GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אסתר תירוש: הוקמה מחלקה בבית אבות שגם היא מאוישת בעיקר על ידי עולים.
אסתר תירוש: אבל יש אנשים שלא רוצים להיות בית אבות עם שירותי טוטאליים, הם רוצים להיות עצמאיים יותר, ללכת ולבוא.
אסתר תירוש: אז יש מקום לבנות שירות לאנשים שמעוניינים.
אסתר תירוש: אף אחד לא יכול לכפות על אף אחד להיכנס למסגרת.
אסתר תירוש: לנושא התקציבים אני אחזור ואדגיש: הבעיה היא שאין לנו תקציב ייחודי לעולים, תקציב חברתי ייחודי לעולים.
אסתר תירוש: אין לנו.
אסתר תירוש: אנחנו פונים לעיתים קרובות ותמיד על איזושהי מהמורה, אנחנו לא עוברים איזושהי מהמורה שנראית פשוטה, אבל בסופו של דבר התקציב לא מגיע, כולל משרד הקליטה.
ליה שמטוב: אבל בכל זאת בכל המשרדים, גם בקליטה וגם ברווחה, יש תקציב תמיכות.
ליה שמטוב: ואני חושבת שבינואר או בפברואר אלה תאריכים שמגישים את הפרויקטים.
ליה שמטוב: אז אתם צריכים לנסות שוב ושוב להגיש את הפרויקטים כדי לקבל את התקצוב.
ליה שמטוב: אני יודעת, למשל, לגבי תרבות.
ליה שמטוב: המלצתי להרבה עמותות והיום הם מקבלים תקציבים ממשרד הקליטה, יש ועדת הארבעה.
ליה שמטוב: אבל כשהם הגיעו אלי הם לא ידעו.
ליה שמטוב: הם אמרו לי: לא, כנראה שלא נקבל.
ליה שמטוב: אבל צריך לנסות.
ליה שמטוב: צריך להגיש פרויקטים.
שמואל אמיתי: צריך לדפוק על השולחן.
ליה שמטוב: אנחנו צריכים כבר לסיים.
ליה שמטוב: יש פה מישהו ממשרד הגמלאים?
שלום בוחבוט: כן.
ליה שמטוב: נו, אז למה אתה שותק?
ליה שמטוב: מה לגבי הדיור המוגן?
שלום בוחבוט: שמעתי את ההצעה.
שלום בוחבוט: אני יכול לומר שקודם כל אין לנו משהו מיוחד, אוסף תמיכות בנושא של חירשים.
שלום בוחבוט: מה שכן, באחת התוכניות שלנו, שאנחנו מקיימים ב- 33 רשויות, יש תוכנית שנקראת "בשיבה טובה", שבה אנחנו מסייעים לזקנים שהם כבדי שמיעה.
שלום בוחבוט: לאו דווקא חירשים.
שלום בוחבוט: פה אני יכול לומר, שכאן אנחנו שותפים בזה - - -
ליה שמטוב: מי הזקן שהוא לא כבד שמיעה?
שלום בוחבוט: ואגב, רק אלה שמקבלים קצבת זקנה והשלמת הכנסה.
ליה שמטוב: אז פה השאלה שלי: מי שמקבל וממשיך לקבל נכות, הוא גם עולה חדש, גם חירש וגם לא מקבל השלמת הכנסה, אז איפה הוא נמצא?
שלום בוחבוט: אני יכול לומר שהשבוע הייתה הצעה לשינוי חוק ביטוח לאומי בכל הנוגע, לאו דווקא לחירשים אבל בנושא של נכים, שמגיעים לגיל 65, הרי שהם מפסיקים היו לקבל את קצבת הנכות, דבר שיוצר בעיה חמורה.
שלום בוחבוט: העמדה של המשרד שלנו הייתה די ברורה ונחרצת שאנחנו בעד.
שלום בוחבוט: אלא שהממשלה בסוף לא קיבלה את ההצעה בגלל הנטל הכספי הכרוך בזה.
שלום בוחבוט: מעבר לזה אני לא יכול לומר יותר, אבל הבעיה הזאת ידועה לגבי נכים, כמובן גם לגבי חירשים באותה מידה.
מר דורון לוי: אני רוצה להדגיש שאנשים שמקבלים דמי תקשורת – צריך לעשות הפרדה.
מר דורון לוי: זה לא קשור לקצבת נכות.
מר דורון לוי: אין שום קשר.
מר דורון לוי: חירשים לא מוגדרים בביטוח לאומי כנכים, כזכאים לקצבאות ביטוח לאומי, קצבת נכות.
מר דורון לוי: אנחנו מדברים על אנשים חירשים, מקבלים את דמי התקשורת לצורך – כמו שאמרה חברת הכנסת – הוצאות שונות שקשורות לאביזרי שמיעה.
מר דורון לוי: חשוב באמת להפריד בין הקצבאות.
ליה שמטוב: זאת אומרת, כשהם מקבלים את קצבת התקשורת, איזו קצבה הם מקבלים?
ישי קייזר: יש דמי תקשורת ויש סל תקשורת.
ישי קייזר: הקצבה זה באמת כסף, דמי תקשורת.
ישי קייזר: אבל סל תקשורת זה שירותים, כמו שירותי תרגום או מכשירי עזר להנגשה, כמו מכשיר גלאי בכי או מכשירי הגברה, דברים כאלה.
