GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דמיטרי אפרצ'ב: עצוב לי וחבל לי שדווקא הסוכנות שהיא ארגון שתמיד היה מוביל בתחום האלה, במיוחד בכל מה שקשור לטיפול בצעירים, נעלם כאן.
דמיטרי אפרצ'ב: טוב לטפל באלה שברחו מברית המועצות לגרמניה, אבל זה כלום לעומת מה שיש עדיין בברית המועצות לשעבר.
אלן הופמן: גם לי עצוב.
אלן הופמן: עצוב לי שבמסגרת הצמצום של 70 מיליון דולר השנה, אנחנו כמחלקה לחינוך היינו צריכים לצמצם את הפעילות בקרוב ל-9 מיליון דולר.
אלן הופמן: במקום כמו קוסטה ריקה הפעילות המפוארת הזאת ממומנת על ידי הקהילה המקומית אבל הבעיה שלנו היא מה קורה בקהילות שהקהילה המקומית איננה מסוגלת לממן.
אלן הופמן: לגבי הפריסה של שליחים.
אלן הופמן: דווקא בדיון שהתקיים אצל המנכ"ל אנחנו בכיוון לשלב ידיים יחד עם מחלקת העלייה כדי שלא תהיה נסיגה מהסוג אותו אתה מתאר בנושא של שליחי חינוך.
אלן הופמן: אנחנו חושבים שזה שיש קרוב ל-600 צעירים שחוזרים ממסע השנה מברית המועצות לשעבר, זה הישג אדיר.
אלן הופמן: אתה יודע יותר טוב מכולנו שכאשר יצאנו לדרך עם מסע, היה אפס משתתפים מחבר העמים בתוכניות כאלו בארץ אבל השנה אנחנו מדברים על 700.
אלן הופמן: לדעתי צריך לחשוב איך עובדים אתם ואיך מטפחים אותם כי אלו אנשים עם הפוטנציאל הכי גדול לעלייה בשנים הבאות.
אלן הופמן: אחת הבעיות של הסוכנות היא שהתקציב שלנו בנוי על תקציב ליבה שבא ממשלם המסים פלוס כסף אלקטיבי.
אלן הופמן: בשנה המיוחדת הזאת, במשבר הכלכלי, אנחנו נפגענו פעמיים בעבודה שלנו בחבר העמים, גם בכסף מתקציב הליבה, וזה מה שקיצצנו, אבל גם צומצם בצורה משמעותית גם הכסף הפילנתרופי הנוסף.
אלן הופמן: אנחנו מנסים בתקופה הזאת למצוא את הדרך גם למקסם את המשאבים שיש לנו.
30095: אני רוצה לנצל את ההזדמנות ולהודות לסוכנות, ובמיוחד למחלקה של ג'ף קיי, על שיתוף הפעולה שעזר לנו להביא לכאן לביקור חינוכי את ראש הקהילה מאתיופיה למשך שלושה שבועות.
30095: הוא הסתובב ולמד במרכז הקליטה.
30095: אני מודה למחלקה שלך ולסוכנות היהודית.
30095: אדוני מנכ"ל משרד הקליטה, ענית לשאלתו של חבר הכנסת מולה ואמרת שצריכה להיות אמירה.
30095: אני רוצה לומר לך שכבר יש אמירה.
30095: הממשלה קיבלה החלטה פה אחד לבדוק ולהעלות את מי שזכאי על פי החלטת הממשלה.
30095: מה שנשאר היום זה הביצוע.
30095: הביצוע, אני חושב ומציע שאתה כמנכ"ל משרד הקליטה, מנכ"ל הסוכנות היהודית, מנכ"ל משרד הפנים, תשבו ביחד ותתכננו ותבצעו את החלטת הממשלה.
30095: זה מה שנשאר לעשות.
30095: האמירה ברורה התקבלה מהממשלה.
ליה שמטוב: אני רוצה לברך את כל המשתתפים שהגיעו לכאן.
ליה שמטוב: שמענו את סקירת הסוכנות.
ליה שמטוב: לא נוציא החלטות אלא נדון בישיבה של הוועדה בנושאים השונים וגם נבקר במקומות השונים, אם יהיה צורך.
ליה שמטוב: צהרים טובים לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
ליה שמטוב: הנושא על סדר-היום: חלקת מזון לניצולי שואה נזקקים על-ידי החברה לאיתור ולהשבת הרכוש של נספי שואה.
ליה שמטוב: לדיון הזמנו את נציגי החברה לאיתור והשבת נכסים של נספי השואה – הם עדיין לא הגיעו, כנראה הם יגיעו יותר מאוחר – את נציגי העמותות העוסקות בחלוקת מזון, ניצולי שואה, משרדי ממשלה רלוונטיים וגם את ארגוני ניצולי השואה.
ליה שמטוב: חברת הכנסת מרינה סולודקין ביקשה לקיים את הדיון היום.
ליה שמטוב: היא, כמובן, ביקשה לקיים את הדיון עקב זה שחברי הכנסת, גם אני וגם היא קיבלנו תלונות מניצולי שואה.
ליה שמטוב: אני אישית קיבלתי מכתבים מעמותות מהנגב, עמותה "תנו לנו אור", ממשה טלסניק, גם מעמותת זיכרון, מאהרון מלוטקובסקי, ויש עוד כמה עמותות שפועלות בערים בנגב, ואת העבודה שלהם הם עושים ביחד, והם נקראים "איחוד הארגונים העירוניים של ניצולי שואה בישראל".
