GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
חנה בר יוסף: ככל שאנחנו מדברים יותר על הדרמה של רצח והתאבדות וככל שהעיתונות מלאה, יש עוד מישהו שומע ועוד מישהו ששומע, בוודאי גם בקבוצות עולים.
חנה בר יוסף: לכן אנחנו צריכים עוד יותר להיזהר ולצפות לשינויים, ולעשות כמובן עיתונות יותר זהירה ואחראית.
חנה בר יוסף: יש להיערך יותר, לא רק בציר הטיפולי והגברת השירותים שהם חשובים, אלא ללמד אותם לצרוך שירותים.
חנה בר יוסף: זה להוריד סטיגמה ולהיכנס למשפחות עוד טרם שקרה שם דבר.
חנה בר יוסף: אגב יש הרבה התאבדויות בתנ"ך, זו תופעה אנושית ואנחנו מכירים אותה.
חנה בר יוסף: לעלות למודעות ולהחזיר לציר, להקצות תקציבים.
חנה בר יוסף: לעשות מאמץ של כל הגורמים שיושבים כאן שיביאו את האנשים לצרוך את השירותים ובוודאי עוד יותר מקרב העולים.
שירי דניאלס: אני המנהלת המקצועית של עמותת ער"ן – עזרה ראשונה נפשית.
שירי דניאלס: רציתי לציין ראשית לגבי המספרים.
שירי דניאלס: לער"ן מגיעות בשנה כ- 4,000 שיחות שבהן נשמע תוכן שהוא אובדני.
שירי דניאלס: מתוכם 800 אירועים בפועל של כוונות אובדניות שמטופלות במסגרת הפעלת נוהל חירום.
שירי דניאלס: אנחנו שותפים כפי שנאמר בפרויקט הלאומי למניעת אובדנות בשני מישורים.
שירי דניאלס: המישור האחד זה הפעלת קווים חמים לשלושת אוכלוסיות המחקר, עולים, נוער וקשישים.
שירי דניאלס: בנוסף אנחנו בונים כרגע תכנית התערבות של קו יזום לכאלה שאותרו על ידי רופא המשפחה כסובלים מדיכאון ונמצאים בסיכון לאובדנות.
שירי דניאלס: לגבי משפחת העולים שביצעו התאבדות, לגבי שארי ההתאבדות, שורדי ההתאבדות, הם לצערי נמצאים בסיכון כפול ומכופל והמניעים כבר פורטו.
שירי דניאלס: היות שגם משברי החיים הטראומטיים וגם ההגירה עצמה מהווים גורם סיכון ולזה נוסיף את ההתנסות והחוויה הפוסט טראומטית ואת הגדלת הסיכון פי חמישה בעקבות התאבדות בן משפחה, אנחנו מוצאים גורמי סיכון מאוד מאוד משמעותיים שמצריכים התערבות.
שירי דניאלס: אני מצטרפת לנאמר, הם מצריכים שיתוף פעולה בין הגורמים המוסדיים והרשמיים ולבין העמותות שיש להן את היכולת להעניק שירות שהוא שירות פארה מקצועי, במקרה שלנו איכותי וטוב על ידי 1,000 מתנדבים, מיומנים ומוכשרים בהכשרה ממושכת ומותאמת לצרכים שהועלו.
דנה גורדון: סליחה, אבל אפשר לברר מאין הנתון של סיכון פי חמישה?
דנה גורדון: מאיפה זה בא?
שירי דניאלס: יש סקרים מהעולם המערבי ובארה"ב ויוכי סימן טוב התייחסה לזה.
שירי דניאלס: אני רוצה להתייחס לאלמנט השני שנזכר כאן, זו תחושת הבושה, לפעמים האשמה והתיוג.
שירי דניאלס: דבר שנותן יתרון מאוד משמעותי לסיוע אנונימי, סיוע זמין, סיוע שבאמצעות המדיום הטלפוני או באמצעות האינטרנט, אגב זה המקום לציין שלער"ן מגיעות פי שתיים פניות אובדניות באינטרנט מאשר מקווי הטלפון.
שירי דניאלס: האנונימיות והרצון לשירות זמין ברגע שחשים מצוקה מאוד חזק אצל הפונים.
אברהם מיכאלי: לאחר הדיווח האחרון שקיבלנו מכם ביולי הצבענו על בעיית השפה שלכם עם עולי אתיופיה, עם העולים.
אברהם מיכאלי: לצערי האינטרנט לא מתאים להרבה עולים.
אברהם מיכאלי: יהודי אתיופיה וגם יוצאי ברית המועצמות, לא כולם משתמשים בו באופן היפה שאתם מנצלים אותו.
אברהם מיכאלי: בזמנו הצבענו על כך והנציג שלכם שהיה כאן אמר שאתם עובדים על תכנית להקים קו מענה באמהרית.
אברהם מיכאלי: האם יש התקדמות אצלכם בעניין הזה?
אברהם מיכאלי: שנית אני לא יודע איך התקדמתם עם הבעיה התקציבית שלכם.
ליה שמטוב: וגם עם המשפחות אחרי המקרה האובדני, האם גם הם פונים?
שירי דניאלס: מבחינת הפניות של עולים שמגיעות לער"ן, נכון להיום יש 33,000 פניות מעולים, כלומר 3,000 שיחות בחודש וזה אגב נתון שהוא נמוך בהרבה מהפניות שהיו אלינו לפני ארבע וחמש שנים, אז הפניות מקרב העולים היו בערך פי ארבע ואולי פי חמש.
