GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ציונה חקלאי: יוצא דוח בכל שנה.
ציונה חקלאי: בכל פעם שאנחנו מקבלים קובץ מעודכן יותר מהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה אנחנו מוציאים דוח מעודכן.
ציונה חקלאי: הבטיחו לנו בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שאולי בעוד כחודש נקבל את הנתונים של 2007, ואז נוציא מידע מעודכן יותר, שיכלול גם את נתוני 2007.
ציונה חקלאי: הבסיס של הנתונים הוא הודעת הפטירה, ומחקרים נוספים שנעשים במקרה במכון לרפואה ממשלתית, אם הם נעשים.
ציונה חקלאי: לא בכל מקרה ומקרה עושים תחקור נוסף.
ציונה חקלאי: זה מקור המידע, וזאת הסיבה שאין מידע יותר מעודכן.
ציונה חקלאי: אני מאוד מקווה שבתוך חודש יהיו נתונים של 2007, שזה כבר שיפור.
ליה שמטוב: כשאתם מקבלים את הנתונים האלה - את אומרת שמקבלים רק את תעודת הפטירה ולפי זה יודעים על הנתונים, על הגיל, על כל דבר - את הסיבות אתם צריכים לבקש?
ציונה חקלאי: אפשר במידה מסוימת, מהבחנת סיבת המוות, לראות את הנסיבות.
ציונה חקלאי: לא תמיד, לפעמים באמצעות קידוד סיבת המוות אפשר לבודד את הסיבות, לא בצורה יותר מדי מפורטת.
ציונה חקלאי: אי אפשר לדעת אם זה בגלל בעיות בעבודה, בעיות במשפחה - דברים כאלה אי אפשר לדעת; אפשר לדעת את שיטת הביצוע, כיצד הם ביצעו את ההתאבדות.
ציונה חקלאי: למה הם עשו את זה בדיוק, אם זה כתוצאה של בעיות במשפחה, בעבודה וכן הלאה, את הנסיבות אי אפשר לדעת.
ציונה חקלאי: אולי ממטפלים שמכירים את האוכלוסייה יכולים להציג את הנסיבות, אבל זה לא מתוך נתוני סיבות המוות.
ציונה חקלאי: זה אין.
ציונה חקלאי: אין שם את הנסיבות למה הם עשו את זה, אלא איך הם ביצעו את זה.
ציונה חקלאי: מה השיטה.
ציונה חקלאי: הנתונים מראים כאן בגדול, נתונים ממחצית שנות ה-90 עד 2006, על מגמת ירידה בשיעור ההתאבדות בכלל האוכלוסייה, אבל בקבוצות אוכלוסייה מסוימות, שהדיון שלנו עליהן, על קבוצת העולים, אין ירידה, בגדול, יש אפילו עלייה.
אלי זרחין: מי אלה העולים?
ציונה חקלאי: את העולים חילקנו לשתי קבוצות.
ציונה חקלאי: בישראל יש שתי קבוצות גדולות של עולים, קבוצה אחת היא עולי ברית המועצות לשעבר, והקבוצה השנייה הם עולי אתיופיה.
אלי זרחין: כמה שנים?
ליה שמטוב: מר זרחין, אתה תקבל זכות דיבור.
ציונה חקלאי: יש לנו בדיקה של נתונים משנת 1996 עד 2006, לעשר השנים האחרונות.
ציונה חקלאי: בדקנו מגמות לפי גיל ומין, אצל עולי ברית-המועצות לשעבר ואצל עולי אתיופיה, האם יש עלייה או ירידה.
ציונה חקלאי: הממצאים, מצד אחד, קצת מעודדים, מצד שני, הם מאוד מדאיגים.
ציונה חקלאי: אצל עולי ברית המועצות לשעבר רואים ירידה משנת 2000 במרבית קבוצות הגיל, אבל אצל עולי אתיופיה, כל עולי אתיופיה, גם העולים של שנות ה-80, כולל העולים של שנות ה-90, רואים עלייה, ואפילו עלייה חדה, בשיעור ההתאבדות, במיוחד אצל צעירים.
קריאה: את יכולה להגיד לנו במספרים?
ציונה חקלאי: בהחלט, אני יכולה להגיד לך במספרים.
יהודה סקר: איפה פורסם הדוח הזה?
ציונה חקלאי: הוא נמצא באתר משרד הבריאות.
ציונה חקלאי: כל אחד יכול להוריד אותו מאתר משרד הבריאות.
ציונה חקלאי: סך הכול אצל בני נוער, בעיקר זכרים, בשנת 2005 ו-2006 היו 12 צעירים שהתאבדו, מגיל 15 עד 24.
ציונה חקלאי: זה מספר גבוה, השיעור מכלל האוכלוסייה הוא שיעור בהחלט גבוה.
ציונה חקלאי: סך הכול זכרים שהתאבדו בשנים האלה זה 25 איש, זכרים.
ציונה חקלאי: המספרים גבוהים.
ציונה חקלאי: אצל עולי ברית-המועצות לשעבר בהחלט רואים ירידה, אולי לא ירידה מאוד דרמטית, אבל בהחלט ירידה.
ציונה חקלאי: לדוגמה, אצל צעירים, בני נוער, בגיל 15 עד 24, השיעורים ירדו משנת 2000 ל-2006 מ-24 ל-20 ל-100,000.
