GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
רוברט טיבייב: אנשים אומרים שבמקום 300 שקלים, נותנים מזונות ב-270 שקלים.
רוברט טיבייב: איפה 30 השקלים?
רוברט טיבייב: לגבי מזון שפג תוקפו, איזו מערכת בקרה היתה?
רוברט טיבייב: מי בדק את זה?
מרים רובינשטיין: האם שלחו את התלונות האלה לחברה?
רוברט טיבייב: אני לא יודע, נשאל אותם.
שרה סולי אורמן: אני אסיים בכמה מלים למה הלך הכסף, ואז אני גם אתייחס לתלונות.
שרה סולי אורמן: דיברתי קודם כול על שלושה נושאים שהם פרויקטים.
שרה סולי אורמן: אושר פרויקט למיצוי זכויות, אושר פרויקט נוסף של עמך.
שרה סולי אורמן: ניצולי שואה שמרותקים לבתיהם ולא יכולים לצאת מהבית וזקוקים לסיוע נפשי, אנחנו נממן את הביקור אצלם.
שרה סולי אורמן: אושר פרויקט לניצולי שואה שמרותקים לבתיהם וזקוקים לטיפול שיניים, שניידות יבואו אליהם הביתה וייתנו להם את הטיפול.
קריאה: אנחנו מקבלים טיפול שיניים.
שרה סולי אורמן: סליחה, מי שמרותק לביתו ולא יכול לצאת, לא יכול לקבל כסף מהאוצר.
שרה סולי אורמן: זה פרויקט ייחודי שאף אחד אחר במדינת ישראל לא עשה לניצולי שואה.
שרה סולי אורמן: עוד שני פרויקטים שאישרנו.
שרה סולי אורמן: אחד ברמה של מיסוי.
שרה סולי אורמן: הטענה היתה שכאשר אדם מאושפז בשיקום גריאטרי, תהליך השיקום ארוך, אבל אם הוא ניצול שואה זה הרבה יותר ארוך, וההצעה היתה לתת להם תוספת לשעות מקצועיות כדי שהשיקום שלהם יהיה יותר מהיר, וזה בפיילוט.
שרה סולי אורמן: פרויקט נוסף הוא לניצולי שואה שמרותקים במוסדות של תשושי נפש וסיעודיים, מתנדבים יבואו ויבקרו אותם אחת לשבוע, חלק מהאנשים האלה, אף אחד לא מבקר.
שרה סולי אורמן: זאת היתה ההחלטה, הוועדה המייעצת העבירה את זה לדירקטוריון, הדירקטוריון אישר את זה והטיל על החברה לנהל משא-ומתן עם כל אחת מהעמותות.
שרה סולי אורמן: המשא-ומתן ארך זמן רב, כי אנחנו כחברה התנינו שמי שיקבל את הסיוע, יהיו אך ורק ניצולי שואה.
שרה סולי אורמן: הרשימות שהיו בידי העמותות היו לא רק של ניצולי שואה.
שרה סולי אורמן: ישבנו עם כל העמותות, קיימנו מפגש של כל העמותות, כדי שעמותה אחת תעביר לשנייה, כדי שאם מישהו נכנס הביתה ורואה שאדם זקוק לטיפול שיניים, או אם מישהו זקוק לטיפול נפשי, הוא יוכל להפנות אותו.
שרה סולי אורמן: המזון.
שרה סולי אורמן: היות וזה היה הפרויקט היחיד שהיו שלוש עמותות שביקשו לתת סיוע ל-1,000 ניצולי שואה כל אחת, אישרנו להם וביקשנו, אל"ף, עדיפות לפריפריה, בי"ת, שהם יתחלקו כך שלא יהיה מצב שאותו ניצול שואה מקבל מכמה עמותות, כי קרו לנו גם דברים כאלה.
שרה סולי אורמן: ואכן, העמותות ישבו ביניהן וחילקו את הפריפריה היכן שמחלקים.
שרה סולי אורמן: כל עמותה הגישה בקשה לפרויקט.
שרה סולי אורמן: מה שהיא הגישה, היא קיבלה.
שרה סולי אורמן: לא ביקשנו יותר, והם קיבלו את מה שהם ביקשו.
שרה סולי אורמן: התנאי היה שהם יהיו מסוגלים לבצע את זה.
שרה סולי אורמן: הקמנו מערך שלם פנימי של בקרה שלנו, והבקרה נעשית מול כולם - מול משרד הבריאות ומול מוסדות אחרים - שלא יהיה מצב שמישהו מקבל גם ממשרד הבריאות וגם מאיתנו טיפול שיניים, או שהוא מקבל טיפול נפשי גם מוועידת התביעות וגם מאיתנו.
שרה סולי אורמן: וכך לגבי מזון.
שרה סולי אורמן: בדקנו הכול.
שרה סולי אורמן: לא יכולנו לבדוק מי מקבל מזון בבתי תמחוי דרך ועידת התביעות, כי זה כללי יותר, אלא בדקנו ברמה האישית.
שרה סולי אורמן: העמותה הראשונה שהתארגנה והצליחה לצאת היתה "מאיר פנים", והיא התחילה לחלק.
שרה סולי אורמן: כל עמותה קיבלה 1,000 ניצולים.
שרה סולי אורמן: מי שקבע מי מתוך האנשים יקבל, היו העמותות.
שרה סולי אורמן: אנחנו רק בדקנו, הם העבירו לנו שמות.