ישי קייזר: יש הרבה מכשירים, הרבה סוגים של מכשירים.
ליה שמטוב: השאלה שלי: בן אדם שמקבל את ההוצאות האלה והוא עובד, אז הוא מקבל משכורת וגם את ההוצאות, מה שמגיע לו.
ליה שמטוב: בן אדם שלא עובד, הוא מקבל ביטוח לאומי, מקבל נכות, או מקבל פשוט ביטוח לאומי, מה שמגיע לו כי הוא - - -
יפה וולמן: הוא צריך להיות עם נכויות אחרות.
דורון לוי: אני רוצה להבהיר, ברשותכם, את הנושא.
דורון לוי: אדם שעובד מקבל בכל חודש את דמי התקשורת, שכדי להעמיד את הדברים על דיוקם, הסכום שלהם הוא בסביבות 300-330 שקלים.
דורון לוי: אדם שלא עובד מקבל סכום נמוך יותר, 300 שקלים.
דורון לוי: סל התקשורת, המונח שעלה פה מקודם, זה סכום חד פעמי שמתחדש כל 4 שנים, בסביבות 3000 שקלים, שבאמת מאפשר לו, כמו שנאמר פה, לרכוש אביזרי עזר שונים.
דורון לוי: שעות התרגום זה משהו אחר, וחשוב לעשות את ההפרדה.
דורון לוי: זאת אומרת שאם אדם חירש לא מקבל את ה-330 שקלים, את דמי התקשורת, הוא גם לא זכאי לסל התקשורת, הסכום הזה של 3000 שקלים שמתחדש מידי 4 שנים.
דורון לוי: הוא כן יכול לקבל שירותי תרגום.
מר דורון לוי: חשוב להבהיר את זה.
ליה שמטוב: הוועדה מודה לאגודה על הפעילות שלכם.
ליה שמטוב: הוועדה מבקשת את בדיקת משרד הרווחה לגבי אישור תקציב תמיכות לאגודת החרשים בישראל.
ליה שמטוב: הוועדה דורשת מהמשרד לקליטת העלייה לשלוח לישיבות הוועדה נציגים שיכולים לתרום לדיון הוועדה.
ליה שמטוב: הוועדה מבקשת מהמשרד לקליטת העלייה להפנות תקציבים באמצעות תמיכות לפעילות האגודה, אגודת החירשים המיועדת לעולים.
ליה שמטוב: הוועדה קוראת למשרד הרווחה ולמשרד הקליטה לממן למרכז התקשורת של האגודה מתורגמנית נוספת לשפת הסימנים ברוסית.
ליה שמטוב: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
ליה שמטוב: הנושא היום הוא ניתוב יתר של תלמידים עולים לחינוך המיוחד.
ליה שמטוב: היום יום רביעי ובאותה שעה מקיימים דיונים בכל הוועדות ולכן אני מתנצלת מראש שחברי הכנסת עדיין לא כאן.
ליה שמטוב: אתמול בכנסת היה יום לציון המאבק נגד אלימות כלפי נשים, כשאני ניגשתי למזנון שמעתי מוזמן לוועדה לקידום מעמד האישה, הם דיברו בינהם וציינו שהם הגיעו לוועדה וחברי הכנסת לא נמצאים.
ליה שמטוב: הם רצו לדבר ורצו שחברי הכנסת ישמעו אותם.
ליה שמטוב: לכן אני מתנצלת וחבר כנסת שמעניין אותו רשאי לראות את הפרוטוקול של הוועדה.
ליה שמטוב: בוועדה היום נמצאים נציגים ממשרד החינוך וממשרד הקליטה.
ליה שמטוב: אם חברי הכנסת, חברי הוועדה, לא יצליחו להגיע היום אנחנו נעביר להם את הפרוטוקול.
ליה שמטוב: בוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, קיימנו לא מזמן ישיבה בנושא נשירת תלמידים מבית הספר.
ליה שמטוב: אני חושבת ששני הנושאים האלה קשורים.
ליה שמטוב: אני לא למדתי בארץ אבל הילדים שלי כן למדו כאן.
ליה שמטוב: תמיד חשבתי שחינוך מיוחד זה חינוך לאנשים לא רגילים, ושזה לאנשים עם איזה פיגור שכלי או ליקוי, וכנראה שזה לא כך בדיוק.
ליה שמטוב: כשרואים את הנתונים על מספר ילדי עולים מחבר העמים וילדי עולים מאתיופיה שלומדים בחינוך מיוחד ולא בחינוך הרגיל, אנחנו מוצאים שפי שניים ילדים מחבר העמים לומדים בחינוך המיוחד ומקרב עולי אתיופיה פי שלוש.
ליה שמטוב: נשאלת כאן שאלה, האם הילדים העולים הם ילדים מפגרים?
ליה שמטוב: בארצות המוצא שלהם הם למדו בבתי ספר או בגני ילדים, כשהם הגיעו לפה שולחים אותם לחינוך מיוד ובמקום להשקיע בהם ולאבחן אותם, אולי צריכים יותר סבלנות אליהם, אולי צריך לדעת לגשת אליהם אבל מחליטים ישר לשלוח אותם לחינוך מיוחד.
ליה שמטוב: מישהו אמר לי שאם ילד שותק זה מעיד שיש לו משהו, הוא כבר שייך לחינוך מיוחד ואולי מעוד כל מיני סיבות אחרות.
