GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ניקול מור: כל מה שיידרש, האגף רואה בזה עדיפות ראשונה, ומחובתנו לתת פתרונות במסגרת ההכשרה לאוכלוסיות העולים.
מיכאל מסינגר: אני מייצג פורום שקם לפני כמה חודשים, שהוא למזעור תת-תעסוקה, הוא מכיל כמה וכמה ארגונים.
מיכאל מסינגר: רק להציג את הפורום: "אלטרנטיבה לעולה", "מועצת ארגוני עולים לישראל", "מרכז למהנדסים עולים בשרון", "מומחים מתחת לקו העוני", "נשות ישראל", "צנטוריון", מכון "שיפור", "מרכז לפיתוח קריירה" ו"שתי"ל" בשלב זה.
מיכאל מסינגר: ואני, ספציפית, בא מ"אלטרנטיבה לעולה", שהוא ארגון שקם לפני 7 שנים כדי לעזור לעולים חדשים, בעיקר מאמריקה הלטינית, כי יש גם עליה מאמריקה הלטינית.
מיכאל מסינגר: מדברים על אתיופים או על חבר העמים אבל יש באמצע עוד כמה קבוצות שעולות לאורך כל השנים - -
סופה לנדבר: המשרד לקליטת עלייה מטפל בכל עולה שמגיע למדינת ישראל.
מיכאל מסינגר: זה שמקבלים זה נכון, יש אחר כך בעיה של חוסר איזון אבל זה לא הנושא.
מיכאל מסינגר: ראשית, להודות לך על קיום הדיון בנושא תת-תעסוקה.
מיכאל מסינגר: לא בטוח שאנחנו באמת מקיימים דיון על תת-תעסוקה.
מיכאל מסינגר: כל הסקירה שהיתה פה דיברה על אבטלה, על כן עובדים או לא עובדים.
מיכאל מסינגר: אני מבקש להחזיר את הנושא לתת-תעסוקה ולהתחבר לסיפור של הביקור שלך במגדל העמק, כי לדעתי היה חסר בסיפור הזה הסוף.
מיכאל מסינגר: את דיברת על 4 אנשים במשרות בכירות שהם עולים, כל יתר הבכירים הם ילידי הארץ או ותיקים.
מיכאל מסינגר: עובדי הייצור עולים חדשים.
מיכאל מסינגר: מה שלא סיפרו לך או לא בדקת כי אף אחד לא מתעניין בנושא, זה כמה מבין עובדי הייצור הם אקדמאים שעובדים בתת-תעסוקה, כי זה הנושא.
ליה שמטוב: נכון, אבל התייחסתי לזה.
ליה שמטוב: אמרתי מה הסיבות שהם עובדים בייצור.
מיכאל מסינגר: אז מה שקורה היום בארץ, וזה נכון ל-20 השנים האחרונות, אם מדברים על העלייה הגדולה, כל השנים האלה יש בארץ סדר גודל של בין 30% ל-40% מהאקדמאים שמועסקים במקצועם או בתחומים קרובים למקצועם, כי מה לעשות, יש מקצועות של קיימים ולא נחוצים בארץ אבל אפשר לעשות הסבות ולהתקבל לתעסוקות דומות או כאלה שמנצלות את הכישורים האלה.
מיכאל מסינגר: באחד המחקרים של מכון "ברוקדייל" נמצא שבין הקבוצות, אם משווים יוצאי אירופה, ארה"ב, חבר העמים ואמריקה הלטינית, שתי הקבוצות האחרונות הן הכי פגועות מבחינת תת-תעסוקה.
מיכאל מסינגר: הם משתלבים פחות בעבודה המקצועית, במקצוע שלהם בשוק העבודה.
מיכאל מסינגר: המשמעות של זה, אגב, זה לא רק השפעה על מה שקורה בארץ לאותם העולים אלא זה גם מקרין על האפשרות להביא עולים מאותן מדינות כי אם רופא או מהנדס כותב לחבר שלו על כל הצרות שלו ועל זה שהוא עובד במפעל, החבר שלו, מהנדס, רופא, עורך דין וכן הלאה, יחשוב 3 פעמים אם לעלות לארץ או לא, כי אנחנו מגבירים את החסמים, וסיפור המהנדסים היא אחת הדוגמאות.
מיכאל מסינגר: לתת לכם דוגמה מהארגון שלנו: יש לנו מקרב 4400 עולים רשומים, למעלה מ-1000 אקדמאים.
מיכאל מסינגר: פחות מ-30% מהם עובדים ומועסקים במקצוע שלהם.
ליה שמטוב: סליחה, שרת הקליטה צריכה לעזוב.
מיכאל מסינגר: ברשותכם, מילה אחת לשרת הקליטה: מעבר לנושאים תקציביים, אנחנו רואים את משרד הקליטה כמייצג את העולים.
מיכאל מסינגר: יש מעט מאוד העסקה של עולים במשרדי ממשלה, חוץ וממשרד הקליטה והבריאות, ואני חושב שזה מאבק שמשרד הקליטה יכול וחייב להוביל.
מיכאל מסינגר: יש בירוקרטיה אדירה, ודיברתם על רישוי וכן הלאה.
מיכאל מסינגר: הדבר האחרון זה הנושא של 10 השנים המפורסמות.
מיכאל מסינגר: לגבי אקדמאים, הזמן שבו אקדמאי יוכל לנצל את הזכאות שלו לקורסים, עברית ורישוי, זה לא בשנים הראשונות.