שרה סולי אורמן: מבחינת הבקרה חשוב לי מאוד לציין ששום עמותה לא מקבלת כסף מהחברה, אלא לאחר הביצוע.
שרה סולי אורמן: היא מעבירה את השמות, אנחנו מוודאים שהם ניצולי שואה, ואז הם מקבלים.
שרה סולי אורמן: רק כך.
שרה סולי אורמן: לגבי מכתבי תלונה.
שרה סולי אורמן: הגיעו אלינו גם מכתבי תלונה וגם תלונות רבות בטלפון.
שרה סולי אורמן: כמעט לכל תלונה שהגיעה התייחסנו ונתנו תשובות מאוד מפורטות.
שרה סולי אורמן: רוב התלונות שהגיעו אלינו לא היו תלונות של אנשים בודדים, אלא של ראש ארגון בעיר מסוימת או באזור מסוים, שרצה לדאוג לאנשים שלו, וזה נהדר.
שרה סולי אורמן: הלוואי שהיו לכל ניצולי השואה מי שיכול לדאוג להם כמו שראשי העמותות האלה.
שרה סולי אורמן: אני מברכת אותם.
שרה סולי אורמן: לחברה הישראלית יש מה ללמוד מהעלייה שעלתה מרוסיה ומניצולי השואה , יוצאי ברית-המועצות, איך הם מטפלים באנשים שלהם, באמת כבוד הוא לנו.
שרה סולי אורמן: אבל רוב ניצולי השואה אינם מאוגדים בארגונים, הם אנשים בודדים, שיכול להיות שאף אחד לא נכנס אליהם הבית ואף אחד לא יודע מה הצרכים שלהם.
שרה סולי אורמן: אלה רוב ניצולי השואה.
שרה סולי אורמן: כל תלונה שקיבלנו התייחסנו אליה בשיא הרצינות.
שרה סולי אורמן: (חברת הכנסת ליה שמטוב חזרה ותפסה את מקומה כיושב-ראש הוועדה) לגבי המוקד הטלפוני של החברה.
שרה סולי אורמן: הגיעו עשרות תלונות.
שרה סולי אורמן: יש לנו דוברי רוסית במוקד, זה היה לנו חשוב מאוד, יש לנו דוברי יידיש.
שרה סולי אורמן: הבאנו עובדת מעמך שתעבוד עם האנשים האלה על הכעס.
שרה סולי אורמן: אני מבינה שלמי שאין מה לאכול והוא לא מקבל חבילה, הוא צועק, אבל הצעקות היו על אנשים שבאמת ניסו לעזור.
שרה סולי אורמן: החברה בסך הכול לא קבעה מי יקבל.
שרה סולי אורמן: אני רוצה להזכיר שחלוקת המזון היא מתקציב 2008, ובגלל האיתור שהיה מאוד ממוקד, תחילת החלוקה היתה יותר מאוחרת, והחברה התחייבה.
שרה סולי אורמן: לא חילקנו לאף אחד כסף, החברה לא מחלקת כסף בפרויקטים.
שרה סולי אורמן: היא נתנה לעמותות מה שהעמותות הגישו.
שרה סולי אורמן: אם היו מגישים עוד ארגונים בקשה לעשות פרויקט מזון כזה, סביר להניח שהחברה היתה מאשרת, כי הוועדה המייעצת חושבת שזה מאוד-מאוד חשוב.
ליה שמטוב: דיברת על תשעה פרויקטים, אנחנו היום מדברים על חלוקת מזון.
ליה שמטוב: אמרת שכל עמותה הגישה את הפרויקט שלה, והתחלתם לראות שמגיעות תלונות.
ליה שמטוב: אולי היה צריך לעצור את זה, אולי לבחון פעם שנייה.
ליה שמטוב: כמו שמרינה סולודקין אמרה, וראינו את הרשימה, לכל העמותות יש כוונות טובות וכל העמותות עובדות בהתנדבות, אבל כשהמזון לא מתאים, לא מתאים הפרילי - כנראה הנכדים שלהם אוהבים, זה יכול להיות - או סוכר, או גפילטע פיש שעולה 27 שקלים, וכל חודש לקבל את זה, בכל זאת זה רק עושה נזק.
קריאה: מה שאנחנו לא קונים בחנות, אנחנו מקבלים.
שרה סולי אורמן: אמרתי שבפעם הראשונה שחולקו כרטיסים זה היה במארס.
שרה סולי אורמן: החבילות חולקו בפעם הראשונה באפריל, קיבלנו תגובות בחודש מאי.
שרה סולי אורמן: כבר בנינו חבילות, היתה לנו דרישה להכין חבילות לאנשים שיש להם סוכרת.
שרה סולי אורמן: קיבלנו מהם אישורים של דיאטנית רפואית שמאשרת סוג שונה של חבילות.
שרה סולי אורמן: נמצאות פה העמותות, ואני מציעה שייתנו להן להגיב.
שרה סולי אורמן: כשמביאים למישהו חבילה בפעם הראשונה לא יודעים שהוא סוכרתי, ברגע שהוא אמר את זה.
שרה סולי אורמן: לא היתה תלונה אחת שהגיעה אלינו, ואני מציינת שמספר התלונות שהגיעו הוא קטן.
שרה סולי אורמן: קיבלנו הרבה יותר מכתבי תודה מראשי ערים, ממנהלות רווחה על הסיוע ועל הכבוד.