ליה שמטוב: לא משנה אם הנתונים האלה כן נכונים או לא, אולי קצת הגזימו אבל זו הגזמה של 100%.
ליה שמטוב: צריך לבדוק את זה.
ליה שמטוב: היום במערכת החינוך יש כיתות מיוחדות אז אולי אפשר להעביר אליהן יותר תקציבים.
ליה שמטוב: צריך לחשוב על העתיד כי אם ילד נושר מבית הספר ולא מקבל בגרות, וכשילד מסתובב סתם ברחוב צריך לחשוב מה יהיה איתו בעתיד.
ליה שמטוב: אולי צריך לשנות משהו?
ליה שמטוב: אולי יש מקום למורים נוספים, אולי יש מקום ליותר מנהלי בתי ספר שמכירים את המנטליות של התלמידים האלה?
ליה שמטוב: צריך לדעת לעבוד איתם, אולי המורים והמנהלים הישראלים לא מבינים אותם כי הם לא מכירים את המנטליות ואת מה שעובר על המשפחה, מה עובר ילד שמהגר לישראל ומשאיר בארץ המוצא את החברים ואולי גם חלק מהמשפחה, אולי מערכת החינוך שם שונה.
ליה שמטוב: לפני כארבע שנים עבר בכנסת חוק של חבר הכנסת יגאל יאסינוב שאומר שוועדות ההשמה וועדת הערר תהיינה מחויבות לזמן את ההורה של התלמיד או מישהו מטעמם וגם את התלמיד, כדי שהוועדה תשמע ואז תחליט האם התלמיד הזה שייך לחינוך המיוחד.
ליה שמטוב: לפני שאני אעביר את זכות הדיבור לחבר הכנסת שלמה (נגוסה) מולה, אני רוצה לשאול אותך דוקטור יצחק קדמן האם אתה יודע אם החוק הזה עובד בבית הספר ואכן כך נוהגים.
ליה שמטוב: אני גם רוצה לשמוע ממך על דוגמאות על תלמידים רגילים שנמצאים בחינוך מיוחד.
יצחק קדמן: אני מאוד מודה לך שהקדשת לנושא הזה דיון, אני חושב שמדובר בנושא שהוא בעל חשיבות עליונה.
יצחק קדמן: השורה התחתונה שלנו וגם על פי הנתונים, הנתונים כולם מדויקים ומבוססים על נתוני משרדי ממשלה, החל מהמוסד לביטוח לאומי , הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, משרד החינוך.
יצחק קדמן: קיבצנו נתונים שחלקם היו מפוזרים במקומות שונים ועל פי הנתונים שלנו, ואני מתחיל מהשורה התחתונה.
יצחק קדמן: אם לוקחים בחשבון את כל הילדים יוצאי אתיופיה, לא רק את אלה שנולדו באתיופיה אלא גם כאלה שהוריהם עלו בשנות ה- 90.
יצחק קדמן: אם לוקחים את כל סוגי החינוך המיוחד ולא רק את חלק מהחינוך המיוחד, כלומר גם שילוב, גם כיתות מקדמות, גם בית ספר רגיל, גם חינוך מיוחד.
יצחק קדמן: אם לוקחים את כל סיבות ההפניה ולא רק חלק מהן, לא לוקחים רק פיגור קל בנפרד, עיכוב התפתחותי בנפרד, אלא את כל סיבות ההפניה לחינוך המיוחד, אתה מגיע למסקנה שהעולים מאתיופיה, ואני תכף אגע גם בעולים מברית המועצות, נשלחים לחינוך המיוחד בשיעורים שמגיעים כמעט לפי שלושה מילדים אחרים וותיקים, ופי שלושה מחלקם היחסי באוכלוסייה.
יצחק קדמן: גם משרד החינוך, בהודעה שיש לי פה, יש לו חישובים אחרים, אני רוצה להקריא את זה כי זה תחת הכותרת "משרד החינוך, לשכת הדוברות" הם אומרים "תלמידים הלומדים במוסדות לחינוך מיוחד, מהווים 7.53% מכלל התלמידים.
יצחק קדמן: בעוד שיעור התלמידים הלומדים במוסדות לחינוך מיוחד שארץ לידת האב היא אתיופיה עומד על 13.75%".
יצחק קדמן: זאת אומרת שגם לפי החישובים שעושה משרד החינוך חלקם של הילדים מאתיופיה גבוה בצורה משמעותית, כמעט פי שניים מחלקם של כלל התלמידים בחינוך המיוחד.
יצחק קדמן: הדבר הזה חוזר על עצמו גם כשאתה בודק את אוכלוסיית התלמידים יוצאי ברית המועצות.
יצחק קדמן: כאן השיעורים הם יותר קטנים והם בערך פי אחד וחצי.
יצחק קדמן: כלומר גם שם יש הפניית יתר לחינוך המיוחד.
שלמה מולה: אתה יכול לעשות איזו השוואה לגבי אמצע שנות ה- 90 שבתקופה זו יצאתם אתם וארגונים יוצאי אתיופיה למלחמה בתופעה הזאת.
שלמה מולה: האם יש שינוי מהותי במספרים בין המצב היום לאז, או שאנחנו חוזרים לאמצע שנות ה- 90?
יצחק קדמן: אין לי נתונים ואני אבדוק אם אפשר לעשות את זה.