מיכאל מסינגר: שם הוא נאלץ להתקיים, וצריך לחשוב על הארכה לפחות לגבי כמה תחומים של תקופת הזכאות, כי בזמן שהוא כבר לא זכאי, זה המקום שבו הוא יתחיל אולי לנצל את האפשרויות האלה, ואין לו איך.
ליה שמטוב: תודה לשרת הקליטה.
קלאודיה כץ: אני רוצה להתייחס לגבי הסקירה של השרה ותת-התעסוקה.
קלאודיה כץ: אם אפשר להחזיר את השקף הראשון.
קלאודיה כץ: כן מדובר בתת-תעסוקה.
קלאודיה כץ: כאשר אנחנו מדברים על תת תעסוקה וכל הכלים שהובאו כאן ,לדיון, אלה כלים שלוחמים בתת-תעסוקה.
קלאודיה כץ: אנחנו מדברים על מרכז הכוונה, שזה כלי שמאפשר לעולה לעבוד בהעסקה הולמת.
קלאודיה כץ: אנחנו מגדירים ש"העסקה הולמת" היא זו שמתאימה לניסיונו, השכלתו והכשרתו בארץ המוצא, ואנחנו עוקבים אחרי השמה במהלך שנה.
קלאודיה כץ: אנחנו משלמים למפעיל רק אחרי שהאדם עבד בשכר שהוא מעל שכר מינימום, שמתאים לשכר באותו תחום שהאדם נמצא בו לפחות 12 חודשים כנגד תלושי המשכורת, שהיא ההוכחה הכי ברורה.
קלאודיה כץ: אחרי זה, יש לנו מחקר מעקב שמדבר על 70% הצלחה.
קלאודיה כץ: הכלי השני הוא הוואוצ'רים, שזה כלי שנבנה.
קלאודיה כץ: דרך אגב, מכון ברוקדייל היה מוזמן על ידי משרד הקליטה על מנת לראות מה אנחנו יכולים לשפר ומהן ההתנהגויות של קבוצות ארצות מוצא, האם יש משהו משותף בהתנהגויות תעשייתיות.
קלאודיה כץ: ביקשנו לקבל אבחנות ואם שמת לב, יש שם אבחנה בין דוברי אנגלית שנמצאים במדינות מיבשת אמריקה לבין דוברי אנגלית מאירופה.
קלאודיה כץ: הוואוצ'רים נבנו ככלי.
קלאודיה כץ: אין מה לעשות, אנחנו נמצאים במדינה שהתעשייה שלנו, בזכות משרד התמ"ת, תהיה יותר קטנה אבל היא לא קולטת 100 או 50 אנשים באותו מקצוע.
קלאודיה כץ: אנחנו חייבים לאפשר לאנשים שיש להם רקע אקדמאי, יש להם יכולות לקבל עטיפה שתהיה סקסית לשוק העבודה בארץ.
קלאודיה כץ: אין אפשרות להגיד את זה אחרת.
קלאודיה כץ: לכן, הוואוצ'רים נועדו לכך, כדי לתת לכל אחד הכשרה ספציפית למה שהוא חייב וצריך.
קלאודיה כץ: ההכשרה הזאת ניתנת לאנשים בעלי מקצועות לשיפור מצבם התעסוקתי.
קלאודיה כץ: אותו דבר לקידום העסקה.
קלאודיה כץ: מדובר על כניסה של אנשים אקדמאים בלבד למקצועות רוויים במשק.
קלאודיה כץ: אין שום דרך אחרת, לרבות משרדי ממשלה.
קלאודיה כץ: כאשר אנחנו מדברים על רישוי, החסמים שם איומים.
קלאודיה כץ: אני מוקירה ומכירה את הפעילות של "אלטרנטיבה" לארוך שנים ושיתוף הפעולה שלנו.
קלאודיה כץ: אנחנו כולנו נמצאים במצב שכשאתה מדבר על 10 שנים, זה תקציב.
קלאודיה כץ: כל פעם שאנחנו אומרים לא 10, 15 אומרים לנו: מעולה, אתם תיקחו את זה על עצמכם וזה לא ריאלי.
קלאודיה כץ: צריך לקרוא לילד בשמו, מדובר בתקציב.
קלאודיה כץ: אם יהיה תקציב והכלים האלה יורחבו והמכתב שקיבלת מאותה סיבה יתבטל, וכן יהיו פעילויות בכל התחומים ובכל הכלים, המצב יהיה אחר לחלוטין.
ז'נט ויינברג: קלאודיה, לגבי מרכז ההכוונה, העולים טוענים שאחרי מרכז ההכוונה הם לא יכולים לקבל וואוצ'רים.
ז'נט ויינברג: זה נכון או לא?
קלאודיה כץ: יש כלים מאוד ברורים במשרד הקליטה, והם לא בלי סוף.
קלאודיה כץ: אנחנו יכולים לתת לכל עולה משהו שיקדם אותו לתעסוקה, ואם עולה ספציפית צריך את כל ההשקעה ועולה אחר צריך חצי מההשקעה, אנחנו משתדלים לעשות את זה.
קלאודיה כץ: אבל בעת מצוקה, שהמצב התקציבי נמצא במצב נורא וש-4.5 אלף עולים מחכים לוואוצ'רים מה-5 בדצמבר 2008 וכל עולה קיבל מכתב חתום על ידי קלאודיה כץ שאוטוטו מגיע התקציב ואתה תהיה עשיר ושמח, אז כמובן שיש או זה או זה כרגע.