שרה סולי אורמן: אני לא אומרת שאין תלונות, כל תלונה שהגיעה אלינו, התייחסנו אליה.
מרינה סולודקין: גברת אורמן אנחנו מאמינים לך ואנחנו מאוד מעריכים את העבודה.
מרינה סולודקין: מה שאנחנו מבקשים זה תיקונים לפי מה שאנשים מבקשים.
שרה סולי אורמן: נמצאת פה איתי מנהלת פניות הציבור של החברה, ואני מבקשת שתאפשרו לה כמה מלים.
שרה סולי אורמן: מי שהיה בממשק הישיר עם האנשים זאת היא.
שרה סולי אורמן: חשוב גם לשמוע את הצד שלה.
ליה שמטוב: איך העמותות איתרו את האנשים?
שרה סולי אורמן: קודם כול, מי שצריך לענות על זה, אלה העמותות.
מרינה סולודקין: לא, כאן מקור הבעיה.
שרה סולי אורמן: הפרויקט הוגש על ידי העמותה.
שרה סולי אורמן: החברה טענה שמבחינתה מי שזכאי לקבל הוא ניצול שואה נזקק שמקבל הבטחת הכנסה.
שרה סולי אורמן: באו העמותות ואמרו: סליחה, יש פה משהו לא בסדר, כי מבחינת הבטחת הכנסה זה סרגל, אם מישהו יש לו שקל יותר, הוא לא יקבל.
שרה סולי אורמן: אמרנו: אין בעיה.
שרה סולי אורמן: כל מי שהוא ניצול שואה, והעובדת הסוציאלית של הרשות המקומית תחתום שהוא נזקק, הוא יקבל.
שרה סולי אורמן: אם הוא הלך לרשות המקומית לבקש, מבחינתי הוא נזקק.
שרה סולי אורמן: הרחבנו את זה.
שרה סולי אורמן: האיתור בשטח של מי האנשים- - -
רוברט טיבייב: הם יודעים שהם צריכים ללכת לרשות?
שרה סולי אורמן: הם יודעים, בהחלט.
רוברט טיבייב: בואו נשאל אותם, זה מעניין.
שרה סולי אורמן: הם יודעים.
שרה סולי אורמן: נמצאות פה העמותות.
שרה סולי אורמן: כאשר החברה מקבלת שם של ניצול שואה- - -
רוברט טיבייב: לא העמותות.
רוברט טיבייב: האם ניצולי שואה יודעים?
רוברט טיבייב: שמעת?
ליה שמטוב: נשמע את העמותות.
ליה שמטוב: גיתה קויפמן, בבקשה.
גיתה קויפמן: קודם כול, אני רוצה לברך את יושבת-ראש הוועדה בשם כולם, ולאחל לך הרבה הצלחה ושיתוף פעולה.
גיתה קויפמן: היום אנחנו מתחילים דיון בטונים קצת גבוהים, אבל אני מקווה שנרד לטונים יותר נמוכים.
גיתה קויפמן: דבר שני.
גיתה קויפמן: למען גילוי נאות, אני מכירה את סולי אורמן ונפגשתי איתה מספר פעמים.
גיתה קויפמן: כל מה ששמענו היום מסולי אורמן נשמע טוב ויפה, ואני רוצה לשאול שאלה הכי פרוזאית.
גיתה קויפמן: אם זה כל כך טוב, למה זה כל כך רע?
גיתה קויפמן: אם זה כל כך טוב, למה יש כל כך הרבה תלונות ולמה יש כל כך הרבה כעס, ולמה יש כל כך הרבה אי נעימויות?
גיתה קויפמן: אני מניחה גם מצד הניצולים וגם מצד העמותות שעובדות עם ניצולי השואה.
גיתה קויפמן: ליה שמטוב, אמרת שלא באנו לכאן לערוף ראשים ולהעניש אנשים.
גיתה קויפמן: אני רק רוצה לציין כמה נקודות ממה נובעת כל הבעיה, ממה הכול התחיל.
גיתה קויפמן: אני מבינה שישבה ועדה שהחליטה לחלק מזון.
גיתה קויפמן: לטעמי, לא התייעצו עם ניצולי השואה על חלוקת המזון, אני אומרת את זה מפני, שבלי להתפאר, כמעט כולם מכירים אותנו, ויודעים שאנחנו עמותה שמטפלת בין 3,000 ל-4,000 ניצולי שואה, שזה בערך 25% מניצולי השואה שחילקו להם לפני שנה, ואף אחד לא שאל אותנו, לא התייעץ אתנו, לא פנה אלינו.
גיתה קויפמן: לא ידענו על זה.
גיתה קויפמן: קיבלנו את זה כעובדה, כפוסט מורטם.
גיתה קויפמן: אחרי שזה נעשה ידענו על זה.
גיתה קויפמן: חלוקת מזון, זה כבר נשמע ונראה לא טוב.
ליה שמטוב: כמה שנים העמותה שלכם עובדת?
גיתה קויפמן: העמותה שלנו מונה 3,500 עד 4,000 אנשים.
ליה שמטוב: כמה שנים אתם עובדים?
גיתה קויפמן: אנחנו 17 שנים על המפה, אנחנו עמותה של ניצולי מחנות ריכוז וגטאות.
מרינה סולודקין: אבא שלי זכרונו לברכה היה בעמותה הזאת.
ליה שמטוב: האם אתם רשומים?
