GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דני קסהון: אני מצטרף לדברו של חבר הכנסת שלמה מולה, לצאת בהצהרה ולומר את האמת: אין תוכנית חומש, זו עובדה קיימת.
דני קסהון: תודה רבה.
אריאלה רבדל-נדקוב: חנוך, סליחה שאני מתפרצת לדבריך.
אריאלה רבדל-נדקוב: אני ממש מתנצלת.
אריאלה רבדל-נדקוב: אתה יודע שאני אתך תמיד, הרבה שנים.
אריאלה רבדל-נדקוב: אני רוצה לומר משהו כדי שיהיה ברור: התוכנית לא תוקצבה, גברתי היושבת ראש.
שלמה מולה: לא תוקצבה.
אריאלה רבדל-נדקוב: כשאנחנו ישבנו ובנינו את התוכנית, ההחלטה המרכזית היתה שכל משרד יקבל עבור התוכנית תוספת תקציב.
חנוך צמיר: אבל אין ויכוח בינינו.
חנוך צמיר: אני חושב שהדגשתי את זה מספר פעמים.
אריאלה רבדל-נדקוב: אני מחזקת את דבריך.
אריאלה רבדל-נדקוב: אני לא באה לסתור - - -
שלמה מולה: אבל היא אומרת: תוספת התקציב הזאת לא ניתנה למשרדים.
שלמה מולה: זה מה שהיא אומרת לך.
ישראל שוורץ: היא רק מחדדת.
אריאלה רבדל-נדקוב: חבר הכנסת מולה – שנייה.
אריאלה רבדל-נדקוב: אני רק רוצה להבהיר.
אריאלה רבדל-נדקוב: פשוט, חשוב שתבינו את הנקודה הזאת, משום שזו ליבת העניין.
אריאלה רבדל-נדקוב: אין בחדר הזה אדם אחד שמתווכח על מהות התוכנית.
אריאלה רבדל-נדקוב: אין.
אריאלה רבדל-נדקוב: יש הסכמה על דעת כולנו על מהות התוכנית.
אריאלה רבדל-נדקוב: בכל אחד מההיבטים.
שלמה מולה: מישהו, נציג משרד החינוך פה?
ליה שמטוב: יש, יש.
שלמה מולה: את יכולה להגיד לי – סליחה שנייה - - -
אריאלה רבדל-נדקוב: רק תן לי לגמור משפט.
ליה שמטוב: שלמה, אנחנו עדיין לא הגענו לחינוך ולתמ"ת.
ליה שמטוב: עוד לא הגענו.
שלמה מולה: חשבתי שהם דיברו.
ליה שמטוב: אנחנו עדיין בקניית הדירות לזוגות צעירים.
אריאלה רבדל-נדקוב: אני אתן לך דוגמה – אני.
אריאלה רבדל-נדקוב: אני – שיקום שכונות חברתי.
אריאלה רבדל-נדקוב: מאותו רגע שזה צריך לבוא מהתקציב שלי, ולי יש מאה שכונות עם תקציב ש – אני לא רוצה להגיד לכם פה כמה, כי זאת באמת בושה למדינת ישראל, ואני צריכה להוציא מזה עוד שלושה מיליון עבור התוכנית האתיופית, זה אומר שאף אחד בשכונות שיקום, כמעט, לא יקבל שום פעילות.
אריאלה רבדל-נדקוב: אני, כאדם אחראי, לא מסוגלת לקבל החלטה כזאת.
שלמה מולה: נכון, נכון.
שלמה מולה: מסכים.
אריאלה רבדל-נדקוב: יכולים לקבל החלטה, ואז אני צריכה לעשות שיקול דעת אם אני רוצה להמשיך לעבוד בעבודה שלי.
אריאלה רבדל-נדקוב: עכשיו – באמת קיבלתי אתמול אישור – אתמול.
אריאלה רבדל-נדקוב: שבועיים לפני סוף השנה – אישור מהאוצר על השלושה מיליון, שזה חלק מהתקציב, לתוכנית החומש.
אריאלה רבדל-נדקוב: עכשיו, מה שאני באה ואומרת – אני חושבת שבאמת אין טעם – ומה שאת אמרת בפתיחת הישיבה הוא הדבר הנכון ביותר: התוכנית הזאת צריכה להיות מתוקצבת – ההחלטה שבאה ואמרה שזה מתקציב המשרדים, היתה החלטה אומללה, ובעצם בזה היא שמה סוף לתוכנית.
ישראל שוורץ: אין תוכנית.
אריאלה רבדל-נדקוב: אין תוכנית.
ישראל שוורץ: על מה מדברים בכלל?
אריאלה רבדל-נדקוב: אנחנו פקידי ממשלה, אותי יכולים לפטר בגלל המילים האלה, ואני עומדת מאחוריהן.
ישראל שוורץ: אין.
אריאלה רבדל-נדקוב: אם לא תתוקצב התוכנית הזאת בתקציב תוספתי, לכל אחד מהתחומים שה, היא לא מתקיימת.
אריאלה רבדל-נדקוב: עכשיו, כמובן, מדינת ישראל צריכה לקבל החלטה מה היא רוצה לעשות.
ליה שמטוב: בבקשה, ממשרדי החינוך והתמ"ת הוועדה רוצה לשמוע.
ליה שמטוב: בבקשה תציגי את עצמך.
טלי אלבז: אני מאגף קליטת עלייה במשרד החינוך.