ליה שמטוב: אנחנו מסיימים עוד 5 דקות.
אלי זרחין: תודה כבוד יושבת הראש.
אלי זרחין: חבר הכנסת רוברט טיבייב, אתמול בחדר זה הוצג מחקר שעשוי לפי פרויקט "סיפורי לילה", שלפי השאלונים שנערים עשו, 89% של ההורים של אותם נערים עובדים.
אלי זרחין: אני חושב שזה נתון טוב.
אלי זרחין: אבל 74% מההורים עובדים לא במקצוע.
אלי זרחין: אני מצטרף לדבר הזה.
אלי זרחין: אני חושב שמגיע כאן להגיד תודה למשרד הקליטה.
אלי זרחין: שוב, אותו מחקר שהוצג כאן אתמול.
אלי זרחין: עמרי וגלעד מימנו את רוב השכר של המדעניות.
אלי זרחין: פרוייקטים שעשו לאותם ילדים, קלאודיה וגלעד, מדינת ישראל מימנו לאומנים עולים דרך ועדת הארבעה.
אלי זרחין: נשאלת השאלה למה אי אפשר לעשות שינויים בתקציב ולמממן לפחות בשנה הראשונה והשנייה בתעסוקה משרות לא רק של אומנים ולא רק של מדענים.
אלי זרחין: דוגמה, עשינו את קורס ההכשרה של יועצים חינוכיים בבר-אילן.
אלי זרחין: מדינת ישראל שילמה כסף עבור הקורס, חצי אתיופים חצי רוסים, הם סיימו ומשרד החינוך שילם שנתיים לבית ספר עבור חצי שכר של האנשים.
אלי זרחין: אנשים עבדו טוב, 100% נשארו בעבודה ואין את זה היום.
אלי זרחין: משרד החינוך לא משלם שקל.
אלי זרחין: כשאנחנו מדברים על תת-תעסוקה אנחנו אולי מדברים על כסף קטן יחסית.
אלי זרחין: 20% של המשרה.
אלי זרחין: תבואו לבתי הספר - -
קלאודיה כץ: שיהיה חצי.
אלי זרחין: בסדר, שיהיה חצי.
אלי זרחין: אם ניתן למעסיק, לבית ספר, ללשכה לעובדים סוציאליים, למפעל, שכר של העובד בשנה הראשונה והוא יהיה טוב שם, המפעל יכיר אותו וישאיר אותו אצלו.
אלי זרחין: שוב, הבקשה שלנו היא לבדוק לא רק לגבי אומנים ומדענים.
אלי זרחין: זה דבר מצוין וצריך להשאיר את זה, אבל שעוד אנשים יוכלו לקבל סיוע.
סופיה גריגוריאן: הרבה אנשים שבאו לארץ עם השכלה גבוהה אבל לא נדרשת בשוק העבודה שלנו, הם צריכים לקבל קורסים.
סופיה גריגוריאן: אף אחד מהם לא יודע איזה קורס יתאים לו, איזה קורס נדרש בשוק והם צריכים לקבל בזה עזרה.
סופיה גריגוריאן: אנחנו בנינו פרויקט שדרוש הרבה פחות כסף בהשכלה מקצועית, שאפשר ללמד בן אדם בשלבים ושהוא יהיה צריך לשלם לכל שלב בנפרד.
סופיה גריגוריאן: זאת אומרת שאם נדבר על וואוצ'רים, גם הוואוצ'ר בעצמו יהיה הרבה יותר קטן ואנחנו יכולים סדר להרבה אנשים את העתיד שלהם בהרבה פחות כסף.
יוסי פרחי: חברים, הפתרון שנעשה כבר בעבר, בשנות ה-90 למקרים מהסוג הזה זה הסבת אקדמאים.
יוסי פרחי: צריך פרוייקט משותף של גלעד ושל התמ"ת, שירות התעסוקה ומשרד האוצר.
יוסי פרחי: אני מעריך שהכסף ישנו.
יוסי פרחי: צריך פרויקט הסבת אקדמאים מסודר, ועם זה לצאת לדרך.
יוסי פרחי: אני מזכיר לכל הצעירים שבחבורה, בשנות ה-90 עשינו פרויקט גדול מאוד להסבת אקדמאים, לקחנו כמעט 60 אלף עולים ומתוכם 23.5 אלף לפרויקט "מחשבה" שהשתלבו בתעשיית ההי-טק, וזה אחד היסודות לתעשיית ההי-טק.
קלאודיה כץ: היום תהיה לנו בעיה כי אתה לא נותן להם רישיון של מהנדס.
יוסי פרחי: אז במסגרת הפרויקט הזה צריך לטפל גם בדבר הזה.
ליה שמטוב: אני ממש מצטערת, אני צריכה לסיים.
ליה שמטוב: בנימין חזן, בבקשה.
דובר: יש עוד מיליון בעיות שלא הכנסתם ויש בעיות הפוכות.
דובר: אני הגעתי לארץ וקיבלתי 10 קורסים, בשביל מה?
דובר: אני ידעתי את המקצוע הרבה יותר טוב מהמורה, אז בשביל מה אני צריך את הקורס?
דובר: היא דוקטור במכשירים, מישהו יכול לקבל אותה לעבודה?
דובר: מישהו יכול לתת לה תעסוקה?
דובר: בן אדם שיש לו נכות, בן אדם שקיבל פה הגבלה סוציאלית או פיסית יכול לעבוד בכלל?
דובר: סוגרים אותו.