יצחק קדמן: אני מבקש לומר שהיו תקופות שחשבנו שהבעיה, לא רוצה לומר נפתרה, אבל חלקים ממנה נפתרו.
יצחק קדמן: אנחנו רואים גם לפי ההפניות ואני עוזב כאן את הסטטיסטיקה.
יצחק קדמן: נמצאות כאן חנה דשבסקי וגם ישיאלם פקדה שהן רכזות פניות אצלנו, אנחנו רואים גם לפי הפניות שיש איזו רגרסיה בנושא הזה.
יצחק קדמן: יש לי כמה הסברים אפשריים.
יצחק קדמן: אני מבקש לומר שלא יושבים במשרד החינוך אנשים רשעים שכל מה שהם חושבים בבוקר זה איך לשלוח את התלמידים עולים לחינוך המיוחד.
יצחק קדמן: למה בכל זה קורה?
יצחק קדמן: צריך להבין, וצריך גם להבין את הקושי של המורה שיש לה 40 תלמידים בכיתה ושצריכה להשתלט עליהם, והיא לא יכולה לתת יחס אישי למרות אופק חדש, עדיין היא לא יכולה לתת יחס אישי לכל תלמיד.
יצחק קדמן: נכנס תלמיד לכיתה שהוא לא מבין את השפה וזה מקרוב בא, ואולי יש לו בעיות אחרות שנובעות ממשבר ההגירה, הוא מתחיל להשתעמם וכשילד מתחיל להשתעמם כי הוא לא מבין הוא מתחיל להפריע.
יצחק קדמן: לפעמים הדרך היחידה שלו להיות מקובל בכיתה זה לקום ולעשות פרצופים לתלמידים אחרים, ואז כולם אומרים איזה מצחיק הוא.
יצחק קדמן: בשביל המורה זה בלתי נסבל כי היא לא יכולה לעמוד מול מצב כזה.
יצחק קדמן: אז במקרים רבים מתחיל תהליך, ואולי מתוך כוונות טובות, בטח לא מתוך כוונות מרושעות, אבל מתוך העדר משאבים, מתוך העדר הבנה, מתוך העדר יכולת להקדיש מספיק זמן אינדיבידואלי ומתוך העדר כלים ללוות את התלמיד העולה החדש.
יצחק קדמן: תלמיד עולה חדש מוכרח חיזוק.
יצחק קדמן: מוצאים פתרון קל ומעבירים אותו לחינוך המיוחד.
יצחק קדמן: בין היתר היו אמהות שאמרו לנו שזה הסיכוי היחידי שישימו לב לילד כי שם יש כיתה קטנה, זה כיף, שם יש שמונה תלמידים במקום 40 תלמידים ושם הוא יוכל להסתדר.
יצחק קדמן: אם מישהו חושב שהדרך ללמד עולים חדשים בכיתות קטנות זה הפנייתם לחינוך המיוחד, אנחנו חולקים על זה מכל וכל.
יצחק קדמן: אגב, יש הורים שלמרות שהיותם עולים חדשים וצריכים להתמודד עם שורה ארוכה של בעיות, מתעקשים אל מול המערכת.
יצחק קדמן: השאלה שלך אם הורה מתעקש הוא מוזמן, הוא מופיע, הוא הולך להביא אבחון שונה שהוא רוכש בכסף יקר, בכסף יקר.
יצחק קדמן: יכול להיות שנמצאים פה נציגים שיכולים לספר שבעבר היה תקציב מיוחד לצורך אבחון שאפשר להורים להביא חוות דעת נוספת.
יצחק קדמן: באופן פרטי הולכים ומביאים את זה, היום אנשים מוציאים מכיסם הפרטי, אם יש להם, או, וכאן אני מוכרח לומר שיש כמה צדיקים במיוחד עם יוצאי אתיופיה, אנשים טובים, פסיכיאטריים, פסיכולוגים שכותבים אבחונים בהתנדבות.
יצחק קדמן: יש לנו דוגמאות של ילדים שנשלחו לחינוך המיוחד והאבחון של המאבחן הפרטי שאליו הם הלכו, שהוא ידוע ולא שרלטן, היה שלא רק שהילד לא זקוק לחינוך מיוחד, נכתב שהילד מחונן, הילד עם פוטנציאל התקדמות.
יצחק קדמן: הורים שהתעקשו הילדים שלהם נשארו בבית ספר רגיל והצליחו בצורה בלתי רגילה.
יצחק קדמן: אני מוכרח לתת לכם סיפור קטן אחד, הסיפור הזה כבר מלווה שנים.
יצחק קדמן: יום אחד התקשרה אלינו אמא יוצאת מזרח אירופה, אם חד הורית שעלתה עם ילד קטן לארץ, הוא היה בכיתה ג'.
יצחק קדמן: הילד לא הבין מילה עברית, לא היה לו רקע בתנ"ך, לא ביהדות, לא בשום דבר.
יצחק קדמן: הילד נשלח לבית ספר בעיר גדולה בדרום הארץ.
יצחק קדמן: הוא לא הבין כלום ממה שהתרחש סביבו.
יצחק קדמן: לא קיבל שעות אולפן, לא קיבל סייעת אישית, לא קיבל עזרה, זרקו אותו לכיתה ב"לך ותסדר".
יצחק קדמן: היום כשמדברים על קליטה ישירה מדברים על משהו אחר, אבל לפעמים אומרים קליטה ישירה.
