GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אביגיל ינון: אנחנו חווינו ואני גם שומעת את זה עד היום הזה, אני מלווה חלק מהן עד היום, אני שומעת מהן על המון דעות קדומות, על סטריאוטיפיים של מנהלים, על פרשנות לא נכונה של התנהגויות עולים, של תיוגים עולים, חוסר סבלנות כלפי ילד עולה שזה לא כמו כלפי ילד ישראלי רגיל, כי הקירבה התרבותית יותר קלה וההבנה יותר קלה והפרשנות אחרת.
אביגיל ינון: יש צורך דחוף של הכשרה של אנשי מקצוע יועצים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, מורים, מגשרים.
קריאה: מורים יש בשפע, אבל המערכת לא קולטת אותם.
אביגיל ינון: בדיוק, אנחנו נראה את הדעות הקדומות גם כאן.
אביגיל ינון: יש לי הרבה מאוד סיפורים על העניין הזה של בוגרות שלנו שהולכות למנהל בית הספר ובאותו זמן מגיעה בוגרת אחרת, היא קיבלה ציונים לא פחות טובים מהבוגרת השנייה, לאחת אומרים יש מקום ולשנייה אומרים אין מקום.
יצחק קדמן: את אומרת דבר מאוד חמור.
יצחק קדמן: בוחרים אותם על פי צבע העור?
מרינה סולודקין: הגזענות מושרשת בתוך בתי הספר.
מרינה סולודקין: גזענות אמיתית.
אביגיל ינון: בהחלט.
אביגיל ינון: יש לי הרבה מאוד סיפורים.
יצחק קדמן: מישהו ממשרד החינוך צריך להגיב על זה.
אביגיל ינון: סטודנטית שלי שגמרה את התואר השני בהצלחה רבה, מספרת שבתיכון אותה יחד עם קבוצה של 14 בנות יוצאות אתיופיה כיוונו אותן למגמת תפירה ללא בגרות.
אביגיל ינון: הן עשו שביתת רעב במשך שבוע, זה היה בפנימייה של עליית הנוער, בית הספר נכנע והפנה אותן לבגרות, כולן גמרו את הבגרות בהצלחה, והבחורה הזאת גמרה את ה- MA בהצלחה.
אביגיל ינון: יש הרבה מאוד סיפורים, יש הרבה מאוד דעות קדומות והרבה מאוד סטריאוטיפים במערכת.
אביגיל ינון: צריך לעבוד עם המורים איך להתמודד עם שונות תרבותית במערכת החינוך ולא רק לעבוד עם התלמידים, חייבים שעות עברית ואין.
אביגיל ינון: אני יכולה להגיד שכראש מרכז אילה הפעלתי תכניות שעוסקות בקליטת עלייה במערכת החינוך, ואנחנו היינו צריכים להילחם עם מנהלים ששעות העברית ושעות האולפן יגיעו לתלמידים.
אביגיל ינון: זה היה מאבק קשה ביותר.
אביגיל ינון: אני מוכרחה להגיד שבהרבה מאוד בתי ספר חלק גדול מהשעות האלה לא מגיע לתלמיד.
אביגיל ינון: צריך שיהיה פיקוח יותר רציני, צריך שתהייה הכשרה יותר רצינית של כלל המורים איך לעבוד עם שונות תרבותית, צריך הכשרה של אנשי מקצוע והתאמה ובנייה של מערכות אבחון שמתאימות לעולים.
אביגיל ינון: אנשי המקצוע יודעים, אני פסיכולוגית חינוכית וזה התחום שלי, האבחונים הקיימים היום בשירות הפסיכולוגי לא תקפים לאוכלוסייה של יוצאי אתיופיה.
רוברט טיבייב: גברתי היושבת ראש, כאן אני ממש מבקש את תגובת משרד החינוך.
אביגיל ינון: אני מבקשת עוד הערה חשובה אחת וזה כן לטובתכם.
אביגיל ינון: אני אומרת שבואו נבחין בין שעות שילוב לשעות של הפניה לכיתה מיוחדת אפילו בבית ספר רגיל, או לבתי ספר מיוחד.
אביגיל ינון: זה שני עולמות שונים לגמרי.
אביגיל ינון: שעות שילוב זה להפך, זה צ'ופר אדיר שנותנים לילד כדי לעזור לו ללכת במסלול רגיל.
יצחק קדמן: למה הוא צריך להיות תחת כותרת של חינוך מיוחד כדי לקבל עוד כמה שעות?
יצחק קדמן: זה הרי אבסורד, זה עקום, זה אותו כסף.
אביגיל ינון: יש כאן בעיה שכשנותנים גם את שעות השילוב, ואני מכירה את זה מצד אחר של המטבע, כשנותנים את שעות השילוב זה נעשה על ידי בוגרות שסיימו את ה-BA שאין להן ניסיון, הן באות לילד שזקוק לעשר שעות לפחות בשבוע.
אביגיל ינון: אני אומרת את זה לאגף לחינוך מיוחד, אני רוצה לראות את האנשים שמומחים לחינוך מיוחד מדריכים את המורה הרגיל איך לעבוד נכון עם הילד, השלוש שעות האלה אינן מספיקות, לשלוש השעות המסכנות האלה שנותנים לילד אין שום קשר ל- 40 שעות שהוא מקבל במשך השבוע.