גיתה קויפמן: אני חושבת שאין פה אדם שלא מכיר אותנו ולא יודע על פעילות העמותה שלנו, כולל החברה להשבת רכוש.
גיתה קויפמן: דבר שני, אם לחברה ידוע שיש 12,000 ניצולי שואה נזקקים לפי הקריטריונים שהם קבעו לפני שנה, למה חילקו רק ל-3,000 אנשים?
גיתה קויפמן: האם לא היה ברור מראש ש-9,000 אנשים נשארים מעבר לגדר, אנשים שנמצאים באותו מצב כמו ה-3,000, וזה מעורר תסיסה, כעס רוגז, עלבון, פגיעה והשפלה של ניצולי השואה?
גיתה קויפמן: אם אומרים לניצולת שואה: מי את שתגידי למי לחלק?
גיתה קויפמן: אני אחלק למי שאני רוצה; ואם אומרים לניצולת שואה: הגעת רק בשנות ה-90 ואימא שלי או סבתא שלי בנו את מדינת ישראל ואימא שלי לחמה, זו התנשאות, זה פטרונז' שלא במקום, וזו פגיעה בניצולי השואה.
גיתה קויפמן: אני כבר לא מדברת על זה שבתחילה הרעיון היה לא מוצלח, מפני שהיה ברור ש-3,000 אנשים יהיו אולי שבעי רצון, ו-9,000 נשארים מעבר למסגרת.
מרינה סולודקין: זו היתה השאלה הראשונה ששאלתי את החברה: למה 3,000 ולא כולם?
גיתה קויפמן: אני לא רוצה לחזור על זה, אני רוצה למנות את הדבר השלישי.
גיתה קויפמן: הדבר השלישי הוא שהחברות שקיבלו את הזכאות לחלק את התלושים, או את המזון, לא קיבלו רשימות חברים, וזה נשמע אבסורדי, מפני שיושבת עמותה, ובן רגע לחצה על כפתור, ויושבים פה עדים, שהן קיבלו בן רגע 3,500 שמות, וכל אחד מהם היה זכאי.
גיתה קויפמן: גם עינת תגיד את זה וגם ישי, שיושב פה, יגיד את זה, שכאשר הם קיבלו את הרשימות מאיתנו, כמו שאמרתי, אחרי פוסט מורטם, הם אמרו: ואו, זה היום הכי מוצלח בחיים, כי סוף-סוף מצאתי את ניצולי השואה.
גיתה קויפמן: בחברה להשבת רכוש הראו לי ערימה של ניירות, הם שלחו טפסים, ואף אחד מהם לא התאים.
גיתה קויפמן: יושבים לפניכם ניצולי השואה, חברים שבדיוק מתאימים לקריטריונים, ואף אחד לא יודע על זה.
גיתה קויפמן: אני רוצה לבקש מכם, חברי הכנסת היקרים: נגרם פה עוול לניצולי השואה בחוסר צדק, מפני שאפילו אם 12,000 ניצולי השואה היו מקבלים את הסיוע, אלה רק אלה שמקבלים השלמת הכנסה.
גיתה קויפמן: יש אנשים שהם ניצולי השואה, היום אוהבים להגיד שהם אוטנטיים, אלה שעברו את כל התופת וגם מקבלים השלמת הכנסה, ומשום מה, אולי בשל ביורוקרטיה של הביטוח הלאומי, או מסיבות אחרות, הם מקבלים הכנסה לא יותר גבוהה מאלה שמקבלים השלמת הכנסה, והם כל הזמן נופלים מהמסגרת הזאת.
גיתה קויפמן: הקריאה שלנו: אם צריך לתקן חוק, אנא, תטפלו בזה בבקשה.
גיתה קויפמן: למרות שנשמעה מפי הרבה ביקורת, עדיין אני חייבת להגיד שהחברה "מאיר פנים", שחילקה כרטיסי מזון, היתה הכי מוצלחת, הכי פרודוקטיבית והכי טובה לניצולי השואה.
קריאה: אבישי בן-דוד.
גיתה קויפמן: כאשר שלחנו את הרשימות, תוך שבועיים אנשים קיבלו כרטיסים והתחילו להשתמש בהם.
גיתה קויפמן: אפילו אם מחברת לתת מביאים, כביכול, חבילה טובה, עדיין בנתניה, שיש לנו 200 אנשים שכולם לפי אותו קריטריון, בחודש הם יכולים לספק רק ל-20 אנשים.
גיתה קויפמן: מתי הם יגיעו לכל ה-200 אנשים?
גיתה קויפמן: אני כבר לא אדבר על כל ה-9,000 אנשים.
גיתה קויפמן: הווה אומר, שאפילו עם כוונות טובות, חוסר כוח אדם זה פגיעה, וזה לא נכון.
גיתה קויפמן: צריך לחפש גם את הדרך הנכונה וגם את הדרך הכי פרודוקטיבית כדי לעזור לניצולי השואה.
גיתה קויפמן: תודה רבה לכם.
רוברט טיבייב: אפילו אם חלק ממה שכתוב פה וחלק ממה שאמרה גיטה קויפמן נכון, זה מעיד על ניהול כושל של כל המערכת.
אלינור קרויטורו: אני אשמח לדעת איזה מכתב אדוני מחזיק ביד.
ליה שמטוב: זה לא דו-שיח.
ליה שמטוב: רצית לענות, בבקשה.