דובר: המדינה בנויה בצורה כזאת בשביל לשבור את האדם.
דובר: אנחנו רוצים לחיות במדינה שגרים בה אנשים שבורים?
דובר: אני מצטער...
בנימין חזן: אני מנהל את מת"י חולון, ואני מייצג רשת של 25 מת"י ברחבי הארץ, מאילת ועד קרית-שמונה.
בנימין חזן: אנחנו, תפקידנו ליישם מול עולים ותושבים חוזרים את המדיניות של משרד הקליטה במסגרת מותג "מעלות".
בנימין חזן: עמרי דיבר על הנושא הזה, שיש בערך 400 עסקים שמקבלים הלוואות, והם מעסיקים כל אחד מהם 2.5 עולים בממוצע במסגרת העבודה עצמה.
בנימין חזן: אנחנו מדברים על כאלה שפותחים עסקים, אם זה קוסמטיקאית ואם זה עורך דין ואם זה הרבה מאוד חד-הוריות, אבל לא רק, שנותנים תעסוקה לעצמם וגם לעולים אחרים.
בנימין חזן: נדהמנו לשמוע, ולצערי לא נמצא כאן נציג האוצר, שב-2010 הקרן להלוואות של משרד הקליטה לעולים, שנותנת הלוואות עד 100 אלף שקל, הגיעה בסך הכל ל-1.8 מיליון שקלים, שזה אומר 18 עולים בשנת 2010 יוכלו להקים עסק עצמאי.
בנימין חזן: רבותי, ההלוואות האלה זה כלי מצוין שהמדינה נותנת - -
אלי זרחין: תגיד שזה הלוואה, שהם מחזירים את זה עם ריבית והצמדה.
אלי זרחין: זה לא מתנה.
בנימין חזן: האוצר מקבל את זה חזרה, זה לא משרד הקליטה מקבל.
בנימין חזן: עם ריבית והצמדה.
בנימין חזן: זה כסף שהמדינה נותנת לעולה כדי שיוכל להתבסס ולהקים, זה מעט מאוד לכל עולה שמקבל.
בנימין חזן: רבותי, 1.8 מיליון שקלים זה ביזיון למדינת ישראל.
בנימין חזן: זה הלוואה שכמעט ואין לה די-פולטים.
בנימין חזן: רוב העובדים עומדים בזה והתושבים החוזרים.
בנימין חזן: הם מחזירים את הכסף והוא חוזר לאוצר.
בנימין חזן: אני לא מבין למה אי אפשר לעמוד כמו בשנים הקודמות, 20,30 מיליון שקל הלוואות.
בנימין חזן: אם משרד התמ"ת מסוגל לתת הלוואות מהקרן בערבות המדינה בסכומים הרבה יותר גדולים, ואנחנו מדברים על בין 500 ל-750 אלף שקל הלוואה שמשרד התמ"ת מגייס - -
אלי זרחין: עד 4 מיליון.
בנימין חזן: נכון, וכאן אנחנו מדברים בסך הכל על עד 100 אלף שקל לעולה.
בנימין חזן: יש לי עולה שפותחת עסק עם 30 אלף שקל, והיא תעסיק גם את עצמה ובהמשך עוד אדם נוסף.
בנימין חזן: רבותי, פתרון תעסוקתי בלתי רגיל, וכאן אנחנו מחזקים את ידו של משרד הקליטה ופונים לאוצר: סדרי עדיפויות.
ליה שמטוב: החלטות הוועדה: 1.
ליה שמטוב: הוועדה מברכת את שרת הקליטה על מאבק שניהלה יחד עם שר החוץ להגדלת התקציבים לעולים ומאמינה שכעת יזכו עולים רבים לטיפול טוב יותר.
ליה שמטוב: מה ששמענו פה, בוועדה: הוועדה קוראת ליישם את הפתרון המקצועי לבעיית תת-התעסוקה בפרויקט הסבת אקדמאים משותף לתמ"ת, שירות התעסוקה ומשרד הקליטה.
ליה שמטוב: הוועדה קוראת למשרד האוצר להמשיך לתמוך בתכנית הוואוצ'רים.
ליה שמטוב: לדעת כל הגורמים היא הוכיחה את יעילותה בשילוב עולים בתעסוקה.
ליה שמטוב: הוועדה קוראת למשרד לקליטת העלייה ולמשרד הבריאות לבדוק מחדש את התבחינים למבחני הרישוי לרופאים עולים מארצות שאינן דוברות אנגלית בכדי לייצר מנגנון חלופי שיקל על תהליך הרישוי ויבטל את האפליה הקיימת בין הרופאים העולים ממדינות שונות.
ליה שמטוב: הוועדה רואה בדאגה את נושא רישוי והסמכת המהנדסים העולים, ולשם כך תקדיש דיון מיוחד.
ליה שמטוב: אני מודה לכולם.
ליה שמטוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, הנושא היום: המצב הכלכלי של עולים חדשים, ובפרט אלו שעלו לאחר גיל 45.
ליה שמטוב: אני רוצה לברך את שרת העלייה והקליטה, חברת הכנסת סופה לנדבר, את חברי הכנסת שהגיעו לוועדה ואת כל המוזמנים והמשתתפים בוועדה.
ליה שמטוב: אנחנו, השנה, חוגגים 20 שנה לעליה הגדולה.
ליה שמטוב: וכששואלים אותנו, אז אנחנו – בדרך כלל, מה אנחנו אומרים?