שירי דניאלס: זה קשור גם להנגשה שלנו, למודעות בציבור.
שירי דניאלס: אתה באמת התייחסת לקושי של הציבור הייחודי שעליו מדובר.
שירי דניאלס: כשיש לנו מחסור בפרסום ושיווק שמושפעים גם משיקולים תקציביים שאליהם נתייחס.
שירי דניאלס: אני מבקשת לסיים את הסקירה המקצועית.
שירי דניאלס: מחקר עדכני, אגב התייחס לשירותים בתחום בריאות הנפש בארץ, נמצא שאחוז גבוה של המשיבים מוצא את השירות של ער"ן כמשמעותי מאוד ודווח שהוא שירות חיוני במערך השירותים של בריאות הנפש.
שירי דניאלס: במחקר האחרון אנחנו מדברים על 91%, ומעל 85% אמרו, ואני מברכת על כך, שמניעת אובדנות צריכה להיעשות בשילוב של גורמים מקצועיים ונוספים כמו מתנדבים שהם כוח אדם מיומן.
ליה שמטוב: מה לגבי התקציבים?
דניאל גינסבורג: אני מבקש להתייחס לנושא התקציבי.
דניאל גינסבורג: אנחנו בישיבה הקודמת של הוועדה הצגנו את המצב של ער"ן שלא מקבלת בכלל סיוע תקציבי מהמדינה במהלך השנה האחרונה.
דניאל גינסבורג: מאז קיבלנו אישור ל -250,000 שקל ממשרד הבריאות, זה בערך 2.5% מתקציב העמותה.
דניאל גינסבורג: קו לחייל יקבל מימון ממשרד הבטחון.
דניאל גינסבורג: לעומת זאת משרד העלייה והקליטה לא קיבל החלטה לסייע להמשך קיומו של הקו.
דניאל גינסבורג: אנחנו כבר סגרנו את הקו באמהרית.
דניאל גינסבורג: לדעתנו סגירת הקו באמהרית זה בגדר אסון כי היעילות והאפקטיביות שלו ברמה המקצועית היו בסדרי גודל מאוד גדולים בגלל שהקהילה הזו היא מאוד סגורה והחיבור שלה לשירותים שהמדינה מציעה הוא מאוד מצומצם.
דניאל גינסבורג: כרגע אנחנו נמצאים בשלבי סגירת הקו ברוסית.
דניאל גינסבורג: בצעם אני מבקש להודיע בוועדה שאם אנחנו לא נמצא בקרוב מקור תקציבי עוד בשנת 2009 השירות שער"ן נותנת בשפה הרוסית יפסק כפי שנפסק הסיוע בשפה האמהרית.
דניאל גינסבורג: ער"ן קיימת 20 שנה, הניסיון המקצועי שלנו והאפקטיביות שלנו באירועים כאלה הוא מאוד משמעותי.
דניאל גינסבורג: אני רוצה לנצל את ההזדמנות כשיש כאן אנשים שיש להם קשר מקצועי והבנה ליכולת של ער"ן כדי לסייע לנו.
דניאל גינסבורג: אנחנו נמצאים אחרי הרגע האחרון בהיבט הארגוני.
דניאל גינסבורג: מעבר לקו בשפה הרוסית אנחנו מחכים לתשובה ממשרד הרווחה לקבלת סיוע, ומה גודל הסיוע במסגרת הקרן לטובת המגזר השלישי.
דניאל גינסבורג: ובהתאם לסיוע שנקבל נבחן את המשך קיומה של העמותה בכלל.
אברהם מיכאלי: אתם משולבים בפיילוט, אתם לא מקבלים שום תקציב לפיילוט?
דניאל גינסבורג: הפיילוט ייתן לנו תקציב מסוים ומאוד מאוד מגובל והוא לצורך ההכשרה שרלוונטית לנושא הפיילוט.
דניאל גינסבורג: בעקבות הפיילוט אנחנו לא נקבל תקציב לטובת המימון השוטף של העמותה.
דניאל גינסבורג: השאלה שלנו היא כרגע - - -
ימימה גולדברג: לצורך מימון שוטף קיבלת 250,000 שקל.
ימימה גולדברג: זה לא מספיק ואני יודעת את זה.
דניאל גינסבורג: אני אומר שלצורך פעילויות נוספות יתכן ויהיה מימון אבל אני לא יודע אם ער"ן תהייה קיימת בשנה הבאה.
אברהם מיכאלי: אני יודע שהיה לכם דיון לפני כמה שבועות עם וועדת העבודה והרווחה.
דניאל גינסבורג: בוועדת העבודה והרווחה היה דיון נוסף אחרי שבדיון הקודם ביקשו מכל הגורמים הרלוונטיים לסייע.
דניאל גינסבורג: אנחנו לא הצלחנו לקבל סיוע.
דניאל גינסבורג: יש משרד אחד שעושה סימנים והוא כנראה כן יסייע וזה מעבר למשרד הבטחון.
דניאל גינסבורג: אנחנו ממתינים בקוצר רוח להחלטתו של שר הרווחה כי אחרי זה אין לנו פתרון נוסף.
אברהם מיכאלי: הנושא שלכם חוזר להיות בוער.
יפה וולמן: במשרד העלייה והקליטה, אנחנו בדקנו ומצאנו שבשבע השנים האחרונות לא הגישו לערוץ התמיכות בקשה.
