GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רעיה ריגר: מה זה אומר אין צורך?
רעיה ריגר: יש פרויקט שקיים בשטח ואנחנו עובדים המון שנים.
רעיה ריגר: זאת אומרת, אנחנו צריכים לבדוק מה יש בוועדה השנייה, ועדת התכנון.
ליה שמטוב: ובאיזה ערים כן אתם משתתפים?
רעיה ריגר: אנחנו רק עובדים בשטח ולא משתתפים באף ועדה.
רעיה ריגר: לא נותנים.
אלי זרחין: לא מאפשרים, גם לנו לא מאפשרים.
רעיה ריגר: אומרים 'אחר כך' ו'לא היום'.
רעיה ריגר: אבל אני גם לא מבינה, יש ספר פרויקטים, זה ארגון שמשאיר את הפרויקט וגם מרכז שלקח את הפרויקט, זאת אומרת הארגון קיבל תעודת כשרות שזה פרויקט באמת מצוין לאוכלוסייה ספציפית.
רעיה ריגר: למה הרשויות לא לוקחות את הפרויקטים שיש בספר הפרויקטים?
רעיה ריגר: זאת השאלה.
ליה שמטוב: כי אתם 'אחר כך'.
פיני גלינקביץ: אני מירושלים.
פיני גלינקביץ: כמה מלים ואני מתייחס רק לירושלים.
פיני גלינקביץ: קודם כל, הדברים החיוביים.
פיני גלינקביץ: אני חושב שצורת העבודה בירושלים בין העירייה למשרד הקליטה היא באמת תיאום ועבודה משותפת, גם עם מרחב ירושלים וגם עם המטה ואנחנו מעודכנים ועובדים בצורה שוטפת.
פיני גלינקביץ: נקודה חיובית טובה אחת.
פיני גלינקביץ: שנייה, זה הנושא של התכנית.
פיני גלינקביץ: אני מעורב בתכנית כמנהל רשות הקליטה בעירייה מתחילתה, באמת בזכות גב' בוני גולדברג, מנהלת מינהל לשירותי קהילה, לא רק אגף הרווחה, שמשלבת ורואה את כל התהליך.
פיני גלינקביץ: אני חושב שהתכנית הזאת עובדת לאט כי זה מנגנון גדול ומסובך, היא הביאה לתהליכים בלתי רגילים בירושלים בגלל המיפוי, בגלל העבודה השוטפת, בגלל הרשת שהיא טובה לאורך כל הדרך, העבודה מרמת השכונה עד הרמה העירונית.
פיני גלינקביץ: בירושלים ועדות התכנון מתקיימות מאחר שזו עיר גדולה ואנחנו נכנסנו לעניין אני מניח בגלל הרמה הסוציו אקונומית.
פיני גלינקביץ: מספר העולים בירושלים הוא מהגדולים בארץ, אם לא הגדול בארץ, אבל מבחינת אחוזים העולים הם פחות מ-10% מכלל האוכלוסייה, אז הכניסה היא בגלל האשכול, אבל השכונות שבהן נבחרה התכנית לעבוד הן שכונות מרובות עולים ושכונה בירושלים זה 30,000 תושבים.
פיני גלינקביץ: העבודה ברמת השכונה היתה מתואמת עם כל הגורמים, עם רמת השטח, עם המינהל הקהילתי, עם נציגי תושבים, עם עולים, עם רכזת הקליטה וחשוב לדעת שבכל שכונה יש לנו רכזת קליטה.
פיני גלינקביץ: העבודה מתואמת ומסודרת ושם נבנו התכניות.
פיני גלינקביץ: הרמה העירונית, כאן הנקודה שבה אני חושב שלא יכול להיות מצב שנציג הרשות המקומית הוא לא הבן אדם שיושב בוועדה הזאת, ויש לו את הזכות להצביע.
פיני גלינקביץ: על זה יש לנו חילוקי דעות מול משרד הקליטה.
פיני גלינקביץ: הגענו להסכמה בסופו של דבר בירושלים, אבל חשוב לי להדגיש, אין בן אדם שמכיר את הצרכים של העולים בעיר שלו יותר ממנהל הקליטה.
פיני גלינקביץ: כך צריך להיות.
פיני גלינקביץ: מנהל הלשכה, מנהל המרחב, זה בסדר, העולים פוגשים את יועצי הקליטה בתחילת הדרך, פוגשים אותם אולי בשנה הראשונה, הם גם מעודכנים, אבל בסופו של דבר כשעולה בקרית מנחם יש לו בעיה, הוא לא בא למשרד הקליטה, הוא בא לעיריית ירושלים.
פיני גלינקביץ: כך אנחנו גם רוצים שזה ייראה.
פיני גלינקביץ: לכן אני חושב שמנהל הקליטה או האחראי על קליטה בכל רשות חייב להיות שם.
פיני גלינקביץ: כמו שלידי באותו שולחן בעיריית ירושלים, ישבו מנהלת אגף הרווחה, מנהל בריאות הציבור, מנהל החינוך שהוא עובד עירייה וכולי.
פיני גלינקביץ: אין ספק שמשרד הקליטה נמצא בתוך המערכת, אבל חשוב להזכיר מבחינת המבנה שיש גם את הרמה המחוזית.