ליה שמטוב: מה העלייה תרמה למדינת ישראל, איזה אנשים הגיעו למדינת ישראל, כמה הגיעו מהנדסים, רופאים, אנשי תרבות ומורים, כמה העלייה שלנו תרמה ושינתה את האופי והפנים של מדינת ישראל כחברה.
ליה שמטוב: גם בכלכלה, בתרבות, בהיי-טק ובכל התחומים, ואנחנו גאים בזה.
ליה שמטוב: ובסופו של דבר אם שואלים אם העלייה היא מוצלחת – זה נכון, העלייה היא מוצלחת, אבל אם הכל כל כך טוב ויפה, אז לא היינו נפגשים היום פה, בוועדת העלייה והקליטה.
ליה שמטוב: אני רוצה להודות קודם כל לאליעזר שוורץ, שעשה עבודה מצוינת, ואנחנו קיבלנו את המחקר של מרכז המחקר והמידע של הכנסת.
ליה שמטוב: היו לנו עוד שאלות שלא קיבלנו עליהן תשובות, אז יכול להיות שנבקש את זה, אם לא נקבל - - -
מרינה סולודקין: אנחנו לא קיבלנו.
ליה שמטוב: אה, לא קיבלתם?
ליה שמטוב: כי קיבלנו את זה מאוחר.
ליה שמטוב: אבל פשוט – הם לא עבדו יום אחד, הם עבדו די הרבה כדי להביא לנו את הנתונים.
ליה שמטוב: ומה שאנחנו רואים לפי הנתונים שקיבלנו, זה שמשנת 1990 עד 2008, הגיעו 1,200,000 – 1,300,000 עולים.
ליה שמטוב: אם להסתכל לפי הגילאים, אז מגיל 35 עד גיל 44 זה 166,000 איש, ומגיל 45 עד גיל 64, זה 234,000 איש.
ליה שמטוב: אני לא מדברת על גילאים 19 ו-65 פלוס, כי היום נתמקד על גילאים 45 פלוס, ומה קורה אתם אחרי שהם יוצאים לפנסיה ויוצאים לפנסיה – כאילו מצטרפים למעגל העוני.
ליה שמטוב: אם עושים השוואה בין עולים שהגיעו בשנות ה-70 ושנות ה-80, אי אפשר להשוות.
ליה שמטוב: כי בכל עלייה יש את הפלוסים שלה ואת המינוסים שלה.
ליה שמטוב: אני זוכרת את העלייה שלנו, כשהגענו לארץ, אני זוכרת שאלה שהגיעו בשנות ה-70 בגילאים מבוגרים כבר, גיל 45 פלוס – מי שעבד במקצוע, עבד במקצוע.
ליה שמטוב: מי שלא הצליח ועבד במשכורת מינימום – בכל זאת, כמעט כולם קיבלו דיור סוציאלי, ולא היה צריך לשלם עבור שכר דירה את האלפים כמו שמשלמים היום.
ליה שמטוב: גם מי שרצה לרכוש את הדירה, נתנו את המשכנתא בתנאים מאד טובים, ואני זוכרת שבשנות ה-80 ביקשו מאלה שרכשו דירות ולקחו משכנתאות, להחזיר איזשהו סכום מינימלי כדי לסגור את המשכנתא, קיבלו את המשכנתאות בלי ריבית ובלי הצמדה, כי לממשלה פשוט לא היה משתלם, ועקב זה האנשים האלה נשארו עם נכס.
ליה שמטוב: וחוץ מהקצבה שהם קיבלו, היה להם גם נכס.
ליה שמטוב: אם היום אנחנו מסתכלים על עלייה – אורחים מנצרת עלית, יפה – אם אנחנו מסתכלים היום על העלייה של שנות ה-90, אז קודם כל, לא כולם בגילאים צעירים קיבלו את הדיור הסוציאלי.
ליה שמטוב: היו צריכים לרכוש את הדירות.
ליה שמטוב: היו צריכים לשלם ולהחזיר כל חודש משכנתא.
ליה שמטוב: היום, כשנסעתי לעבודה, שמעתי פרסומת בחדשות על בנק לאומי: אצלנו משלמים סכום קבוע, 1,700 שקל.
ליה שמטוב: זאת אומרת: יש אינפלציה, אין אינפלציה, משלמים אצלנו 1700 שקל.
אלי יריב: 1760.
ליה שמטוב: 1760 שקל.
ליה שמטוב: אני רוצה לראות מישהו שמקבל היום 3000 שקל, 4000 שקל – ובאמת, עבדו.
ליה שמטוב: אנשים עבדו 20 שנה, 15 שנה, והגיעו לגיל פנסיה – איך הם יכולים היום לשלם כאלה סכומים.
ליה שמטוב: ואם אנחנו ניקח אנשים שהם בגיל 45 וכן הגיעו לגיל פנסיה וקיבלו משכורת טובה, כשיקבלו את הפנסיה, הם עוד יצטרכו לשלם לפחות את העשר שנים פנסיה, כי לוקחים משכנתא ל-28 שנים.
ליה שמטוב: יש עוד ועוד, אפשר לדבר בלי סוף, אבל אני רוצה לשמוע גם את השרה, גם את חברי הכנסת וגם כל אחד שהגיע לישיבה.
סופה לנדבר: תודה רבה ליושבת ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות על זה שאת נותנת לי זכות לדבר, אבל אני אסכם את הדברים אחרי שגלעד אברהמי, מנהל אגף תעסוקה במשרד לקליטת העלייה ידבר, ואני רוצה לשמוע את נציגי העולים ואחרי זה אני אבקש ממך לדבר.