טלי אלבז: משרד החינוך תקצב אותנו, כפי שרואים, ב-15 מיליון שקלים, ומתוכננים לשנה הבאה 20 מיליון שקלים.
טלי אלבז: אנחנו עובדים בשטח, בבתי ספר, והפגיעה שאני יכולה לראות היא בהיקף של הפעילות שלנו.
טלי אלבז: זאת אומרת: אנחנו עובדים בשישה יישובים היום - - -
שלמה מולה: אני רוצה לשאול אותך שאלה.
טלי אלבז: כן.
שלמה מולה: אני אתן סימולציה.
שלמה מולה: קיבלתם, נניח – המשרד תקצב אתכם לאגף הקליטה, בואי נגיד, 70 מיליון שקל, הרגיל.
שלמה מולה: האם קיבלתם 70 ועוד 15 – 85?
שלמה מולה: זו שאלה אחת.
שלמה מולה: השאלה השנייה: האם ה-15 מיליון שקל האלה הם בתקנה נפרדת, או בתקנת קליטה.
שלמה מולה: בתקנה נפרדת, זאת אומרת:
שלמה מולה: אני עכשיו נכנס לספר התקציב שלכם, אני רואה 15 מיליון שקל, תוכנית חומש לקליטת עולי אתיופיה.
שלמה מולה: או שאתם משרבבים אותם, את ה-70, ועוד 15 – זה 85.
שלמה מולה: זאת השאלה שלי.
טלי אלבז: התשובה לשתי השאלות היא אחת: זה תקציב תוספתי, יש תקנה מיוחדת לזה, ואני יכולה להעיד, כמי שמרכזת את התוכנית, שכל הפעולות שאנחנו מבצעים, לפחות בבתי הספר, הן פעולות שהן לא במקום הפעילויות הקיימות.
טלי אלבז: אנחנו בפירוש עומדים על זה - - -
שלמה מולה: את יכולה להגיד לי מה אחוז ניצול התקציב שלכם, מאחר שאתם, בכל זאת, עובדים לפי שנת תקציב חינוכית?
שלמה מולה: אני רוצה לדעת מה אחוז ניצול התקציב שלכם, בתקנה הזאת.
טלי אלבז: אני לא יודעת את התשובה המדויקת – חנוך?
שלמה מולה: מה אחוז ניצול התקציב של ה-15 מיליון שקל?
טלי אלבז: אנחנו יכולים לממש את התקציב הזה לאורך שנת הלימודים תש"ע, בגלל שאנחנו משרד חינוך.
טלי אלבז: לכן התשובה היא: עוד לא נגמרה השנה, מבחינתנו, רק התחילה.
טלי אלבז: אנחנו מתכוונים לממש את כל התקציב הזה.
ליה שמטוב: אוקי.
ליה שמטוב: משרד התמ"ת, בבקשה.
בני פפרמן: כן.
בני פפרמן: ראשית אני, ברשותכם, מבקש להתנצל על האיחור.
בני פפרמן: פשוט נפלה פה איזושהי אי הבנה.
דנה גורדון: אמרו לנו שפשוט ילדתם בלילה.
ליה שמטוב: הזמינו אותנו לברית.
בני פפרמן: כן, שיעורי היילודה הם גבוהים, כנראה.
בני פפרמן: אוקי.
בני פפרמן: ברשותכם, אני רוצה לומר כמה דברים, ואני רוצה לבנות את הדברים כך: דבר ראשון, אני רוצה לעדכן את הוועדה מה היתה, בעצם, התוכנית המקורית, בעולם התוכן שלה.
בני פפרמן: ואחרי זה אני רוצה גם להגיד איפה אנחנו נמצאים עכשיו ומה לגבי העתיד.
בני פפרמן: ואני שוב מתנצל – יכול להיות שאני אשעמם חלק, יכול להיות שחנוך אמר את הדברים.
בני פפרמן: אז התוכנית היתה לנסות לשלב אנשים – בני הצעירים האתיופים – בנושא של תעסוקה, והיא, היו לה שלושה נדבכים.
בני פפרמן: והיא נבנתה על בסיס ועדה שפעלה בראשותי והמליצה בפני תוכנית החומש איך לטפל בבעיה של תעסוקת האתיופים הצעירים, שקבענו מגיל 18 עד גיל 35, אבל בואו נאמר שגם עד גיל 40 לא ראינו בזה איזשהו עניין.
בני פפרמן: דבר ראשון: קבענו שתהיה פעילות בתחום של חיילים משתחררים.
בני פפרמן: וזו בעצם פעילות תוספתית – אגב, כל הפעילויות הן תוספתיות, מעבר לדברים היפים והחשובים שעושים גם צה"ל וגם משרד הקליטה.
בני פפרמן: רצינו להתחבר ממש בקצה של השירות, להקים One stop center תחת קורת גג אחת, לנסות לנתב את האוכלוסייה לפעילויות שונות, ולנסות ללוות אותה גם בתחום התעסוקתי.
בני פפרמן: זה אומר: גם בתחום ההשכלה, גם בתחום ההכשרה וגם בתחום השדרוג בתוך מקומות העבודה – אני מדבר על התוכניות.
בני פפרמן: הבעיה המרכזית היתה שצה"ל לא נתן לנו תשובה – לשמחתי הוא נתן לנו רק בימים האחרונים תשובה – האם בעצם החיילים ישוחררו או לא ישוחררו.