יפה וולמן: זה ערוץ שדרכו אנחנו כן יכולים לסייע.
ליה שמטוב: זו התשובה שקיבלנו לאחר שפנינו.
יפה וולמן: אני מעלה את זה בפניכם לפנות לערוץ התמיכות שלנו.
ליה שמטוב: אנחנו פנינו בחודש יולי למשרד הקליטה בבקשה לסייע לעמותת ער"ן וקיבלנו תשובה שלא הגישו בקשה.
יפה וולמן: בשבע שנים לא הגישו.
יפה וולמן: לגבי יוצאי אתיופיה הייתי בוועדה שציינת שהתייחסה לדוברי אמהרית.
יפה וולמן: דיברו על כך שיוצאי אתיופיה לא פונים לקווים.
יפה וולמן: ברור שזה קשור האחד לשני אבל דיברו על כך שמבחינת הנגישות לקווים לא פונים.
אברהם מיכאלי: הם אמרו שהם מוכנים להעמיד שירות לדוברי אמהרית אם יהיה להם תקציב.
דניאל גינסבורג: יש לנו דוברי אמהרית.
דניאל גינסבורג: אני רוצה להתייחס לנושא התמיכות.
דניאל גינסבורג: אנחנו אכן לא הגשנו בקשה לתמיכה בינואר, הגשנו בקשה לפני שהמועד הסתיים, אנחנו ביקשנו את זה קצת יותר מאוחר ומאז אנחנו בעצם ממתינים.
דניאל גינסבורג: המשבר הכלכלי שלנו לא פרץ בדצמבר הקודם הוא פרץ במהלך השנה בעיקר ובגלל שלא קיבלנו תקציבים ממשרדים אחרים הגענו לסיטואציה הזאת.
דניאל גינסבורג: אני מבקש לציין שבמשך חצי השנה האחרונה אנחנו נמצאים בתכתובת מאוד ענפה עם משרד הקליטה.
דניאל גינסבורג: מכתבים ברורים ומנומקים היטב לגבי המשמעות התקציבית, השרה כיבדה אותנו בנוכחותה באחד ממרכזי ער"ן ולמדה על פעילותינו.
דניאל גינסבורג: אבל מעבר לתמיכה נפשית לא קיבלנו שום סיוע תקציבי בפועל.
דניאל גינסבורג: המצב שלנו כרגע הוא שאנחנו לא יכולים להמתין.
ליה שמטוב: אבל יש נהלים.
דניאל גינסבורג: אני רוצה לומר שבנושא הנהלים מתברר שיש פרוצדורות רבות ויש הרבה אפשרויות לבצע העברה תקציבית, כמו שאנחנו מקבלים סיוע יותר רחב ממשרד הבטחון בעקבות המשבר, וכמו שאנחנו מקבלים סיוע, שלכאורה לא קיבלנו כי זה לא היה במועד, ובכל נמצא פתרון במשרד לענייני מיעוטים.
דניאל גינסבורג: יש אפשרות טכניות לבצע את הפעולות האלה אבל צריך רצון.
דניאל גינסבורג: אם ימצא תקציב במשרד הקליטה לטובת הנושא הזה אני יכול לסייע באמצעים הטכניים מאחר והיום יש לי דוקטורט בנושא הזה, אני מומחה היום בהעברת תקציבים בין משרדי הממשלה, זו מומחיות שצברתי בשלושת החודשים האחרונים.
דניאל גינסבורג: אם במשרד תהייה החלטה אני יכול לסייע בעניין החוקי.
דניאל גינסבורג: אני מבקש לציין שמשרד ראש הממשלה מאוד מסייע לנו, ובעצם הוא המקור העיקרי שמסייע לנו בכל הפרוצדורות האדמיניסטרטיביות, צריך רצון או החלטה.
דניאל גינסבורג: למשל כששרת העלייה והקליטה אמרה ש- 500,000 שקל להצלת אפילו בנאדם אחד זה סכום אמור.
דניאל גינסבורג: אם אנחנו נקבל סכום כזה נוכל להשאיר את הקו הזה בחיים.
קריאה: ותוכלו להחיות את הקו באמהרית?
דניאל גינסבורג: סכום דומה נוסף להחיות את הקו.
קריאה: זאת אומרת מיליון שקל.
דניאל גינסבורג: בואו נתחיל ונשמור על הקיים לפני שנפנה לפעילות נוספת.
דניאל גינסבורג: כדי לשמור את הקו ברוסית שווי חיי אדם זה חצי מיליון שקל לשנה.
אברהם מיכאלי: אותי זה מפתיע לגבי יוצאי אתיופיה, יש כל כך הרבה קרנות שאוספות תרומות, ובכל המאבק שלכם בחודשים האחרונים אף אחד מהם יצא, אולי זה גם עניין של המודעות.
דניאל גינסבורג: היה אצלנו ביקור של חבר הכנסת שלמה (נגוסה) מולה והוא היה גם בדיון הקודם, הוא ניסה לעזור במקורות שלו, ונכון להיום לא הצלחנו להשיג סיוע לטווח הנראה לעין.
אברהם מיכאלי: אנחנו נצטרך לבדוק את זה בעצמנו מחדש.
ליה שמטוב: אני פונה לעמותת "בשביל החיים" אתם ציינתם שאנשים לא יודעים שאתם קיימים והם יכולים לפנות.