ליה שמטוב: בהתחלה רציתי להתייחס למכתב שקיבלתי אתמול מניצול שואה, שידע שאנחנו מקיימים דיון אצלנו בוועדה.
ליה שמטוב: הוא ביקש להישאר בעילום שם.
ליה שמטוב: מה שהוא ציין פה, במכתב שלו, ש"כאשר החברה להשבת נכסים התחילה לעבוד זו היתה", הוא אומר, "תקווה גדולה גם לי וגם לחברים שלי.
ליה שמטוב: ולצערי, החברה הזאת מתנהלת בצורה ביורוקרטית".
ליה שמטוב: הוא אומר שחבל, כי כל יום מתים 40 ניצולי שואה.
ליה שמטוב: אני רוצה לקרוא משפט ממה שהוא כתב: "לא ייתכן שהחברה להשבת רכוש יושבת על סכומים של מאות מיליוני דולרים ודואגת בשיטתיות לייאש את הניצולים בתהליך הארוך להשבת הרכוש.
ליה שמטוב: הדבר החמיר במיוחד בחצי השנה האחרונה, כאשר החברה פועלת ללא מנכ"ל, והחלטות רבות של החברה מתעכבות עוד יותר.
ליה שמטוב: חלוקת חבילות לניצולי שואה מתבצעת בקמצנות, כאילו ניצולי השואה עומדים למשפט על כך שהם עניים.
ליה שמטוב: חבל שחברה שיושבת על כל כך הרבה כסף מתנהלת בצורה כזו".
ליה שמטוב: הוא מקווה שנשים את הנושא בראש סדר העדיפויות.
ליה שמטוב: ובאמת, שמנו את הנושא בראש סדר העדיפויות, ובשבוע הבא יש לנו המשך, לדיון על ניצולי השואה.
ליה שמטוב: החברה להשבת נכסים היא חברה שעושה עבודה טובה, ואני חושבת שלחברה יש כוונות טובות לסייע לניצולי השואה.
ליה שמטוב: אנחנו יודעים שבשנה שעברה קיבלו סיוע 12,000 ניצולי שואה, והיום אנחנו מדברים על חלוקת מזון רק ל-3,000 ניצולי שואה.
ליה שמטוב: בהמשך נבקש מהחברה, שתסביר קודם כול, לפי אילו קריטריונים נבחרו דווקא 3,000 ניצולי שואה, ואיפה ה-9,000, שבשנה שעברה קיבלו סיוע.
מרינה סולודקין: שגם הם נזקקים.
ליה שמטוב: שנית, אנחנו שומעים, שעמותה אחת מחלקת את הכרטיסים המגנטיים, השנייה, מחלקת חבילות מזון.
ליה שמטוב: גם הבנתי מהמכתבים של החברה שמי שבא ראשון הוא זה שמקבל את הסיוע, את הכרטיס המגנטי או חבילת המזון.
ליה שמטוב: כשהחברה החליטה לבקש מעמותות לעזור לניצולי השואה, היו צריכים לקבוע כללים ברורים ואחידים, אחרת זה יוצר אפליה.
ליה שמטוב: אנחנו היום נשמע מהחברה תשובות.
ליה שמטוב: למה הגיעו אלינו תלונות?
ליה שמטוב: אף אחד לא מתלונן כשטוב לו וכשמסייעים לו, אבל בכל זאת, כשעמותות מחלקות חבילות, ובחבילות האלה יש מוצרים שלא תמיד מתאימים לניצול השואה, מבחינת הבריאות, מבחינת זה שהוא לא צריך את הדברים האלה, זו לא עזרה, זה פשוט בזבוז כסף.
ליה שמטוב: נתחיל בדיון.
ליה שמטוב: קודם כול, אני מבקשת מחברת הכנסת מרינה סולודקין שתפתח את הדיון.
ליה שמטוב: מכל אחד שידבר מהארגונים אני מבקשת שידבר בקצרה, ולא יחזור על דברים שדיברו אחרים.
מרינה סולודקין: קודם כול, ברוכים הבאים, אני מאוד שמחה לראות כאן את כל האנשים שאני מכירה הרבה שנים, ניצולי שואה, פליטי שואה, ראשי ארגונים ואנשים מהשורה.
מרינה סולודקין: אני מודה מאוד ליושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת ליה שמטוב, שהסכימה שנקיים היום את הדיון הזה.
מרינה סולודקין: זה מאוד-מאוד חשוב.
מרינה סולודקין: הנושא בוער, כי גם אני, גם ליה שמטוב, גם אחרים, מקבלים תלונות כל יום, שבמקום סיוע ועזרה יש לאנשים שלנו, שהם דור של ניצולי שואה, מקור חדש לדאגה.
מרינה סולודקין: קולט אביטל ואני, אנחנו המייסדות של החברה להשבת רכוש, כי ישבנו שנים בוועדת חקירה להחזרת רכוש בישראל.
מרינה סולודקין: הקמת החברה היא תוצאה של עבודה שלנו עם עוד חברי כנסת, גם יורי שטרן זכרונו לברכה היה אחד מהם, דאגנו לחקיקת חוק להשבת רכוש ולהקמת חברה הממשלתית.