בני פפרמן: כי הבינונו, שאם החיילים ישוחררו בשלושה חודשים האחרונים, יכול להיות שהתוכנית לא תתקיים כפי שאנחנו חושבים, כי תהיה אופציה לאוכלוסייה גם לא – למרות שהשתחררה על בסיס התוכנית, לא יגייסו אותה מחדש.
בני פפרמן: ולכן, לשמחתי, לקח חצי שנה, וצה"ל נתן לנו בימים האחרונים תשובה, שהוא מוכן, שהתוכנית תתקיים במסגרת השירות הסדיר.
בני פפרמן: זה אומר שהם יהיו חיילים עד הרגע האחרון.
בני פפרמן: מבחינתנו, הוסר דבר מאד חשוב, כי חששנו שכל התוכנית הזאת לא תוכל להתקיים לאורך זמן.
בני פפרמן: יש בתוכנית הזאת – ישבנו עם צה"ל, כולל בצוות, בנינו את מודל התפקוד העתידי, ומה שאנחנו צריכים עכשיו לצאת, זה למכרז, למכרז שהוא אמור לבחון לנו את ה- One stop center, שאמורה לטפל בכל מכלול הדברים שאני לא אאריך בהם עכשיו.
בני פפרמן: זאת תוכנית אחת.
בני פפרמן: תוכנית שנייה שהיינו אמורים להפעיל, זו תוכנית, מה שקראנו: רובד הביניים.
בני פפרמן: שזו בעצם תוכנית ביישובים עצמם.
בני פפרמן: זאת אומרת: אותה אוכלוסייה שבעצם איננה כבר – או שזאת אוכלוסייה מבוגרת יחסית שבעצם כבר נמצאת בפעילויות, או שהיא השתחררה, ורצינו בצורה רוחבית לנסות לטפל על בסיס מפתח יישובי, אבל בצורה מתואמת – ואריאלה צודקת: בצורה מתואמת – עם האוכלוסייה הזאת.
בני פפרמן: מה שקרה, אני עכשיו אומר:
בני פפרמן: מכיוון שלא ידענו אם התוכנית הזאת תימשך – ואני רוצה להיות גלוי אליכם – גם פה היינו צריכים להקים, שוב, ללכת לשורה של תשתיות, לצאת למכרזים לחמש שנים, אמרנו: בואו נעכב את הדברים האלה, מכיוון שאנחנו לא יודעים אם התוכנית הזאת תימשך ובאיזה פורמט, והקצינו לפעילות הכשרתית, השמתית והעצמתית, על פי התייעצויות עם משרד הקליטה וגורמים במשרד התמ"ת, פעילויות בסך של מיליון שקל לצורך הכשרה – כאשר אנחנו בדקנו את זה באופן פרטני, האם יש סיכוי לתעסוקה או אין סיכוי לתעסוקה.
בני פפרמן: אז הקטע הזה, אני שמח שהוא התחיל כולו – הוא נמצא עכשיו ממש בעיצומו, חלק מהפעילויות אפילו עומדות להסתיים.
בני פפרמן: אנחנו נשמח לדווח לוועדה האם באמת אנשים עובדים ובאיזה תחומים, ואני שמח לומר שהפעילויות הן מאד מגוונות, הכשרתיות, והן לא דברים די מקובלים.
בני פפרמן: זה הדבר השני.
בני פפרמן: הדבר השלישי זה הנושא של אקדמאים.
בני פפרמן: שימו לב, יש פה איזושהי מניפה: התחלנו בחיילים, עוברים לרובד הביניים ויש הנושא של האקדמאים – או המכללות המוכרות.
בני פפרמן: זו אותה קבוצה שגם מקבלת טיפול גדול מאד בזמן הלימודים, אבל רצינו לבנות לה איזשהו המשך, איזשהו רצף שירותים, לנושא של תעסוקה.
בני פפרמן: גם פה היינו צריכים לצאת למכרזים, לבחור כמה חברות, שבעצם תעזורנה לעשות את העבודה על פי תפיסת עולמנו.
בני פפרמן: בקטע הזה, גם פה לא התקדמנו.
בני פפרמן: כלומר: ישבנו, אנחנו יודעים את מהות המפרט, לא יצאנו למכרזים – הכל בגלל שלא ידענו איך זה יימשך.
בני פפרמן: זו ההיסטוריה עם קצת עדכון.
בני פפרמן: עכשיו עומדת הבעיה לפתחנו.
בני פפרמן: מכיוון שאני מניח שחנוך עדכן אתכם – הכסף שעומד לרשותנו הוא בסך הכל שישה מיליון שקל לשנתיים, בעוד שהפעילות אמורה להיות סדר גודל – לא יודע.
בני פפרמן: תתקן אותי – סדר גודל של 20, קצת יותר מ-20 מיליון שקל, ולכן יש פער של שתי דרגות בין 12 ל-15 מיליון שקל, שבעצם לא קיים בתוך המערכת.
בני פפרמן: עכשיו אתם בוודאי, מכובדיי, תשאלו אותי: האם השלושה מיליון או השישה מיליון זה כסף תוספתי?
בני פפרמן: אז אני אומר במפורש: לא, זה לא כסף תוספתי.
בני פפרמן: יותר מזה, המשרד – אני לא חושב שהיתה ברירה – יצר תקנה מיוחדת, אבל הוא הפקיע מתוך הפעילויות הרגילות – בתחום של אנשים - - -
שלמה מולה: זאת אומרת, מה שעשיתם אתם - - -
קריאה: מכיס לכיס.
שלמה מולה: כמו שבדיוק בדיוק חששתי.