יצחק קדמן: הילד מהר מאוד השתעמם בכיתה ולא הבין כלום.
יצחק קדמן: פנו אליו והוא לא ענה, התחיל בחוסר שקט.
יצחק קדמן: הוא קיבל הפנייה ובכיתה ג' נשלח לחינוך המיוחד.
יצחק קדמן: האמא פנתה אלינו ואמרה "בהתחלה חשבתי שהילד שלי קיבל איזה פרס, כי אמרו שהוא הולך לחינוך מיוחד, אמרתי יש לי ילד מאוד מיוחד" אחר כך היא סיפרה שהיא הבינה מה קורה שם, ואמרה "לא מוכנה, הילד שלי לא צריך להיות בחינוך מיוחד" אני אישית טלפנתי אז למנהלת מחוז הדרום, לשבחה יאמר שהיא הייתה מאוד פתוחה, היא אמרה שהיא מוכנה לבחון מחדש את העניין.
יצחק קדמן: הילד הוחזר לבית ספר רגיל.
יצחק קדמן: לאחר כמה שנים אמא פגשה אותי בכנס שאנחנו עורכים מדי שנה בבאר שבע, אני לא הכרתי אותה.
יצחק קדמן: היא התנפלה עלי והתחילה לנשק אותי, אמרתי לה סליחה מי את?
יצחק קדמן: היא אמרה "אתה לא זוכר אותי, אני האמא שפנתה אליך והחזרת את הילד שלי לחינוך הרגיל, הוא עכשיו עושה בחינות בגרות, בכיתה רגילה, ילד רגיל לחלוטין".
יצחק קדמן: מה קורה עם ילד שאין לו הורים כאלה שיכולים לעשות את המלחמות האלה, וההורים האלה טרודים ולא מבינים, ובהרבה מקרים יש פערי תרבות והם אומרים "נו, אם המערכת החליטה המערכת יודעת".
יצחק קדמן: אנחנו שולחים במקרים רבים ילדים ללא צורך, לעיתים רבות על סמך אבחון שהוא לא מותאם תרבותית.
יצחק קדמן: גדי בן עזר חוזר על זה הרבה פעמים ואני שומע אותו בכל מיני מקומות, הוא אומר המאבחן מדבר עם ילד ממוצא אתיופי, הוא עומד, לא עונה ומשפיל את העיניים, ואז בהרבה פעמים כותב המאבחן "הילד לא יוצר קשר עין".
יצחק קדמן: ילד בעייתי.
יצחק קדמן: אבל מי שקצת מכיר את העניין יודע שילד ממוצא אתיופי משפיל את העיניים כשמבוגר מדבר אליו, וזו לא בעיה של יצירת קשר עין.
יצחק קדמן: זו הדוגמה הכי קלה ויש דוגמאות הרבה יותר מורכבות.
יצחק קדמן: התוצאה של שליחת ילד ללא צורך לחינוך המיוחד גוזרת את גורלו, וכמו שאת אמרת גוזרת את עתידו לשנים רבות מאוד.
יצחק קדמן: יש יותר מדי ילדים, ואני אומר שוב, העובדות שלנו כאן יכולות לתת כאן בלי סוף דוגמאות עכשוויות, אנחנו נלחמים היום על ילד שיושב בבית, באזור ירושלים, הוא יושב כבר כמה חודשים כי האמא שלו אומרת שלחינוך המיוחד היא לא תשלח אותו.
יצחק קדמן: יש לה אבחונים שאומרים שהילד לא צריך להגיע לחינוך מיוחד.
יצחק קדמן: עם אמא כזאת בירושלים הצלחנו.
יצחק קדמן: יש לי פה את התעודה של הילד שלה מבית ספר רגיל, לא אני כתבתי אותה, כתבו אותה מורים מבית ספר רגיל שהוא ילד מצטיין.
יצחק קדמן: יש לי כאן את כל הציונים שלו בכל המקצועות הכל בין 80 ל- 90.
יצחק קדמן: ילד עם התנהגות למופת.
יצחק קדמן: יש לי את התעודה פה.
יצחק קדמן: הילד הזה הופנה לחינוך המיוחד, האמא התעקשה ואמרה לא אלך לחינוך המיוחד.
יצחק קדמן: הלכה ושילמה הרבה כסף - - -
ליה שמטוב: הנימוק מאיזו סיבה?
יצחק קדמן: מפני שהילד ישב בכיתה, הוא ילד עולה חדש עם אמא חד הורית, הוא צריך התייחסות נפרדת ואני לא מאשים את המורה.
יצחק קדמן: לה יש 35 תלמידים בכיתה, אין לה זמן, אין לה את היכולת, אין לה את המשאבים לקחת את הילד הצידה, לדאוג שתהייה לו השלמה ללימודי עברית, לדאוג שמישהו יקשיב למצוקות שלו.
יצחק קדמן: ילד עולה חדש עובר מתרבות אחת לתרבות שנייה עם אמא חד הורית, עם בעיות כלכליות מאוד קשות, עם אמא שעובדת מבוקר עד ערב כדי לפרנס אותה ואותו, ולא תמיד יש לה את זמן לבדוק ולשאול אותו.
יצחק קדמן: אם הילדים האלה, חלקם הגדול, היה מקבל עזרה מאסיבית הם היו משתלבים בקלות, הם היו יכולים להיות ילדים נהדרים במוסדות רגילים.