מרינה סולודקין: אנחנו מאוד שמחים שהחברה עובדת, אבל, כרגיל, חייבים לתקן דברים שיש עליהם תלונות.
מרינה סולודקין: קיבלתי תלונות על כמה דברים.
מרינה סולודקין: דבר ראשון - היחס, ואני רוצה להתחיל מהיחס.
מרינה סולודקין: בחברה "לתת", שמחלקת את המזון, היחס מגעיל.
מרינה סולודקין: אישה צעירה אומרת לאנשים: למה אתם מתלוננים?
מרינה סולודקין: לא תרמתם למדינה, לא עבדתם.
מרינה סולודקין: מה שאני אומרת: חבל מאוד – בעברית אין מלים גסות כמו שיש ברוסית, בדקתי ואין המילה שאני רוצה לומר, אחר כך אני אגיד, לא בטלוויזיה – חוצפה.
מרינה סולודקין: איך זה יכול להיות שהיא שואלת את האנשים שעברו את השואה באירופה מה תרמתם למדינה?
מרינה סולודקין: מאיפה האטימות הזאת, שהיא לא יודעת שניצולי השואה והניצחון במלחמת העולם השנייה זה חלק נכבד מהקמת מדינת ישראל.
מרינה סולודקין: היא צריכה להגיד לכם תודה, והיא לא אומרת.
ליה שמטוב: ראינו את זה גם במכתב שאני קיבלתי.
ליה שמטוב: הוא אומר ש"מתייחסים בקמצנות כאילו ניצולי שואה עומדים למשפט על כך שהם עניים".
מרינה סולודקין: מה תרמתם למדינה?
מרינה סולודקין: מה שאני מבקשת מהחברה להשבת הרכוש, שאני אחת מהמייסדות של החברה הזאת, להפסיק לגמרי את העבודה של האנשים שלא מבינים מי עומד לפניהם.
מרינה סולודקין: דבר שני, קיבלתי ערימה נכבדת של מכתבים, אני לא אקרא, מפני שבכל המכתבים כתוב אותו דבר.
מרינה סולודקין: אני אקרא לכם מה החבילה של מזון, שגיטה קויפמן נתנה לי, כי אלייך הגיעו תלונות שזה לא מתאים לאנשים מבוגרים, ובמיוחד לאלה שיש להם בעיות.
מרינה סולודקין: כשאני רואה שתי חבילות של חלבה לאנשים האלה, וגם קופסת גיל בטעם תות, שגם אסור לאנשים שלנו לאכול, אני חושבת שמישהו פה עשה חלטורה בחלוקת המזון ובחבילה הזאת.
מרינה סולודקין: דבר שלישי, אנשים לא מבינים למה שלוש חברות.
מרינה סולודקין: לא מבינים, משום שכל חברה עושה מה שבא לה.
מרינה סולודקין: האחת, נותנת חבילות של מזון שלא כל כך מתאימה לאנשים בגיל הזה, אחרת, נותנת כרטיס, והשלישית נותנת תרופות.
מרינה סולודקין: אנשים פנו אלי ואמרו: תגידי בישיבת הוועדה, בנוכחות האנשים שהחליטו לחלק את הסיוע, תודה לכם שאתם מחלקים את הסיוע, אבל הם מעדיפים כרטיס וכסף, בגלל שהם יודעים מה הם צריכים לקנות ומתי.
מרינה סולודקין: שלחתי מכתב לחברה להשבת הרכוש, ידעתי שאין מנכ"ל, ובושה וחרפה שלחברה ממשלתית, חצי שנה אין מנכ"ל, כאילו אין מנכ"לים במדינה.
ליה שמטוב: נשמע עכשיו.
מרינה סולודקין: --הנבלה הזאת שישבה ב"לתת" היא לא יחידה.
מרינה סולודקין: קיבלתי בתשובה מאנשים מהחברה להשבת הרכוש, שאנחנו כנסת ישראל הקמנו, שמי שלא רוצה, לא חייב לקחת את הסיוע הזה.
מרינה סולודקין: זה יחס?
מרינה סולודקין: זה לעג, וזו התנשאות, וזה הרבה-הרבה דברים אחרים.
מרינה סולודקין: עכשיו יהיה לנו דיון, אני אבקש מלאה שמטוב שייתנו לנו תשובות למה שאני, את ורוברט טיבייב אומרים, ואחר כך נשמע מה שאתם רוצים.
מרינה סולודקין: ראיתי גם תשובה אחרת שיש ועדה מייעצת, שמורכבת מפרופסורים, שבעה פרופסורים, אבל לא ראיתי שיש שם ניצולי שואה.
מרינה סולודקין: קיבלתי תואר חבר פרופסור ב-86, אבל זה לא קשור לשום דבר.
מרינה סולודקין: תמיד-תמיד כדאי לקחת את האנשים שהם אנשי שטח, זה מאוד חשוב, וזה מאוד נכון.
מרינה סולודקין: תודה רבה, לאה שמטוב.
ליה שמטוב: תודה לחברת הכנסת מרינה סולודקין, צדקת במה שאמרת, גם במה שאמרת בסוף.
ליה שמטוב: אנחנו מקיימים דיונים בוועדה על כמה נושאים, גם לגבי העדה האתיופית, מתברר שגם במשרד החינוך יושבים פרופסורים ולא מזמינים את הקהילה האתיופית לשאול אותם מה באמת הם צריכים, אולי יש להם המלצות.