שלמה מולה: אתה היית צריך לתת תוכנית רווחה בקריית מלאכי, באת ואמרת: חנוך עשה תוכנית, כפה עלי, אז אני עושה העברת תקציב, פעולות, ו-אתה בא לספר לנו שיש לך תוכנית חומש.
קריאות: בערך.
קריאות: זאת האמת.
בני פפרמן: מכובדי, אני לא סיפרתי לך שיש לי תוכנית חומש.
ליה שמטוב: אבל שר התמ"ת ענה לנו על המכתב שלנו, שיש את התקציב הייחודי לנושא.
ליה שמטוב: עכשיו מה מתברר?
ליה שמטוב: שלוקחים מפה - - -
שלמה מולה: אבל זה ברור.
שלמה מולה: זאת בדיוק היתה הכוונה.
שלמה מולה: אם הכסף היה במשרד הקליטה, זה לא היה קורה.
שלמה מולה: זה בדיוק העניין.
בני פפרמן: נכון.
בני פפרמן: מכובדי - - -
חנוך צמיר: גם במשרד הקליטה הוא היה צריך להיות תוספתי.
חנוך צמיר: הוא חייב להיות תוספתי.
חנוך צמיר: ברגע שהוא לא תוספתי - - -
שלמה מולה: זה מה שאני אומר לך.
בני פפרמן: שנייה, שנייה.
בני פפרמן: אני מבקש פשוט לסיים.
בני פפרמן: אני מקווה שאני לא בחזקת נאשם פה, אני בא לדווח.
שלמה מולה: אנחנו לא בנאשם, אנחנו לא מאשימים אותך.
בני פפרמן: אז אני מבקש איזשהו "סיי" פה.
שלמה מולה: אז יכולת לבוא – אתה יודע מה?
שלמה מולה: אני אגיד לך יותר מזה: אתה כן בחזקת נאשם.
שלמה מולה: אני אגיד לך למה.
שלמה מולה: אם בהחלטת ממשלה כתוב: זה כסף תוספתי, אתה לא היית צריך להיות – או האגף שלך, או השר שלך – לא היה צריך להיות שותף לתחכום ולאחיזת עיניים.
שלמה מולה: ברגע שאתה הסכמת, עשית העברה תקציבית, מסעיף אחד לסעיף אחד – היית בא ואומר: זה נוגד את החלטת הממשלה, אנחנו לא מסכימים כאנשי מקצוע.
בני פפרמן: זה לא נוגד.
שלמה מולה: מה לא הוגן?
ליה שמטוב: אבל השר כתב לנו, ואנחנו הבנו מהמכתב שזה כסף שקיבלתם כתוספת לתקציב.
בני פפרמן: אני מוכן לבדוק את עצמי פעם נוספת, אבל אני חושב שאני לא טועה.
בני פפרמן: אני לא – הרי אם אספר לכם סיפור אחר, תבואו בפעם הבאה ותשאלו אותי למה סיפרתי את הסיפור.
בני פפרמן: אז אני מבקש, אני מבקש לתת לי, בכל זאת, לסיים את הדברים.
בני פפרמן: צריך להבין שאנחנו נמצאים עם מעט מאד משאבים, עם תוכניות גדולות מאד.
בני פפרמן: לכן אנחנו צריכים לקבוע סדר עדיפויות.
בני פפרמן: אלא אם כן, אנחנו, עם שישה או שלושה מיליון שקל בשנה – ואפילו יהיה כסף תוספתי – אני מודיע: אפילו יהיה כסף תוספתי – בעצם לא ניתן לקיים פעילות בהיקף שאנחנו תכננו.
חנוך צמיר: בטח לא להרחיב אותה.
חנוך צמיר: זה מה שצריך.
בני פפרמן: ולכן המשרד יצטרך לקבל החלטות על סדר עדיפויות שבעצם הוא רוצה לנהל בנושא של שלושת המסלולים שהצגתי חמש דקות לפני הדברים הללו.
בני פפרמן: ולכן מה שעכשיו יש, זה: בימים הקרובים יש דיון אצל המנכ"ל לגבי שני נושאים.
בני פפרמן: ראשית, איך לתגבר – אני לא יכול לומר עכשיו שום דבר – איך בכלל לתגבר את הפעילות, והדבר הנוסף – בכל מקרה כנראה לא יימצאו משאבים של כסף שדיברנו עליהם – איך לקבוע את סדר העדיפויות בתוכניות השונות.
בני פפרמן: צריך להבין, שיש חלק מהתוכניות שיש מעורבות ממשלתית הרבה יותר גדולה – למשל: עם צה"ל יש פעילויות, יכול להיות שאפשר יהיה לפנות גם לגורמים אחרים במשרד הביטחון, כדי לנסות לסייע בנושא הזה, יש תוכנית או תוכניות פה שאין כמעט מעורבות בנושא הזה, ואחת מהן, בעצם, זו התוכנית של שיתוף הפעולה עם משרד הרווחה.
בני פפרמן: כלומר: הנטייה שלי, כאיש מקצוע, היא להמליץ לקיים את הפעילות המשותפת ביישובים, במסגרת מגבלת התקציב, ביחד עם משרד הרווחה – אני מניח שאנשים קיבלו פה הסבר?
דפני מושיוב: לא קיבלו.
בני פפרמן: אז אוקי.
בני פפרמן: יש לנו פעילות מאד מבורכת בלשכות הרווחה, שבהן בעצם משרד הרווחה, באמצעות הג'וינט, ברוקדייל, סימנו קבוצת אנשים שבעצם נשאלת השאלה: למה הם נמצאים בלשכות הרווחה מזה הרבה שנים?