ליה שמטוב: מי שיזם את הדיון זה ולדימיר קניז'ניק, אברהם שרנופולסקי וגם אלכסנדר ברמן.
ליה שמטוב: בבקשה, ולדימיר.
ולדימיר קניז'ניק: שלום לכולם.
ולדימיר קניז'ניק: קודם כל, אני רוצה להודות לקהל הנכבד, וקודם כל לשרת הקליטה וליושבת ראש, על הדיון שנדמה לי שהוא כל כך חשוב היום, לקראת 20 שנה לעלייה הגדולה מברית המועצות.
ולדימיר קניז'ניק: אני מציג היום את התנועה שלנו, "חזית הכבוד", ואני בתנועה סגן יושב ראש התנועה, ומייצג אנשים – 70,000-80,000 עולים חדשים בעבר, נגיד ככה, שעלו ארצה בגיל 40 פלוס.
ולדימיר קניז'ניק: אני רוצה רק קצת לתקן את הגברת ליה שמטוב, שמדברים לא רק על גיל 45, אלא 40 פלוס.
ולדימיר קניז'ניק: גיל 45 פלוס כמעט לא אקטואלי.
ולדימיר קניז'ניק: אם נעשה את החישוב – אני עליתי בגיל 46.
ולדימיר קניז'ניק: היום אני בגיל 65.
ולדימיר קניז'ניק: זאת אומרת: נשארו לי שנתיים עד גיל פרישה.
ולדימיר קניז'ניק: זאת אומרת: אני בדיוק נמצא בגבול האפשרויות שאולי אפשר לשנות משהו בחוקים, ואם בגלל זה עוד נשאר בסרגל הוותק, סרגל הגיל – אני חושב שצריך להכניס לדיון את גיל 40.
ולדימיר קניז'ניק: את מי אנחנו מייצגים?
ולדימיר קניז'ניק: אנחנו מייצגים אנשים שעשו, נדמה לי, פעמיים, מעשה גבורה.
ולדימיר קניז'ניק: קודם כל הם עשו מעשה גבורה שקיבלו השכלה, למדו, גידלו ילדים, קיבלו השכלת רופאים, מורים מהנדסים, פועלים, מדענים, ובגיל מסוים קיבלנו החלטה לעלות ארצה.
ולדימיר קניז'ניק: ואחרי שעלינו ארצה, אחרי כל ההשתלמויות, מבחנים, הסיבות – שגם בסיבות האלה דנו בכנסת, אם אפשר לזכור, לגבי הרופאים, לגבי המורים, לגבי המדענים – - - - ואחרים, מלים שכל כך מוכרות לכל כך הרבה אנשים שרחוקים מהעלייה שלנו.
ולדימיר קניז'ניק: אחרי זה, אנשים קיבלו עבודה, עבדו, גידלו ילדים ובטח קנו דירות.
ולדימיר קניז'ניק: אמרה היושבת ראש, שההבדל בין העלייה שלנו והעלייה של שנות ה-70, שבגלל הדיור הסוציאלי, 95% מהעלייה שלנו, שעבדו, אחרי שנתיים או משהו כזה, קנו דירות.
ולדימיר קניז'ניק: אם קנו דירות אחרי שנתיים, זאת אומרת: 28-30 שנה, זאת אומרת שאנשים, אחרי גיל פרישה, חייבים לשלם עוד 10-12 שנה משכנתא, הלוואה ומה שצריך.
ולדימיר קניז'ניק: פה יש עוד נקודה אחת שאפשר להכניס, שבסך הכל קנינו 100,000 – 120,000 דירות משנת 1991, קיבלנו ערבות מהמדינה ומשלמים סך הכל, פחות או יותר, עשרה מיליארד דולר.
ולדימיר קניז'ניק: וחוזרים וחוזרים וחוזרים.
ולדימיר קניז'ניק: והחזרנו כבר 100% יותר מהסכום שקיבלנו, וממשיכים לשלם.
ולדימיר קניז'ניק: כך החוק פועל.
ולדימיר קניז'ניק: זאת אומרת: גם בנקודה הזאת, השתתפנו בפריחת הבנקים, בפריחת ההיי-טק, חוץ מאנשים שעובדים 30% בהיי-טק, חוץ מאנשים שעובדים ב-25% בבתי חולים, וכולי וכולי.
ולדימיר קניז'ניק: זאת אומרת: התרומה שלנו, נדמה לי, לא צריך להתווכח עליה.
ולדימיר קניז'ניק: אבל יש סתירות.
ולדימיר קניז'ניק: ב-20 השנה האחרונות אנחנו רואים שהמדינה מתפתחת, מדינת טכנולוגיה ומדינת היי-טק, אנחנו מקבלים אחד מהמקומות הראשונים בעולם, בטח באירופה.
ולדימיר קניז'ניק: כולם יודעים: אינטרנט, תקשורת, ציוד, וכולי וכולי.
ולדימיר קניז'ניק: אבל, בדברים סוציאליים, ויש לנו דוגמאות לתת, אנחנו מקבלים מקום – לדוגמה, 16% בממוצע, שמקבלים מהביטוח הלאומי – עכשיו אני אקבל עדכון – 1200 פלוס, שקל.
ולדימיר קניז'ניק: זה מקום אחרון באירופה על יד יוון.
ולדימיר קניז'ניק: אני לא מדבר על מקום ממוצע.
ולדימיר קניז'ניק: אני מדבר על מקום אחרון באירופה.
