GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
דנה גורדון: כבר פניתי בעניין הזה.
שלמה מולה: אל תעוררו את המתים.
שלמה מולה: כל עוד מזכירות הממשלה לא אמרה שום דבר, צריך להמשיך עם זה.
דנה גורדון: אנחנו מחויבים לתת להם 21 יום והם כבר ענו לי.
אברהם מיכאלי: בישיבת ועדת שרים לחקיקה כבר התחילו להביא הצעות חוק פרטיות, אבל החוק הזה עוד לא הגיע.
אברהם מיכאלי: ברגע שהוא יגיע נתמוך בו בכל הכוח כדי שנוכל לקדם אותו.
אברהם מיכאלי: אני אומר שוב, שלמרות כל מה שדאגנו לתקן ולהכניס למערכת זה עדיין לא שווה ערך לתכנית לימודים חינוכית שאנחנו צריכים לגבש לבתי הספר.
אברהם מיכאלי: לכן נדון בזה בוועדה, נגבש את העמדה שלנו עם היושבת ראש ועם החברים וניתן רוח גבית לשרת הקליטה כדי שמשרד החינוך יתעורר סוף סוף ואולי נוכל להגיד שעשינו משהו בעניין.
ליה שמטוב: חבר הכנסת שלמה מולה, בבקשה.
שלמה מולה: תודה.
שלמה מולה: קודם כל אני רוצה להודות לך על קיום הדיון היום וגם ליוזם הדיון.
שלמה מולה: ראיתי את שרת הקליטה בשני אירועים שקשורים ליום הזכרון ליהודי אתיופיה, הראשון היה אירוע שהתקיים במרכז בגין על ידי האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה והאירוע השני היה בהר הרצל.
שלמה מולה: שרת הקליטה, כמי שבאה כעולה חדשה מחבר העמים, משתתפת בדיונים בוועדת העלייה וקליטה, מכירה טוב מאד את קשיי קליטת עולי אתיופיה וודאי וודאי את חשיבות הכנסת נושא מורשת עדות ותרבויות למערכת החינוך.
שלמה מולה: כל אחד מדבר מנהמת ליבו כמה חשוב לייצר מכנה משותף, שהוא לאו דווקא עניינה של קהילת עולי אתיופיה בישראל.
שלמה מולה: אני תמיד אומר שהדוגמה הטובה ביותר לרב תרבותיות היא קנדה.
שלמה מולה: מי שמגיע לקנדה יודע עד כמה קנדה מכבדת ומחבקת אתניות של קבוצות שונות וזה לא אומר שהמדינה הופכת להיות לא קנדה.
שלמה מולה: אנחנו לא שם.
שלמה מולה: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח המר שיש בעניין מעמדם האישי של עולי אתיופיה, שקשור לנושא הזהות העדתית שלהם.
שלמה מולה: הוא לא רלוונטי לעצם הדיון וזאת סוגיה שאנחנו מטפלים בה בכל מיני פורומים.
שלמה מולה: זאת קלישאה לדבר על הציונות של יהודי אתיופיה, אבל אני מצטער שמערכת החינוך, במקום להעלות את נושא ציונותם של עולי אתיופיה, מחפשת דוגמאות לקבוצות של אנשים שיחזירו את ערכי הציונות למערכת החינוך.
שלמה מולה: כמה שרי חינוך הצהירו שהם רוצים להכניס את הנושא למערכת החינוך ויכול להיות שזה נכנס בצורה כזאת או אחרת, בהוראת שעה של מנכ"ל המשרד, אני לא יודע.
שלמה מולה: שרת החינוך הקודמת הכניסה את נושא "הקו הירוק" למערכת החינוך ולכן, על אחת כמה וכמה הנושא הזה, שיש עליו קונצנזוס בנושא עלייה וציונות.
אברהם מיכאלי: היא הכניסה אנתרופוסופיה וכל מיני שטויות.
ליה שמטוב: בגלל זה היא לא מגיעה לכאן.
אברהם מיכאלי: איך היא תסביר את זה?
שלמה מולה: אני מניח שיש דברים טובים שהיא עשתה ואני גם לא נכנס אתה לשאלה האידאולוגית האם הנושא הזה היה צריך להיכנס למערכת החינוך או לא.
שלמה מולה: נטיית לבי היא דווקא לתמוך בדעתה, אבל זה לא נושא הדיון.
שלמה מולה: נתתי דוגמה לנושא שיש עליו מחלוקת, אפילו מחלוקת פוליטית ולכן קל וחומר דבר שיש עליו קונצנזוס צריך להיכנס למערכת החינוך.
שלמה מולה: אנחנו לומדים על העלייה הראשונה, העלייה השנייה והעלייה השלישית ויש לנו הערכה לאותם חלוצים שבאו מחבר העמים, מאוקראינה, מאירופה או ממרוקו ואפשר ללמוד על החלוציות שלהם במערכת החינוך.
שלמה מולה: כל אחד יכול לראות איך תל-אביב היתה שממה עד שהחלוצים האלה בנו אותה ממש בידיים שלהם.
שלמה מולה: כשלומדים איך המדינה התפתחה אפשר לקחת את החלוצים האלה כדוגמה לגאווה לאומית.
שלמה מולה: אני באמת חושב ששרת החינוך קיבלה החלטה מאד אמיצה וכאשר על כל דבר אומרים שאין תקציב, אין שעות הוראה וכו', אבל זה לא עניין של כסף אלא של רצון טוב.