מרינה סולודקין: לקדימה יש חבר כנסת שמייצג את העדה, שלמה מולה, אפשר להזמין אותו.
ליה שמטוב: אם לוקחים נושא ועובדים עליו, צריך להזמין גם את האנשים שקשורים לנושא הספציפי.
רוברט טיבייב: תודה לגברתי היושבת-ראש, תודה למרינה סולודקין, שהעלו את הנושא, זה נושא חשוב מאוד.
רוברט טיבייב: אני קורא את המכתב, ורבותי, תגידו על מה מדובר.
רוברט טיבייב: מחלקים מזון שפג תוקפו.
רוברט טיבייב: זה נושא לחקירה משטרתית.
רוברט טיבייב: חד וחלק, ואני יודע על מה מדובר, אסור לעשות דבר כזה.
רוברט טיבייב: זה ממש נושא לחקירה משטרתית.
רוברט טיבייב: אני לא מבין למה צריך לחלק את זה לכמה עמותות?
רוברט טיבייב: למה החברה להשבת רכוש לא מחלקת את זה ישירות?
רוברט טיבייב: האם היה איזה מכרז?
מרינה סולודקין: היה מכרז.
רוברט טיבייב: עמותת "לתת", שמרינה סולודקין כבר הזכירה, מחלקת מזון ב-150 שקלים וצ'ק לתרופות בקופת חולים כללית.
רוברט טיבייב: מה יעשו אלה שבקופת חולים מכבי או לאומית?
רוברט טיבייב: מה הם יעשו?
רוברט טיבייב: אני לא מבין, על סמך מה מקבלים את ההחלטות?
רוברט טיבייב: ברור שהשאלות קשות, אני עוד אשאל שאלות.
רוברט טיבייב: אני לא חושב שאנשים, שרובם חולים, צריכים לחכות בבית שיביאו להם את המזון--
מרינה סולודקין: כל יום.
רוברט טיבייב: --אף אחד לא קובע את השעה, ולפעמים זה לא בא באותו יום.
רוברט טיבייב: אתם צריכים להבין את המצב שלהם, ובטח הם יתייחסו לזה.
רוברט טיבייב: בשלב הזה, גברתי היושבת-ראש, סיימתי.
ליה שמטוב: קודם כול, נציגי החברה.
ליה שמטוב: הוועדה מבקשת לדעת מה קורה, ולמה עדיין לא מונה מנכ"ל לחברה.
ליה שמטוב: שנית, אני מבינה אם החלטתם לחלק ל-3,000 איש את הסיוע, כי יש כסף שמתוקצב, אבל לפי איזה קריטריונים אתם בוחרים את ה-3,000 איש?
ליה שמטוב: למה באמת אין כללים ברורים ואחידים לכל העמותות שזכו במכרז לחלק את המזון ואת הסיוע הכספי?
ליה שמטוב: הוועדה חושבת שהכרטיס המגנטי הוא הכי טוב, כי הניצולים יכולים לקנות בכסף הזה מה שהם צריכים ומה שדרוש להם.
מרים רובינשטיין: אני גמלאית של משרד המשפטים, הייתי משנה לפרקליט המדינה לעניינים אזרחיים ומוניתי בפברואר השנה לדירקטורית בחברה.
מרים רובינשטיין: אני נמצאת פה כנציגת ההנהלה, משום שאכן אין מנכ"ל, אבל המנכ"ל סיים את תפקידו רק בסוף אפריל, זאת אומרת, שאנחנו לא נמצאים חצי שנה בלי מנכ"ל, אלא רק חודש וקצת.
מרים רובינשטיין: בימים אלה מסתיים איתור של מנכ"ל, ואנחנו מקווים שעד לסוף החודש יהיה לנו מנכ"ל חדש.
מרים רובינשטיין: ולכן אני נמצאת פה, ולא נמצא מנכ"ל.
ליה שמטוב: הוצאתם מכרז?
מרים רובינשטיין: נעשה הליך של איתור, וכרגע אנחנו בשלבים האחרונים, ואנחנו מקווים שעד סוף החודש יהיה לנו מנכ"ל חדש.
מרים רובינשטיין: מאחר שאין לנו מנכ"ל, מי שתיתן את התשובות המקצועיות תהיה הגברת סולי אורמן, שהיא מנהלת פרויקט סיוע בחברה, היא נמצאת פה איתנו, היא תיתן את התשובות.
מרים רובינשטיין: ככל שצריך, אולי אני אשלים דברים, כי בנושאים המקצועיים, בדיוק כיצד החברה פעלה, אני לא מתמצאת.
מרים רובינשטיין: ההחלטות על הנושא של הפרויקטים האלה נעשו גם בשנת 2008, כך שאני אפילו לא הייתי שותפה להחלטות האלה, אבל גברת אורמן תיתן את ההסבר.
ליה שמטוב: ממתי את בדירקטוריון?
מרים רובינשטיין: מפברואר השנה.
מרים רובינשטיין: באשר לוועדה מייעצת, כפי שראיתם, החברים מאוד נכבדים, מקצועיים, כל אחד בתחומו, והנושא הזה של נציג של ניצולים, ניקח לתשומת הלב, ויכול להיות שנצרף אדם נוסף.
שרה סולי אורמן: היתה השופטת שושנה ברמן.