ליה שמטוב: ולדימיר - -
ולדימיר קניז'ניק: אני מסכם.
ליה שמטוב: לא, לא, אני מבקשת סליחה.
ליה שמטוב: אתה תמשיך, תמשיך.
ליה שמטוב: פשוט, חבר הכנסת זאב אלקין צריך עוד חמש דקות לצאת לוועדה נוספת, אבל אני רוצה לשמוע אותו.
ליה שמטוב: אתה תמשיך אחר כך.
ולדימיר קניז'ניק: אני מוכן, כך.
זאב אלקין: תודה גברתי היושבת ראש, ואני ממש מתנצל בפני ידידי ולדימיר שנאלצו לעצור אותו באמצע.
זאב אלקין: אני רוצה, קודם כל, לברך אותך ואת יוזמי הדיון, חזית הכבוד, כי אני חושב שהנושא שהם מעלים הוא אולי מהבעיות החברתיות מס' 1 היום, בוודאי ובוודאי בקרב העולים, ואולי במדינה בכלל, ואני חושב שזה ששרת הקליטה החליטה לבוא אישית לדיון, זה שינוי מאד מרענן, כי רואים שיש שרת קליטה שמבינה את התחום, כי זה לקח זמן – אני זוכר את זה – אפילו להסביר, לפעמים, מהי מהות הבעיה ולמה היא בעיה כל כך אקוטית.
זאב אלקין: אם יש היום בעיות בקרב העלייה זאת אחת מהבעיות הגדולות ביותר, ואני חושב שולדימיר כבר הציג כאן מספר סוגיות, ואני בטוח שהוא ימשיך להציג.
זאב אלקין: למעשה המצב היום הוא אבסורדי.
זאב אלקין: אנחנו, כמדינה, אומרים היום למישהו בן 45-50: אל תעלה, תישאר עד שתגיע לגיל הפנסיה, אחר כך תעלה, יהיה לך יותר כדאי.
זאב אלקין: כי תקבל יותר זכויות ויותר הטבות שמבחינת ההיגיון, אפילו הכלכלי, חבריי ממשרד האוצר, זה היגיון כלכלי מעוות, המצב שיש היום, שלא כדאי לעלות בגיל שאתה יכול עדיין לעבוד ולשלם מסים.
זאב אלקין: עדיף כבר לעלות בגיל הפנסיה.
זאב אלקין: אני חושב שזה מצב מאד מאד בעייתי.
זאב אלקין: זה דורש תיקון.
זאב אלקין: התיקון יכול לבוא בכמה כיוונים.
זאב אלקין: האחד קשור לעתיד – אנחנו מדינת עלייה, זה יחזור על עצמו כל הזמן, שיבואו אנשים עם פנסיה לא מסודרת, ולכן כל הנושא של פנסיה חובה שכרגע נכנס למשק, חייבים לתת מענה לסוגיה הזאת.
זאב אלקין: מה קורה עם אנשים שמגיעים לפה בגילאים האלה – 45 פלוס – חייבים מסלול צבירה מהיר יותר, אפשר לעשות את זה דרך הטבות מס, בדרכים אחרות, ואני חושב שהגיע הזמן לעשות את זה, גם מבחינתכם.
זאב אלקין: שוב אני אומר: גם כלכלית, למשרד האוצר, לא כדאי שאנשים יחכו ויגיעו לכאן רק לפנסיה והשלמת הכנסה, כאשר הם יכולים לעלות בגיל שבו הם עוד יכולים להשתלב בשוק העבודה.
זאב אלקין: הנקודה השנייה, מלבד צבירה מוגברת, קשורה לאלה שזה כבר לא יעבוד מבחינתם, כי הם כבר פה, וזה הגל הגדול.
זאב אלקין: אמר ולדימיר שנשארו לו שנה-שנתיים ליציאה לפנסיה.
זאב אלקין: הוא אומר שעוד אפשר לשנות את החוקים, אני סקפטי, כי גם כשמשנים את החוקים, זה לא ייתן את הצבירה המהירה שתשנה מהותית את המצב.
זאב אלקין: וכאן גם כן יש פתרונות.
זאב אלקין: פתרון אחד, זה הארכת אפשרות להישאר בעבודה – במיוחד כל מי שבשירות הממשלתי.
זאב אלקין: מורים וכולי – אפשרות לעבוד מעבר לגיל הפנסיה ולהגיע ליכולת לצבור.
זאב אלקין: יש רבים שעושים את זה ועושים להם בעיות.
זאב אלקין: אין שום סיבה שבעולם שיעשו להם בעיות, בוודאי לאנשים שלא יכולים לצבור את הפנסיה.
זאב אלקין: יש את הסוגיה של יכולת עבודה נוספת, מעבר להשלמת הכנסה.
זאב אלקין: הדיסריגרד המפורסם.
זאב אלקין: גם כאן, אמנם נעשה שינוי בכנסת הקודמת, כולנו ביחד הובלנו את זה, אבל בעיני הוא לא מספיק.
זאב אלקין: אין שום סיבה שהמדינה לא תעודד את האנשים האלה, מי שיכול עוד לעבוד, לעבוד, ולא תגדיל את הדיסריגרד מעל המסגרת של השלמת הכנסה.
זאב אלקין: וזה שנעשה צעד רציני בכנסת הקודמת, אני חושב שכדאי, או כחוק ממשלתי או בחוק פרטי, לנסות בכנסת הזאת להגדיל דיסריגרד לאלה שעובדים.
ליה שמטוב: על ידך ועל ידי.