ציונה חקלאי: לעומת זאת, אצל עולי אתיופיה המספרים עלו פי 2.5, שזאת עלייה גדולה.
ציונה חקלאי: אצל האוכלוסייה היהודית האחרת, שאינה עולה, מה שנקרא "ילידי הארץ" או אנשים שהגיעו ארצה לפני זמן רב, השיעורים יורדים.
ציונה חקלאי: אצל בני הנוער נרשמה ירידה שדומה למגמות שקיימות גם בעולם, לאו דווקא בישראל.
ציונה חקלאי: אני מאוד מקווה שבקרוב יהיו לנו נתונים של 2007, ונוכל לעדכן נתונים של 2007.
ליה שמטוב: היום, בסוף הדיון, נגבש מסקנות, אחרי כל דוח כזה שמתפרסם הוועדה דנה בו ומגבשת מסקנות.
ליה שמטוב: אני לא רואה שום הבדל בין הדוח הקודם לבין הדוח הנוכחי, חוץ מזה שיש גידול במספר.
ליה שמטוב: מה נעשה?
ליה שמטוב: אולי צריך לעשות משהו שיהיה יותר יעיל?
ציונה חקלאי: באופן קבוע יש ועדה בין-משרדית שחברים בה חברים מכמה משרדים: משרד החינוך, משרד העלייה, משרד הבריאות וכן הלאה.
ציונה חקלאי: בנוסף לוועדה הבין-משרדית הזאת, שמטרת הקמתה היא מניעת התאבדות, יש ועדה נוספת שקמה, שמטרתה גם להכין תוכניות התערבות.
ליאור כרמל: אני אציג את התוכנית.
ליה שמטוב: האם אתה יכול להסביר את התוכניות?
ליאור כרמל: היום הכותרת של התפקיד שלי זה מנהל התוכנית הלאומית למניעת התאבדות, תוכנית חדשה של הגו'ינט ומשרד הבריאות.
ליאור כרמל: המימון העיקרי הוא של משרד הבריאות עם שותפות של הג'וינט, כאשר הג'וינט הם אלה שמוציאים לפועל, בשותפות כל משרדי הממשלה הרלוונטיים ומוסדות אחרים: משרד החינוך, משרד הקליטה, הסוכנות היהודית, השב"ס, המשרד לענייני גמלאים, קופות החולים, משרד הרווחה, הביטוח הלאומי, משרד התמ"ת, משטרת ישראל, צה"ל - כל המשרדים האלה, בשנה האחרונה, עמלים על תוכנית לאומית למניעת התאבדות.
ליאור כרמל: בפעם הראשונה במדינת ישראל יש חבורה מאוד רצינית של אנשים, מיטב אנשי המקצוע מכל הקהילות הרלוונטיות, שמכינה תוכנית.
ליאור כרמל: כבוד היושבת-ראש, יש לי עשרה עותקים של מתווה התוכנית, אני אשמח לתת לך אחר כך ולחלק לשותפים נוספים.
ליאור כרמל: מה אנחנו עושים?
ליאור כרמל: בשנה האחרונה לקחנו את כל הנתונים האפידמיולוגיים הקיימים בארץ ובעולם, ניתחנו אותם בעזרת מיטב אנשי המקצוע, ותכננו תוכניות מניעה לשלוש אוכלוסיות.
ליאור כרמל: אוכלוסייה אחת היא הקשישים, השנייה היא בני נוער והשלישית היא עולים, כאשר יש הפרדה בתוכניות בין עולים מחבר העמים לבין עולים יוצאי אתיופיה, משום שהצרכים הם צרכים שונים לחלוטין.
ליאור כרמל: מה יש בתוכנית?
ליאור כרמל: היא תתחיל לצאת לפועל בתקופה הקרובה.
ליאור כרמל: יהיו תוכניות הסברה בארבע שפות, כשתוכניות ההסברה, מטרתן כפולה: האחת, לומר שמצוקה נפשית זה חלק מהחיים, בואו נדבר על זה.
ליאור כרמל: והשנייה, הנגשת שירותים.
ליאור כרמל: הנגשת שירותים טלפוניים ושירותים של בריאות הנפש או רפואה ראשונה.
ליאור כרמל: נושא נוסף הוא הכשרת שומרי סף בכל המערכות שבאות במגע עם עולים - במקרה שלנו עולי אתיופיה - קרי, מערכות הבריאות, דרך מערכות החינוך, דרך מערכות הקליטה, דרך הצבא.
ליאור כרמל: ואותם שומרי הסף ידעו לזהות התנהגות אובדנית וידעו להנגיש ולדובב את מי שהם נפגשים אתו ולתת טיפול.
ליאור כרמל: תוכנית חדשה שבימים אלה אנחנו מפתחים זו תוכנית שמפתחים במשרד החינוך, הסוכנות היהודית, משרד הבריאות והג'וינט.
ליאור כרמל: התוכנית היא לעולים חדשים במעבר, יוצאי אתיופיה.
ליאור כרמל: הרבה מאוד מהעולים שנמצאים פה בסכנת אובדנות ושהתאבדו היו עולים חדשים שנמצאו במעברים.
ליאור כרמל: המעברים בדרך כלל מלווים בעומס נפשי מאוד גדול, וחלקם לא שורדים אותו.
ליאור כרמל: היום זו תוכנית ייחודית חדשה, והרעיון להכשיר את העולים, לתת להם את הכוחות ולהנגיש להם שירותים לקראת המעברים האלה.