אביגיל ינון: זה לא עובד וזה גם לא עוזר.
קסהון יונתן וונדה: כדי לחסוך בזמן אומר שאני מצטרף לדברים שנאמרו כאן, ואציין ארבע נקודות: ראשית בשנת 2008, על פי הנתונים של משרד החינוך היו 18,000 תלמידים יוצאי אתיופיה בבתי הספר היסודיים, מתוכם 12,000 הם ילידי הארץ.
קסהון יונתן וונדה: לטעון שבגלל השפה ודברים אחרים זה לא נכון.
מרינה סולודקין: זה דור שני ודור אחד וחצי.
קסהון יונתן וונדה: שנית, נושא יוצאי אתיופיה במשרד החינוך וברשויות המקומיות אלו שני עולמות שונים.
קסהון יונתן וונדה: גברתי היושבת ראש ערכנו כאן דיון בנושא של פתח תקווה, שר החינוך הזמין גם את המנהל אבל הוא צפצף ולא הגיע אפילו לפגישה איתו.
קסהון יונתן וונדה: אני אחתום על כל מה שמשרד החינוך אומר וזה נכון, אבל ברשויות מתנהלים הדברים אחרת - - - -
ליה שמטוב: צריך יותר פיקוח של משרד החינוך.
קסהון יונתן וונדה: הנקודה השלישית, ילדים קטנים כשהם רואים את הבוגרים האקדמאיים, והם רואים בבית הספר את המוטיבציה ללימודים, אבל הם רואים שהמנקה בחדר המורים היא אתיופית.
קסהון יונתן וונדה: הנושא הקשה שלנו בני הקהילה זה הנושא של המגשרים והמתורגמנים, יש תקציב בגובה של 30,000, לוקחים מישהו לתקופה מסוימת ואחר כך הוא עוזב, הוא לא איש משרד החינוך שיושב על תקן קבוע ופועל.
קסהון יונתן וונדה: אני רוצה גם להתייחס לוועדת ההשמה, אין מתורגם מקצועי שמתרגם בוועדות ההשמה.
קסהון יונתן וונדה: אני הייתי שם בהתנדבות.
קסהון יונתן וונדה: נציג ההורים הוא לטובתם, נציג הורים שיושב שם ושהוא לא יוצא אתיופיה הוא אומר למה הויכוח, סוגרים עניינים בעצמם ומעבירים את הנושא.
קסהון יונתן וונדה: מה שנאמר כאן על ידי משרד החינוך אלו דברים נכונים אבל למעשה הרשויות המקומיות עושות מה שהן רוצות ואין בכלל קשר בין משרד החינוך לבין הרשויות המקומיות.
קריאה: האבחון הוא יותר משיקולים זרים מאשר מקצועיים.
רות דיין מדר: אני נציגת מרכז השלטון המקומי, אני רוצה לומר שאין ספק שיש צורך לקיים ישיבה משותפת עם וועדת החינוך ועם וועדת - - - -
ליה שמטוב: את חושבת שזה לא היה בעבר?
מרינה סולודקין: בכל שנתיים.
מרינה סולודקין: בהרצליה מורה אומרת לתלמיד רוסי, אחרי שמישהו השתעל בפנים והתפתחה קטטה בין הילדים, מורה ישראלי מכובד מהרצליה, אומר לתלמיד "אתה כמו קרליק, וההורים שלך רוצחים".
מרינה סולודקין: ואחרי זה שקט תעשייתי, המורה עובד, המנהל מסביר.
מרינה סולודקין: וכל העולים קרליקים, ולא חשוב אם אלה שחורים ואלה רוצחים.
רוברט טיבייב: ולכל האתיופים אין תואר שני בפסיכולוגיה.
מרינה סולודקין: ולרוסים יש יותר מדי תארים.
רות דיין מדר: אני קוראת לארגוני הקליטה לשבת איתנו המרכז לשלטון המקומי להציף את הנושא.
רות דיין מדר: יש לנו וועדת קליטה שמורכבת מראשי ערים מכל הארץ, לעלות את הנושאים לדיון, ואנחנו נשמח לטפל בהם.
מרינה סולודקין: רק וועדת חקירה.
רות דיין מדר: לגבי הערים שעליהם דובר נשמח לקבל מידע, לפנות ולסייע ולטפל בעניין כי אין ספק שהילדים חשובים לכולנו.
רות דיין מדר: נושא נוסף שחשוב שהוועדה תיתן עליו את הדעת זה הנושא של חינוך חינם לגילאי 3-4.
רות דיין מדר: הילדים בחלקם נמצאים עם הסבתא עד גיל חמש ולא נכנסים למערכת החינוך, לא יודעים עברית, אין להם כישורי חברה, אין להם כישורים של השתלבות בחברה.
רות דיין מדר: הם נכנסים למערכות חינוך ואולי כעת בזמן שיושבים על אזורי עדיפות לאומי שאולי באזורים שבהם יש ריכוזי קליטה גדולים יש מקום להכניס את חוק חינוך חובה חינם במסגרת עדיפות לאומית.
ליה שמטוב: אבל כעת בנהלים החדשים של משרד החינוך, מדובר שילדים בגילאים שלפני גיל בית הספר, צריכים לשחק והם לא צריכים ללמוד משהו.