ליה שמטוב: אני לא חושבת שכל אחד יודע על עמותת ער"ן, שהעמותה קיימת.
ליה שמטוב: אתם פניתם לרשויות, למשרד הרווחה בתוך הרשות והבאתם לידיעתם שאתם קיימים ושיפנו אליכם מקרים.
ליה שמטוב: אתם פרסמתם את עצמכם?
עופרה חרמש: אנחנו מפרסמים, לצערי הפרסומים בעיתונות - - - -
ליה שמטוב: לא על זה מדובר, מדובר בלשכות הרווחה.
עפרה חרמש: ראשית פרסמנו בלשכות הרווחה ושנית קיימנו מספר רב של ימי עיון בהשתתפות יועצים חינוכיים ועובדים סוציאליים, צוותי בתי הספר - בכל הארץ.
אברהם מיכאלי: יאמר לזכות משרד הרווחה, קיבלתי לידיי דף פרסום שבראשו מופיע פרסום על עמותת "בשביל החיים" וגם פירטו חמישה עשר מקומות שניתן לפנות, פרטים וטלפונים.
אברהם מיכאלי: השאלה האם זה מספיק כדי להחדיר למודעות?
אברהם מיכאלי: כאן בנייר ממשלתי מופיעה עמותת "בשביל החיים" וזה חשוב מאוד.
אווה פנצר: בעלי התאבד לפני שש שנים, אני כרגע מרכזת את קבוצות התמיכה בעמותת "בשביל החיים".
אווה פנצר: ראשית לגבי שאלתכם בנוגע לתגובות לפרסומיים שאנחנו מפרסמים, אנחנו מפרסמים כמיטב יכולתנו ופרסום שנעשה בשטח.
אווה פנצר: יש לנו עבודת שטח, אחרי כל כנס שאנחנו עורכים, ומיד אחרי הפרסום בתקשורת ובמיוחד בחודשים האחרונים כשהיו ההתאבדויות של המפורסמים שיצרו הד תקשורתי, יש התעוררות מאוד משמעותית אלינו.
אווה פנצר: אלי בדרך כלל מגיעים כל האנשים שמעוניינים או להגיע לקבוצת תמיכה או לקבל איזה מידע לגבי האפשרויות שהעמותה שלנו יכולה לסייע.
אווה פנצר: בשנה האחרונה אני מבחינה בהתעוררות של פניות, יש הרבה יותר פניות מצד עובדים סוציאליים שפונים עבור המטופלים שלהם.
אווה פנצר: כאן יש איזו מטופלת שקרה לה אסון ולא יודעים בדיוק מה לעשות איתה או שמנסים לקשור אותה לקבוצת תמיכה.
אווה פנצר: שואלים ומבקשים מאיתנו שיתוף פעולה על איך אפשר לשכנע אותה להצטרף, לפעמים העובדים הסוציאליים מזהים שיש צורך בקבוצת תמיכה והמטופלת לא בהכרח מסכימה.
אווה פנצר: כשמדובר בעולים חדשים אני יודעת שיש לי בעיה, כי כבר כשהם מגיעים אלי מתעוררת הבעיה של ההגעה שלהם, לא תמיד יש להם רכב או אמצעי להגיע למקום.
אווה פנצר: אני לא יכולה לפתוח קבוצת תמיכה בכל אזור.
אווה פנצר: לפעמים מכל מיני אזורים כמו מירושלים מגיעים לאזור המרכז, בפעם האחרונה במשך שנה השתתפה מישהי מאילת שהגיעה אחת לשבועיים.
ליה שמטוב: יש לכם רק סניף אחד?
אווה פנצר: יש לנו סניף אחד ואנחנו פועלים בעיקר באזור המרכז.
אווה פנצר: עכשיו בזכות הפרויקט יש לנו אפשרות לתת גם מענה בצפון, שם אנחנו עושים חריש עמוק מאוד בלשכות הרווחה.
אווה פנצר: בכל האזורים כולל אזור ירושלים אין לנו יכולת לתת כרגע מענה כי אין מספיק פונים בנקודת זמן מסוימת ובטח לא באזור הדרום.
אווה פנצר: כעת יש לנו קבוצת הורים שמגיע מבאר שבע ומעומר לקבוצה באזור המרכז.
אווה פנצר: אנשים מתמידים ומגיעים.
אווה פנצר: כשמדובר במשפחה של עולים חדשים האפשרות הזאת לא תמיד קיימת וכמו שנאמר לא תמיד יש להם אמצעי להגיע.
אווה פנצר: יש בעיה של שפה וגם עם עולים וותיקים יותר השפה לא מספקת והם לא יכולים להשתלב בתוך קבוצה.
אווה פנצר: בקבוצת תמיכה השפה היא דבר מאוד חשוב.
אווה פנצר: כמובן יש גם את נושא המנטליות.
אווה פנצר: אני מבקשת לספר לכם על שיחה שנמשכה בערך שעתיים שניהלתי ביום שישי אחר הצהריים, שיחה עם עולה ותיקה שעלתה בשנות ה- 90 לארץ.
אווה פנצר: היה לה בעל ובן שהיו כל המשפחה שלה.
אווה פנצר: הבעל היה מאוד מתוסכל מתנאי הקליטה, הוא היה איש תרבות ולא הצליח להשתלב לא בעבודה וכנראה לא חברתית, התמכר מהר מאוד לאלכוהול והפך לאלכוהוליסט, חולה.