יצחק קדמן: למדינה כנראה הרבה יותר נוח, אגב זה קורה בעוד תחומים, למה ילדים נשלחים לפנימיות?
יצחק קדמן: ולאו דווקא של משרד החינוך?
יצחק קדמן: – כי בהרבה פעמים אומרים לנו בשירותי הרווחה שהדרך היחידה שלהם לעזור לילד זה שיהיה לו פסיכולוג, ושיהיה מי שיחליף לו את המשקפיים שנשברו, הוא הוא יוצא למסגרת פנימייה ושם יש מעטפת שעוטפת אותו, בקהילה אין לנו כלים לעזור לו.
יצחק קדמן: זו אותה שגיאה.
יצחק קדמן: זו אותה טעות.
יצחק קדמן: וודאי יטען משרד החינוך שיש לו נתונים אחרים, אני אומר לכם שאני אחראי, בדקו את העניין באלף ואחת עיניים, הנתונים האלה נכונים.
יצחק קדמן: הנתונים האלה לא רק נכונים מבחינה סטטיסטית, אנחנו יודעים מהפניות שמגיעות אלינו שוב ושוב, על ילדים שנשלחים ללא צורך אמיתי לחינוך המיוחד.
יצחק קדמן: החינוך המיוחד, אני לא מאלה שמטילים עליו סטיגמה, החינוך המיוחד עושה עבודה נהדרת לילדים שצריכים להיות שם.
יצחק קדמן: אבל החינוך המיוחד הוא לא פתרון ותחליף לאולפן לעברית, והוא לא פתרון ותחליף להבנה של מערכת החינוך שילד עולה נמצא במשבר הגירה ויש לו קושי, והוא לא תחליף לאבחון אמיתי, לא סטנדרטי.
יצחק קדמן: זה צריך להיות שונה לגמרי, הזכרת את מכון פוירשטיין, ויש עוד אחרים שמבינים שאבחון צריך להיות תלוי תרבות אחרת הוא מפספס, אחרת הוא מפרש לא נכון התנהגויות.
יצחק קדמן: אנחנו גורמים עוול נוראי לילדים האלה.
יצחק קדמן: אנחנו מפנים אותם הפניית יתר לחינוך המיוחד לטובתם או לא לטובתם כביכול וגורמים להם עוול.
יצחק קדמן: צריך לצייד את מערכת החינוך בכלים אמיתיים ולסייע לילדים עולים ואז באופן אוטומטי הפניית היתר הזאת תרד.
ליה שמטוב: דוקטור יצחק קדמן, אתה חושב שאם בכיתה יהיו פחות תלמידים זה היה נכון יותר?
יצחק קדמן: אני יודע שזה אחד מיעדיו של השר וגם של ארגוני המורים להוריד את מספר התלמידים בכיתה.
יצחק קדמן: אבל עד שזה לא יתבצע, זה תהליך ארוך מאוד, יקר מאוד.
יצחק קדמן: עד שיתבצע אני מציע למערכת, חבר הכנסת שלמה (נגוסה) מולה שאל על ימים עברו, היו ימים שההשקעה בילדים עולים הייתה פי כמה יותר גבוהה, היו אולפניות שחלקן בתוך בתי הספר, היו דרכים לסייע לילד העולה.
יצחק קדמן: וראה איזה פלא, כשאתה מסייע לילד העולה במסגרת הרגילה הוא נקלט.
יצחק קדמן: היום כשהרבה מאוד מהתקציבים האלה נעלמו, וזה עבר בשקט, עובדה שהתפרסמה לאחרונה שאגף שחר שאחראי על התכניות החינוכית חברתיות רווחתיות של משרד החינוך קוצץ בשנים האחרונות ב- 140 מיליון שקל.
יצחק קדמן: 140 מיליון שקל קיצוץ באגף שחר, זה האגף שמופקד על מעוטי היכולת, על המתקשים בתוך מערכת החינוך.
יצחק קדמן: אין פלא כשהפסיקו להשקיע את ההשקעה המאסיבית בילדי עולים ובקליטתם הרכה במערכת החינוך פתאום יש קשיים, וכשיש קשיים מוצאים פתרונות שהם לא נכונים.
יצחק קדמן: החינוך המיוחד איננו, אינו יכול ואסור שיהווה את המסגרת שנותנת אפשרות לסייע לילדי עולים.
שלמה מולה: תודה רבה גברתי היושבת הראש.
שלמה מולה: אני מודה לך שאת מקיימת את הדיון בנושא.
שלמה מולה: אני מוכרח להגיד שבאמת המערכות פשוט לא יודעות איך לבלוע את עולי אתיופיה.
שלמה מולה: בכל תחום שאנחנו נוגעים, קשה קשה מאוד עם עולי אתיופיה.
שלמה מולה: אני בעוונותיי חשבתי שככל שהשנים יעברו, ועולי אתיופיה ייטמעו יותר הבעיות תקטנה.
שלמה מולה: מתברר שלא כך.
שלמה מולה: נדה
שלמה מולה: מתי מהנתונים כי לא חשבתי שמספר ילדי עולי אתיופיה הוא כל כך גדול.
שלמה מולה: מספר שמעורר שאלות ותמיהות רבות מאוד.