מרים רובינשטיין: אומרת סולי אורמן שהיתה, אני אפילו לא ידעתי שהיתה.
מרים רובינשטיין: לקחנו את העניין לתשומת לבנו, ונשתדל לצרף גם נציג, כי הוועדה המייעצת הזאת חשובה מאוד, ואנחנו רואים בה כלי מאוד חשוב לפעולות החברה.
מרים רובינשטיין: אלה אנשים מקצועיים, שהנושא של הסיוע הוא זה שהם מתבקשים לעבוד בו, בצורה מקצועית, ולתת הצעות לחברה.
מרים רובינשטיין: מובן שהחברה היא זו שאחר כך מחליטה מה לקבל ומה לא, אבל הוועדה המייעצת עושה עבודה מאוד-מאוד חשובה באיתור של פרויקטים, וממליצה.
שרה סולי אורמן: אני אחראית בחברה להשבה על כל נושא הסיוע לניצולי השואה.
שרה סולי אורמן: התחלתי לעסוק בזה כאשר החברה היתה אמורה לפרסם את העקרונות ואת כל תהליך העשייה.
שרה סולי אורמן: ברשותכם, לפני שאני אדבר על תהליך הסיוע, אני רוצה להבהיר משהו שנראה לי שיש בו בלבול, וחשוב לי מאוד לעדכן ולהבהיר, כי חלק מהיושבים פה לא כל כך יודעים, וחשוב שהם יבינו.
שרה סולי אורמן: תודות לחברת הכנסת סולודקין וחברת הכנסת אביטל--
מרינה סולודקין: קולט אביטל היא הראשונה.
שרה סולי אורמן: --חוקק חוק הקמת החברה להשבת הרכוש של נספי השואה.
שרה סולי אורמן: אחרי 60 שנה החליטה מדינת ישראל שהגיע הזמן לטפל.
שרה סולי אורמן: החוק גם מגדיר מה תפקיד החברה.
שרה סולי אורמן: התפקיד הראשון של החברה הוא לאתר את כל הנכסים של נספי השואה שנמצאים במדינת ישראל, אנשים שנספו, ולקרוביהם, במשך 60 שנה לא הוחזרו נכסיהם, כשכל העולם עסק בהחזרה.
שרה סולי אורמן: התפקיד השני, המאוד חשוב, לאתר את היורשים של אותם אנשים ולהחזיר להם את הנכסים של ההורים שלהם, הסבים שלהם, הדודים שלהם.
שרה סולי אורמן: אלה שני התפקידים החשובים.
שרה סולי אורמן: מאחר שבמהלך חקיקת החוק הבין, מי שחוקק את החוק, שסביר להניח, שהרבה מאוד מהיורשים, גם הם אינם בחיים, גם הם הוכחדו והושמדו על ידי הצורר הנאצי, הגדירו, על-פי נוסחה מבוקרת, כמה כסף תוכל החברה לתת, מאותם כספים, למטרות סיוע לניצולי שואה הזקוקים, לרבות בתחום של בריאות, חינוך והנצחה.
שרה סולי אורמן: ההחלטה של כמה כסף החברה יכולה לתת לתחום הזה היא נוסחה שמופיעה בחוק.
שרה סולי אורמן: לא החברה קובעת כמה כסף היא תיתן.
שרה סולי אורמן: שנת 2008 היתה השנה הראשונה שהחברה חילקה.
שרה סולי אורמן: אני גויסתי על ידי החברה להמליץ ולראות איך לחלק את הכסף.
שרה סולי אורמן: ואני צריכה לומר מספר מלים בעניין זה.
שרה סולי אורמן: אני מצאתי שאין במדינת ישראל בשום מקום רשימה מרוכזת מי הם ניצולי השואה.
מרינה סולודקין: זה בגלל ששנים לא נתנו לקבוע סטטוס של ניצולי שואה.
מרינה סולודקין: אני ויורי שטרן ניסינו, ולא קיבלנו.
שרה סולי אורמן: עד היום אין הגדרה, יש דברים אחרים.
שרה סולי אורמן: יש ניצולי שואה המוכרים כניצולי שואה בהסתמך על החוק ה-BEG, שהוא חוק הפיצויים הגרמני.
שרה סולי אורמן: בגדול, אני אפלח את זה לשלוש קבוצות: קבוצה ראשונה היא אותם אנשים שמקבלים ישירות מה-BEG, שהם היו אזרחי גרמניה, או שהם היו על אדמת גרמניה ב-1 בינואר 1947, או שהם היו תחת תרבות גרמנית, הגישו תביעה להכרה, עברו בדיקה, מבחן, הכירו בהם כניצולי שואה, ולחלקם אפילו קבעו אחוזי נכות.
שרה סולי אורמן: הקבוצה של ה-BEG היא בערך 17,000 איש, אף אחד לא יודע מי הם, אין רישום שלהם, אנחנו רק יודעים מנו סכום הכסף שהם מקבלים פחות או יותר.
שרה סולי אורמן: מעבר לזה, כלום.
שרה סולי אורמן: הקבוצה השנייה היא קבוצה מאוד גדולה, שמונה היום כ-43,000 ניצולי שואה, שמקבלים על פי חוק נכי רדיפות הנאצים.