ליאור כרמל: התוכנית השלישית - ד"ר גריסרו שנמצא פה לידי הוא אחד המפתחים שלה - היא מערך שאלונים שנעביר במערכות הבריאות והרווחה, כדי לזהות את מי שנמצא בסכנת אובדנות ולהנגיש לו שירותים טרם הביצוע.
ליאור כרמל: בשותפות ער"ן נחזק קו חם באמהרית ונפרסם אותו לעולים חדשים.
ליה שמטוב: האם אתם תתנו תקציב?
אברהם מיכאלי: סוגרים את ער"ן, כי אין להם תקציב.
ליאור כרמל: במסגרת הפיילוט, שאנחנו מנסים, משרד הבריאות יקצה לער"ן את המשאבים הנאותים.
רחל אדטו: מעבר לתמיכה שהבטיחו להם, מעבר ל-200,000 שקלים?
ליאור כרמל: זה מעבר, זה לא קשור לתמיכה הקבועה, זה קשור לפיילוט של האובדנות.
ליאור כרמל: ער"ן נותנים עזרה ראשונה לא רק בטיפול למניעת אובדנות, הם נותנים עזרה ראשונה נפשית כללית.
ליאור כרמל: בכל מה שקשור לאובדנות אנחנו נסייע, נממן.
ליאור כרמל: הם אפילו ייתנו שירותים חדשים שבעבר הם לא נתנו.
ליאור כרמל: יש מערך אבחון שאנחנו מפתחים - עוד פעם, מי שהוביל זה ד"ר גריסרו מבאר שבע, שנמצא פה - ואנחנו מטמיעים אותו היום במרכז לבריאות הנפש בבאר-יעקב.
ליאור כרמל: אם נראה שזה יצליח, נזמין אותו למקומות נוספים.
ליאור כרמל: הכשרת מטפלים - אחת הבעיות הכי גדולות במערך בריאות הנפש כיום, שהרבה מהמטפלים שקיבלו הכשרה מערבית לא יודעים לזהות, לאבחן ולטפל באופן נאות מקרים אובדניים של יוצאי אתיופיה.
ליאור כרמל: לפני יומיים היתה ישיבה שנייה של שמונה שעות.
ליאור כרמל: יושבים שם אנשי מקצוע מתחום הרווחה, הפסיכולוגיה, הפסיכיאטריה, ומצד שני יושבים ביחד אנשים מובילים מהקהילה, ומפתחים את הטיפול, מה שנקרא, "הפסיכותרפי", ליוצאי הקהילה.
ליאור כרמל: למשל, אחת ההחלטות הבסיסיות, שכל המטפלים יהיו דוברי אמהרית או דוברי שפת האם של העולים, כי יש כמה שפות: יש טגרית ואולי שפות נוספות.
ליאור כרמל: הכי הכי חשוב.
ליאור כרמל: במהלך הכנת התוכנית, כשבדקנו מה קיים ומה לא קיים, הבחנו שקיים חוסר שיתוף פעולה בין כל הגופים, לא מתוך רצון רע, אבל מערך בריאות הנפש, הרווחה, רפואה ראשונית ומערך מערכת החינוך לא עבדו באינטגרציה נאותה ולא ענו על הצרכים.
ליאור כרמל: אנחנו עובדים היום עם כל הגופים במשותף כדי לחזק את האינטגרציה.
ליאור כרמל: חשוב לציין, ואפשר להצביע היום על כך, ששתי מערכות כבר קיבלו על עצמן אחריות, וללא קשר לתוכנית הלאומית כבר ביצעו תוכניות מניעה - משרד החינוך, מינהל החינוך ההתיישבותי, ואני חושב ששם כבר יש תוצאות; והסוכנות היהודית במרכזי הקליטה, בהובלה של ד"ר גריסרו, ביצעו תוכניות, ובשנים 2007 ו-2008, שלגביהם הנתונים חסרים, הם יכולים להביא נתונים לא רשמיים, במקומות האלה שהיו נתונים מדאיגים מאוד, כבר יש תוצאות שאפשר להצביע עליהן.
ליאור כרמל: עדיין הן לא נחקרו באופן מלא, אבל כשלוקחים אחריות אנחנו רואים שיש תוצאות.
ליאור כרמל: יוכי סימן-טוב יכולה להציג את התוכנית במשרד החינוך.
ליה שמטוב: התוכנית שהצגת עכשיו, איפה היא תעבוד, בכמה יישובים?
ליאור כרמל: התוכנית תתחיל ברמלה וברחובות.
ליאור כרמל: רמלה ורחובות נבחרו, משום שיש שם ריכוז גדול של יוצאי אתיופיה.
ליאור כרמל: אחת הבעיות הכי גדולות בתוכניות מניעה, בכל מה שקשור בעיקר להסברה ולהנגשת שירותים, ולכן גם לא מדברים על זה, זה מניעת תגובות שרשרת ומניעת "הדבקה".
ליאור כרמל: ולכן נתחיל בפיילוט ברמלה וברחובות עד שנת 2011, ובהתאם לתוצאות נרחיב את התוכנית לערים נוספות, כשזה יהיה לכל האוכלוסיות.
ליאור כרמל: אני אמון על התוכנית הלאומית, שהיא.
ליאור כרמל: לכלל האוכלוסייה, ובכלל זה גם לאוכלוסייה יוצאי הקהילה האתיופית.