פיני גלינקביץ: זאת אומרת יש מנגנון סינון מעלינו של רמה מחוזית, ששם אני לא יודע אם יושב שם נציג עירוני, אבל בוודאי נציג מנהל המחוז, סגן מנהל המחוז והעובדת הסוציאלית נמצאים שם כמסננת ברמה המחוזית.
פיני גלינקביץ: ברמה העירונית חשוב שיישב נציג של הרשות המקומית, עם זכות הצבעה.
פיני גלינקביץ: אני מאוד מעריך את כל הנושא של התכנון ואני בעד תכנון וכולי, בסופו של דבר צריכים לקבל את ההחלטה.
פיני גלינקביץ: אני יכול להגיד לכם שמה שקורה בירושלים, נכון לעכשיו, השורה התחתונה, זה שאנחנו יושבים ביחד.
פיני גלינקביץ: זאת אומרת, יושבת מנהלת המרחב וביחד איתי ובוועדות האחרונות אנחנו יושבים ביחד.
פיני גלינקביץ: זו היתה ההסכמה שהגענו אליה, עם קול אחד של שנינו להצבעה.
פיני גלינקביץ: זה המצב של נישט אהין נישט אהער, לא כאן ולא כאן, זה באמצע, אבל בגלל שבירושלים יש שיתוף פעולה טוב, זה גם עובד.
פיני גלינקביץ: זו תמונת המצב בירושלים.
פיני גלינקביץ: התכניות הוכנו, הוגשו, אושרו, לדעתי גם בוועדה המחוזית, ואנחנו מחכים לה.
פיני גלינקביץ: תודה.
ליה שמטוב: אני תמיד חשבתי למה מעביד דורש ניסיון בעבודה.
ליה שמטוב: כשמישהו בא אחרי תואר שני ומחפש עבודה, אז אומרים לו 'לא, אנחנו מחפשים מישהו עם ניסיון'.
ליה שמטוב: אז אני משווה בין נצרת עלית וירושלים, איפה שמנהלת הקליטה היא חדשה ומישהו עם ניסיון, אז ככה זה עובד.
ליה שמטוב: היתה אצלנו פה בוועדת הקליטה ישיבה על עולי אתיופיה, שהחינוך יכלול בתכנית הלימודית את ההיסטוריה של העולים מאתיופיה.
ליה שמטוב: והתברר שישבו בוועדה, אנשי חינוך, קליטה, מי שאתם רוצים ומי שאתם לא רוצים, חוץ מהעדה האתיופית.
ליה שמטוב: ככה זה.
ליה שמטוב: ככה זה עובד.
ליה שמטוב: כנראה הם כולם יודעים הרבה יותר טוב ממה שהעדה שיכולה לייצג ויכולה להסביר.
נועה בן דוד: אני עובדת ג'וינט אשלים, אני ראש תחום הגיל הרך ביחידת הגיל הרך באשלים.
נועה בן דוד: ניהלתי בעשר השנים האחרונות תכניות לקהילת יוצאי אתיופיה, עירוניות, ברמלה ורחובות, היום אני מנהלת ארצית של התחלה טובה, שזה מרכיב הגיל הרך ביישום דוח שמיד.
נועה בן דוד: כיוון שעסקתי רבות עם קהילות עולים, מצד אחד אני שומעת את הכאב הגדול שעולה פה מסביב לשולחן, אני חייבת להגיד משהו ברמת המטה.
נועה בן דוד: אחת הסיבות שג'וינט אשלים נתבקש להוביל את תחום הגיל הרך היא בזכות הובלה של עשר שנים של תכניות עירוניות ב-14 רשויות שונות ברחבי הארץ שתשע מתוכן נכללות בדוח שמיד עבור קהילת עולים, במקרה זה קהילת יוצאי אתיופיה, היו גם עולים אחרים.
נועה בן דוד: כשעבדנו עם 18,000 ילדים עולים בגיל הרך, 7,000 מורים, 600 אנשי מקצוע ומאות פעילים ומתנדבים גם ברמה המקומית, גם ברמה הארצית, וכמובן עם כל משרדי הממשלה שגם שותפים פה בתכנית, למעט ביטחון פנים.
נועה בן דוד: אני חייבת להגיד שמבחינת ההבנה של התכנית, כאיש מטה היום, אתם מדברים פה על שילוב תכניות לעולים ברמה המקומית.
נועה בן דוד: אני חושבת שחשוב גם להסתכל על התכנית מעבר לאוסף תכניות כאלה ואחרות שרשות מקומית בוחרת, במקרה זה עבור קהילת העולים, אלא בעצם יצירת מודל עירוני שמסתכל על עולים באשר הם ונותן את האינפוטים החשובים וההכרחיים עם רמת אחריות, מרמת ראש העיר עד רמת אחרון התושבים והפעילים המתנדבים.
נועה בן דוד: נכון שיש לנו יותר התייחסות לקהילת יוצאי אתיופיה, אבל כיוון שיש לנו ניסיון בפיתוח מודלים עירוניים שמסתכלים על כל תכנית ותכנית שנבחרת ברשויות, שהיא לאו דווקא מיוחדת לעולים בספר הפרויקטים, אלא הנושא, כמו שאת אמרת, של התפתחות שפה ומורשת ויצירת אינטגרציה בחברה הרחבה, אם זה בית ספר ואם זה גן ילדים ואם זה תכניות פעילים ותכניות בקהילה.