רות דיין מדר: אבל עדיין יש את חוק חינוך חובה חינם לגילאי 3-4, יש צו ואפשר לבקש.
רות דיין מדר: לפנות למשרד ראש הממשלה שבונה כעת את אזורי העדיפות הלאומית, ולבקש שגם אזורי קליטה וגם סרשויות קולטות עלייה יהיה חינוך חובה חינם לגילאי 3-4.
רות דיין מדר: זה ימומן על ידי משרד החינוך והילדים יכנסו למערכת החינוך בגילאי 3 ואז אולי נמנע כניסה של ילד לכיתה א' בלי לדעת עברית.
קסהון יונתן וונדה: זו בדיוק הבעיה, אנחנו מדברים כאן איך לשלוח אותם ואת מדברת על תקציב לאותם גילאים.
קסהון יונתן וונדה: מה הקשר?
מרינה סולודקין: אפשר לתת גם שעות נוספות לאלה שלא זקוקים.
מרינה סולודקין: שמענו את הכל.
יהודית דנילוב: מבחינת היקף התקציבים והשעות לתלמידים עולים לא חל קיצוץ בשלוש ארבע שנים אחרונות.
יהודית דנילוב: שעות לעברית קיימות.
ליה שמטוב: זה מספיק, וזה מגיע לתלמיד?
יהודית דנילוב: זה לא שעה אחת ויש כללים ברורים, זה לא השתנה במשך ארבע חמש שנים אחרונות.
יהודית דנילוב: תלמידים יוצאי אתיופיה מקבלים - - -
קריאה: עולים מאתיופיה.
קריאה: לא יוצאי אתיופיה.
יהודית דנילוב: אני מדברת על יוצאי אתיופיה בין אם הם עולים, בשנתיים האחרונות כמעט ולא היו עולים מאתיופיה, ובין אם אחד מהוריהם הוא יוצא אתיופיה, בין אם הם ילדי הארץ ואחד מהוריהם יוצא אתיופיה.
אלי זרחין: תני שם אחד של בית ספר שבו ילד יוצא אתיופיה שנולד בארץ ויש לו קשיים בעברית נתנו לו עברית.
אלי זרחין: תני לי שם אחד של בית ספר.
רוברט טיבייב: מהו הממוצע לילד?
יהודית דנילוב: בין חמש לשבע שעות.
יצחק קדמן: צריך ללכת ולשאול את ההורים ואת הילדים אם מקבלים את השעות האלה.
יצחק קדמן: זה עובר למקומות אחרים וזה לא מגיע לתחנה הסופית.
רוברט טיבייב: זה לא רק אצל אתיופים, גם אצל העולים זה אותו דבר.
יהודית דנילוב: אנחנו כמערכת החינוך מפעילים תכניות תוספתיות שונות ורבות.
יהודית דנילוב: יכול להיות שהתכניות האלה בעבר נקנו על ידי עמותות או גורמים חיצוניים, היום הן מיושמות ומבוצעות על ידי מערכת החינוך, בן אם מדובר על האגף לקליטת תלמידים עולים ובין אם זה - - -
אלי זרחין: את התכנית שלנו לזהות יהודית-ישראלית סגרתם ואין מישהו במקום.
אלי זרחין: אל תגידי שמישהו אחר מפעיל, אתם סגרתם אותנו.
אלי זרחין: שלוש שנים אנחנו עבדנו, את הגעת לתפקיד ודבר הראשון שעשית זה לסגור את התכנית שלנו ואין שום דבר במקום.
אלי זרחין: אל תגידי שיש מישהו אחר שעושה, לא עושים.
אלי זרחין: אין זהות יהודית-ישראלית בתיכוניים, אין ואת סגרת את זה.
יהודית דנילוב: אני לא סגרתי את התכנית.
אלי זרחין: סליחה, את סגרת, ואת אמרת לנו בפנים.
יהודית דנילוב: התכנית הסתיימה בתום שנת הלימודים והיום מבוצעת תכנית דומה.
יהודית דנילוב: באמצעות המנהל, החברה ונוער במשרד החינוך מופעלת תכנית, אם לא זהה אז דומה, אנחנו חושבים שיש תכניות רבות נוספות אחרות שמופעלות היום על ידי המערכת שבעבר היו על ידי זכיינים חיצוניים.
יהודית דנילוב: בנוסף לכך התחלנו בפיילוט באמצעות מט"ח – המרכז לטכנולוגיה חינוכית, לסיוע בבתי הספר למורים שאיתרו ילדים עולים שאינם זקוקים לחינוך מיוחד, אבל הם איתרו אצלם קושי של השפה.
יהודית דנילוב: מט"ח – מרכז לטכנולוגיה חינוכית מסייע לנו בהנחיית המורים - - -
מרינה סולודקין: למה בפיילוט ולא בכל בתי הספר?
רוברט טיבייב: למה בכלל צריך לעשות את זה?
רוברט טיבייב: לא צריך להגיע לזה בכלל.
רוברט טיבייב: מצד אחד בוועדות אתם שולחים את הילדים לחינוך מיוחד ומצד שני אתם מנסים לאתר את אלה שלא מתאימים לחינוך מיוחד.
רוברט טיבייב: יכול להיות שלא הבנתי משהו?