ליה שמטוב: חברי הכנסת, אתם רוצים להתייחס?
אברהם מיכאלי: גברתי היושבת-ראש, אל"ף, טוב שאנחנו מביאים את הנושא לדיון, כמה שזה נושא רגיש.
אברהם מיכאלי: לפעמים, מתוך המצוקות הרבות בקרב העולים, שאנחנו נתקלים בהן, הנושא הזה גם רגיש וגם לא עולה יותר מדי.
אברהם מיכאלי: בקדנציות הקודמות היה לנו פה חבר כנסת נאמן, שמו "רן כהן", שהעלה את הנושא בכל שבוע בנאומים בני דקה, הוא הביא את הנתונים האלה.
אברהם מיכאלי: וחשוב שימשיכו להעלות את הנושא גם אצלנו, לבחון את הסוגיה הזאת של התאבדויות.
אברהם מיכאלי: המצוקה שאני רואה, במיוחד בקרב קבוצות עולים מסוימות, היא מצוקה אמיתית, והמשברים שהם עוברים הם כנראה אלה שגורמים לכך שהמקרים האלה קורים.
אברהם מיכאלי: שמעתי על התוכנית, והיא תוכנית יפה.
אברהם מיכאלי: השאלה, באיזו דרך מעשית נוכל להתמקד בנושא של עולים כוועדת העלייה, וחשוב לי להתמקד כרגע בנושא של העולים, ונוכל להגיע למיצוי האמצעים שיעמידו לרשותם, כי אלה לא אמצעים ממשלתיים, אני מבין שזו התנדבות של כל מיני גופים ביחד, שרוצים - יעשו, לא רוצים - לא יעשרו.
אברהם מיכאלי: אני שומע שגם ער"ן שותפה בזה.
אברהם מיכאלי: מצד אחד, אני שמח, כי אנחנו כל הזמן שומעים שהולכים לסגור אותה, משום שאין לה תקציב.
אברהם מיכאלי: אם נציג האוצר יושב פה, כשאנחנו מעלים תוכנית כזאת, צריך ישר למצוא איזה סעיף תקציבי, שנדע שמהסעיף הזה נוכל לבצע- - -
רחל אדטו: הם מתוקצבים, הוועדה שליאור כרמל דיבר עליה מתוקצבת.
יוכבד סימן-טוב: רק לפיילוט.
אברהם מיכאלי: אני יודע מה זה הפיילוטים האלה.
אברהם מיכאלי: אני רוצה, אם יש פה אפשרות לברר, אם נוכל לברר, איזה סעיף תקציבי או מקור תקציבי, שנוכל להעביר את העניין לפסים רשמיים יותר, כדי שנוכל גם לבוא ולדרוש דין-וחשבון למה עושים או לא עושים.
אברהם מיכאלי: גופים מתנדבים, עם כל הרצון הטוב שלהם, לא נוכל לדרוש מהם דברים.
אברהם מיכאלי: לכן אולי נעקוב אחרי זה בהתמדה במסגרת המעקב אחרי מקרי ההתאבדות שלצערנו יש גם בארץ.
ליה שמטוב: כמו שאמר פה משרד הבריאות יושבים כל הארגונים, אבל גם כנראה נציגי משרד החינוך, הם גם משתתפים- - -
ליאור כרמל: ודאי, הם שותפים פעילים מאוד-מאוד.
אברהם מיכאלי: שותפים ומתוקצבים, או שמחר הם מחליטים לפרוש, והם פורשים?
ליאור כרמל: בפיילוט כולם מתוקצבים על-ידי משרד הבריאות והגו'ינט.
ליאור כרמל: לאור התוצאות אנחנו אמורים להגיש ב-2011 המלצה לתוכנית לאומית לממשלת ישראל, לכל ערי מדינת ישראל.
ליאור כרמל: עד היום, במעט מדינות בעולם - להבדיל מנושא בטיחות בדרכים שיש תוכניות לאומיות - באירלנד, בסקוטלנד, בניו-זילנד ובארצות הברית, רק בחלק מהמדינות יש תוכניות לאומיות למניעת התאבדות.
ליאור כרמל: אספנו את כל החומר הזה ואנחנו עושים אדפטציות לישראל.
ליאור כרמל: בנושא של התאבדות צריך לנהוג מאוד-מאוד בזהירות, מכיוון שטיפולים לא נכונים והסברה לא נכונה יכולים להביא ל"הדבקה".
ליאור כרמל: לכן אנחנו עושים היום את הכול מאוד בזהירות.
ליאור כרמל: יש מערך מחקר מחוץ לתוכנית שחוקר ומלווה את התוכנית.
ליאור כרמל: הוא בודק מה העוצמות של התוכנית וגם מה החולשות שלה, ובסוף הוא יביא הכול.
ליאור כרמל: ביולי 2011 אנחנו אמורים להגיש המלצה לממשלת ישראל.
ליאור כרמל: להערכתנו, כדי למנוע את האובדנות נצטרך בין 30 ל-60 מיליון שקל, וזה יבוא לפתחה של הכנסת.
ליאור כרמל: לא צריך להתבייש - אם בבטיחות בדרכים מדברים על 400 מיליון שקלים, ויש היום יותר מתאבדים- - -
יהודה סקר: דיברו על 550 מיליון וירדו ל-200 מיליון.
ליאור כרמל: מדובר במיליוני שקלים.