נועה בן דוד: רק לפני שבועיים ישבתי עם שרה כהן ממשרד הקליטה, הבאנו את מי שאחראית אצלנו היום על התכנית ברמה הארצית עבור קהילת יוצאי אתיופיה, היא הביאה בנושא של הגיל הרך אחד מארגוני העולים שמטפלים ברשויות ומתנדבים וגם פועלים ברמה המקצועית, ובדקנו איך המודלים יכולים להתאים לכלל האוכלוסיות, איך המודלים שמופעלים ברשויות מעבר לתכנית זו או אחרת, יכולים להסתכל בכל תכנית ותכנית איך עולים משולבים.
נועה בן דוד: המאמץ נעשה ברמה הארצית, גם ברמת תכנון ויישום וגם ברמת פיתוח ידע.
נועה בן דוד: חשוב שתדעו שבמקביל, כלומר מעבר למה שוועדת תכנון בוחרת, גם אם לא נבחרה תכנית עבור עולים, אנחנו מסתכלים על כל תכנית ותכנית איך היא תתאים לילדים עולים באשר הם.
אילנה שנבל: אני מרמלה, מנהלת הרווחה, ואיתי מנהל הקליטה ומנהל התכנית בעיר.
אילנה שנבל: מדברים המון זמן על התכנית, אני קוראת לזה 'תפילת שמיד', קצת בציניות אולי, אבל לדעתי כבר שנתיים מהרגע שהתחילו לדבר על זה, אחרי שהוועדה הציגה את תוצאותיה והיישום שלה, ועד שאנחנו הגענו לשלב שכבר יש לנו אישור ויש לנו כבר תקציבים ואנחנו בהתחלת תהליך היישום.
אילנה שנבל: אני חושבת שבסוף זה תלוי מאוד בכל רשות איך העסק עובד.
אילנה שנבל: לנו יש ניסיון רב סביב תכנית פאקט, שזו תכנית לעולי אתיופיה ואצלנו היא התרחבה לפאקט פלוס והפרויקט הלאומי גם נכנס אחר כך, כך שההסתכלות הבין מקצועית והמערכתית העירונית וישיבות בין מקצועיות, אנחנו כבר הטמענו את התהליך הזה, ולתוך המבנה הזה נכנסה תכנית שמיד כנראה יותר בקלות.
אילנה שנבל: אצלנו בעיר הנושא של קליטת עלייה הוא נושא מאוד חשוב, הוא בחזון של העיר, ויש לנו מחלקת קליטה שהיא בעזרה של משרד הקליטה אבל הרבה מאוד על חשבון הרשות והיא מאוד מבוססת ומאוד משקיעה.
אילנה שנבל: התכנית הזאת עובדת בעצם בצורה ספיראלית.
אילנה שנבל: יש את ועדת ההיגוי היישובית שממונה על ידי ראש העיר ומקבלת את האישור, אבל שלושת הוועדות המקצועיות של הגיל הרך, התחלה טובה, יסודי ונוער, אלה הוועדות המקצועיות ואלה הוועדות שבעצם עובדות.
אילנה שנבל: אז קודם ועדת ההיגוי ממנה את הוועדות המקצועיות האלה, ומאשרת אותן, ואחר כך היא מסתכלת על המיפוי ונותנת להם את המנדט ונותנת להם את ההנחיות ואת הדגשים על מה לשים לב.
אילנה שנבל: ברמלה למשל, מעבר להנחיות על מה להעדיף על מה, היתה הדגשה מיוחדת לזה שנוער עולה צריך לקבל התייחסות מיוחדת, למרות שבמיפוי הוא לא מקבל ביטוי מאוד גדול מספרית.
אלי זרחין: גם בתכנית לא אישרתם.
אילנה שנבל: סליחה, אני לא סיימתי.
אילנה שנבל: אחרי שהוועדות המקצועיות עובדות על פי ההנחיות של ועדת ההיגוי, הן חוזרות לוועדה הממונה, לוועדת השבעה, ומציגות את התכנית וצריכות להסביר, כמו בתהליך מקביל, אחר כך לוועדה המחוזית, מה פתאום הם בחרו את התכנית הזאת.
אילנה שנבל: אני ישבתי בשלושת הוועדות והמלחמה על התקציב, נדבר בפרופורציות נכונות, המשרדים מעבירים תקציבים לרשויות, התקציב של תכנית שמיד זה תקציב של 100% על חשבון הממשלה והוא תקציב יפה, כל רשות תתברך לקבל אותו, אבל עדיין הוא לא תקציב שעושה מהפכה, הוא לא תקציב שבגללו אנחנו נפתור את כל הבעיות.
אילנה שנבל: המלחמה בין הרווחה לחינוך, עם הקליטה,עם הבריאות, עם הארגונים שבאים ומציגים, עם תכניות שהן כולן ראויות, כולן טובות, אבל בסוף צריך לבחור, ויצא שבכל תכנית---
ליה שמטוב: מה אתם בחרתם למשל?
אילנה שנבל: יצא שבכל ועדה אושרו בסיכומו של דבר.
אילנה שנבל: ..
אילנה שנבל: כל תכנית היא בממוצע בעלות של סדר גודל 200,000 שקל, בתקציב של 2 נקודה משהו מיליון שקל לשנה, כל אחד יכול לעשות את החשבון כמה תכניות בכלל יכולות להיכנס לעיר, אם ההתחלה טובה צבוע והוא מקבל את הנתח שלו, אז זה יוצא שליש שליש שליש בערך, אז יש לכל ועדה בערך חמש תכניות שהיא יכולה לבחור מתוך סך הכל התכניות ותאמינו לי שהרשימה היתה מאוד מאוד ארוכה ואחרי משא ומתן מאוד גדול ויותר מישיבה אחת בדרך כלל הגענו להסכמה.