בני פפרמן: וגם אם הם מעת לעת יוצאים, הם נמצאים די הרבה זמן.
בני פפרמן: ולכן, אנחנו בונים עכשיו במשותף עם משרד הרווחה – ומשרד הרווחה יוביל את זה, למרות שאני עכשיו מדבר, משרד הרווחה מתכונן להוביל את זה בכספים משותפים של שני הגופים – לנסות לפתור את בעיית התעסוקה לאורך זמן של אותה קבוצת אנשים ביישובים, שבעצם סומנו מלכתחילה.
בני פפרמן: אם יהיה יותר – אני אומר את זה מראש, כי עוד לא התקיים אצל המנכ"ל דיון, יכול להיות שהמנכ"ל ירצה לשנות את סדר העדיפויות, זו זכותו.
בני פפרמן: ולכן מה שעכשיו נשאר הוא, לחכות לדיון עם המנכ"ל – או תהיה איזושהי הנחיה אחרת – ולראות איך המשרד מתנהל, הן לגבי תוספת התקציבים, אם תהיה כזאת, והן לגבי התוכניות וסדרי עדיפויות.
בני פפרמן: והערה אחרונה: אני בכל זאת רוצה לומר משהו לגבי הסטת תקציבים.
בני פפרמן: זה נכון שאין תוספת תקציבים, לפי שעה – כלומר: בשנה הראשונה היתה.
בני פפרמן: שלושה מיליון שקל היתה תוספת, רק בשנה הזאת – והדברים נעשו - - -
ליה שמטוב: נו, אז זהו.
בני פפרמן: אז רק שנייה.
בני פפרמן: בשנה הראשונה היתה, בשנה הזאת אין.
בני פפרמן: הרי כולם יודעים שבשנה הראשונה קיבלנו את הכספים.
בני פפרמן: רק בשנה השנייה לא קיבלנו.
בני פפרמן: אז אני בכל זאת חושב – גם אם המשרד מצא לנכון במקרה הזה להסיט כספים, יכול להיות שיש לו שיקולים ענייניים.
בני פפרמן: שהתוכניות פה טובות יותר מאשר תוכניות שנמצאות בתוך מסלול העשייה.
בני פפרמן: לכן, אני לא רואה כדבר חמור, בהתייחס לזה שקיימת מגבלת תקציב, שנשקול מחדש את התוכניות של המשרד.
בני פפרמן: להפך, אני רואה את זה בברכה, ומהיכרותי את התוכניות – לא בגלל שאני חלק מהן – אני חושב שהן אינן נופלות, אולי עולות, אפילו, על תוכניות שנמצאות בתוך המגירה של המשרד.
בני פפרמן: גם במגירה, וגם מופעלות באופן שוטף.
בני פפרמן: לכן, בואו נחכה ונראה מה תהיה התוצאה של הדיון.
בני פפרמן: תודה רבה.
ליה שמטוב: ממשרד הרווחה, בבקשה.
דפני מושיוב: אני ממשרד הרווחה.
דפני מושיוב: אנחנו פועלים בארבע רשויות, כמו שצוין.
דפני מושיוב: התקציב הגיע לרשויות, לצערי, רק ב-כמעט ספטמבר-אוקטובר, ובאוקטובר כבר היו חגים, אבל יחד עם זה הרשויות יצאו במכרזים – כי מחויבים לצאת במכרזים.
ליה שמטוב: זה תקציב נוסף.
דפני מושיוב: זה תקציב נוסף, עם תקנה ייחודית לצורך העניין, עם הרבה מאד תשומת לב של הנהלת המשרד, אני חייבת להגיד, שרואה בזה תוכנית מאד חשובה, בראייה שהיא באמת ראייה תפניתית ולא תוספתית - - -
שלמה מולה: כבר אמרתי: בשלושה מיליון שקל, משרד הרווחה – איזו תפנית אתם יכולים לעשות, באמת?
שלמה מולה: אילו הייתם מקבלים 34 או 35 מיליון שקל, הייתי מבין.
שלמה מולה: אבל בשלושה מיליון שקל – איזו תפנית, דפני, אני מכיר אותך, באמת.
דפני מושיוב: לא, תפנית, לא בהיקפים.
דפני מושיוב: תן לי לסיים, ואחר כך אני אשמח לענות.
דפני מושיוב: אתה צודק, חבר הכנסת מולה, שיש הבדל בין עבודה עם 400 משפחות, ל-3500 בפוטנציאל.
דפני מושיוב: אבל יחד עם זה חשוב להגיד שזה שינוי.
דפני מושיוב: זו לא הליכה בטייס אוטומטי, כפי שנעשה הרבה מאד שנים.
שלמה מולה: בכמה יישובים אתם נותנים?
דפני מושיוב: ארבעה.
שלמה מולה: איפה?
שלמה מולה: באיזה מקומות?
דפני מושיוב: כמו שהוחלט: אשקלון, רחובות, נתניה ועפולה, ואני רוצה להגיד שהנקודה היא כאן ההבדל בין החלטה מקצועית להחלטה, אולי, של לובי, והחלטה פוליטית.
דפני מושיוב: מבחינה מקצועית, כמו שחבריי כאן אמרו, זו גישה אחרת, שונה.
דפני מושיוב: היא חשובה.