רוברט טיבייב: לבנות עוד גוף כדי לבדוק אם הגוף השלישי עבד נכון.
יהודית דנילוב: התכנית הזו מיועדת לילדים רגילים שאינם זקוקים לחינוך מיוחד, אבל יש להם עדיין קושי עם השפה.
יהודית דנילוב: כלומר קושי בלימוד העברית.
ליה שמטוב: אז למה קיצצו?
יהודית דנילוב: לא קיצצו.
יהודית דנילוב: אני לא אמרתי שקיצצו.
רוברט טיבייב: הם רוצים גוף נוסף במערכת החינוך שיאתר את הילדים שוועדה אחת כבר שלחה לשם.
רוברט טיבייב: לאתר אותם בתוך המערכת.
רוברט טיבייב: איך אפשר לקבל את זה ברצינות?
רוברט טיבייב: אגב, אשתי עובדת במערכת החינוך ואני פחות או יותר יודע מה קורה שם.
יהודית דנילוב: התכנית הזאת מיועדת לילדים רגילים שיש להם קושי ולא השתלטו על לימוד העברית אחרי שסיימו את האולפן לעברית, ויש אולפנים, ויש כיתות שמתגברות את לימודי העברית.
יהודית דנילוב: יש לנו מבחני מדף שתלמידים שמסיימים את לימודי האולפן עוברים, ובהתאם להישגיהם באותם מבחנים, המבחנים פותחו על ידי הרמ"ה של משרד החינוך והם מאתרים את הקושי של הילדים.
יהודית דנילוב: הילדים האלה מקבלים תגבור נוסף אחרי האולפן במסגרת בית הספר ובתחומי הידע האחרים כי מדובר בילדים שעברו מעברים או ילדים שזקוקים לתגבור נוסף.
יהודית דנילוב: כשאני מדברת על תכנית "מעלה" תכנית שהמערכת משתמשת במרכז לטכנולוגיה חינוכית שמסייעת לנו, זו תכנית שמיועדת לילדים רגילים שעדיין לא השתלטו על לימודי העברית.
מרינה סולודקין: זה במקום שפה?
מרינה סולודקין: למה את לא מדברת בשפה פשוטה שיש תוספת של שעות לימודי עברית בכלל בתי הספר.
מרינה סולודקין: למה פיילוט?
רוברט טיבייב: לא צריך בכלל להגיע למצב הזה, לעוד תקציב ועוד תכניות.
יהודית דנילוב: התכנית מסייעת למורי בתי הספר שמלמדים את הילדים האלה.
יהודית דנילוב: הם מקבלים הנחייה מיוחדת, ספציפית אישית לאותם ילדים ומדובר בקבוצות של שלושה עד חמישה תלמידים בבית ספר.
יהודית דנילוב: אם יש ילד אחד אנחנו מאפשרים את זה גם לילד אחד.
יהודית דנילוב: אני אומרת שוב, שמדובר בילדים רגילים שזקוקים לתגבור מיוחד בשפה העברית.
יהודית דנילוב: אלו ילדים שכבר גמרו אולפן, כבר משולבים בכיתות רגילות ולומדים רגיל ויש צורך מיוחד לתגבר את לימודי השפה שלהם באמצעות עזרה למורים ספציפית לכל ילד.
יהודית דנילוב: בנוסף אנחנו מפעילים מערכת של מורים יועצים – מטמיעים, שקיבלו הכשרה מיוחדת לסייע ליועצים הרגילים האחרים בבית הספר, זה כולל שעות לבתי הספר ליועצים לטפל בילדים העולים, המטמיעים האלה עוברים בכל בתי הספר, יש מיפוי של מספר בתי ספר למטמיע, המורים המטמיעים האלה קיבלו הכשרה מיוחדת לעסוק קליטת תלמידים עולים והם מסייעים ליועצים הרגילים בבתי הספר גם בשאלות הרב תרבותיות ודרכי הקליטה של תלמידים עולים.
יהודית דנילוב: זו תכנית יחסית חדשה והיא קיימת במערכת בערך שנתיים שלוש.
ליה שמטוב: יש שעות הדרכה למטמיעים, ליועצים, למורים.
יצחק קדמן: שמענו שיש יועצים יוצאי אתיופיה שלא מתקבלים לעבודה בגלל צבע העור שלהם, למה צריך מטמיעים?
יצחק קדמן: בשביל מה צריך מתווכים שמתווכים בין המתווכים, בין המגשרים, למה?
יצחק קדמן: למה אין בין היועצים האלה מישהו יוצא אתיופיה?
יהודית דנילוב: ובנוסף לכך אנחנו נמצאים בשלב של פיתוח כלי אבחוני ועל כך אני מציעה שהפסיכולוגית הראשית של משרד החינוך תסביר.
אופיר פינס-פז: גברתי יושבת הראש, ראשית אני מתנצל שלא הצלחתי להגיע לפתיחת הדיון הייתי בוועדת חוץ ובטחון.
אופיר פינס-פז: הגעתי לישיבה גם בגלל שאני חבר הוועדה וגם משום שראיתי השבוע בעיתון כתבה מאוד קשה על עניין של "ייצוג" של האתיופים בחינוך המיוחד.