אופיר פינס-פז: זה רק לעולים חדשים?
ליאור כרמל: לא, בכלל.
אופיר פינס-פז: מה אתה יודע על ההתאבדות אתמול בבית-ג'אן?
ליאור כרמל: אני לא יודע, אני יודע בדיוק כמוך, חבר הכנסת פז, מהתקשורת.
ליאור כרמל: יש תופעה של התאבדות במדינת ישראל, צריך לטפל בה בכובד ראש.
ליאור כרמל: עד היום, בהיררכיה של המוות, היא היתה במקום מאוד נמוך, גם מסיבות של סטיגמה, גם מפחד לגעת בזה.
ליאור כרמל: הכנסת יכולה להוביל את זה, וזה אתגר גדול של הכנסת לעקוב אחרינו, להיות שותפים, להסתכל, וכשנמליץ על תוכנית לממשלת ישראל, לא לפחד להצביע בתקציב המדינה על תקציב שינוע בין 30 ל-50 מיליוני שקלים, אם רוצים באמת להתמודד.
שלמה מולה: אתם עוזרים לער"ן?
ליה שמטוב: כן, פה דיברו על כך.
ליה שמטוב: אתה פשוט איחרת.
ליה שמטוב: הם יהיו שותפים ויתקצבו את עמותת ער"ן.
רחל אדטו: כמה כסף אתם מעבירים?
ליאור כרמל: הפיילוט?
רחל אדטו: כן.
ליאור כרמל: הוא 5.6 מיליוני שקלים, כאשר משרד הבריאות נותן 4 מיליון.
רחל אדטו: התכוונתי כמה לער"ן?
ליאור כרמל: זה עדיין במשא-ומתן, זה עדיין לא נסגר.
רחל אדטו: זה קונספט רעיוני שמעבירים.
רחל אדטו: זה לא מעשי כרגע, זה רעיוני.
ליאור כרמל: בישיבת עבודה שהיתה בינינו לבין ער"ן לפני כחודש וחצי ער"ן היו אמורים, לצורך הפיילוט, להציג בקשה.
ליאור כרמל: הם עדיין לא עשו את זה.
ליאור כרמל: כשהם יגישו אותה, היא תהיה לגופו של עניין.
ליאור כרמל: אם זה יהיה רלוונטי לתוכנית, ודאי.
ליאור כרמל: אני יכול להגיד לכם בסוד, שבתקציב התוכנית יש סעיף שנקרא "קווים חמים", אני לא אגיד מה הסכום, הם יגישו את הבקשה, ונדון בזה.
רחל אדטו: ברור לך למה השאלות האלה נובעות?
רחל אדטו: השאלות האלה נובעות אד-הוק בגלל המצב שאנחנו מדברים עליו.
רחל אדטו: אם מדברים על תוכנית לאומית למניעת התאבדות בקרב עולים ולא עולים- - -
שלמה מולה: יש לך תשתית של אנשים.
שלמה מולה: תתחילו עכשיו, למה צריך לחכות?
רחל אדטו: יש לנו גוף שמטפל בזה עכשיו- - -
ליאור כרמל: אנחנו מזכירים רק דבר אחד, שלא תהיינה ציפיות ושחלילה לא יהיה בלבול.
ליאור כרמל: התוכנית הלאומית למניעת התאבדות לא באה לפתור את הבעיה של ער"ן, אנחנו רק מסתייעים בער"ן בתוכנית.
ליה שמטוב: אתה שומע שכל חברי הכנסת מגויסים לזה, כי הם עושים עבודה טובה.
רחל אדטו: זה בא מתוך משפט שלך, שער"ן כבר שותפים לעניין ומתוקצבים, אז רציתי להביא את הדברים על דיוקם, שכרגע רעיונית, הם יתוקצבו בעתיד.
רחל אדטו: כלומר, אד-הוק, כרגע, זה לא פותר את הבעיה המיידית, הנוכחית, מעבר לתקציב של ה-200,000 שקלים שמשרד הבריאות הקצה להם כחלק מהמענקים לעמותות.
ליאור כרמל: לחלוטין לא פותר.
ליה שמטוב: פרופסור אלן הפטר.
אלן הפטר: נקודת האכילס היא שהלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נותנת עדיפות נמוכה לאובדנות, ולכן אנחנו פועלים שלוש-ארבע שנים באיחור.
אלן הפטר: אם הוועדה תוכל לעזור בהצעה אליהם לקדם את הסטטיסטיקה הזאת זה מאוד-מאוד יעזור.
ליה שמטוב: הוועדה תפנה ותבקש.
אברהם מיכאלי: מה הסיבה לדעתך?
אברהם מיכאלי: זה משום שלא רוצים את אותה "הדבקה", ולכן לא חושפים את הנתונים האלה, או שיש שיקולים אחרים?
אלן הפטר: זה סטיגמה, וסטיגמה, וסטיגמה.
דניאל גינסברג: שלום רב לכולם.
דניאל גינסברג: אני מתנצל בשם יערות הגשם על האובדנות של העצים, על הפרזנטציה שאנחנו מחלקים בכתב, כי המקרן לא עובד.
דניאל גינסברג: אני רוצה להסביר בקונטקסט מה המשמעות של עמותת ער"ן.
דניאל גינסברג: ער"ן זה גוף שקיים קרוב ל-40 שנה, 39 שנה ליתר דיוק, שמורכב מצוות פרה-מקצועי של מתנדבים שעוברים הכשרה מאוד מעמיקה כדי להיות תורנים על הקו.