אילנה שנבל: אני לא יכולה להגיד של מאה אחוז ,אבל בדרך כלל הגענו להסכמה, זה הולך לוועדת השבעה, הנציגים המחוזיים, שזה בדרך כלל הבריאות והקליטה, הם במשא ומתן רציף עם הרשויות המקומיות, עם המחלקות שלהן במקום והם מקבלים את ההסבר, בדרך כלל הם גם מסכימים עם הבחירה שהיתה, ועדת היגוי של היישוב מאשרת, לא תמיד מיד, החזירה, ביקשה לעשות בדיקה נוספת, ביקשה להציג נתונים נוספים, כדי שבסוף זאת תהיה הוועדה שהולכת לוועדה המחוזית.
אילנה שנבל: הוועדה המחוזית בתל אביב, במחוז המרכז, אנחנו הגענו לוועדה, יושבים שם איזה 30 אנשים.
אילנה שנבל: כי יש שם גם תל אביב וגם המחוז, ולכל אחד יש שני מענים.
אילנה שנבל: התמזל מזלנו, או לא התמזל מזלנו, היינו הוועדה הראשונה במחוז תל אביב, ותאמינו לי, הם עשו לנו בית ספר.
אילנה שנבל: היינו צריכים לבוא עם שיעורי בית מאוד מוכנים, אף אחד לא ריחם עלינו ובסיכומו של דבר קיבלנו את ברכת הוועדה.
ליה שמטוב: ועדת ההיגוי גם תלויה בראש הרשות?
אילנה שנבל: ועדת ההיגוי של השבעה, ראש הרשות ממנה.
אילנה שנבל: על פי הנחיות.
אילנה שנבל: אבל חלק מזה הוא פועל יוצא, זאת אומרת, חנה שרף אצלנו יושבת בוועדה ההיגוי, כי היא המפקחת שלנו.
אילנה שנבל: מהבריאות יושבת מרי פלידל והיתר הם מהרשות, כי למשרדים יש נציג ברשות, כך זה המבנה.
אילנה שנבל: אני לא יודעת להסביר אותו.
ליה שמטוב: איזה תכניות אתם בחרתם עכשיו?
נסים מזוז: אני אציג את עצמי, אני מנהל התכנית ברמלה.
נסים מזוז: קודם כל אני רוצה להגיד שברמה האינטגרטיבית אנחנו הלכנו על פי רוח התכנית ולאו דווקא בחרנו תכניות שהן בכותרת של הקליטה, אלא התייחסנו לתכניות שבני עולים ועולים ייכנסו לתכניות.
נסים מזוז: זה משהו מאוד מאוד חשוב.
נסים מזוז: זאת אומרת, אם התכנית היא של משרד החינוך, מבחינתי זה לא משנה מאיפה התכנית, העיקר שעולים ייכנסו לתוך התכניות.
נסים מזוז: ואם אנחנו מדברים על הגיל הרך ויש תכנית ביתית, שמקורה עוד בכלל במשרד החינוך, אנחנו יודעים שיש לנו כרגע עולים חדשים לא מחבר העמים, אלא דווקא מדרום אמריקה, מאמריקה הלטינית, אז הפנינו את התכנית הזו לטיפול ביתי לאותם עולים.
נסים מזוז: כך שמי שמחפש ייצוג משרדי, זה לא נכון לחפש כך.
נסים מזוז: זה גם לא רוח התכנית.
נסים מזוז: הרי אנחנו מדברים על תכנית שכל כולה אומרת שחמישה משרדים מתכנסים למקום אחד וחושבים ביחד ועובדים במשותף.
נסים מזוז: אני יודע שזו מהפכה.
ליה שמטוב: סליחה, אתם מרמלה, נכון?
ליה שמטוב: אתה מהחינוך?
נסים מזוז: אני לא מהחינוך, אני מנהל התכנית.
ליה שמטוב: אתה מנהל התכנית.
ליה שמטוב: מר אמיר וידר מהקליטה ואת מהרווחה, ואתם עובדים ברשות.
אילנה שנבל: כן.
ליה שמטוב: אמיר מהקליטה, אתה היית מעורב בכל זה?
אמיר וידר: הייתי מעורב בוועדות, כן.
ליה שמטוב: יפה, יפה.
ליה שמטוב: על זה אנחנו מדברים.
ליה שמטוב: אם נציג הקליטה היה מעורב ובכל הקליטה והרווחה ובריאות וחינוך היו מעורבים, ואתם החלטתם על התכניות האלה, שיפעילו אותם חינוך, בריאות, לא משנה מי, בסדר, זה מקובל.
ליה שמטוב: אבל הם ארגונים שלא יודעים בכלל, לא הזמינו אותם.
ליה שמטוב: אם לא היו מזמינים את נציג הקליטה, זה בסדר?
אילנה שנבל: אז הוא היה יודע ומגיע, הוא היה מתעקש לבוא.