שלמה מולה: אנחנו יודעים מהשוואת המספרים בין אלה שנולדו בארץ לבין אלה שמגיעים ומצטרפים בשנים האחרונות, שהמספר יחסית לילדי הארץ גדול.
שלמה מולה: גם אם אנחנו מדברים על עולי מבצע משה שהם כבר כ- 25 שנה בארץ, וגם אם מדברים על עולי מבצע שלמה תסכלו על מה מדובר, רוב הילדים שלומדים היום במערכות החינוך עד גיל 17 אינם עולים חדשים.
שלמה מולה: נניח שאני אלך עם התזה שמבחינתי היא מאוד בעייתית, ברור שלא צריך לשלוח את התלמידים לחינוך המיוחד, את אלא שהגיעו בשנה שעברה מאתיופיה.
שלמה מולה: נניח שאני אוטם את האוזן, עוצם את העיניים ואפילו שהייתי נותן הנחה, אבל כאן מדובר בשליחת ילדים שנולדו בישראל, גדלו בישראל ומערכת החינוך צריכה להתמודד איתם קצת יותר טוב.
שלמה מולה: יש כאן בעיה אמיתית.
שלמה מולה: אני מתפלא יותר למה לא משתמשים באנשי מקצוע יוצאי אתיופיה.
שלמה מולה: היום יש קרוב ל- 7,000 אקדמאיים, אפשר לקחת אותם להכשיר אותם ולשלב אותם באותן מערכות שמחליטות אם לשלוח את הילד לחינוך מיוחד או לא.
שלמה מולה: הם מסוגלים להבין יותר את המשפחה, יכולים להבין את המערכות ואת שיקולי המערכות.
שלמה מולה: אני מסכים עם דוקטור יצחק קדמן וגם אני לא נגד החינוך המיוחד ואני חושב שיש ילדים שצריכים אותו כולל ילדים יוצאי אתיופיה.
שלמה מולה: הדעת לא יכולה לסבול את הנתונים ש- 15% מתלמידי אתיופיה מופנים לחינוך המיוחד.
שלמה מולה: יש בעיה עם המאבחנים, יש בעיה עם המורים, יש בעיה עם המיישמים.
שלמה מולה: אני מוכן לקבל סטיית תקן של שניים שלושה אחוזים, אבל פי שלוש?
שלמה מולה: ! צריך גוף חיצוני שיעשה בדיקה כדי שמערכת החינוך תתעורר?
שלמה מולה: מבחינתי העניין הזה מייצר עוד סטיגמות, עוד סטריאוטיפיים, עוד דור.
שלמה מולה: אגב אנחנו עשינו את "קדמה" - צעירים יוצאי אתיופיה שבאו לכאן לישראל, ללא השכלה מתאימה בכלל ולימדו אותם במרכזי הקליטה יחד עם המכללות, את אלה שהתקשו שלחו למכון פוירשטיין לאבחון.
שלמה מולה: במסגרת הזו התוו תכנית לקידום התלמיד.
שלמה מולה: יש עשרות אנאלפבתיים שהגיעו לארץ והיום הם בוגרי אוניברסיטאות.
שלמה מולה: משרד החינוך צריך לשאול את עצמו את השאלה.
שלמה מולה: היום אני לא נותן לכם הנחות.
שלמה מולה: אף אחד לא ייתן הנחות.
שלמה מולה: לא נעשה הנחות כמו בשנות התשעים ואמצע שנות השמונים, אנחנו לא ניתן היום.
שלמה מולה: יוצאי אתיופיה לא חדשים למערכת החינוך.
שלמה מולה: קחו את ההון האנושי של יוצאי אתיופיה שמערכת החינוך מייצרת, תשמשו בהם במקום שהם ילכו לעבוד בעמותות שמטפלות ביוצאי אתיופיה, תכניסו אותם למערכות החינוך, תשתמשו בהם.
חיים פורטנוי: אני רוצה להעמיד דברים על דיוקם כי נזרקו פה הרבה מאוד מספרים.
חיים פורטנוי: יצאנו עם פרסום בנושא החינוך המיוחד שעליו כנראה מבוססים בחלקם נתוני המועצה לשלום הילד.
חיים פורטנוי: אני לא עברתי על הנתונים האלה ואני לא יודע איך הם חושבו, למרות שדוקטור יצחק קדמן אומר שהם נבדקו מכל הכיוונים.
חיים פורטנוי: אלינו ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה לא פנו כדי לבדוק אם נעשו דברים נכונים.
חיים פורטנוי: הנתונים הם שלנו כנראה.
חיים פורטנוי: מה שאנחנו פרסמנו נראה קצת שונה, אנחנו גם מציגים את זה בכיוון קצת שונה.
חיים פורטנוי: את הנתון של פי שלוש יוצאי אתיופיה לא רואים אצלנו.
חיים פורטנוי: בכל מקרה גם לגבי עולי ברית המועצות - - -
קריאה: יוצאי ברית המועצות לא עולים.
חיים פורטנוי: לא יוצא ולא עולה.
חיים פורטנוי: אצלנו אין נתונים בולטים בהשוואה לילדי ישראל האחרים.
חיים פורטנוי: הדבר היחידי שאני יכול לעמוד מאחוריו מתוך מה נאמר פה, זה הציטוט של דוקטור יצחק קדמן והוא מספר ילדי ישראל שהוריהם ילידי אתיופיה, ל הנתון שלנו הוא שמתוכם 13.5% הם בחינוך המיוחד.