דניאל גינסברג: בהקבלה, אולי זה דומה למגן-דוד-אדום.
דניאל גינסברג: המשימה של המתנדבים בקו בער"ן היא לסייע במצבי מצוקה נקודתיים, שחלקם נובע ממשברים במהלך החיים שעובר כל אדם נורמטיבי, וחלקם מסיטואציות קיצוניות, כתוצאה מאלימות, מתקיפה, ממצב ביטחוני, ממצב כלכלי.
דניאל גינסברג: המודל הזה הוא מודל שקיים בעולם בהרבה מאוד מדינות.
דניאל גינסברג: באירופה הוא קיים תחת השם "samaritans" – "השומרוני הטוב".
דניאל גינסברג: אלה אנשים שמתנדבים כדי לעזור לקהילה שלהם בלי שאף אחד ידע על זה, ממניעים אלטרואיסטיים.
דניאל גינסברג: מאחר שהצורך לבצע הכשרה מקצועית מעמיקה ותמיכה, ליווי מקצועי שוטף, יש מערך מקצועי מגבה לצוות המתנדבים.
דניאל גינסברג: היום ער"ן מקיף כ-1,000 מתנדבים, שמפוזרים בעשר תחנות שונות ברחבי הארץ, ויש צוות של 35 אנשי מקצוע שתומך בהם ומלווה אותם מבחינה מקצועית.
דניאל גינסברג: מספר הפניות שמגיעות לער"ן היום הוא קרוב ל-300,000 בשנה, ומתוכם השנה לא הצלחנו לענות על יותר מ-200,000- - -
רחל אדטו: 300,000 ממה?
דניאל גינסברג: 300,000 פונים לער"ן בשנה.
דניאל גינסברג: השנה לא הצלחנו לענות על יותר מ-200,000 פניות.
דניאל גינסברג: הזמינות שלנו היא רק 60%, כי אנחנו לא מסוגלים- - -
רחל אדטו: 1,000 פניות ליום?
דניאל גינסברג: בערך 1,000 פניות ליום.
דניאל גינסברג: אנחנו מגיעים היום ל-60% זמינות.
דניאל גינסברג: היכולת הלוגיסטית שלנו לפתח את הקו היא מוגבלת, בהתחשב במשאבים הנוכחיים שלנו.
דניאל גינסברג: ער"ן הצליחה במשך 40 שנה לגייס תרומות, בערך מחציתן מישראלים.
דניאל גינסברג: רבים מאוד נותנים לער"ן תרומה מדי חודש, באמצעות הוראת קבע.
דניאל גינסברג: בין 30% ל-40% מהתקציב שלנו הוא מיהודים טובים מחוץ-לארץ שתורמים, בעיקר מארצות-הברית.
דניאל גינסברג: אני רק אגע בנקודה הכלכלית בקצרה.
דניאל גינסברג: במהלך השנה האחרונה המצב הכלכלי בארצות-הברית השתנה, גם בעקבות פרשת מיידוף וגם בעקבות ירידה בתרומות מחוץ-לארץ בכלל, וזה הוביל אותנו לכך שהתרומות מחוץ-לארץ נעלמו לנו בבת-אחת, כמו מכת גרזן.
דניאל גינסברג: מבחינתנו, 40% מהתקציב נעלם בבת אחת.
דניאל גינסברג: גם המצב בארץ מבחינת גיוס תרומות הוא בירידה בסדר גודל של 50%, גם עקב המצב הכלכלי, אבל לא רק בגללו.
דניאל גינסברג: אחת הסיבות הנוספות היא שיש הרבה-הרבה יותר גורמים שמחפשים תרומות היום, והתחרות על כיסו של התורם עולה.
דניאל גינסברג: משרד הבריאות הוציא השנה שוב פעם נתונים של מחקר שקבע, ש-25% מאזרחי מדינת ישראל נמצאים במצב של מצוקה נפשית, חלקם על גבול החרדה והדיכאון.
דניאל גינסברג: זה לא מפתיע למדינה רווית מתח כמו שלנו.
דניאל גינסברג: אני רוצה להביא גם את השיקוף של המצב - בשנה האחרונה חלה עלייה משמעותית בפניות לער"ן, בעיקר עקב המצב הביטחוני - בעיקר בתחילת השנה, "עופרת יצוקה" - וזה לא נגמר מאז, וגם עקב המצב הכללי.
דניאל גינסברג: שני התחומים האלה אינם מייצרים שיחות בהכרח בנושא הזה, אבל מייצרים שיחות של אנשים שמגיעים למקום מאוד נמוך בגלל הסיטואציה הכללית.
דניאל גינסברג: אני יכול לספר לכם שקיבלתי שיחה, לדוגמה, וזה ממש מאפיין, כי יש הרבה כאלה, מאב שהתקשר לער"ן לפני שהוא הולך להכות את משפחתו.
דניאל גינסברג: הוא פוטר מהעבודה, הוא לא מסוגל להתמודד עם זה, ברמה האישית שלו חרב עליו עולמו, והוא מודע לזה שהוא לא שולט בעצמו והוא נכנס להתקפי זעם, הוא יודע שהוא לא רוצה לעשות את זה, והוא יודע ששנייה לפני שהוא עושה את זה, אם הוא מרים אלינו טלפון, יש לו הזדמנות להירגע.