אילנה שנבל: אני לא יכולה להבין איך תכנית שמדברים עליה שנתיים בכל מקום, שמקיימים עליה דיון בישיבת המועצה, שיש לה נציגים, שישיבת המועצה צריכה לאשר את ועדת ההיגוי, כדי לשלוח את ההסכם---
ליה שמטוב: אז כנראה לא פופולרית כמו ברמלה.
אילנה שנבל: לכן אני אומרת שזה כנראה מאוד תלוי במקום, אבל שלא יודעים על התכנית הזאת, שמדברים עליה כל כך הרבה זמן.
אילנה שנבל: הרי באמת אם נמצאים ביישוב וקצת מעורים, אי אפשר לפספס את זה.
אילנה שנבל: זה כל כך הרבה עבודה, הפורומים כל כך גדולים, אי אפשר להתחבא, אי אפשר לעשות את זה בסוד.
אלי זרחין: אפשר לשאול שאלה אחת את נציגי הרשות?
אלי זרחין: גב' שנבל, אני רוצה לשאול שאלה.
אלי זרחין: אנחנו ארגון ששבע שנים מפעיל ברמלה, בקרית מנחם, תכניות לילדים ונוער עולים שמשוטטים ברחובות.
אלי זרחין: עובדים מול מר יואב נדב, שהוא היה חלק מוועדת הנוער.
אלי זרחין: פנינו אלייך בכתב, בבקשה להיות מוזמנים לוועדת הנוער, קיבלנו תשובה של מר נסים מזוז שמי שלא עובד עירייה לא יהיה בוועדות.
אלי זרחין: יואב חזר אלינו ואמר 'אלי, אני לא מסוגל, נסים לא מסכים'.
אלי זרחין: התכנית שלנו עכשיו הולכת להסתיים, ב-31 בדצמבר, כי אין יותר כסף להמשיך אותה מטעם העירייה, ויואב אומר 'אני נלחמתי בוועדה והוועדה אמרה שיהיו רק תכניות אינטגרטיביות, לא יהיו תכניות מיוחדות לעולים'.
אלי זרחין: זה כל העניין שתכנית שמיד בעיר רמלה, של נוער יוצא בוכרה בבן גוריון, את צריכה להפעיל תכנית מיוחדת ולא כוללת.
אלי זרחין: ההורים שלהם לא יבואו לתכנית מיוחדת לגיל הרך, ובקרית מנחם, ש-85% שם דוברי רוסית, צריכה תכנית מיוחדת ולא כוללת, ואתם לא אישרתם אף תכנית מיוחדת, והשאלה שלי, את מצד אחד מדברת דברים מאוד יפים ואני אוהב את רמלה, אני הייתי תושב רמלה, אמיר יודע כמה אני אוהב את רמלה וקשור לרמלה, אבל כואב לי...
אלי זרחין: אני, כארגון, מעביר לפחות 75% מהתקציב, מתורמים פרטיים.
אלי זרחין: זאת אומרת שאם העיר תשים 20,000 שקל, אני מביא עוד 60.
אלי זרחין: זה לא עניין של כסף, זה עניין של נכונות של העיר להגיד 'כן, יש בעיר רמלה בעיה עם קבוצות יוצאי אתיופיה, יוצאי בוכרה ויוצאי ברית המועצות לשעבר, שהם חייבים תכניות ייחודיות', ואומרת הוועדה שלכם 'לא, זה לא יהיה', וזה כואב לי.
לב ברדני: אני מאשקלון, אני מנהל קליטת העלייה כבר כמה שנים, לפחות שמונה שנים בחוץ לארץ מטעם הסוכנות.
לב ברדני: כל התשתית שהתחלנו פה, אני נזכר ב-2008 כשיצאה החוברת, מיד ישבנו עם משרד הקליטה, עם מנהלת הלשכה, בנינו תכנית מיפוי עם כל הארגונים, במיוחד יוצאי צרפת, דרום אמריקה, וכמובן העולים מחבר העמים, קראנו למי שיכולנו, ישבנו איתם, ואת המיפוי שאנחנו רואים על אשקלון, הבסיס היה שלנו.
לב ברדני: אחר כך מה שקרה שהוועדות עם שבעה אנשים, לא יודע מה, אבל התשתית כן התחילה ממחלקת העלייה והקליטה, במיוחד אצלנו בעיר.
לב ברדני: ישבנו עם מר ברזילי והנציגים.
לב ברדני: כן נוצר ניתוק, לא בגללנו.
לב ברדני: נוצר ניתוק כי צריך שם נציגים של משרדים ממשלתיים.
לב ברדני: התכנית בסך הכל, מר זרחין, כשביקשת לעצור תקציבים---
אלי זרחין: ביקשתי לא להעביר כסף לאשקלון.
ליה שמטוב: הוא לא מחליט.
לב ברדני: אני גם יכול להגיד לו על ההצעה שלו, את חוות דעתי.
לב ברדני: אני חושב שזה אבסורד.
לב ברדני: עד שבנינו והגענו לחוף מבטחים, שמתחיל לזוז אחרי שנה וחצי, עוד לעצור ועוד תעבור עוד שנה וחצי, אז מה עשינו?
לב ברדני: אז אני חושב שזה בכלל לא פרודוקטיבי.
לב ברדני: אני חושב שכן צריך לשמוע את הקול של מחלקת הקליטה בערים, כמובן עם הארגונים ועם האוכלוסיות.