דפני מושיוב: אני מאמינה ש-כמובן, אם יתווספו כספים, זה בהחלט יהיה חשוב ומבורך, אבל אם נצליח להגיע לתוצאות שאליהן אנחנו מתכוונים – גם משרד התמ"ת וגם אנחנו, של שינוי, זו תהיה פריצת דרך.
דפני מושיוב: דרך אגב – לא רק לעולי אתיופיה.
דפני מושיוב: זה דבר אחד.
דפני מושיוב: הדבר השני שגילינו הם באמת הקבוצה של הצעירים, בני 18 .
דפני מושיוב: אותה קבוצה שלצערנו, אולי היו בצבא, אולי לא היו בצבא, והם נמצאים במקום הרבה יותר חלש, ולצערי המערכות לא הגיעו אליהם בשנים האחרונות.
דפני מושיוב: אם אנחנו נותנים דוגמה, למשל, בנתניה, אז באמצעות שיפור שכונות יש עובדת שעובדת עם 19 חבר'ה, אנחנו עכשיו מיפינו 174.
דפני מושיוב: כלומר: ההיקפים שאנחנו מכירים במערכות הם קטנים לעומת הפוטנציאל – לצערי, אני אומרת את זה.
דפני מושיוב: והחשיבות של התוכנית היא ללא ספק חשובה.
דפני מושיוב: אני, שוב, מצטרפת לחבריי: ברור שעדיף שיהיה כאן תקציב רחב יותר, תוספתי, כמו שהובטח, אבל מבחינה רעיונית-מקצועית, יש כאן פריצת דרך.
דפני מושיוב: תודה.
ליה שמטוב: בבקשה, דוד.
דוד יאסו: אני חושב שאנשים פה כולם דיברו כ-אני ממשרד הקליטה.
דוד יאסו: אולי אני אתחיל כבן העדה, ואחר כך אני אכנס למקצועיות שלי.
דוד יאסו: אני חושב שמבחינת האכזבה, כתוכנית, היא מאד מאד מאכזבת כפי שנאמר, במיוחד כאשר הם אומרים: היא מאושרת כתקציב תוספתי, ובסופו של דבר אין את התוספת הזאת ואני חש את זה בשני מובנים.
דוד יאסו: גם בתוקף תפקידי וגם בזה-אז פה אני לא רוצה לחזור, כי דיברו על זה וזה מאד חמור, ומה שהוצע פה, אני שותף לו.
דוד יאסו: מבחינת התקציב ב-2009 – נכון שהמשרד לקליטת העלייה לא קיבל את התקציב, אלא כפי שחנוך, המשנה למנכ"ל, הסביר את זה, כתקציב לקחת מכיס אחד ולהעביר לכיס השני.
דוד יאסו: אני, לשמחתי הרבה, אני חושב שהמשרד ראה אחרת, וקיבלנו את החמישה מיליון שקוצצו מהאגף, קיבלנו אותם כתוספתי, אבל תוספתי מתוך המשרד.
דוד יאסו: זאת אומרת: על חשבון פעילות אחרת של המשרד, שהיתה צריכה להיות.
שלמה מולה: אני יכול להגיד לך לגבי התקציב שלך: מה שעשיתם, גם במשרד הקליטה – בקיצוצי התקציב עכשיו, בקיצוץ הרוחבי שהיה, קיצצו לך איקס, אחוז מסוים, ואז אמרו לך: אתה מקבל תוספת תקציב.
שלמה מולה: זאת אומרת: בפועל, גם לכם אין תוספת תקציב, נקודה.
שלמה מולה: תפנימו את זה כבר.
דוד יאסו: אני מסכים – תראה, אני עכשיו לא נכנסתי ל"פלט" שהיה.
דוד יאסו: אתה צודק מבחינת ה"פלט".
שלמה מולה: מה ה"פלט"?
שלמה מולה: מה עשיתם?
שלמה מולה: בסך הכל סגרתם - - -
חנוך צמיר: חבר הכנסת מולה, ה"פלט" חל באמת על כל התקציבים, כל המשרדים.
דוד יאסו: על כל התקציבים, בלי שום קשר.
דוד יאסו: אבל אני מדבר כרגע כתוכנית.
דוד יאסו: אם הייתי צריך לעשות, לקחת מהפעילות שלי, מהתקציב שלי הקיים, להעביר – כפי שנאמר כרגע על ידי התמ"ת – אז אני לא עשיתי את הדבר הזה, אני חושב.
שלמה מולה: אתה לא עשית, אבל המשרד עשה בשבילך.
ליה שמטוב: אלה לא קיבלו.
קריאה: ממקום אחר הוא קיבל.
דוד יאסו: זה בדיוק מה שאני עושה.
דוד יאסו: את ההשוואות: לעומת זה, שנת 2010 – אינני יודע.
דוד יאסו: אינני יודע, ולאור המצב שאנחנו ערים לו, אני מקווה ואני מתפלל שזה אכן יהיה.
דוד יאסו: אבל זה סימן שאלה מאד מאד גדול.
דוד יאסו: לכן צריך להיות בהובלה, באופן כללי צריך ללכת ולדרוש, כי התוכנית הזאת צריכה להיות תוספתית.
דוד יאסו: אם אנחנו מוותרים על התוספתיות, אני חושב שהפרויקט הוא לא פרויקט.
דוד יאסו: אנחנו עושים עוול, אפילו, לא רק לקהילה.
דוד יאסו: לנו, כמבצעים בשטח, יש לנו בעיה.
דוד יאסו: יש לנו בעיה איפה נצטרך לסגור ואיפה נצטרך להמשיך.