חיים פורטנוי: זה כמעט פי שניים מכלל ילדי ישראל.
חיים פורטנוי: הנתון של פי שלוש לא מגובה על ידי הנתונים שלנו.
קריאה: פי שניים זה מאתיים אחוז.
חיים פורטנוי: נכון משהו כמו 180%.
חיים פורטנוי: זה אחוז גבוה וחשוב היה להעמיד את הדברים על דיוקם.
חיים פורטנוי: אגב זה לא נמצא בקרב העולים עצמם – יליד חוץ לארץ, אצלם יש שיעור נמוך מהממוצע בישראל.
חיים פורטנוי: בכלל בקרב עולים ובינהם עולים מאתיופיה יש פחות בחינוך המיוחד מאשר בקרב ילידי ישראל.
חיים פורטנוי: את הנתונים שנמצאים כאן אני רואה בפעם הראשונה ואני לא יכול לדבר עליהם מעבר לכך.
ליה שמטוב: מה לגבי העולים מברית המועצות?
חיים פורטנוי: ילדי ברית המועצות לשעבר 7.1% נמצאים בחינוך המיוחד לעומת 7.5% מכלל היהודים, זה קצת יותר נמוך מילדי ישראל.
שלמה מולה: זה כולל את כל מערכת החינוך המיוחד?
חיים פורטנוי: זה לא כולל את גני הילדים שהמספרים שם קטנים.
חיים פורטנוי: זה כן כולל את כיתות שילוב, עיקר המאסה זה שילוב.
שלמה מולה: עולים וילדי עולים?
חיים פורטנוי: אלו עולים ולגבי ילדי עולים זה 8.3% - זה קצת יותר גבוה אבל זה עדיין במסגרת סטיית הנורמה.
חיים פורטנוי: זו לא חריגה משמעותית.
ליה שמטוב: החוק של יגאל יאסינוב שעבר כאן בכנסת מיושם?
ליה שמטוב: החוק שמחייב להזמין את ההורה ואת התלמיד.
רות פן: את חוק חינוך מיוחד החלו ליישם במהלך 1995.
רות פן: בחוזר המנהל הכללי האחרון שהוא ההנחיות שלנו למערכת החינוך איך עליהם להתנהג במסגרת וועדות השמה, אנחנו יוצאים בחוזר המנהל הכללי בכלל הנושאים שקשורים לחינוך המיוחד, אבל לוועדות השמה וערעור יש כמובן חוזר מיוחד.
רות פן: אני אסביר מהי וועדת שילוב ומהי וועדת השמה.
רות פן: חוק חינוך מיוחד למעשה מסדיר את הנושא הפניות תלמידים למסגרות של החינוך המיוחד כולל שילוב, ואיזה שירותים יינתנו להם במערכת החינוך.
רות פן: הוא קובע גם מי הגוף שרשאי להחליט אם ילד ישובץ בשילוב או בכיתה רגילה - מורה שילוב הוא מורה מיוחד, או ילד ישובץ בחינוך מיוחד בבית ספר רגיל או בגן מיוחד או בבית ספר מיוחד.
רות פן: וועדת ההשמה היא וועדה שפועלת ברשות המקומית שבראשה עומד נציג השלטון המקומי - מנהל מחלקת החינוך או נציגו ויושבים איתו הפסיכולוג החינוכי של הרשות המקומית ומפקח על החינוך מיוחד.
רות פן: יש עוד חברים בוועדה שכוללים עובדים סוציאליים, נציגי ארגוני מורים שאנחנו מאוד מקפידים שהם יופיעו תמיד לוועדות השמה כדי שהם יהיו אלה ששומרים על ההורים שמזמינים אותם לדיונים, רופא ילדים מגיע לעיתים נדירות, הוא רשום בחוק חינוך מיוחד כחבר אבל לעיתים נדירות כשבאמת צריך רופא הוא מגיע, יש שבעה חברים כאלה.
רות פן: הוועדה הזאת פועלת על סמך מסמכים קבילים.
רות פן: קבענו בחוזר המנהל הכללי רשימה לגבי כל אחת משלוש עשרה קבוצות הלקויות, לגבי כל אחת מהן קבענו יחד עם משרד החינוך מי הגורם הקביל שרק מסמכים שלו החתומים על ידו יכולים לשמש את חברי וועדת ההשמה לצורך ההחלטה אם ילד זכאי לחינוך מיוחד או לא.
רות פן: אותם מסמכים קבילים עוברים בוועדת שילוב.
רות פן: הגופים המאבחנים של רוב הרשויות הם למעשה גופים חיצונים למשרד החינוך.
רות פן: זה יכול להיות רופא פסיכיאטר, זה יכול להיות נוירולוג, רופא ילדים, רופא קליני, קלינאי תקשורת, מומחה בהמטולוגיה.
רות פן: אלו האנשים שרק את המסמכים שלהם ורק שלהם מותר להביא לוועדת השמה.
רות פן: כלומר כל ילד שמגיע מגיע עם אבחון קביל, זה לא כי התחשק למורה או התחשק לבית הספר.
רות פן: בנוסף כמובן, וכדי שנדע שבשל הלקות המוכחת שיש לילד יש לו גם פערים לימודיים שהלקות הזאת גורמת לו צריך להביא גם את הדוח החינוכי על אותו תלמיד.