דניאל גינסברג: זאת דוגמה לסיטואציה שהיא בכלל לא סיטואציה אובדנית, והיא קיימת באין-ספור מקרים, אם כתוצאה מאלימות, אם כתוצאה מתקיפות מיניות, אם כתוצאה ממשברים, אולי הכי נורמטיביים שיכולים להיות.
דניאל גינסברג: וזה מוביל לנתון הסטטי, שבסך הכול 2% מהשיחות לער"ן הן שיחות על רקע אובדני.
דניאל גינסברג: המספר נמוך, אבל בסך הכול 4,000 בשנה.
דניאל גינסברג: בער"ן מתנהלות 4,000 שיחות על רקע אובדני בשנה, כשרובן המכריע אינן שיחות עם מישהו שעומד להתאבד כרגע, אבל מתוכן כ-800 שיחות בשנה הן אירועים אובדניים בפועל, כלומר, במהלך סיטואציה אובדנית, מישהו התקשר משום שהוא רואה שדבר כזה קורה בפועל, או מישהו מתקשר במהלך הסיטואציה הזאת כקרש הצלה או כחלק מהפרידה שלו, כי אנחנו שירות אנונימי, ויש לו הזדמנות לכאורה לא להזדהות, ואנחנו מתערבים בפועל.
דניאל גינסברג: כלומר, ברמה הפוטנציאלית לפחות, אפשר להעריך את התרומה של ער"ן על כמות אדירה כזאת של אנשים ממש מדי חודש.
אברהם מיכאלי: בהתפלגות של השפות, אני רואה קו בעברית, קו בערבית, קו ברוסית.
אברהם מיכאלי: איפה יש קו באתיופית?
דניאל גינסברג: ב-1993 ער"ן הפעילה ביוזמת משרד הקליטה שני קווים: הראשון היה הקו לעולים מחבר העמים, בהמשך הפעלנו גם את הקו בשפה האתיופית.
קריאות: האמהרית.
דניאל גינסברג: סליחה, בשפה האמהרית.
דניאל גינסברג: תודה.
דניאל גינסברג: את הקו בשפה הרוסית הצלחנו להפעיל, קיבלנו מימון להחזקת הקו הזה במשך כמה שנים.
דניאל גינסברג: הקו הזה התרומם, והוא פעיל גם היום, ויש לו נפח משמעותי - אני אביא את הסטטיסטיקה בעוד רגע - אבל את הקו בשפה האמהרית, למרות הצורך הגדול של האוכלוסייה הזאת, שאנחנו מקבלים ממנה שיחות, אין לנו תקציב להרים.
אברהם מיכאלי: התרומות לקבוצה הזאת פי כמה יותר מאשר הקבוצה של עולי רוסיה.
דניאל גינסברג: מכל הסיבות המקצועיות אפשר להגיד, ואני אומר את זה בזהירות, שהקו בשפה האמהרית חשוב יותר כמעט מכל קבוצה אחרת.
אברהם מיכאלי: שמענו את הסטטיסטיקה המצערת.
דניאל גינסברג: באחד השקפים מופיע שיש קבוצות אוכלוסייה שממעטות לפנות לעזרה מקצועית, ביניהן אפשר למצוא בני נוער, חיילים, זקנים, וגם אוכלוסיות ממוקדות שמאוד סגורות בקהילה שלהם.
דניאל גינסברג: גם הקהילה האתיופית וגם הקהילה הרוסית הן קהילות שמתקשות להיעזר בשירותים שהמדינה נותנת.
דניאל גינסברג: כאן אני רוצה להעלות עוד נקודה שהיא מאוד חשובה.
דניאל גינסברג: תדעו לכם שסיוע נפשי בשפת האם אי אפשר להשוות לשום עזרה אחרת.
דניאל גינסברג: כלומר, אם מישהו עכשיו מדבר על הצרות הכי גדולות שלו, כשהוא בנקודה הכי נמוכה בחיים שלו, והוא שואל את עצמו שאלות קיומיות וקשות מאוד, אם הוא עושה את זה בשפת האם שלו או עושה את זה בשפה אחרת, ההבדל דרמטי גם בסיכויים לפתרון וגם בסיכויים שלו לבוא וקבל את השירות.
ליה שמטוב: זה מצב שצריך לפתור באותו רגע, מישהו שמדבר בשפה שלו.
רחל אדטו: בזמן האחרון, הגופים שפניתם אליהם, ופניתם למשרד הבריאות ולמשרד הרווחה לקבל עזרה, האם משרד הקליטה היה שותף בדרך כזאת או אחרת לאור הנתונים שכאן?
רחל אדטו: האם משרד הקליטה גם תרם משהו בחלקו?
יפה וולמן: אני רוצה לתרום משהו בהמשך כנציגת משרד הקליטה.
דניאל גינסברג: יושבת פה ד"ר דניאלס, שהיא המנהלת המקצועית בער"ן, אני רוצה שהיא תיגע כדוגמה, כדי לתת לפורום כאן הבנה מה זה אומר לתת עזרה ראשונה לקבוצה ייחודית כזאת, ואני אבקש אחר כך מבוריס, שהוא מתנדב שלנו בשפה הרוסית, להציג איך נראה הקו והשיחות השוטפות עם אנשים בפועל.
דוד יאסו: בטבלה שציינת אין פה השפה האמהרית.