שרה סולי אורמן: זהו חוק שנחקק ב-1956, היו בו הרבה מאוד תיקונים לאורך הזמן, והחוק הזה מתבסס על חוק ה-BEG, והוא קובע שכל מי שהיה יכול לקבל פיצויים מגרמניה, והוא לא מקבל, כי הוא לא אזרח גרמני והוא לא היה על אדמת גרמניה, יקבל מהאוצר.
שרה סולי אורמן: אותה קבוצת אנשים נאלצה לעבור מבחנים, להביא עדויות, להוכיח שהם זכאים, עם הרבה מאוד השפלות, ואני לא רוצה להיכנס לזה פה.
שרה סולי אורמן: הקבוצה הזאת כוללת אנשים שעלו עד 1953 לישראל.
שרה סולי אורמן: למה עד 1953?
שרה סולי אורמן: כי אז נחתם הסכם השילומים עם גרמניה, והגרמנים טענו שבהסדר הסכם השילומים הם פיצו את ניצולי השואה.
שרה סולי אורמן: אני רוצה לעדכן את מי שלא יודע, שבאותה הזדמנות שמדינת ישראל חתמה על הסכם הפיצויים עם גרמניה, היא חתמה בשם הניצולים שהם לא יוכלו לתבוע את גרמניה.
שרה סולי אורמן: לכן מי שמקבל פיצויים מהאוצר, איננו יכול לתבוע את גרמניה.
רוברט טיבייב: מה הקשר?
שרה סולי אורמן: זה בדיוק מתייחס לחלוקת הסיוע.
שרה סולי אורמן: הקבוצה השלישית היא קבוצה שמונה כ-20,000 איש, שהם מקבלי קרן סעיף 2.
שרה סולי אורמן: מקבלי קרן סעיף 2 אלה כל אותם ניצולי שואה שהגיעו לארץ אחרי 1953 ולא יכלו לקבל פיצויים על-פי חוק נכי רדיפות הנאצים.
שרה סולי אורמן: אחרי נפילת מזרח גרמניה הגיעה ועידת התביעות להסדר עם הגרמנים, ובאמצעות ההסדר הזה כל מי שעבר את המבחנים והוכר כניצול שואה, מקבל ישירות מגרמניה פעם בשלושה חודשים מקרן סעיף 2.
שרה סולי אורמן: אותה קבוצה לא זכאית לשום דבר מבחינת ההטבות של בריאות ואחוזי נכות.
שרה סולי אורמן: הם מקבלים את הרנטה פעם בשלושה חודשים.
שרה סולי אורמן: בסיוע חברי הכנסת נחקק חוק ההטבות לניצולי שואה נזקקים, וזה לזכרו של יורי שטרן, שפעל רבות, והוא אמר שמתוך אותם ניצולי שואה שנזקקים, והם מקבלים מקרן סעיף 2, כי הם לא יכולים לקבל שום דבר, כל מי שהוא נזקק - ההגדרה לנזקק זה מי שמקבל הבטחת הכנסה של ביטוח לאומי, בהתאם למבחנים של ביטוח לאומי - יקבל הטבות שונות מהאוצר.
שרה סולי אורמן: אני שמחה להגיד שב-2008 שדרגו ונתנו עוד הטבות לאותם אנשים.
שרה סולי אורמן: אנחנו מדברים על 84,000 ניצולי שואה שחיים בארץ ומוכרים.
שרה סולי אורמן: כשעשיתי את הבדיקה הראשונית איתרתי כ-10,000 ניצולי שואה שמקבלים הבטחת הכנסה.
שרה סולי אורמן: אבל ידעתי מתוך הבדיקה, כי נפגשתי עם כל ארגוני הניצולים ועם כל מי שעסק בתחום ניצולי השואה במדינת לישראל, שסביר להניח שיש עוד ניצולים שהם נזקקים, והם לא מקבלים את ההטבות, כי הם פשוט לא יודעים, כי זו שיטה שהם לא ידעו מה הם מקבלים.
שרה סולי אורמן: אז המלצתי לדירקטוריון החברה, ודירקטוריון החברה קיבל את המלצתי, שבפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל החברה תעניק לאותם ניצולי שואה נזקקים מענק חד-פעמי בגובה של 6,000 שקלים, מבלי שהם יבקשו.
שרה סולי אורמן: עברנו את כל הוועדות הדרושות, קיבלנו את הפרטים ואת חשבון הבנק שלהם, הוצאנו להם מכתב מאוד מכובד, ואמרנו להם שאנחנו לא יכולים לפצות, אבל אם לחברה יהיה כסף, הם הראשונים שיקבלו.
שרה סולי אורמן: היו גם שהתלוננו, ובהמשך אני אספר על כך.
מרינה סולודקין: אלה אחרים, אלה שלא מקבלים השלמת הכנסה.
שרה סולי אורמן: אף אחד לא התלונן, אבל אני מוכרחה לספר לכם, שמתוך 12,000 איש שקיבלו, רק מכתב תודה אחד קיבלנו.
ליה שמטוב: אנחנו לא מצפים, גם כחברי כנסת וגם כאנשים שעובדים בהתנדבות בכל הארגונים, לקבל תודה.
שרה סולי אורמן: גם אני לא.
ליה שמטוב: זה שאנחנו מסייעים לניצולי שואה, לנזקקים, כולל עמותות שעוזרות, זה נעשה מכל הלב.
ליה שמטוב: על זה לא צריך לקבל תודה.