אווה פנצר: היא אמרה שבסוף חייו הכבד שלו היה הרוס.
אווה פנצר: בשנת 2005 הוא התאבד.
אווה פנצר: הבן היה בן 17 כשהם עלו, והוא ראה את המצב של המשפחה ואת כל התסכולים שהמשפחה חוותה, התמכר לסמים והיה בהשפעת סמים קשים מאוד, בשנת 2007 הוא התאבד.
אווה פנצר: היום היא נמצאת לבד.
אווה פנצר: היא פנתה אלי כי חברה לחצה עליה.
אווה פנצר: בשיחה היא אמרה "אני לא מאמינה שאני יכולה להשתלב בקבוצת תמיכה, אבל אני רוצה לשמוע איך את יכולה לעזור לי".
אווה פנצר: כרגע אני בודקת באיזו קבוצה אוכל לשלב אותה ואם בכלל זה אפשרי.
אווה פנצר: אני לחלוטין סקפטית לגבי היכולת שלה להשתלב בקבוצה.
אווה פנצר: אני בטוחה שהיא צריכה טיפול פרטני צמוד של מספר פעמים שבוע.
אווה פנצר: לה אין את היכולת לשלם את זה.
ליה שמטוב: לפני סיום נשמע את ניר בן-צבי שיסכם.
ניר בן-צבי: אני אסכם ואתייחס לעוד פן אחד.
ניר בן-צבי: אני מנהל פורום תמיכה באינטרנט.
ניר בן-צבי: הפורום הזה אינו מנוהל על ידי אנשי מקצוע והוא בעצם פורום לתמיכה הדדית.
ניר בן-צבי: לא זכור לי שנתקלתי בפורום שלי במשך תשע שנים על מישהו שעונה על קטגוריה של עולה חדש.
ניר בן-צבי: עולים וותיקים אולי כן.
ניר בן-צבי: מצד שני אני יודע שיש פורומים, אולי ליוצאי אתיופיה פחות, ליוצאי רוסיה יש הרבה פעילות באינטרנט.
ניר בן-צבי: יש גם פורומים ייעודים, תרבותיים ואחרים.
ניר בן-צבי: יתכן שניתן לנסות לגייס מישהו שיפעיל פורום כזה.
ניר בן-צבי: באתר תפוז בו מתנהל הפורום שלנו ישמחו לסייע גם בנושא הזה, צריך להקצות לקהילה הזאת מקום לדבר בשפה ובמנטליות שלהם וליצור מסגרת תמיכה.
אברהם מיכאלי: הבעיה היא נגישות למחשב.
אברהם מיכאלי: אנחנו נתקלים בזה בהרבה מאוד תחומים.
אברהם מיכאלי: למבוגרים קשה להיכנס לזה.
ניר בן-צבי: לגבי המבוגרים אני מסכים איתך.
אברהם מיכאלי: גם ליוצאי אתיופיה קשה.
אברהם מיכאלי: לגבי העולים מברית המועצות וגם לעולים מאתיופיה הכלי הזה לא נגיש.
ניר בן-צבי: הבעיה לא קיימת רק אצל המבוגרים, גם אצל הורים שהם יחסית צעירים והם בני 40 פלוס, או אפילו אחים שמחפשים מקום לדבר עם מישהו.
ניר בן-צבי: יתכן שמסגרת פונה לצרכי הקהילה אינטרנטית מתאימה להם יותר מאשר קבוצת תמיכה שקשה להגיע אליה.
אברהם מיכאלי: אני מבקש להוסיף משהו לפני סיכום החלטות הוועדה.
אברהם מיכאלי: מאחר והסוגיה הזאת כמו שהיא צפה היום, יש דברים שהמדינה כבר עשתה כמו בתחום תאונות דרכים שיש חקיקה.
אברהם מיכאלי: אני שואל את אנשי המקצוע שכאן האם נראה לכם שהחקיקה בתחום הזה ובהתחשב ברגישות תתאים?
שירלי אברמי: מונחת על שולחנו של שר הרווחה הצעה לסיוע לנפגעי התאבדות שדומה לסיוע הקיים בתחומים אחרים, וכבר דנים בחקיקה.
אברהם מיכאלי: זה אחד הנושאים שאני מציע.
אברהם מיכאלי: הסיוע האחרון שהממשלה החליטה בעניין של רצח, אולי יש מקום להכליל את השארים.
שירלי אברמי: זה החלטת הממשלה מהשבוע.
ליה שמטוב: החלטות הוועדה.
ליה שמטוב: הוועדה פונה למשרד הרווחה בבקשה ליישם את החלטות וועדת מומחים אשר המליצה מתן סיוע למשפחות מתאבדים בדומה לסיוע הניתן למשפחות נפגעי תאונות דרכים ומשפחות נפגעי עבירה.
דפנה מושיוב: אפשר לבקש שיהיה דגש על משפחות עולים.
דפנה מושיוב: כלומר שיהיה סל ייחודי לעולים.
ליה שמטוב: בהחלט וזה מקובל, אנחנו מדברים כאן על עולים.
ליה שמטוב: הוועדה מברכת על הקמת הוועדה הבינמשרדית למניעת התאבדויות ומבקשת לחזק את הטיפול במשפחות מתאבדים, גם משפחות עולים נמצאות במסגרת הזו.
דפנה מושיוב: אולי כאן המקום לבקש תת וועדה.