זאב אלקין: אלה שלא עובדים, גם מבחינתם הדיסריגרד הוא לא מספיק, כי היום במשפחות שולדימיר מדבר עליהן יש מצב מוזר: בקושי עובדים, הגיעו לפנסיה כל אחד אלף שקל, כשהמשפחה ביחד אלפיים, כבר מקזזים להם מהשלמת הכנסה.
זאב אלקין: שזה מצב אבסורדי.
ליה שמטוב: מקזזים זה עוד בסדר.
זאב אלקין: מורידים מהשלמת הכנסה, מה זה?
ליה שמטוב: לא, אם הם מקבלים השלמת הכנסה – לא משנה איזה סכום – אז זה כבר בסדר.
ליה שמטוב: כי הם מקבלים את כל ההטבות.
זאב אלקין: הזכויות, נכון.
זאב אלקין: את מדברת על זה שיש קבוצה שעוברת השלמת הכנסה בכמה שקלים ואז בכלל לא מקבלת הטבות.
זאב אלקין: זה נכון, זו בעיה ידועה.
זאב אלקין: אבל גם אלה שכן נכנסים להשלמת הכנסה יש מצב אבסורדי: לא כדאי לי.
זאב אלקין: לא כדאי לי היום לצבור פנסיה, כשאני בגיל 45 פלוס, כי אני במילא לא אעבור בסך הכל את המסגרת הזאת של השלמת הכנסה, אז למה לי כבר.
זאב אלקין: אני יכול להישען על ה – גם כן, זה היגיון כלכלי מעוות, שלא לדבר על ההיגיון החברתי שבזה וזה דורש תיקון.
זאב אלקין: והפתרון של זה הוא כמובן דיסרגרד, שיאפשר – בוודאי לאנשים האלה, כן?
זאב אלקין: אפשר פה לעשות מצב מיוחד לגבי דיסריגרד, לאנשים שמלכתחילה לא מצליחים לצבור פנסיה מספקת.
זאב אלקין: התחום האחרון – ובזה אני אסיים, גברתי היושבת ראש – זה הדיור.
זאב אלקין: אלה מהם שלקחו משכנתאות, חייבים ללכת לקראתם בכל מיני דרכים.
זאב אלקין: המדינה כאן עשתה צעד תקדימי, או יותר נכון הכריזה – כי כולנו יודעים שעוד לא עשתה, רק התחייבה אליו - - -
שלמה מולה: מה שהתחייבה, שנתיים לא עשתה כלום.
זאב אלקין: לכן אני אומר: הכריזה.
ליה שמטוב: בסדר, אנחנו נחכה עד למרץ 2010.
זאב אלקין: נכון, לכן אני אומר הכריזה, אבל זה צעד חשוב מאד.
שלמה מולה: הכריזה גם לאוכלוסייה – טוב, בסדר.
זאב אלקין: לא, היום זה כבר מעל גיל 70.
זאב אלקין: זו אוכלוסייה לא קטנה, אבל צריכים לנסות להרחיב את זה הלאה, לאלה שהם פחות גיל 70.
זאב אלקין: אז זה לאלה שמשלמים משכנתאות.
זאב אלקין: כדאי לנסות להכניס משכנתא הפוכה.
זאב אלקין: מדברים על זה כבר כמה שנים, זה דורש תמיכה של המדינה, לא עולה למדינה שקל, יכול לפתור לחלק מהאנשים את הבעיה הכלכלית, וזה לא קורה.
זאב אלקין: זה מדשדש.
זאב אלקין: וכאן הציפיה ממשרד האוצר היא לנסות להוביל את המהלך הזה.
זאב אלקין: הוא צריך להיכנס כאן, בין השוק החופשי של הבנקים לבין הציבור, ולנסות להכניס את המסלול הזה של משכנתא הפוכה.
זאב אלקין: זה ייתן פתרון ללא מעט אנשים שפתאום מוצאים את עצמם בקשיי תשלום משכנתא יום אחד בהיר, כשהם יוצאים לפנסיה.
זאב אלקין: והתחום האחרון, אבל חשוב לא פחות, אולי יותר מכולם, זה כמובן הדיור הציבורי.
זאב אלקין: וכאן אני יודע שמתקיימים היום דיונים, גם ברמה של מנכ"ל משרד ראש הממשלה לפי הנחיה של ראש הממשלה, לנסות לגבש פתרונות לנושא הזה של הדיור הציבורי.
זאב אלקין: אני מברך על כך, מברך את חברת הכנסת מרינה סולודקין, שיחד אתי לוקחת חלק באותם דיונים, אני יודע שמשרד הקליטה ושרת הקליטה מאד לוחצים על הממשלה לעשות כאן צעדים, ואני מאד מאד מקווה שבתקופה הקרובה כל המאמצים המשותפים האלה ביחד, יביאו לחידוש של התוכנית לדיור ציבורי, כי המצב שיש היום – וזה רלוונטי לאוכלוסייה הזאת – זה שיש תור ענק והוא לא מתקדם, הוא בלתי אפשרי לחלוטין.
זאב אלקין: היתה הקפאה בתחום הזה כמה שנים, צריכים לרענן את המלאי של הדיור הציבורי, אין מנוס מכך.
זאב אלקין: אני שמח שראש הממשלה נתן הנחיות להכין תוכנית, אבל הייתי מצפה גם ממשרד האוצר לקחת חלק במאמץ הזה.
שלמה מולה: הוא נתן תקציב או רק נתן הנחיה?