ליה שמטוב: אם אמרו פה משהו, או לא הבינו, או לא אמרו דברים נכונים, בבקשה תתייחסי.
אלינור קרויטורו: אני עורכת-דין, אני מנהלת המחלקה לפניות הציבור בחברה להשבה, אני אחראית גם על המוקד הטלפוני של החברה.
אלינור קרויטורו: קיבלנו בחברה פניות גם בכתב וגם בעל-פה, אבל יש שני דברים שאני מצרה עליהם.
אלינור קרויטורו: הדבר הראשון, שהרבה מהפניות הן בעילום שם.
אלינור קרויטורו: גם גברתי שקראה את המכתב בתחילת הדיון אמרה שהאדון לא רצה לחתום.
אלינור קרויטורו: כשאנחנו מקבלים תלונה בעילום שם, אנחנו לא יכולים לעזור, לא יכולים לבדוק, לא יכולים לטפל.
אופיר פינס-פז: למה אתם לא יכולים לעזור, לבדוק ולטפל?
אופיר פינס-פז: מי קבע שבתלונה בעילום שם אתם לא יכולים לעזור?
אלינור קרויטורו: משום שאם אותו אדון אומר שהוא קיבל מוצרים שפג תוקפם, איך אני יכולה לבדוק אם אני לא יודעת למי הגיעה החבילה.
ליה שמטוב: בודקים את זה בעמותה.
אופיר פינס-פז: אני לא מסכים לעיקרון שתלונות בעילום שם לא נבדקות.
אלינור קרויטורו: לא אמרתי שאנחנו לא בודקים את התלונות, אנחנו בודקים הכול--
אופיר פינס-פז: גם מבקר המדינה בודק תלונות בעילום שם.
אלינור קרויטורו: --אבל הרבה יותר קשה.
אופיר פינס-פז: מי לא בודק תלונות בעילום שם?
אלינור קרויטורו: לא אמרתי שאנחנו לא בודקים תלונות בעילום שם.
אופיר פינס-פז: זה מה שאמרת, אם את רוצה לחזור ממה שאמרת, זה בסדר.
אלינור קרויטורו: יש הבדל בין תלונות של מדיניות בעילום שם, שבהחלט דורשות בדיקה, לבין להגיד: קיבלתי כך וכך וכן הלאה, ובעילום שם, ואנחנו לא יכולים לעזור לאותו בן אדם לשפר את המצב.
רוברט טיבייב: תשפרי את המערכת.
אלינור קרויטורו: גם כשאנחנו מקבלים מכתבים מראשי עמותות, שמדברות על קבוצה של אנשים, הרבה יותר קשה לנו לעזור ולפתור את הסיטואציה.
אלינור קרויטורו: זה דבר ראשון.
אלינור קרויטורו: דבר שני, אני מבינה את הכעסים ואת התסכולים, אבל גם בחברה להשבה, המוקדנים שלנו בני אדם, והשפה והסגנון היו בוטים בצורה יוצאת דופן, לא עזרו ולא יכלו לעורר רצון לסייע לאנשים שכינו אותנו במלים שאני לא מעיזה לומר, במיוחד לא בחדר הזה, אבל גם לא בבית שלי.
מרינה סולודקין: את כתבת לי: מי שלא רוצה, יכול לא לקחת.
אלינור קרויטורו: חברת הכנסת סולודקין, כתבתי את זה בלשון מנומסת ולא במילות גנאי כמו שאנשים פונים אלינו.
מרינה סולודקין: את פונה לחברת כנסת, ש-13 שנה מתעסקת במדינה היהודית בזכויות של ניצולי שואה, ועשר שנים לא נתנו להעביר פטור ממס, סטטוס של ניצולי שואה, זאת העבירה שאנחנו עומדים בפניה.
מרינה סולודקין: (מחיאות כפיים)
ליה שמטוב: האם זה המכתב שלכם?
אלינור קרויטורו: לפי הלוגו כן, אני לא רואה את תוכנו.
ליה שמטוב: עניתם פה, זה לא בעילום שם.
ליה שמטוב: מישהו כתב, ואתם עונים.
ליה שמטוב: מי עונה?
ליה שמטוב: "בכבוד רב, מחלקת פניות הציבור".
אופיר פינס-פז: למה אין שם?
אלינור קרויטורו: אני לא רואה את המכתב מפה, אני לא יכולה לומר.
אלינור קרויטורו: אני צריכה לבדוק את העניין.
ליה שמטוב: אתם עונים בעילום שם.
אלינור קרויטורו: זה לא בסדר, ואני אבדוק את העניין הזה.
אלינור קרויטורו: אני תמיד חותמת את שמי על מכתבים שאני מוציאה.
אלינור קרויטורו: קיבלנו בקשות מעמותות לפרויקטים, סך הכול קיבלנו בקשות למכסה של 3,000 איש לפרויקטים של מזון.
אלינור קרויטורו: אין ספק שזה לא הוגן לא לתת לכולם, אבל חשבנו שיותר נכון לתת ל-3,000 מאשר לא לתת לאף אחד.
אלינור קרויטורו: זה עניין של השקפה.
אלינור קרויטורו: יש כאלה שיטענו שעדיף שמעט ייהנו- - -
רוברט טיבייב: צריך לשאול אותם.
רוברט טיבייב: קחו אותם לדירקטוריון ותשאלו אותם, זה פשוט.
רוברט טיבייב: זה כל כך מסובך?