דפנה מושיוב: אין תת וועדה שמתייחסת לנושא של העולים.
קריאה: המכלול של הוועדה מתייחס, אז למה צריך?
דפנה מושיוב: במכלול זה הולך לאיבוד.
ליה שמטוב: הוועדה קוראת למשרד הבריאות להקצות תקציבים גם למחקר רפואי בנושא תופעת ההתאבדויות כחלק ממאמצי המניעה.
ליה שמטוב: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך לבחון פרויקטים של טיפול קבוצתי של ילדים ונוער בדומה לפרויקט קייטנות של יתומי צבא ההגנה לישראל.
ליה שמטוב: הוועדה קוראת שנית למשרד הקליטה ומבקשת להקצות סכום של 500,000 שקל להמשך הפעלת הקו ברוסית בעמותת ער"ן וגם לחדש את הקו באמהרית.
ליה שמטוב: צהריים טובים.
ליה שמטוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, קליטה ותפוצות.
ליה שמטוב: הנושא שאנחנו דנים בו היום זה סוגיית מסורבי העלייה.
ליה שמטוב: מראש אני רוצה להגיד שיש שתי קבוצות: אסירי ציון, והקבוצה השנייה – מסורבי העלייה.
ליה שמטוב: על אסירי ציון אנחנו היום לא דנים ולא מדברים.
ליה שמטוב: מסורבי העלייה מתחלקים לכמה קבוצות: הקבוצה של אלה שהגישו את הבקשה לעלייה לישראל וקיבלו סירוב, אבל לא איבדו את מקומות העבודה והמשיכו לחכות עד שיקבלו אישור לעלייה.
ליה שמטוב: הקבוצה השנייה, קבוצה שכן איבדו את מקומות העבודה וכל שנה חיכו, עד שיקבלו אישור לעלות לארץ ישראל, והקבוצה השלישית, קבוצה שעסקה בפעילות ציונית, ועסקה תוך הסתכנות.
ליה שמטוב: אני לא רוצה לפגוע בשום קבוצה, כי אנחנו עוד נדון בוועדה שלנו על מסורבי העלייה, אבל היום אנחנו רוצים להתמקד בקבוצה השלישית שאמרתי, על הקבוצה שהיו מסורבי עלייה ועסקו בפעילות ציונית.
ליה שמטוב: אני מבקשת מאליהו אסאס להתחיל.
אליהו אסאס: כן.
אליהו אסאס: תודה רבה.
אליהו אסאס: אני רוצה להתמקד אולי שתי דקות רק, אין זמן לאף אחד.
ליה שמטוב: זה טוב שאתה אומר.
אליהו אסאס: כן, אין זמן.
אליהו אסאס: מסורבי עלייה, כמו שידוע, היו לא באשמתם מסורבי עלייה.
אליהו אסאס: זאת אומרת: הם הפסידו שנים על גבי שנים.
אליהו אסאס: וכשבאו לפה, חלק עבד פה, לא עבד, עדיין עובד או לא עובד, אבל אי אפשר להחזיר את הזמן.
אליהו אסאס: מי שהיה שנים על גבי שנים מסורב עלייה הפסיד את התצבורת של פנסיה, שנים של פנסיה.
אליהו אסאס: אז אנחנו מציעים, אולי אפשר לתקן את זה ולתת לכל אחד מהאנשים האלה – שזה קבוצה מאוד מצומצמת, ויכולה להיות מוגדרת מאוד טוב ויפה על ידי נתיב – לתת נניח שני אחוז של פנסיה, כמו נניח פקיד בינוני שמגיע לגיל פרישה.
אליהו אסאס: אותו הדבר, שני אחוז עבור כל שנה ושנה, לתת תוספת למה שיש לאנשים האלו.
אליהו אסאס: לזה תהיה תוצאה מאוד גדולה, התוצאה תיתן אפשרות להיות, לחיות בצורה מאוד מכובדת בשנים, שנות זהב, גיל זהב מה שנקרא.
אליהו אסאס: זה מה שרציתי לומר, אני חושב שזה אפשר לעשות וזה מוגדר מאד וזה לא יכול לעורר ויכוח גדול, אני מקווה.
אליהו אסאס: זה נראה שזה מאד צודק.
אליהו אסאס: צדק זה דבר מאוד חשוב.
ליה שמטוב: תודה על ההסבר הקצר, אבל דווקא הייתי רוצה לשמוע ממך, כדוגמה אישית – תספר עליך, בקצרה, מה עבר עליך ומתי החלטת לעלות לארץ.
אברהם מיכאלי: כמה שנים היית מסורב עליה.
ליה שמטוב: וכמה שנים חיכית.
ליה שמטוב: גם מה עשית למען האחרים שהגיעו לארץ ישראל.
אליהו אסאס: אני קצת מתבייש.
אליהו אסאס: באתי פה כקבוצה ולא לדבר על עצמי.
ליה שמטוב: בסדר, אבל דוגמא.
אברהם מיכאלי: זו דוגמה.
אליהו אסאס: כן, דוגמה.
אליהו אסאס: הגשתי תעודות, הגשתי כמשפחה, ב-1973.
אליהו אסאס: יכולנו לפני זה, אבל לא יכולנו בגלל ההגבלות של החוק ברוסיה.
אליהו אסאס: היינו מסורבי עלייה 13 שנה.