דוד יאסו: מבחינת קבלת ההחלטות יש לנו בעיה, מבחינת הדברים האלה.
דוד יאסו: אז באמת צריך לראות את הדבר הזה.
ליה שמטוב: אבי מספין ואנחנו מסיימים, כי אנחנו כבר חוזרים על אותם דברים.
קריאה: הרב.
ליה שמטוב: אה.
ליה שמטוב: הרב יסיים.
אבי מספין: גברתי היושבת ראש, אני רוצה להגיד דבר אחד: אני חושב שאם נבוא ונטען שתוכנית החומש מתה, זו טענה מאד מאד מסוכנת.
אבי מספין: קודם כל, אני מבין שהחלטת הממשלה האחרונה, 188, שמטילה את גיוס התקציב מתוך משרדי הממשלה, היא הרע במיעוטו.
אבי מספין: היא עדיפה מאשר לא תהיה בכלל תוכנית חומש.
אבי מספין: ופה צריך להיות סדר העדיפויות של אותו משרד ומשרד, שצריך לייצר את התקציב כמה שאפשר, שלא מתוך התקציב של יוצאי אתיופיה.
אבי מספין: אבל להגיד שהתוכנית מתה – מאד מסוכן להגיד את הדבר הזה, אני חושב שראוי שהתוכנית תהיה קיימת ותימשך, ואני חושב שכפי שהוועדה, כפי שגברתי היושבת ראש החליטה, מאד חשוב שיהיה תקציב תוספתי.
אבי מספין: אין שום ספק – שיהיה תקציב תוספתי.
אבי מספין: ואני חושב שהדבר היותר חשוב, מעבר לתקציב התוספתי, זה שתהיה החלטה שהתקציב יהיה רב שנתי ולא משנה לשנה.
אבי מספין: ברגע שזה משנה לשנה, כפי שאמרו החברים פה – גם בני וגם אריאלה – הם לא יכולים לתכנן תוכניות ולהוציא מכרזים, אם לא יודעים שבשנה הבאה יש להם כסף להמשיך את התוכנית.
אבי מספין: וחשוב מאד שגם תהיה החלטה שיהיה תקציב תוספתי.
אבי מספין: אני מוכרח להגיד שבעקבות הממשלה הקודמת, שהחליטה לבטל את תוכנית החומש בהצעת התקציב באוגוסט 2008 – ורק אחרי שהממשלה התחלפה החליטו להמשיך עם התוכנית – האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה הגישה בג"ץ בגלל שלא מיושמת ההחלטה של הממשלה.
אבי מספין: אני חושב שזה עניין שלא בא נגד משרדי הממשלה, וראוי שמשרדי הממשלה יהיו שותפים בתמיכה של הבג"ץ הזה.
אבי מספין: כי הבג"ץ אומר, שמשרד האוצר צריך ליישם את התוכנית, לתת תקציבים, זו החלטת ממשלה, כל עוד לא החליטו אחרת, כל עוד לא החליטו שהתוכנית לא קיימת, וכל עוד היא קיימת, יש פה צורך שמשרדי הממשלה גם יהיו שותפים לבג"ץ, וגם ייתנו את דעתם שצריך להמשיך עם הבג"ץ, גברתי היושבת ראש.
חנוך צמיר: משפט אחד.
חנוך צמיר: אני מתפרץ.
חנוך צמיר: אני חושב שהדברים של אבי מאד מאד נכונים.
חנוך צמיר: אם הפורום הזה יכריז על מות התוכנית, תאמינו לי, יהיו כאלה שימחאו כפיים, ואל תעשו להם את הכיף הזה.
חנוך צמיר: צריך להילחם, אסור להכריז את ההכרזה הזו, זו דעתי, צריך להמשיך ולהילחם בכל דרך אפשרית.
חנוך צמיר: כי אם הקהילה תכריז על זה, יהיו מי שימחאו כפיים, ודי לחכימא ברמיזא.
דני אדמסו: אז אני מבקש, חנוך צמיר, בבג"ץ, אנחנו אומרים – בדרך כלל אתם באים עם תשובות מאד מסודרות, כאילו התוכנית מומשה, ומראים דברים שהתממשו.
דני אדמסו: במקום לעשות את זה, תחשבו שהבג"ץ הזה אמור לעזור לכולם, בעצם – זה מה שאמרת.
שלמה מולה: דני, יש לי הצעה בשבילך: אל תצפה ממשרדי ממשלה שיבואו יהיו בעדך - - -
חנוך צמיר: אנחנו לא יכולים ל - - - בבג"ץ
שלמה מולה: סליחה.
דני אדמסו: לא שיהיו בעדי, לא לייצר תשובות - - -
חנוך צמיר: דני, ראיתי שאתם מצטטים אותי בכל הפרוטוקולים של הבג"ץ, וזה בסדר.
שלמה מולה: הדבר היחידי שיעמוד לרשותך זה הפרוטוקול של ועדת העלייה והקליטה.
שלמה מולה: זו ראיה חותכת.
שלמה מולה: אבל אל תצפה שמשרד הקליטה יבוא, יצטרף, יהיה בעדך בבג"ץ.
שלמה מולה: דבר שני: אני מעדיף – חנוך, כאיש מקצוע, יכול להגיד מה שהוא חושב.
שלמה מולה: אני מעדיף את האי אשליה לקהילה, במקום להתקיים באחיזת עיניים.