אלינור קרויטורו: אמרה עורכת-הדין רובינשטיין בתחילת הדיון- - -
ליה שמטוב: 12,000 קיבלו בשנה שעברה, והיום 3,000.
ליה שמטוב: השכן שלך יודע שקיבלת והוא לא.
ליה שמטוב: מי שמגיע ראשון, הוא מקבל.
אלינור קרויטורו: אמרה עורכת-הדין רובינשטיין בתחילת הדיון שבהחלט ניקח לתשומת לבנו את עניין שיתופם של ניצולי השואה בוועדה המייעצת.
אלינור קרויטורו: היא פתחה עם זה את הדברים, לא יכול להיות יותר טוב.
אלינור קרויטורו: היא אמרה שהיא מסכימה עם דבריך ונביא אותם בחשבון.
מרים רובינשטיין: קודם כול, היו פה שתי שאלות שלא קיבלו מענה מחודד.
מרים רובינשטיין: שאלה אחת היתה של אדוני, חבר הכנסת, ששאל מדוע החברה לא מחלקת את הדברים באופן ישיר, למה היא מסתייעת בעמותות.
מרים רובינשטיין: על זה התשובה היא שלחברה אין מנגנון, וחוץ מהנושא של חלוקה ישירה, כמו ה-6,000 שקלים, שזה היא מסוגלת לעשות, כי זו העברה לבנקים וזה גם אחרי שמקבלים רשימה שמישהו אחר הכין, לחברה אין אפשרות לאתר את הניצולים.
מרינה סולודקין: זה הכי טוב והכי זול להעביר את הכסף.
מרים רובינשטיין: נכון, ולכן העניין הזה נעשה בצורה הזאת של הסיוע הישיר וניתן לכל מי שזכאי על-פי הבטחת הכנסה.
מרים רובינשטיין: זה מבחן אובייקטיבי, מבחן שוויוני, וניתן הכסף.
מרים רובינשטיין: החברה רצתה, כפי ששמעתם, ללכת מעבר לזה ולתת לקבוצת אנשים שאולי לא נמצאת בהבטחת הכנסה, אבל עדיין מגיעה למקומות כמו בתי תמחוי ולעמותות כדי לקבל מזון.
מרים רובינשטיין: וזה היה הרעיון של סיוע בסלי מזון, להגיע אולי לקבוצה שלאו דווקא נמצאת בקבוצה של הבטחת הכנסה.
מרים רובינשטיין: ולכן, כפי שאמרה סולי אורמן, הגישו שלוש עמותות מקצועיות שעוסקות בזה, שנבחנו גם במובן הכלכלי ובעמידה שלהן וגם בקריטריונים, הוועדה המייעצת בדקה אותן.
מרים רובינשטיין: מה לעשות, הגיעו שלוש עמותות שמכסות על 3,000 איש, אין יותר, גם לא היה תקציב ליותר, כי, כפי שאמרה סולי אורמן, יש תקציב על-פי החוק, שבו החברה יכולה לעשות שימוש, לא מעבר לכך.
מרים רובינשטיין: התקציב הזה חולק.
אופיר פינס-פז: מה זה התקציב הזה?
מרים רובינשטיין: התקציב הזה נגזר מהחוק שאומר שמתוך חלק מהנכסים שהחברה הצליחה להשיג, נכסים של נספי שואה, אחוז מסוים יוקדש לכך.
מרים רובינשטיין: החברה הוקמה בשביל איתור והשבת נכסים, ההטבה המשנית היא סיוע לניצולי השואה.
מרים רובינשטיין: המחוקק הביא בחשבון, וזה סולי אורמן הסבירה, שלחלק מהנכסים שיגיעו לחברה לא יימצאו יורשים בסופו של דבר, לכן יהיה עודף נכסים, ועודף כספים בחברה.
מרים רובינשטיין: כבר המחוקק הביא את זה בחשבון ואפשר לחברה, החל מהשנה השנייה לפעולתה, לתת סיוע לניצולי השואה בנוסחה של אחוז מתוך הנכסים שיש.
מרים רובינשטיין: זאת אומרת, זו קופה סגורה שאי אפשר לעבור מעבר לה.
מרים רובינשטיין: מאותה קופה נתנו גם באופן ישיר 6,000, ועוד 3,000.
מרים רובינשטיין: השנה שוב יקבלו את המענק.
מרים רובינשטיין: בתחילת החודש יקבלו שוב את המענק של 6,000 שקלים כמו בשנה שעברה.
אופיר פינס-פז: כמה?
מרים רובינשטיין: אנחנו לא יודעים.
מרים רובינשטיין: אנחנו נקבל רשימה, הרשימה תגיע אלינו מהאוצר, רשימה של מי שזכאי להבטחת הכנסה.
מרים רובינשטיין: אין לנו רשימות אחרות.
מרים רובינשטיין: מאחר שהוקדש לזה סכום של 100 מיליון, יכול להיות שיישאר עודף- - -
אופיר פינס-פז: כמה נכסים מצאתם עד עכשיו?
מרים רובינשטיין: לא באנו מוכנים לשאלה הזאת.
אופיר פינס-פז: לא באתם מוכנים?
אופיר פינס-פז: זה הבסיס.
מרים רובינשטיין: לא.
מרים רובינשטיין: דיברו על חלוקת המזון ורק על הפרויקטים המסוימים האלה.
אופיר פינס-פז: את צריכה בשליפה לדעת.