אליהו אסאס: באותם שנים לימדתי אנשים עברית, אחר כך יסודות היהדות ואחר כך פעילות בכל רחבי ברית המועצות, לא רק במוסקבה, לשתף אנשים בזה, להחתים אותם על כל מיני הצהרות חשובות והכול.
אליהו אסאס: גם לתת להם עידוד שאנחנו, במאבק שלנו, צודקים.
אליהו אסאס: גם זה היה מאוד חשוב, בוודאי, איזה צורך לייצג את יהדות ברית המועצות מול הכוחות הידידותיים שלנו.
אליהו אסאס: כמו פוליטיקאים ממערב, וגם מול השלטונות הסובייטים.
אליהו אסאס: זה גם כן היה תפקיד מאוד חשוב.
אליהו אסאס: פה אנחנו נאבקים, שם זה חברים שלנו, ידידים שלנו, שתומכים בנו.
אליהו אסאס: זה נתן הד בכל העולם וזה היה חלק חשוב מאוד בכל המאבק שלנו, שמאחורי זה גם כן הייתה מדינת ישראל.
ליה שמטוב: באיזו שנה עלית לארץ?
אליהו אסאס: 1986.
אליהו אסאס: הייתי מהראשונים של העידן החדש של ברית המועצות.
ליה שמטוב: חברי הכנסת, בבקשה.
ליה שמטוב: חבר הכנסת זאב אלקין.
זאב אלקין: תודה רבה, גברתי היושבת ראש.
זאב אלקין: זאת באמת ישיבה מיוחדת.
זאב אלקין: מבחינתי אני זוכר עוד, כשהתחלתי בתנועה היהודית בברית המועצות, הרב אסאס היה אחד מהדמויות האגדתיות שקראתי עליו וקראתי את הדברים שהוא כתב.
ליה שמטוב: אבל הוא צנוע.
זאב אלקין: הוא צנוע, כן, זה אחד מהדברים שמאפיינים את האנשים ששייכים לקבוצה ולנושא שאת העלית לדיון.
זאב אלקין: אני חושב שהנושא הוא חשוב ביותר.
זאב אלקין: בהחלט מדובר כאן על קבוצה מוגדרת שתרמה את השנים הכי יפות שלהם למאבק למען העלייה.
זאב אלקין: אני חושב שמגיעה להם על כך הכרת תודה מצד מדינת ישראל, בוודאי בדבר המינימאלי.
זאב אלקין: כי הרי אם הם היו עולים, הם היו צוברים כאן פנסיה, הם לא עלו כי ברית המועצות סגרה את שעריה.
זאב אלקין: לא רק שהם לא עלו, אלא הם למעשה איבדו את מקומות העבודה שם בגלל שלא ישבו בשקט.
זאב אלקין: היו גם מסורבי עלייה שקיבלו סירוב וחיכו.
זאב אלקין: גם הם לא היו במצב טוב, אבל אלה סיכנו את מקומות העבודה שלהם, את החיים שלהם, את החופש שלהם במאבק שהם ניהלו.
זאב אלקין: אני חושב, לא יודע, נעמי צריכה להגיד לנו, אבל אני חושב שמדובר בקבצה מוגדרת שנתיב גם יידע להגדיר אותם.
זאב אלקין: הרי כל אחד, כל מי שהיה בפעילות הזאת, יודע שבנתיב הייתה יד רושמת ויש את כל התיוק ויש את כל השמות ואת כל ההגדרות.
זאב אלקין: זה היה חלום של כל פעיל עלייה לראות את התיק שלו בנתיב.
זאב אלקין: מה יש שם עליו.
אברהם מיכאלי: אבל נתיב לא היו בשנים, עשר או 15 שנה לפני כן.
זאב אלקין: היו ועוד איך.
ליה שמטוב: ועוד איך היו.
זאב אלקין: תאמין לי, היו ועוד איך.
אברהם מיכאלי: אני מדבר בתחילת שנות השבעים.
זאב אלקין: זה דווקא השנים - - -
אברהם מיכאלי: אם כך, אני אגלה את התיק שלי אצלה.
זאב אלקין: אם היית פעיל אז תגלה.
זאב אלקין: לכן אני חושב שהמדינה יכולה לעמוד בניסיון להגדיר את הקבוצה ולהציע קריטריונים.
זאב אלקין: אני הייתי שמח אם נתיב היה מסוגל להגיד לנו על איזה סדרי גודל של מספרים מדובר וכמה אנשים זה, ומה ההגדרה שיכולה לתפוס כאן ומה הכלים שעומדים לרשות המדינה לעשות פה הבחנה, כי זו הבחנה לא פשוטה, אני מודע לכך.
זאב אלקין: מי כן פעל מי לא פעל, תמיד יהיו גבולות ותמיד יהיה ויכוח בגבולות האלה, אבל אני חושב שהגבולות האלה זה לא סיבה מבחינתנו להירתע.
זאב אלקין: גם מבחינת המהלך עצמו הייתי רוצה להציע לך, גברתי יושבת ראש הוועדה, וזה אני אומר עכשיו גם בכובע שלי לא רק כחבר הוועדה תחת הנהגתך אלא גם כיו"ר הקואליציה, לנסות בהידברות עם נתיב, ברגע שיהיה ברור מה המנגנון של ההגדרה שיכול להיות כאן, להוביל הצעת חוק.
זאב אלקין: אני מציע את שירותיי, אני מציע לך כיושבת ראש הוועדה ולכל חברי הוועדה להתאחד ממש קבוצה, כוועדת עלייה וקליטה.