לב ברדני: אצלנו לדוגמה מתוך 5,600 שזוהו כבעלי סיכון, דווקא שם כן יש כ-30% עולים מחבר העמים, ילדים מגיל 0 עד 6, מגיל 6 עד 12, מ-12 עד 18, כך שכן יש את הפעולה הזאת.
ליה שמטוב: חבר הכנסת אלקין, אני יודעת שיש לך כל כך הרבה עבודה ובכל זאת הגעת, ואתה חבר ועדה, והנושא הוא חשוב.
זאב אלקין: הגעתי לא רק כחבר ועדה ולא רק כי הנושא הוא חשוב, אלא כי עסקתי בנושא הזה בקדנציה הקודמת, כמו שאת יודעת, תחת הגג של הוועדה הזאת ואני חייב להגיד שמה שחששנו אכן זה מה שקורה.
זאב אלקין: בזמנו כשהתחיל כל המהלך של דוח שמיד, עלתה השאלה מה יהיה מקומם של העולים בתהליך הזה, לאור האחוזים הגבוהים של העולים במסגרת של הנוער בסיכון.
זאב אלקין: אפילו במצגת כאן אנחנו רואים את האחוזים ובסופו של דבר הדוח כן נתן הכוונה ושם את זה כקהל יעד מיוחד, ולמעשה המחלוקת שיש כאן בעיניי היא מחלוקת שעבר זמנה, עבר זמנה, בטל קרבנה.
זאב אלקין: האם רק תכניות אינטגרטיביות זה הפתרון לטיפול בבעיה של נוער עולה במצוקה?
זאב אלקין: אני חושב שזו טעות מאוד גדולה ואני חושב שזה שזה טעות, זה הוכח כבר לא פעם ולא פעמיים, לכן חבל לי שכשיוצאים למהלך כל כך משמעותי , כמו דוח שמיד, עושים צעד אחורה ושוב חוזרים למשבצת הזאת ושומעים את התשובות הרגילות 'כן, אבל יש לנו הרבה עולים בתכניות, בואו תספרו'.
זאב אלקין: בטח יש הרבה עולים בתכניות, כי העולים הם חלק גדול מאוד מנוער בסיכון.
זאב אלקין: אין מה להתגאות בזה, זו תעודת עניות של המדינה, כי פרופורציונלית הם צריכים להיות הרבה פחות.
זאב אלקין: זה שהם מגיעים כלקוחות של התכניות, כי אין בררה, כי סך הכל הם תורמים משקל כבד מדי לסך המספרים של הנוער בסיכון.
זאב אלקין: מכל הניסיון שכבר נצבר, והיו כאן דיונים, שוב בקדנציה הקודמת, אפילו בוועדת משנה מיוחדת, היו המון דיונים ועולה באופן חד משמעי שאין דרך לפתור את הבעיה בקרב הנוער העולה, אך ורק על ידי תכניות אינטגרטיביות.
זאב אלקין: אם לא יהיו תכניות מיועדות ספציפית לקהלי יעד וגם שם יש הבחנה.
זאב אלקין: הטיפול בנוער עולה אתיופי, למשל, הוא לא דומה לטיפול בנוער עולה מרוסיה, וכן הלאה, זה ברור, ועד שלא יילכו עם תכניות ממוקדות ועד שלא ישתפו פעולה עם הגופים מהמגזר השלישי, גם על זה דובר כאן רבות, שום דבר לא יזוז.
זאב אלקין: המדינה תשקיע סכומים עצומים וכשיבואו למדוד את הסטטיסטיקות, שוב יגלו את העולים שם.
זאב אלקין: זה הוכיח את עצמו כבר הרבה מאוד פעמים וגם משרד החינוך בכל שלבי הקליטה, משלבי קליטה ראשונים עד לטיפול כבר בבעיות, בנוער בסיכון, ולכן הקולות שאפילו אני הספקתי לשמוע כאן, בחצי השעה הזאת, ואני מניח שהם לא היו שונים מהקולות שהיו כאן קודם, אותי הם מאוד מצערים.
זאב אלקין: בסופו של דבר כל התקציבים הגדולים של ועדת שמיד, שאמרה מלכתחילה, אני זוכר את הדוח, שיש שלושה מגזרים שדורשים טיפול מיוחד, והעולים הם מגזר.
זאב אלקין: למה נאמר?
זאב אלקין: שוב, כי זאת הסטטיסטיקה, היא זועקת לשמים שמשקלם של העולים בנוער בסיכון הרבה מעבר למשקלם באוכלוסיית התלמידים.
זאב אלקין: אחרי שהוועדה אמרה את זה, טפלו במיוחד במגזר הזה, אז מה אומרים לנו?
זאב אלקין: אז 'אחוז המשתתפים מהמגזר הזה אצלנו הוא בסדר'.
זאב אלקין: אני חושב שזאת טעות חמורה.
זאב אלקין: אם אפשר עוד לתקן, אני מקווה שלא מאוחר לתקן, יש דרכים שונות לתקן, חלק מזה, כמו שאת מדברת על כך, זה מעורבות של מחלקות הקליטה בערים השונות.
זאב אלקין: אני לא בטוח שזה מספיק, זו שאלה של מה הכוונת המדיניות מלמעלה ואני רוצה לנצל את הבמה הזאת ולפנות אליכם ולהגיד טעות, תעצרו, תחשבו על זה עוד פעם, כי אם זה שוב יילך אינטגרטיבי, ודובר על זה רבות.