מרים רובינשטיין: אין לי הניירות, אני לא רוצה לזרוק מספרים כי זה לא יהיה ראוי.
מרים רובינשטיין: השנה, אם לא כל ה-100 מיליון יחולקו, נוכל לתת סיוע נוסף.
מרים רובינשטיין: 3,000, זאת העובדה שזה היה התקציב, זה חולק.
מרים רובינשטיין: ונכון, יהיו חלק שאולי זקוקים ולא יקבלו, אבל אנחנו מקווים שלפחות מקבל מי שכן זקוק.
מרים רובינשטיין: לגבי התלונות.
מרים רובינשטיין: אני מסכימה איתכם, כל תלונה צריכה להיבדק במידת האפשר, והיא נבדקת, בכוח-אדם המועט שיש להם, ואנחנו מנסים.
מרים רובינשטיין: כמו שאמרה הגברת אורמן, בסך הכול הפרויקט התחיל לפעול לפני שלושה חודשים, הנושא של בקרה צריך זמן.
מרים רובינשטיין: אם נגיע למסקנה שהפרויקטים האלה לא טובים, לא ניתן יותר, לא נמשיך בפרויקטים, התחייבנו ל-12 חודש.
ליה שמטוב: למה לחכות 12 חודשים?
מרים רובינשטיין: התיקונים ייעשו כבר עכשיו.
מרים רובינשטיין: אני אומרת שהפרויקט הזה של סיוע וסל מזון, יכול להיות שנגיע למסקנה שהוא פרויקט לא טוב, שלא צריך לעשות את זה.
מרים רובינשטיין: החברה כשלעצמה לא יכולה לעשות את זה, היא יכולה לעשות את זה רק באמצעות אחרים.
מרים רובינשטיין: קודם כול ננסה לתקן בדרך, ואם נגיע למסקנה שאי אפשר לעשות בקרה, לא מגיעים לאנשים הנכונים, לא נמשיך.
מרים רובינשטיין: יכול להיות שבזה ייגמר.
ליה שמטוב: ב-26 במאי, בוועדת החוקה, דנו על הנושא הזה, ובוועדת החוקה החליטו שהחברה יכולה לתקצב יותר תקציבים ממה שהיא מתקצבת, ולתת סיוע לניצולי שואה נזקקים.
מרים רובינשטיין: החברה הביאה בחשבון דוח מאוחר יותר.
מרים רובינשטיין: ההחלטה על 100 מיליון התקבלה בתחילת השנה, על-פי החוק, על-פי נכסים שעמדו לרשות החברה בדצמבר 2008.
מרים רובינשטיין: ככל שיהיו לנו נכסים- - -
אופיר פינס-פז: את לא אומרת כמה נכסים, את לא אומרת כמה כסף.
מרים רובינשטיין: לוועדת החוקה הביאו את הפרטים, והיה שם מנהל מחלקת השבה ומנהל מחלקת איתור.
מרים רובינשטיין: מי שנמצא פה היום זה רק הסיוע לניצולים, כי זה מה שעמד על הפרק.
אופיר פינס-פז: אולי נעשה דיון יותר רחב, גברתי?
ליה שמטוב: אמרתי בתחילת הישיבה שבשבוע הבא נעשה דיון.
אופיר פינס-פז: קחו בחשבון שמה שמעניין אותנו מתחיל להיות בעיה.
מרים רובינשטיין: התעניינות כזאת אולי תביא שיפור.
מרים רובינשטיין: לגבי הנושא הזה, ברגע שיהיה יותר תקציב, אפילו במהלך השנה, נגדיל את הסיוע.
רוברט טיבייב: עכשיו אתם מבינים שמשהו לא עובד טוב או לא?
מרים רובינשטיין: עצם העובדה שכולם נמצאים, זה מדבר בפני עצמו.
אהרון מולוטקובסקי: תודה רבה.
אהרון מולוטקובסקי: אני מאוד מבקש סליחה אם אני לא מדבר כל כך טוב עברית.
אהרון מולוטקובסקי: אומר כמה מלים שאתם תבינו.
אהרון מולוטקובסקי: אני רוצה להגיד על מה אנחנו מדברים פה היום.
אהרון מולוטקובסקי: החברה הזאת נותנת כרטיסים, החברה הזאת נותנת מזון, החברה הזאת נותנת תרופות.
אהרון מולוטקובסקי: מה מבקשים ניצולי השואה?
אהרון מולוטקובסקי: החברה של "מאיר פנים", יושב כאן אבישי בן דוד, אני רוצה להגיד בשם כולם "המון תודות", ולהגיד לו שיהיה בריא, הפרויקט שלו מאוד יפה בשביל ניצולי השואה.
אהרון מולוטקובסקי: הוא נותן כרטיסי מזון וכל ניצול שואה יכול להיכנס לחנות, יכול לקנות חלב, בשר, ביצים, שאין בחבילות.
אהרון מולוטקובסקי: מה נותנת החברה של "חזון ישעיה"?
אהרון מולוטקובסקי: יש לי רשימות, יש 15 דברים, אין פה אפילו 70 או 80 שקלים, והם נותנים על 270 שקלים לכל חודש, פלוס טיפול שיניים מזה.
אהרון מולוטקובסקי: לא כל אחד צריך טיפול שיניים.
אהרון מולוטקובסקי: איך זה הגיע אלינו הביתה?