ליה שמטוב: אנחנו עושים את זה, ותודה אנחנו מקבלים מאלוהים.
שרה סולי אורמן: אני לא מצפה מאף אחד לתודה, אני עושה את זה מכל הלב.
שרה סולי אורמן: שאלו אותי אם לא היו תלונות, אז אמרתי שכן היו תלונות, והרבה תלונות, אני רק רוצה לומר שגם ההתייחסות לתלונות היא מכל הלב.
שרה סולי אורמן: אני בת של ניצולי שואה, שהם לא בחיים, ואני חושבת שנעשה להם עוול, ואני נמצאת פה מתוך אמונה שצריך לטפל בנושא.
שרה סולי אורמן: חשוב לי להבהיר את זה.
קריאה: גם אנחנו דור שני.
שרה סולי אורמן: אני יודעת, ואני עושה הרבה מאוד למען זה, כי אני חושבת שנעשה עוול לניצולי השואה בישראל.
שרה סולי אורמן: בכל מקרה, העברנו את הכספים ל-10,075 איש, שאת הפרטים שלהם קיבלנו מהאוצר לפני חג הפסח בשנה שעברה.
שרה סולי אורמן: על-פי החוק, אסור לעקל את הכספים האלה, לכן דאגנו להודיע לאנשים, להודיע לבנקים, כדי שאף אחד לא ייגע בכסף הזה, ויצאנו בקול קורא.
שרה סולי אורמן: אמרנו שכל מי שחושב שהוא עומד בתנאים - כל התנאים וכל העקרונות פורסמו - שיפנה לחברה.
שרה סולי אורמן: לחברה הגיעו כ-10,000 פניות.
שרה סולי אורמן: חלק גדול מהפניות היו של אנשים שלא היו ניצולי שואה, אבל היו הרבה מאוד אנשים שפנו לחברה, והבנו שמגיע להם, הם פשוט לא יודעים אל מי לפנות.
שרה סולי אורמן: מתוכם 1,200 איש, בעקבות ההפניה שלנו, פנו, אם לקרן סעיף 2, אם לאוצר, ואם לביטוח הלאומי, ומעבר למענק שנתנו להם, קיבלו הטבות שהן הטבות כל חודש.
שרה סולי אורמן: אנחנו מאוד שמחים, ואנחנו ממשיכים לעסוק בזה.
שרה סולי אורמן: ההמלצה השנייה של החברה היתה, ש-25 מיליוני שקלים יעבירו לעמותות שנותנות סיוע אישי ישיר לניצולים.
שרה סולי אורמן: יצאנו בקול קורא, פרסמנו מבחנים, פרסמנו עקרונות, והודענו שהחברה מבקשת לקבל הצעות לפרויקטים ייחודיים, שמטרתם סיוע אישי ישיר לניצולי שואה, בהיקף של 25 מיליוני שקלים.
שרה סולי אורמן: קיבלנו בקשות לפרויקטים בשווי של 180 מיליוני שקלים בתחומים שונים, 46 בקשות.
שרה סולי אורמן: תנאי הסף למי שהיו יכולים לגשת היו, שזו צריכה להיות עמותה שקיימת לפחות ארבע שנים, והיא טיפלה לפחות ב-1,000 ניצולי שואה, כדי שנצליח להגיע למסות.
שרה סולי אורמן: במקביל, החברה הקימה ועדה מייעצת, שעורכת-הדין רובינשטיין דיברה עליה, שחבריה הם אנשים שהתנדבו, ללא שכר, לעסוק בנושא.
שרה סולי אורמן: חיפשנו אנשים מקשת שונה, שיוכלו לתרום.
שרה סולי אורמן: התנדבו מי שהיה מנכ"ל משרד הבריאות לשעבר, פרופסור שני; פרופסור זילברפרב, מנכ"ל משרד האוצר לשעבר; פרופסור שאשה שעושה מחקרים בלתי נדלים בנושא ניצולי שואה ומשפר את תנאיהם; פרופסור לחינוך וסוציולוגיה, פרופסור אדלר; ראש החוג לגרנטולוגיה פרופסור פרופ' מנפינג; השופטת ברמן שהיא ניצולת שואה, ולצערנו היא הפסיקה את פעילותה ממניעים אישיים שלה; ד"ר הרב בני לאו, האחיין של הרב לאו; ד"ר ליאורה בר-טור, פסיכולוגית שעוסקת במעבר של דור ראשון, דור שני.
שרה סולי אורמן: עשרה אנשים שכולם עסקו בהתנדבות, באנו אליהם וביקשנו מהם שיקבעו את התהליך איך לחלק את הכסף.
שרה סולי אורמן: התהליך נעשה בצורה שוויונית, נקייה, שווה, ויוצאת מן הכלל.
שרה סולי אורמן: בשלב הראשון, מבלי שהם בכלל ראו מי ביקש את הבקשה הם החליטו מה הנושאים החשובים שהם מוכנים לתמוך בהם.
שרה סולי אורמן: הנושא הראשון היה מיצוי זכויות, כי הטענה היתה שאם ימצו את הזכויות של ניצולי השואה, וניצולי השואה יקבלו את מה שמגיע להם, כבר ייטב להם.
שרה סולי אורמן: הנושא השני היה נושא מזון.
שרה סולי אורמן: אם יש למישהו צורך במזון, ויש לנו פתרון למזון, ניתן מזון.
