכנית לעידוד עלייה מיוחדת 2009 – 2010 שהשם השני שלה הוא תכנית מענקים.
ילנה קוברסקי: אנחנו מאוד מאוד מעריכים את העזרה ואת התמיכה של משרד הקליטה ברמה הזאת.