זאב אלקין: הנוער בסיכון היום ממוקד מגזרית, זאת מציאות.
זאב אלקין: ולכן כל מי שינסה לטפל בו, למרוח שכבה דקה על הכל, בסופו של דבר ימצא את עצמו אחרי תכנית שמיד ועוד תכנית ועוד תכנית עם אותם אחוזים של נוער בסיכון ועם אותן בעיות שנשארו כפי שיש היום במערכת החינוך הישראלית.
זאב אלקין: אז הכסף יושקע והתוצאה לא תהיה.
זאב אלקין: לכן כל עוד שזה לא מאוחר וזו תכנית רב שנתית, תעצרו, תעשו חושבים עוד פעם, על פעילות מכוונת מגזרים.
זאב אלקין: מה שאני אומר על עולים, אגב, אותו דבר נכון לערבים ולחרדים, אין לי ספק.
זאב אלקין: כאן אנחנו יושבים על עולים.
אלי זרחין: אבל עכשיו זה בידי הממשלה, הממשלה צריכה להגיד את זה.
זאב אלקין: זה בידי ועדת ההיגוי שלה.
אלי זרחין: לא, לא, ועדת היגוי אישרו, היא אמרה, המחוזות כבר אישרו את זה.
אלי זרחין: זהו, זה כבר אושר.
אלי זרחין: אם הממשלה לא תגיד להם לשבת עוד פעם, הם לא יישבו, כי הם הגישו את זה כבר למחוז, המחוז אישר, מחכים רק לכסף היום, זהו, זה נגמר.
אלי זרחין: רק אם הממשלה תגיד 'תשבו עוד פעם'.
זאב אלקין: יכול להיות, ובזה אני פונה אלייך, גברתי יושבת ראש הוועדה, שצריכים לפנות מכאן ליושב ראש הקבינט של העלייה והקליטה, שיעלו את הנושא הזה בממשלה.
אלי זרחין: ודאי בקבינט הרווחה.
זאב אלקין: אני יודע, אבל יש כאן היבט של מה המשקל של העולים, לכן קבינט לענייני עלייה וקליטה יכול לדון בסוגיה הזאת והוא יכול ליזום תהליך של חשיבה מחדש ברמת הממשלה.
זאב אלקין: יכול להיות שאנחנו, כוועדה, צריכים לפנות כאן לגוף שעומד מולנו, אותה ועדת שרים, אותו קבינט לענייני עלייה וקליטה, בבקשה לעשות, כל עוד שזה לא מאוחר, חושבים עוד פעם.
זאב אלקין: זה לא יקרה מעצמו.
זאב אלקין: אני מסכים עם מר אלי זרחין, כמו שאני מכיר את הדינמיקה, זה לא יקרה מעצמו.
שרה כהן: אני אגיד אולי עכשיו דברים קשים, יש לי הרושם שמה שאנחנו אמרנו, כאילו לא אמרנו אותו.
שרה כהן: זאת אומרת שיש כאן מראש איזה שהיא אמירה או איזה שהיא עמדה שאתם מגיעים איתה מראש, זאת אומרת שאתם מראש החלטתם שזאת תמונת המצב ולחלוטין, לדעתי, התעלמתם מהרבה מאוד התייחסויות, חוות דעת ואמירות שעלו כאן על השולחן באמצעות אנשי המקצוע השונים וגם שהגיעו מתוך היישובים עצמם.
שרה כהן: אני אומרת לך, חבר הכנסת אלקין, בצורה הכי ברורה; אין כאן תכניות שהן תכניות אינטגרטיביות בלבד.
שרה כהן: יש כאן תמהיל של תכניות שהן גם אינטגרטיביות וגם סגרגטיביות, ייחודיות.
שרה כהן: אני עצמי, לתוך מאגר התכניות, ספר הפרויקטים, הכנסתי תכניות שאני מקיימת אותן ומפתחת אותן יחד עם ארגוני העולים והן תכניות ייחודיות.
שרה כהן: בסופו של דבר, בחלק מהמקומות נבחרות תכניות שהן כוללניות, תוך הלימה למאפיינים הייחודיים של האוכלוסייה של הילדים העולים ובני הנוער ביישוב.
שרה כהן: בחלק מהמקומות יכולה גם להיבחר---
זאב אלקין: גב' כהן, יש לך סטטיסטיקה כוללת?
שרה כהן: הסטטיסטיקה שקיימת עד היום, זאת אומרת היא כבר קיימת בחלק מהיישובים שכבר---
זאב אלקין: לא, אני לא שואל כמה עולים משתתפים.
זאב אלקין: מסך ההשקעות של דוח שמיד, כמה אחוז מושקע בתכניות ייחודיות לעולים?
אלי זרחין: אין, אין.
טלל דולב: זה לא נכון.
טלל דולב: הוא אומר אפס, זה לא נכון.
זאב אלקין: שאלתי על אחוז.
זאב אלקין: יש תקציב שנתי, כמה מתוך זה הולך לתכניות ייחודיות לעולים?
זאב אלקין: שאלה פשוטה, לא קשה, לא מסובכת.
שרה כהן: אין לי בעיה, ואני גם רוצה להשיב לך ולכן לא היה צריך לשאול את השאלה פעם נוספת.
שרה כהן: אתה החמצת את תחילת הישיבה שבה בעצם הוצג שלא בכל היישובים התהליך הסתיים והסתיים תהליך התכנון רק בחלק מתוכם.