שרה סולי אורמן: הנושא השלישי היה בריאות נפשית, טיפול שיניים, תחומים של בריאות.
שרה סולי אורמן: אלה שלושת הנושאים שהוועדה המייעצת אמרה שבהם היא מוכנה.
שרה סולי אורמן: כל הפרויקטים האחרים שהיו, בנושא הנצחה, חינוך ומועדונים, אמרה הוועדה שהם חשובים, אבל בעדיפות שנייה.
שרה סולי אורמן: בלי לדעת מי העמותות הם קיבלו מכל ארגון וארגון את הצעתו, ומתוך כל ההצעות הם אישרו תשעה פרויקטים.
שרה סולי אורמן: שלושה פרויקטים יחידים, שהוגשו בתחום המזון, אושרו מידית.
שרה סולי אורמן: כל שלושת הפרויקטים שהוגשו אושרו.
שרה סולי אורמן: בשלב זה, כשהם החליטו על הפרויקטים עצמם, הם הוציאו את זה לחברה כלכלית שתבדוק האם לארגון שמגיש את הבקשה יש יכולת כלכלית לביצוע, כי מדובר בהרבה כספים.
שרה סולי אורמן: הפרויקט הראשון שהוצע ואושר היה פרויקט של עמותת "מאיר פנים", שהציעה לחלק כרטיס שבו יוכלו ניצולי השואה לרכוש מזון, כל דבר, למעט סיגריות ואלכוהול.
שרה סולי אורמן: הפרויקט השני היה של עמותת "חזון ישעיה", שהציעו לחלק חבילות לניצולי שואה ולהביא להם אותן.
שרה סולי אורמן: הפרויקט השלישי היה של עמותת "לתת", שהציעה שמתנדבים יעבדו עם ניצולי שואה, יבואו אליהם לפחות אחת לחודש הביתה, ויעסקו בכל התחומים ובכל המחסורים שיש להם, ואחת לחודש הם יביאו חבילת מזון ויקבלו שובר לרכישת תרופות בשירותי בריאות כללית.
שרה סולי אורמן: זאת היתה ההצעה.
שרה סולי אורמן: (חברת הכנסת מרינה סולודקין מנהלת את הישיבה במקום יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת ליה שמטוב)
רוברט טיבייב: שאלתם את הניצולים האם הם צריכים את זה?
שרה סולי אורמן: כן.
קריאה: את מי שאלו?
שרה סולי אורמן: ישבנו עם יושב-ראש מרכז הארגונים, עם קרן הרווחה, עם כמעט כל ארגוני הניצולים.
מרינה סולודקין: לא ישבתם עם האנשים, אנחנו מכירים את התמונה הזאת, כמו עם ה-Claims conference, היינו צריכים ללכת לבית המשפט.
מרינה סולודקין: הם חילקו כסף, אבל 11,000 איש בישראל ובחוץ לארץ לא קיבלו את הסיוע שהם היו צריכים לקבל.
מרינה סולודקין: זה לקח שש שנים, והרבה אנשים מתו במהלך המשפט.
שלמה גור: חברת הכנסת סולודקין את יודעת, שההחלטות היו החלטות של ממשלת גרמניה, ואת מטעה פה את הציבור.
מרינה סולודקין: עבדתי יחד עם האנשים וביררתי את העניינים, גם בגרמניה, גם עם נשיא גרמניה וגם עם משרד האוצר.
מרינה סולודקין: זו היתה החלטה שלכם, ולגרמניה היה כיסוי, אתם יודעים של מה.
שרה סולי אורמן: ישבנו עם ארגוני הניצולים ועם העובדות הסוציאליות שבארגוני הניצולים, ישבנו עם הגברת מרים בר-גיורא, שהיא אחראית על השירות לזקן במשרד הרווחה, ישבנו עם הנציגים של משרד הבריאות, ישבנו עם הנציגים של לשכת השיקום שעובדת עם הניצולים, לא באנו והמצאנו משהו, וכל אחת מהעמותות שהצהירה שהיא עבדה עם 1,000 ניצולי שואה באה וטענה.
שרה סולי אורמן: מעבר לכך, היתה ועדת איצקוביץ, היא הוועדה הבין-משרדית שהוקמה על ידי ממשלת ישראל, ודוח ועדת איצקוביץ, שהיה מאוד רחב ומאוד כללי, התייחס בדיוק לנושאים.
שרה סולי אורמן: כך שכאשר ישבה הוועדה להחליט על הנושאים, היא התייחסה לכל הדברים האלה.
רוברט טיבייב: עם כל הכבוד, ישבתם, החלטתם ודיברתם, אבל לא שאלתם אותם, ואין לכם נציגים שלהם.
רוברט טיבייב: עם כל הכבוד, אני חוזר ואומר, אותם לא שאלתם, ואת הדיווח על התוצאות אנחנו מקבלים לפה.
רוברט טיבייב: מה נעשה עם המכתבים?
רוברט טיבייב: חוץ מזה, היתה איזו מערכת בקרה ופיקוח איך חילקו את המזונות, איך חילקו את הכסף.
רוברט טיבייב: יש פה מכתב, עם המכתב הזה אפשר ישר ללכת למשטרה ולפתוח חקירה.
רוברט טיבייב: תבינו, חבר'ה, יש פה חתימות ולא אחת.