אופיר פינס-פז: דברים מזעזעים וזה תוצאה ישירה בוודאי של מערכת החינוך אבל גם של כל תהליך הקליטה בישראל.
אופיר פינס-פז: תהליך שראשית תייג אותם, תייג את המוסדות אליהם הם הולכים, לא אפשר ניידות, זה כבר הרבה מאוד שנים ואנחנו סוחבים את זה עוד ממבצע משה, ואלו התוצאות.
אופיר פינס-פז: התוצאות הן כשל חמור, מערכתי, התוצאות האלה הן כאלה שאתה מצפה שאם אלו הן תוצאות אז נראה שינויים, שאנשים יגידו קרה פה אסון חברתי, חינוכי ומשנים.
אופיר פינס-פז: לא, אף אחד לא מתכוון לשנות.
אופיר פינס-פז: כל המערכת הזאת עובדת אצל הרבנים הראשיים, הרבנים הראשים מחליטים בכל הנושא של גיור לחומרה, ומרגע שזה גיור לחומרה אז בתי הספר הדתיים, הכל מוכר.
אופיר פינס-פז: עכשיו מתפלאים איך הגענו למספרים כאלה בחינוך המיוחד.
אופיר פינס-פז: איך הגענו להיעדרותם של העולים האלה מהאוניברסיטאות ומכל המקומות.
אופיר פינס-פז: זה לא צריך להפתיע אף אחד, הכתובת הייתה כתובה על הקיר עוד מלפני עשרים וחמש שנה ויותר.
אופיר פינס-פז: גם בכנסת הזאת הגשתי הצעת חוק שהגשתי בכנסת הקודמת שאומרת לנתק בין נושא הגיור לנושא הלימודים ולאפשר לכל ילד לבחור איפה הוא רוצה ללמוד, באיזו מערכת חינוך.
אופיר פינס-פז: לא שאני חושב שהיא תעבור, לא שאני רואה את מערכת החינוך ואת שר החינוך, אני פניתי לשר החינוך במכתב והוא לא השיב לי עד עכשיו.
מרינה סולודקין: ומה עם השרה הקודמת?
אופיר פינס-פז: גם אליה פניתי וגם היא לא קידמה את זה.
אופיר פינס-פז: להצעת החוק מהכנסת הקודמת הוספתי עכשיו עוד סעיף לגבי בתי הספר שמסרבים לקלוט וזה עניין אחר.
אופיר פינס-פז: עניין הבחירה הוא עניין מהותי, עניין היכולת שלהם להיקלט בכל מערכות הלימודים ואני מתייחס מגן הילדים והכיתות בבתי הספר היסודי, זה עניין מכריע.
אופיר פינס-פז: כשלא עושים את זה אלו הן התוצאות.
אופיר פינס-פז: נמשיך לעשות עוד מאמץ.
אופיר פינס-פז: אני גם מציע לגברתי היושבת ראש לקבל את ההצעה שהועלתה פה והיא שהוועדה תפנה לראש הממשלה בעניין הזה כי כרגע הוא עורך את המפה.
אופיר פינס-פז: אני חושב שיש חשיבות שהוועדה תאמר את דעתה בעניין הזה ואולי העמדה הזאת תילקח בחשבון.
ליה שמטוב: לסיכום החלטות הוועדה.
ליה שמטוב: הוועדה רואה בחומרה רבה מציאות שבה ילד רגיל לומד במערכת החינוך המיוחד וכך נפגע עתידו.
ליה שמטוב: הוועדה דורשת את התערבותו של משרד החינוך להגברת פיקוח על וועדות שילוב הבית ספריות וכן על וועדות ההשמה בראשות הרשויות המקומיות.
ליה שמטוב: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך להגביר את ההשמות למורים ולמחנכים ואנשי מקצוע בעלי רקע והבנה של הפערים התרבותיים.
ליה שמטוב: הוועדה פונה למשרד ראש הממשלה לכלול ערים ואזורי קליטה במפת האזורים בהם יופעל חינוך חובה חינם בגילאי שלוש עד חמש.
ליה שמטוב: לגבי העברית שלא ברור לי אם זה קוצץ או לא.
ליה שמטוב: הוועדה קוראת לשר החינוך לבטל לאלתר את קצוץ שעות הלימוד בעברית לעולים.
מרינה סולודקין: וגם להוסיף שעות.
ליה שמטוב: הנושא היום מצוקתן של משפחות העולים עקב התאבדויות במשפחה.
ליה שמטוב: בחודש יוני, כאן בוועדת העלייה, קליטה ותפוצות קיימנו ישיבה בעניין הגידול בשיעור התאבדויות בקרב העולים.
ליה שמטוב: מדי שנה מתאבדים כ- 400 אנשים.
ליה שמטוב: לצערי הנתון הזה נשאר יציב למרות העבודה הנהדרת שעושים כל הגורמים הרלוונטיים, כדי למנוע מקרי התאבדות אנחנו מקבלים מדי שנה את אותו מספר.
ליה שמטוב: הוועדה היום מבקשת להתמקד דווקא במשפחות שאיבדו את יקירהן וההתמודדות שלהן.
ליה שמטוב: יש הבדל אם המשפחה מאבדת קרוב משפחה כתוצאה מתאונת דרכים או בצבא לבין קרוב שמתאבד.