שרה כהן: בחלק מהיישובים שהסתיים תהליך התכנון ונבחרו תכניות, הם יישובים שהם גם עתירי אוכלוסייה שהיא אוכלוסייה ערבית, לכן מה שאפשר להציג בנקודת הזמן הזו, ובהחלט אפשר להציג ואת זה גב' טלל דולב יכולה להציג, זה תכניות שהן אינטגרטיביות וחלקן---
זאב אלקין: אני שאלתי על נתון מספרי, את לא עונה לי.
זאב אלקין: תשימי לב שאת בורחת משאלה מאוד פשוטה.
שרה כהן: אני לא בורחת.
זאב אלקין: ממה שאושר עד היום, איזה אחוז מהתקציב אושר לתכניות ייחודיות לעולים?
זאב אלקין: ושוב, לא אחוז תלמידים עולים שמשתתפים בתכניות אינטגרטיביות, אלא אני ממקד מחדש את השאלה, תכניות ייחודיות למגזר העולים.
זאב אלקין: תגידו מספר, מאוד פשוט, אחוז.
אלי זרחין: בספר יש תכניות, אבל ברמלה אין.
שרה כהן: אין לי את הנתון כרגע אצלי, אנחנו יכולים לבדוק את זה.
אילנה שנבל: אני יכולה לתת נתון ברמלה.
אילנה שנבל: לנוער, אנחנו מדברים על נוער, נוער עולה זו הבעיה הכי קשה בנוער---
זאב אלקין: אני שאלתי מסך התקציבים של ועדת שמיד ברמלה.
אילנה שנבל: אני אומרת, לנוער.
זאב אלקין: למה לנוער?
זאב אלקין: אני שאלתי על כל תקציבי ועדת שמיד.
אילנה שנבל: אני אענה איך שאני יודעת לענות, ימצא חן בעיניך, טוב, לא?
אילנה שנבל: אני אנסה עוד פעם.
אילנה שנבל: לנו יש שלוש ועדות מקצועיות.
אילנה שנבל: לוועדת הנוער היה תקציב של סדר גודל של 900,000 שקל, מתוכו כ-300,000 שקל הקצתה לנוער עולה.
זאב אלקין: לתכניות ייחודיות?
שרה כהן: ייחודיות.
שרה כהן: אנחנו יודעים לספור רק תכניות ייחודיות, אנחנו לא יודעים לספור תכניות אינטגרטיביות.
אילנה שנבל: מרכז טיפולי לנוער.
אילנה שנבל: פיצלנו, ביקשנו אישור מיוחד מהוועדה המחוזית לפצל את זה לשלושה חלקים, לנוער אמל"טי, לנוער חבר העמים ולנוער אתיופי.
אילנה שנבל: זה תכנית של 202,000 שקל.
נסים מזוז: ועוד תכנית 'דלת פתוחה לעולים' שזו תכנית של משרד הקליטה שגם שם התכנית של חצי מיליון שקל.
אלי זרחין: ב'קידום נוער' פיטרתם דוברי רוסית ויוצאי אתיופיה.
אלי זרחין: גוף שעובד עם נוער בסיכון, אין לו עובד יוצא אתיופיה---
אילנה שנבל: זה לא תכנית שמיד.
אלי זרחין: זה לא קשור לתכנית נוער בסיכון?
אילנה שנבל: אני מסכימה, אבל זה לא תכנית שמיד.
אלי זרחין: זה את החלטת ככה?
אילנה שנבל: זה לא אני החלטתי ככה, אני לא אחראית על קידום נוער.
אבי ביתן: התייחסנו לתכניות הספציפיות לעולים ושל קידום נוער.
אבי ביתן: זאת לא הבעיה, אני מבקש מהוועדה בהזדמנות הזאת, במקום ללכת אחורה ולעצור תהליך שאחרי שנתיים של הריון מתמשך, בלתי נגמר, וכשהגענו לקו הגמר שבו אנחנו צריכים להתחיל את התכניות, אנחנו נמצא את עצמנו חושבים מחדש.
אבי ביתן: זה הסיכון הכי גדול.
אבי ביתן: אם אני אתייחס לאופקים, ספציפית, כעיר ש-99.9% אומר שהילדים האלה שלגביהם החלטנו שהתכניות הן חיוניות, הם יקבלו את התכנית הזו אולי בעוד שנה ואת הנזק אי אפשר יהיה לתקן אחרי שנה.
אבי ביתן: אני מבקש.
אבי ביתן: אם צריך לעשות תיקונים, תעשו תיקונים ספציפיים לאותם יישובים שלגביהם כשלו, או לא התייחסו, אני לא יודע מה, אבל באותם מקומות שהעבודה היתה ראויה והוועדות התכנסו והיתה נציגות של עולים והתכניות התקבלו פה אחד או ברוב קולות שהתכניות הן ראויות, אני מבקש לא לעכב את התהליך.
זאב אלקין: אני אשאל אותך על אופקים, איזה אחוז מסך התקציב של דוח שמיד אצלכם יצא לתכניות ייחודיות לעולים?
אבי ביתן: התקציבים שלי, אני פה שומע ואני קצת ככה בשכרות, המסגרת שלנו זה 300,000 שקל.
אבי ביתן: דוח שמיד כולו הוא 650,000 שקל.
זאב אלקין: כמה מתוכם זה תכניות ייחודיות למגזר העולים?