אהרון מולוטקובסקי: יושבת גניה מהעיר שלנו, אני יושב-ראש הארגון מהעיר אשדוד, יש לנו כמעט 600 איש.
אהרון מולוטקובסקי: יושבת גברת, מה היא קיבלה בחבילה?
אהרון מולוטקובסקי: שש או שבע חבילות מקרוני לאדם אחד, סירופים, חלה.
אהרון מולוטקובסקי: כבר דיברנו על זה, אני לא רוצה להגיד עוד פעם.
אהרון מולוטקובסקי: סליחה, החברות האחרות, מה שאתם נותנים בשבילנו זה לא מתאים לניצולי שואה.
אהרון מולוטקובסקי: אנחנו לא רעבים, יש לנו מה לאכול.
אופיר פינס-פז: מי זאת החברה שנותנת את האוכל הזה?
ליה שמטוב: יש שלוש עמותות.
אופיר פינס-פז: מה יש לכם להגיד להגנתכם?
אהרון מולוטקובסקי: יש לנו מה לאכול, אבל אם אתם עושים טובה, תעשו עד הסוף, שיתאים לכל ניצולי השואה.
אהרון מולוטקובסקי: זה דבר אחד.
אהרון מולוטקובסקי: אמרו שאין רשימה.
אהרון מולוטקובסקי: נתתי רשימה עם חותמת, עם חתימה לכל העמותות: למאיר פנים, לחזון ישעיה.
אהרון מולוטקובסקי: ברשימה 574 איש, ועד היום אנחנו לא יודעים כמה קיבלו.
אהרון מולוטקובסקי: קיבלתי תשובה 380 או 360.
אהרון מולוטקובסקי: איפה האחרים?
אהרון מולוטקובסקי: הם לא יודעים.
אופיר פינס-פז: איפה הכסף?
אופיר פינס-פז: הם גם לא יודעים.
אופיר פינס-פז: איפה מבקר המדינה?
אופיר פינס-פז: עוד מעט הם ידעו.
אופיר פינס-פז: נערב את מבקר המדינה.
אופיר פינס-פז: הדיון פה הולך למבקר המדינה.
אהרון מולוטקובסקי: אם אני מקבל כרטיס, אני הולך לחנות וקונה לבד מה שאני רוצה.
אהרון מולוטקובסקי: אם באים, אז צריך רכב, צריך פועלים, צריך מחסן, והם נותנים בלי רשימה, אין שם מחירים, אין שום דבר.
אהרון מולוטקובסקי: אתה לא רוצה, אז לא צריך.
אהרון מולוטקובסקי: התקשרתי לעינת, דיברתי גם עם סולי אורמן.
אהרון מולוטקובסקי: מה קיבלתי?
אהרון מולוטקובסקי: מה אתה רוצה ממני?
אהרון מולוטקובסקי: למה את כועסת?
שרה סולי אורמן: למה אתה מקלל אותי בטלפון אדוני?
אהרון מולוטקובסקי: כי את כועסת.
אהרון מולוטקובסקי: מה אני מבקש?
אהרון מולוטקובסקי: אני מבקש אם יש אפשרות, תחליפו את העמותה שלנו לעמותת "מאיר פנים".
אהרון מולוטקובסקי: אנחנו ב"חזון ישעיה", אנחנו לא יכולים להישאר בה.
אהרון מולוטקובסקי: אני גר בהוסטל, בהוסטל יש שש משפחות של ניצולי שואה: אחד מקבל היום, שני מקבל עוד שלושה ימים.
אהרון מולוטקובסקי: למה אי אפשר להביא באותו יום?
ליה שמטוב: טוב שהם מקבלים.
קריאה: כדאי לשמוע את העמותות.
אהרון מולוטקובסקי: אני מאוד מבקש לא להפריע.
אהרון מולוטקובסקי: אין לנו מה לדבר עכשיו, צריך לתת לכל ניצול שואה מה שמגיע לו במזון, צריך לתת לו כרטיס שילך לחנות ויקנה מה שהוא רוצה.
אהרון מולוטקובסקי: (מחיאות כפיים)
ליה שמטוב: אני מבקשת מנציגי העמותות שזכו במכרז להתייחס.
אבישי בן דוד: תדבר בשם "מאיר פנים" הסמנ"כלית.
אבישי בן דוד: אני רק רוצה לתקן כאן דבר אחד.
אבישי בן דוד: בכל חודש, כל אגורה, לא שקל, מר פינס, שלא קונים בכרטיס מזון, בכל חודש, ב-10 בחודש אני נותן דוח לחברה ומחזיר להם את הכסף.
אבישי בן דוד: שקל אחד לא נשאר אצלנו מהכסף הזה.
אבישי בן דוד: את ההוצאות אנחנו לוקחים מהחנויות, שהחנויות ישלמו ולא החברות.
לירון יוחאי: אני מארגון לתת, אני מנהלת פרויקט הסיוע לניצולי שואה נזקקים.
לירון יוחאי: אני אשמח לענות, כי היו הרבה התייחסויות.
לירון יוחאי: בסערה שבה נפתחה ישיבת הוועדה, אני רוצה לענות בחזרה.
לירון יוחאי: אני מאוד רוצה לדבר.
לירון יוחאי: פרויקט הסיוע של ארגון לתת פועל כבר שלוש שנים.
לירון יוחאי: בחברה להשבה התחלנו להעניק סיוע- - -
ליה שמטוב: איך שלוש שנים אם אומרים שרק- - -