ליה שמטוב: משפחת מתאבד נמצאת במצוקה גדולה, לא לכולם נוח לספר על המקרה, משפחות רבות עוזבות את מקום מגוריהן, וגם כשהן מגיעות לבית קברות, קברו של מתאבד נמצא ליד הגדר, הן מרגישות אי נוחות.
ליה שמטוב: המשפחות לא תמיד יודעות למי לגשת כדי לקבל עזרה, לפעמים הם בני המשפחה לפנות לקבלת עזרה.
ליה שמטוב: היום בוועדה נדון במה שאפשר לעשות כדי להקל על המשפחות האלה.
ליה שמטוב: אני מברכת את עמותת "בשביל החיים" שעושה רבות למען משפחות מתאבדים.
ליה שמטוב: נשמע היום גם את משרד הקליטה וגם את משרד הרווחה על הדרך אפשר לסייע ולתמוך במשפחות שאיבדו את יקירהן.
ליה שמטוב: אני מבקשת להודות לחבר הכנסת אברהם מיכאלי שיזם את הישיבה היום.
אברהם מיכאלי: תודה לך גברתי יושבת הראש ואני מודה לך שאת מקיימת את הישיבה המיוחדת היום למרות שלפני כאר
אברהם מיכאלי: בעה חודשים הוועדה קיימה ישיבה מאוד ממצא על התחום הרגיש של התאבדויות.
אברהם מיכאלי: אנחנו מקיימים את היום הזה בעקבות ציון היום הבינלאומי שאותו מקיימים בהרבה מאוד מדינות בעולם.
אברהם מיכאלי: גם בשנים קודמות קיימה הכנסת את היום הזה, למיטב הזיכרון זה התקיים בראשותו של חברינו רן כהן, ואנחנו מאחלים לו הצלחה איפה שהוא נמצא, רן כהן היה זה שהביא אותי לשדולה הזאת והוא הקפיד בדקת נאום מדי שבוע לעלות את הנושא.
אברהם מיכאלי: הוא גם היה מכנס ישיבות מיוחדות של השדולה כדי לסייע בנושא הזה.
אברהם מיכאלי: את היום יום הבינלאומי שמתקיים מדי שנה באותו שבוע אנחנו נגשים ברגישות רבה, מצד אחד אומרים שלדון בזה זה לא טוב, לדעתי הדילמה אם כן לדון או לא היא דילמה לא פשוטה, אבל לצערנו לא ניתן להתעלם מהעובדות.
אברהם מיכאלי: כבוד היושבת ראש ציינה בפתיחת הישיבה שמדובר בכ- 400 עד 500 מתאבדים מדי שנה, זה נתון קשה יותר ממספר הרוגי תאונות דרכים בשנה.
אברהם מיכאלי: יש את בעיית התאבדויות ויש את הנושא של מניעת התאבדויות שהוא נושא חשוב בפני עצמו, פעמים רבות אנחנו אומרים שבבעיות אצלנו במדינה מטפלים אחרי שהן מתפרצות, לא פועלים למניעה ולהקטנת הבעיה.
אברהם מיכאלי: הנושא העיקרי בדיון היום הן המשפחות – השאירים שנשארים אחרי אובדן יקירהם, משפחות שמתמודדות בבעיות קשות כמו הסטיגמה, התמודדות גלויה עם הבעיה.
אברהם מיכאלי: המספר שצוין כאן, 400 עד 500, אינו משקף ולדעתי המספר הוא הרבה יותר גדול ואנחנו לא יודעים את המספר המדויק גם בגלל הסטיגמה ואי הנעימויות וגם שחלק מהמקרים לא מדווחים.
אברהם מיכאלי: המשפחה היא לעיתים משפחה של צעירים ולעיתים של מבוגרים, והיא זו שצריכה להתמודד עם הבעיה.
אברהם מיכאלי: המחקר המעניין ביותר שקראתי בנושא הזה הוא של דוקטור שירלי אברמי שחוותה על בשרה את הטרגדיה ובחרה לפתוח את העניין בגלוי, אחרת לא הייתי מזכיר את שמה בגלוי, הספר שפרסמה קשור לתואר השני שלה.
אברהם מיכאלי: שירלי אברמי עשית עבודה חשובה מאוד שחושפת את סבלן של המשפחות כתוצאה מהאירוע הטרגי, אירוע שלמשפחה שלא תמיד קשור במשפחה ולמשפחה לא תמיד יש שליטה על המקרה המצער.
אברהם מיכאלי: אנחנו נמצאים כאן היום לעלות את הנושא לתודעת הציבור, אני מקווה שאני אשקיע בנושא יחד עם הסיוע של כל הגורמים, ושנוכל לטפל בסוגיה זו במשך כל השנה.
אברהם מיכאלי: אני רואה שיפור בתחום ואני הזכרתי את "בשביל החיים" שהם עמותה מתנדבת שיחד איתה יש משרדי ממשלה שמתחילים להצטרף לטובת העניין ויש עוד עמותות נוספות.
אברהם מיכאלי: העבודה שעושים עדיין לא מספיקה ואני כן מצפה שאנחנו כמדינה, כממשלה ניקח את האחריות על עצמנו ושנוכל לעשות ולהקל על המשפחות שסבלו די והותר עם אובדן יקירהן.