אברהם מיכאלי: הצעת חוק של הוועדה.
זאב אלקין: לא, אין דבר כזה.
ליה שמטוב: אין דבר כזה.
אברהם מיכאלי: יש דבר כזה.
אברהם מיכאלי: יש דבר כזה, רשימה של כל חברי הוועדה.
זאב אלקין: זהו.
זאב אלקין: לכן אני בדיוק - - -
אברהם מיכאלי: ראה למשל וועדת כספים שרוצים להעביר משהו, ביומיים מעבירים.
זאב אלקין: לכן אני בדיוק בוחר את מילותיי: אין הצעת חוק, ועדת קליטה לא יכולה ליזום חוק בקריאה ראשונה.
זאב אלקין: פעם ניסיתי והבנתי.
זאב אלקין: אבל חברי הוועדה כולם ביחד – אנחנו כאן תשעה חברים, אני בטוח שכולם יסכימו לתת יד למהלך כזה, ואני אומר שאני אומר את זה גם בכובע שלי כיו"ר הקואליציה ולא רק - - -
מרינה סולודקין: שישה יוזמים יכולים להגיש.
זאב אלקין: יותר משישה, יכולים להיות גם תשעה, מרינה.
זאב אלקין: לי יש חוקים, יש שם יותר מתשעה יוזמים.
זאב אלקין: לכן זאת לא בעיה, יש חוק שימור הכבוד, כן?
זאב אלקין: יש מקום מספיק על הנייר.
זאב אלקין: אני מציע שכולנו נתאחד סביב היוזמה הזאת.
זאב אלקין: זאת הצעת חוק, אגב, לא פשוטה.
זאב אלקין: זאת לא הצעת חוק שתוך יום אתה מכין ומניח, כי צריכים לקיים כאן הידברות עם נתיב מהו המנגנון.
זאב אלקין: כי אחרת מיד יגידו לנו שזה מספרים כאלה, ויהיה קשה להעביר את זה, אבל אני מציע שננצל את הישיבה הזאת לתחילת התהליך הזה, וננסה אחר כך – זה כבר אי אפשר לעשות פה, כן, הגיבוש הפורמאלי של הצעת חוק.
זאב אלקין: אנחנו מנועים מלעשות את זה כוועדה, אבל אחר כך, בהידברות בינינו, כל חברי הוועדה, אחרי שנקבל את כל העזרה מנתיב מהי הדרך להגדיר את הקבוצה, ננסה לגבש הצעת חוק ולהוביל אותה בהידברות עם הממשלה.
זאב אלקין: אני חושב שאם נאחד כוחות כאן נוכל להגיע לפתרון.
ליה שמטוב: דרך אגב, במהלך מערכת הבחירות נתניהו, היום ראש הממשלה, התבטא שמדובר על קבוצה לא גדולה והוא מכיר את הפעילות שלהם ונכון לעזור להם.
ליה שמטוב: ואנחנו כוועדה נפנה גם לראש הממשלה.
אברהם מיכאלי: נקווה שהוא לא שכח את זה.
זאב אלקין: לא, הוא לא שכח.
ליה שמטוב: אני חושבת שלא.
ליה שמטוב: כן, בבקשה, מרינה סולודקין.
מרינה סולודקין: קודם כל, אני חושבת שזה מאד נכון שיש לנו ישיבה היום בנושא מסורבי עלייה.
מרינה סולודקין: לא הייתי מסורבת עלייה אבל למדתי מ-1975 עד 1978 עברית במוסקבה אצל מסורבי עלייה, אלנה וזאב שחנובסקי.
מרינה סולודקין: אתם יודעים שבקבוצה - אני הייתי בקבוצה משפחתית, אז בגלל זה לא היו לנו בעיות עם שלטונות, חוץ מפחד.
מרינה סולודקין: אבל בקבוצה אחרת היה נתן שרנסקי, וכל התהליך שעצרו אותו דווקא כשהוא יצא מהדירה של המורים לעברית שלנו, וכל מה שהיה אחר כך, אני זוכרת מאד.
מרינה סולודקין: גם אני רואה כאן את התצלומים של אוברשקי וכל המילים, שזה סמל של ה"צעירות" שלי, שלי ושל בעלי בגלל שאנחנו ביחד, יחד עם ההורים שלי, למדנו.
מרינה סולודקין: אני חושבת שהחוק שאתם מציעים מאוד חכם, בגלל שיש בו רציונאל ואפשר להסביר למה האנשים האלה, שאיבדו יכולת לעבוד במקומות שהם עבדו וגם היו מאוד פעילים – כדי לעורר ביהדות רוסיה וכל ברית המועצות את התחושות הלאומיות – וגם לספר לכם שיש לכם מולדת ויש לכם גב.
מרינה סולודקין: אז אני מאד בעד החוק בניסוח הזה.
מרינה סולודקין: אני בכלל לא רואה את הקושי להגדיר את הקבוצה, בגלל שיש לנו ארגונים כמו נתיב, כמו משרד החוץ, יש גם הרבה עדים.
מרינה סולודקין: יש לנו זיכרון, שאנחנו זוכרים את הדברים האלה.
מרינה סולודקין: אבל אני רוצה לומר לכם מה אני עשיתי יחד עם חברי יושב סיעת ישראל ביתנו, רוברט אילטוב, חוק למען אסירי ציון.