דניאל גינסברג: הקו בשפה האמהרית בער"ן עדיין קיים, וכל הלוגיסטיקה קיימת, אנחנו לא מסוגלים להפעיל אותו מבחינת זמינות.
יוכבד סימן-טוב: כמה פנו אליו כשהוא היה קיים?
יוכבד סימן-טוב: האם בכלל זה היה כלי של העדה הזאת להשתמש בו?
יוכבד סימן-טוב: אולי זה לא הדבר המתאים.
יוכבד סימן-טוב: אני רוצה לדעת.
ליה שמטוב: לפי הדוח אנחנו רואים כל הזמן עלייה בקרב העדה האתיופית.
דניאל גינסברג: זו שאלה מאוד נכונה.
דניאל גינסברג: נשאלה פה שאלה כמה בכלל פונים או יפנו לקו בשפה האמהרית.
דניאל גינסברג: הניסיון שלנו מקבוצות אוכלוסייה ייחודיות, בעיקר סגורות, מראה שדרושה פעולת הסברה שמביאה את העניין למודעות, כי אנשים לא מודעים.
דניאל גינסברג: הדוגמה הכי טובה היא הקו לקשיש.
דניאל גינסברג: כשהפעלנו אותו אף אחד לא ידע על קיומו, ההסברה הובילה לאלפי מקרים שהגיעו אלינו, שממש שיוועו לפתרון הזה, אבל הם לא ידעו על קיומו.
ליה שמטוב: היה פרסום.
ליה שמטוב: פה יושבים אנשים שמייצגים את הקהילה.
ליה שמטוב: הם שומעים את זה פעם ראשונה.
דניאל גינסברג: היום, לצערי הרב, מנקודת המבט של ער"ן, הצורך בקו בשפה האמהרית הוא קריטי.
דניאל גינסברג: אני לא יודע אם כולם רואים את הנתונים, אבל עלות של קו מציל חיים בישראל הוא סדר גודל של 600,000 שקלים.
שלמה מולה: קו אחד?
דניאל גינסברג: קו אחד לשנה.
דניאל גינסברג: תבינו זה הדבר הכי יעיל שיכול להיות לפתרון בסדר גודל כזה.
דניאל גינסברג: אפילו רק נחשוב על הפוטנציאל של ההפניה, אני אפילו לא מדבר על עצם העובדה שאנחנו יכולים גם להרגיע.
דניאל גינסברג: עצם ההפניה המקצועית, המודעות לאן לפנות ומה לעשות עכשיו, הערך שלה עצום.
יפה וולמן: אני עובדת סוציאלית ארצית במשרד לקליטת עלייה.
יפה וולמן: השאלה אם יוצאי העדה, ואני מפנה את השאלה הזאת ליוצאי העדה, אם הם חשים שקו כזה כמו ער"ן, הוא כלי ליוצאי העדה שהם ישתמשו בו.
יפה וולמן: מה שברור שהיום בני הנוער יותר משתמשים באתרים מאשר בקווים פתוחים.
ליה שמטוב: בני נוער גם מדברים עברית.
ליה שמטוב: פה מדובר על ההורים, על המשפחה.
30095: לשאלתך, זה כלי מאוד חשוב כשהעולה נמצא במצב קשה ואין לו לאן לפנות, כשיש לו הזדמנות להתייעץ ולהפנות את המצוקה שלו בשפה שלו.
30095: אין כלי יותר חשוב מזה.
30095: אנחנו גם יודעים שהיום לכל אדם יש טלפון או פלאפון, ולכן הכי פשוט זה להרים את העניין.
30095: מה שצריך לעשות זה לפרסם את הטלפונים האלה ואת הכלי הזה בקרב העולים החדשים.
30095: שאלתי למה שהוסבר כאן קודם על היוזמה הלאומית.
30095: לא הבנתי בדיוק מה המטרה של היוזמה הזאת והערים שנבחרו לתת מענה לצרכים של העולים.
30095: כפי שהוא הגדיר, המטרה היא להקשיב ולסייע לעולים חדשים שנמצאים בתקופת מעבר ממרכז קליטה.
ליאור כרמל: לא, לא, לא.
ליה שמטוב: למה את הפיילוט עשו דווקא במקומות האלה?
30095: עושים את זה ברמלה וברחובות.
30095: אין עולים חדשים שמגיעים לשם, אלא יש שם ותיקים.
30095: גם מבחינת גודל, אלה מקומות גדולים.
ליאור כרמל: אחת התוכניות החדשות, שבמהלך הפיתוח הבנו שיש צורך לבנות, היא תוכנית חוסן לאוכלוסייה, חוסן לעולים במעבר.
ליאור כרמל: רחובות ורמלה נבחרו משום שהכנסנו את כל הנתונים למחשב – התוכנית היא לא רק לעולים, היא גם לחרדים, גם לעולים, גם לזקנים, גם לצברים וגם לערבים - ובדקנו באיזה אזור יש, דמוגרפית, את כל האוכלוסייה.
ליאור כרמל: רמלה ורחובות, אם מאחדים ביחד את האוכלוסייה, יש בהן מכל האוכלוסיות ומכל המגוון.
ליאור כרמל: יש שם גם קהילות גדולות של יוצאי אתיופיה.
ליאור כרמל: אנחנו מפעילים שם למעלה משמונה תוכניות שונות.
ליאור כרמל: למשל, רופא המשפחה.