אברהם מיכאלי: אסור לנו, חלילה שמצבם יתדרדר יותר ממה שעבר עליהם.
אברהם מיכאלי: אני לא ארחיב על כך כי אנשי המקצוע והאנשים שמטפלים בתחום יעלו כמה פתרונות לטיפול בשארים.
אברהם מיכאלי: אני מבין שקרן AFSP בארצות הברית בראשותו של סנטור מנוודה, היא היוזמת והיא מעלה פתרונות, חלק מהפתרונות האלה מיושמים כבר בארץ, ומטפלים על פיהם באופן רציני ומכובד.
אברהם מיכאלי: אני מתייחס בוועדה הזאת לקבוצה רגישה אצלנו והיא קבוצת העולים.
אברהם מיכאלי: ציינו את זה כבר בכמה ישיבות ולאו דווקא בוועדה הזאת, המשבר שעובר על העולה שמגיע לארץ, ולא קשור מאיזו מדינה הוא הגיע, אנחנו העולים מברית המועצות לשעבר זוכרים את זה כבר משנות ה- 70, אנחנו זוכרים את המשבר של העלייה והקליטה בארץ, ההורים שלנו סבלו הכי הרבה.
אברהם מיכאלי: ילדים ונוער סובלים אבל יותר מהם סובלים מהמעבר הקשה ממדינה למדינה ההורים המבוגרים, סובלים מהשינוי התרבותי והשינוי שהוא כמעט תכליתי ושגורם קשיים, הם התקשו להיקלט.
אברהם מיכאלי: קל וחומר באוכלוסיות עולים שלהן המעבר למדינה מודרנית ומתקדמת יוצר קשיים.
אברהם מיכאלי: בקרב העולים מהעלייה האחרונה של מאתיופיה אנחנו נתקלים בבעיות אלה באופן חריף יותר.
אברהם מיכאלי: ככנסת וכוועדת עלייה ביקשתי ממך גברתי היושבת ראש לקיים את הדיון דווקא בוועדה הזאת.
אברהם מיכאלי: אנחנו נקיים דיון בעוד וועדה היום וגם נקיים דיון במליאה בנושא.
אברהם מיכאלי: חשבתי שהוועדה שלנו היא זו שאמורה להתמודד בסוגיה, זה חלק מקליטת העלייה והטיפול בעולים.
אברהם מיכאלי: המשבר הזה גורם להם לזעזוע נוסף מעבר למה שהם כבר חוו בעליה לארץ.
אברהם מיכאלי: בקרב שארי התאבדות עולים הסיכון הרבה יותר גדול ממשפחות אחרות שחוות את הקושי הזה.
אברהם מיכאלי: בסוף היא לא רק משפחת עולים, היא משפחה נזקקת והצרה הזאת מכפילה ומשלשת את הבעיה שלהם בעשרות מונים.
אברהם מיכאלי: הוועדה שלנו יכולה לעלות את הבעיה על השולחן וגם להתמודד איתה בכלים, אני סומך עליך היושבת ראש, את מובילה מהלכים חשובים, יחד אנחנו נגיע לפתרונות.
אברהם מיכאלי: היום נציף את הבעיה וגם ניתן פתרונות, אם נצטרך לגשת למשרדי ממשלה ניגש אליהם, בוודאי יזכירו כאן את התקציבים הדלים שיש למשרדים שכבר התחילו לטפל בעניין.
אברהם מיכאלי: אנחנו חייבים להילחם את המלחמה של אלה שעוסקים בשטח והם אינם יכולים לזעוק את הזעקה.
אברהם מיכאלי: אני באמת מודה לך גברתי היושבת ראש, נשמע את אנשי המקצוע ונקיים את הדיון.
ליה שמטוב: בבקשה דוקטור שירלי אברמי מנהלת המרכז למחקר ומידע של הכנסת.
שירלי אברמי: תודה רבה גברתי היושבת ראש חברת הכנסת ליה שמטוב, אני מבקשת גם להודות לחבר הכנסת אברהם מיכאלי על היוזמה ועל כך שהרים את הכפפה לציין בכנסת את היום הבינלאומי בנושא שארי התאבדות.
שירלי אברמי: כמו שאמר חבר הכנסת גם בעבר צוין היום הזה בכנסת.
שירלי אברמי: בעולם מציינים אותו בכל 18 בנובמבר – היום הבינלאומי לשארי התאבדות.
שירלי אברמי: נאמר פה בצדק שכשמדברים על התאבדות מחלקים את התופעה לשני צדדים, האחד מניעת התאבדות, ובזה גם עוסקים כאן בוועדה בשאלה המאוד נכונה שהעלתם בדבריכם, שלעובדה שתקופת העלייה עלולה ליצור מצבי משבר, ובהחלט לחזק בעיות קיימות.
שירלי אברמי: יש מקום לשים לב לעולים כקבוצת סיכון גם בהקשר הזה של מניעת התאבדות, סוגיה שחשוב שהוועדה תעלה.
שירלי אברמי: כמובן שלעולים כמו לכל קבוצה אחרת יש את השאלה של השלכות ההתאבדות על בני המשפחה, ואני אדבר עליהם בעניין הרחב יותר.