שלמה מולה: ויכול להיות שיהיו כאלה שימחאו כפיים, אבל מותר להם למחוא כפיים, אבל אני חושב, אני אומר לך, כמי שמתחלף – כל אחד יודע, מקבל טלפונים: למה אמרתם שיש בתוכנית החומש משכנתאות, משכנתאות, משכנתאות?
שלמה מולה: אני לא מקבל משכנתאות, והתסכול כפול ומכופל.
שלמה מולה: אני רוצה לראות שמשרד ממשלתי – תראה, חנוך, מה שקורה פה.
שלמה מולה: תראה את תקציב 2009.
שלמה מולה: עזוב את העניין של המשכנתאות.
שלמה מולה: בלי העניין של המשכנתאות, בסך הכל מדובר ב-26 מיליון שקל.
שלמה מולה: 26 מיליון שקל, חלקם כבר לא קיימים – זאת אומרת, זו הסטה בתוך התוכניות הקיימות – על מה אנחנו מדברים בכלל?
שלמה מולה: על מה אנחנו מדברים?
שלמה מולה: ב-2009 יוסיפו עוד עשרה מיליון שקל?
שלמה מולה: בסך הכל, כשאתה מגיע ל-2010, במקום 106, זה עובר קיצוץ ב-50%, ב-2011 התוכנית בכלל לא תהיה קיימת.
שלמה מולה: אני מעדיף שניתן תרופה למכה ונודיע: תוכנית החומש לא קיימת.
דני אדמסו: אבל יש פה פלטפורמה.
דני אדמסו: מה שאני מנסה להגיד זה שיש פה פלטפורמה או הזדמנות: בינואר יש בג"ץ, יש דיון בבג"ץ, ואני מציע: אני לא מבקש את התמיכה או הפגנה של משרדי הממשלה בעד הבג"ץ, אבל לפחות לא לייצר תשובות מלאכותיות לבג"ץ – כאילו בג"ץ רואה שאלה החלטות ממשלה, שאנחנו תומכים בזה, ושבסך הכל התוכנית מתקדמת וסתם אנחנו אומרים דברים שהתוכנית לא ממומשת.
דני אדמסו: כי אחת הטענות המרכזיות שלנו היא שלא מועבר לנו תקציב, ואין תוספת תקציב.
דני אדמסו: ואז אנחנו באים לבג"ץ, ובדיון האחרון שהיה, משרדי הממשלה מראים כל מיני דוגמאות למימוש התוכנית, ואז בעצם מה שיוצא זה שאנחנו "מבלפים".
דני אדמסו: ופה, כשאנחנו מתכנסים כאן ביחד, כולם מסכימים שהתוכנית מצוינת, אבל אין בה ביצוע.
דני אדמסו: אז כל מה שאנחנו מבקשים הוא, בסך הכל: אל תייצרו תשובות מלאכותיות שתוקעות, מה שנקרא "מקלות בגלגלים", בתשובה לבג"ץ.
ליה שמטוב: כבוד הרב, נס חנוכה, בבקשה, שיהיה לנו נס.
יוסף הדנה: נס גדול היה פה.
יוסף הדנה: קודם כל, אני מאד שמח על הדיון הפתוח, ענייני, מדברים.
יוסף הדנה: ולפחות מי שנמצא פה יודע בדיוק מה קורה ומה לא.
יוסף הדנה: אבל לטעמי, בשטח, אני לא יודע – אני בעצמי, זו פעם ראשונה שאני משתתף.
יוסף הדנה: אני לא יודע אם יודעים בכלל שיש תקציב, שיש זה – אז לעניות דעתי, פה נאמרו הרבה דברים חשובים, ומה שגם אני מרגיש – אולי גם זורקים את החולשה לחברים פה, וכאילו אנחנו לא דורשים, צועקים וכולי.
יוסף הדנה: לעניות דעתי כל המשרדים, אולי גם עד שמחלקים, את המעט שמחלקים, יכול להיות שזה מבוזבז לכל מיני עובדים, לכל מיני מחקרים, לכל מיני דברים.
יוסף הדנה: אבל בפועל, לקהילה – אולי מגיע משהו קטן.
יוסף הדנה: אז על זה אני חושב, צריך באמת לחשוב ולתכנן, שהכסף באמת יגיע לציבור, יגיע לייעוד שלו.
יוסף הדנה: ואני חושב שעל זה צריכים לעבוד.
יוסף הדנה: ודבר שני – אני מאד מקווה – יש פה משרד מאד חשוב, ובצד הרוחני הדתי, כעדה דתית, אני חושב שגם כן צריך לעשות הרבה.
יוסף הדנה: אני מאד מקווה – לא עבדתי, לא הייתי שותף - להבא אני מאד מקווה שיהיו תוכניות עבודה, אני אעמוד בקשר גם עם כל מיני גופים.
יוסף הדנה: אני מאד מקווה שזה יהיה.
יוסף הדנה: אני מאד מודה לגברתי היושבת ראש, הדיון ברמה מאד גבוהה, טובה.
יוסף הדנה: אני מקווה שהתוצאות גם כן.
יוסף הדנה: תודה רבה, חג אורים שמח.
ליה שמטוב: כפי שציינתי בפתח דבריי, הוועדה תקיים דיון נוסף ונזמין את שר האוצר לדיון.
ליה שמטוב: כל ההחלטות שהיו לנו בוועדה הן בתוקף, והוועדה דורשת מהמשרדים ליישם את החלטת הממשלה ביחס לכינוס אחת לארבעה חודשים ומבקשת לקבל על כך דיווח.