שירלי אברמי: כפי שחבר הכנסת אברהם מיכאלי אמר ובצדק, בעולם יש אגודות שעוסקות גם בנושא של מניעת התאבדות, AFSP וגם אגודה שעוסקת בקרובי המשפחה, מה שנקרא בעברית שארי התאבדות.
שירלי אברמי: אנחנו רואים שבישראל חל תהליך מסוים גם בהתייחסותה של החברה להתאבדות וגם להתייחסותה של החברה לשארי התאבדות.
שירלי אברמי: בעבר הנושא היה מאוד סטיגמטי, מאוד מביש, מאוד מוסתר, עדיין אנחנו לא בקצה הדרך.
שירלי אברמי: בזה מדברים על הנושא בגלוי אבל לא כל אחד יכול לדבר עליו ולא בכל מקום, אבל בהחלט יש תהליך וזה נושא שכבר מדברים עליו.
שירלי אברמי: כמו שאמרת, גם משרדי ממשלה עוסקים בו – אני אתייחס אליו בקצרה, נמצאים כאן נציגי משרד החינוך ומשרד הבריאות שידברו יותר בפירוט על הנושא הזה.
שירלי אברמי: אנחנו בעמותה "בשביל החיים", שאני חברה בה, ויושבים פה כמה נציגים מהעמותה, גם עופרה חרמש וגם אווה פנצר, גם ניר בן-צבי.
שירלי אברמי: עמותת "בשביל החיים" שעוסקת בשארי התאבדות ובתמיכה במשפחות מתאבדים.
שירלי אברמי: העמותה קיימה כנס יום לציון היום הבינלאומי לשארי התאבדות ביום חמישי האחרון.
שירלי אברמי: להפתעתנו הרבה האולם היה צר מלהכיל את האנשים שרצו להגיע, וזו הפעם הראשונה שהייתה לנו בעיה של כסאות באולם.
שירלי אברמי: נראה שהנושא הזה מקבל תאוצה, אנשים כבר מוכנים לזהות את עצמם בגלוי וזה תהליך מאוד חשוב.
שירלי אברמי: אנחנו יודעים מהניסיון בתחומים אחרים בעולם שכאשר משפחות יוצאות לדרך ונאבקות למען איזה נושא, כמו שקרה בארצות הברית לגבי אנשים עם מוגבלות, אז יש גם התגייסות של הגורמים הממסדיים, זה בהחלט צעד חשוב ביציאה קדימה לסדר היום הציבורי בנושא הזה, וממנו לתכניות ממשיות ולתקציבים שבלעדיהם הדבר הזה לא יכול להתקדם.
שירלי אברמי: כפי שאמרת בצדק, בישראל מתאבדים הרבה מאוד אנשים.
שירלי אברמי: הנתונים הרשמיים מדברים על כ- 400.
שירלי אברמי: השנה האחרונה עליה יש נתון רשמי היא 2008 שבה התאבדו 365 אנשים, זאת אומרת אחד ביום בישראל.
שירלי אברמי: זה המון.
שירלי אברמי: אבל הנתונים לגבי 2009 הם יותר גבוהים וכפי שאמרת גם כן בצדק, כנראה הרבה מאוד התאבדויות לא דווחו כהתאבדות.
שירלי אברמי: מאחר שקובץ ההתאבדויות שמשרד הבריאות מפרסם הוא לפי סיבות המוות לכן יש להניח שמספר ההתאבדויות בפועל הוא הרבה יותר גדול.
שירלי אברמי: מדובר בתופעה שכיחה אם יש 400 משפחות אז בוודאי יש אלפים ואולי יותר של אנשים שהם שארי התאבדות והם הנפגעים בפועל בנושא הזה.
שירלי אברמי: אגיד כמה דברים לגבי ההשלכות של ההתאבדות על בני המשפחה.
שירלי אברמי: על פי המחקר שאני ערכתי ההשלכות הן מאוד דומות גם שנסיבות ההתאבדות מאוד דומות.
שירלי אברמי: ההשלכות על המשפחות מאוד דומות והן כוללות כמה דברים שרוב המשפחות חוות אותם.
שירלי אברמי: לא משנה מתי התרחשה ההתאבדות, איך קרתה, באיזה גיל, באילו נסיבות.
שירלי אברמי: יש תמיד הרבה מאוד רגשות אשמה, המשפחה מרגישה אשמה למרות, כפי שאמרת בצדק, היא לא הייתה אשמה, היא לא הייתה קשורה לנושאה הזה.
שירלי אברמי: המשפחות חוות רגשי אשמה מאוד קשים בעקבות ההתאבדות, שואלים אולי היה אפשר למנוע, אולי היה משהו שלא ראינו, מנסים לחפש בדיעבד סימנים, שכמובן אפשר לראות אותם רק בדיעבד, אי אפשר היה לראות אותם קודם.
שירלי אברמי: הדבר הראשון שרואים אצל המשפחות הוא רגשות אשמה מאוד קשים שהמשפחות מרגישות.
שירלי אברמי: הדבר השני זו הסטיגמה, תחושה שמדובר במוות מבייש, מוות שאין מה להתגאות בו, מוות שיש בו בושה, כפי שאמרה חברת הכנסת ליה שמטוב, עדיין ולצערנו גם בישראל נקברים מחוץ לגדר או בחלקה מרוחקת במטרה ליצור סטיגמה.