שלמה מולה: האתיופים באו לכאן עם ערכי ציונות, אחרי מסע ארוך של הליכה בדרכים כ-700-800 קילומטר ואחרי שכ-4,000-5,000 שילמו בחייהם כקורבנות של המסע הזה.
שלמה מולה: זה אתגר למערכת החינוך ללמד את הנושא הזה ואפילו לומר שאנחנו מדינה נאורה, העם היהודי הוא עם נאור, שמקבץ את גלויותיו מכל מקום בלי קשר לצבע עורם, למעמדם ולהשכלתם.
שלמה מולה: באיזה מצב יהודי אתיופיה הגיעו לכאן?
שלמה מולה: עם מחלות, קשיים ובעיות, אבל המדינה חיבקה אותם וקיבלה אותם.
שלמה מולה: אם קיבלתם וחיבקתם, תאמרו גם לדורות הבאים איך זה קרה ולמה באנו לכאן.
שלמה מולה: אני מברך אותך, חבר הכנסת מיכאלי, על הדיון הזה ואני בהחלט מאמין שהוועדה הזאת תהיה כלי עזר להמשך ביצוע ההחלטה.
שלמה מולה: אני נגד חקיקה בעניין הזה, אבל גם בנושא מורשת יהדות אתיופיה לא היתה לנו ברירה.
שלמה מולה: ביוזמת האגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה עלה נושא יום הסיגד והחוק עבר, שצריך להיות מתורגם עכשיו הלכה למעשה עם תקנות.
שלמה מולה: אני מקווה שמשרד החינוך יכניס את נושא תלאות יהודי אתיופיה למערכת החינוך ואם לא, ייתכן שנצטרך לחפש דרך חוקית לדרוש שהנושא הזה ייכנס למערכת החינוך כי הוא חשוב ולא רק ליהודי אתיופיה.
ליה שמטוב: אתם זוכרים את הסרט הישראלי על כל העדות?
ליה שמטוב: יש שם קטע על העלייה האתיופית?
אברהם מיכאלי: לדעתי לא.
אברהם מיכאלי: צריך להחזיר את אורי זוהר כדי שיהיה סרט על האתיופים.
ליה שמטוב: כשאני מבקרת בערים ומדברת עם אנשים אני שומעת שבכל עיר רוצים להקים מוזיאון לעלייה.
ליה שמטוב: אני חושבת שזה חשוב מאד וצריך לאסוף את החומר, את התמונות ואת הספרים כדי שזה יהיה זכרון.
ליה שמטוב: במוזיאונים האלה אפשר ללמוד על החינוך, על התרבות ועל המורשת.
אברהם מיכאלי: גברתי היושבת ראש, אני מסכים אתך, אבל בתכנית הלימודים שמשרד החינוך אמור להכין צריך ללמוד לא רק על העבר של העדה.
אברהם מיכאלי: נשארו פה קייסים ומנהיגים, שהם אלה שהביאו את יהודי אתיופיה לארץ.
אברהם מיכאלי: עם כל הכבוד למי שקולט אותם פה היום, חלק מהם לא יודעים איזה תלאות הם עברו שם ואיך הם שמרו על זהות העדה הזאת שם.
אברהם מיכאלי: כל זה יאמר להם תודה עוד בחייהם, כי אחרי שהדור יתחלף אני לא יודע מי יהיה הדור הבא של מנהיגי הקהילה, במערכת החינוך צריכים להבין שהם לא באים מריק ובמשך דורות, בתנאים לא תנאים, הם שימרו את היהדות של האנשים האלה.
אברהם מיכאלי: צריך להכניס את הנושא למערכת החינוך כדי שאפשר יהיה להבין את הקשיים שהם מתמודדים אתם.
אברהם מיכאלי: הם מתמודדים עם זה לבד ואנחנו, כחברה ישראלית, מסתכלים על זה מהצד.
אברהם מיכאלי: צריך להבין איזה קשיים יש להם גם מהעבר וגם היום.
ליה שמטוב: ד"ר נגיסטמן, בבקשה.
ד"ר נגיסט מנגשה: הבית הראשון שלי היה בנצרת עילית ב-1984 במרכז קליטה.
ד"ר נגיסט מנגשה: הייתי במעון לאקדמאים.
אברהם מיכאלי: שמעתי שהולכים לסגור אותו.
ליה שמטוב: נכון וכתבתי על זה מכתב.
ליה שמטוב: כשאני הגעתי לארץ בשנת 1980 הייתי במרכז קליטה.
ד"ר נגיסט מנגשה: אני רוצה להודות לחבר הכנסת מיכאלי על היוזמה לקיים את הדיון הזה, אבל מצער אותי חוסר הנוכחות של אנשים, רק שני חברי כנסת.
ד"ר נגיסט מנגשה: חבר הכנסת מיכאלי מעלה את הנושא הזה כל הזמן ומסתובב בסיורים.
דנה גורדון: סליחה, יש פה שלושה חברי כנסת ובוועדות רבות יושב רק חבר כנסת אחד.
ד"ר נגיסט מנגשה: אל תתגונני ותני לי את הקרדיט לדבר.
ד"ר נגיסט מנגשה: יש הרבה חברי כנסת שהנושא הזה חשוב להם והיה חשוב שהם יהיו נוכחים ויביעו את דעתם.
ד"ר נגיסט מנגשה: שנית, אני לא רואה סמנכ"ל או מישהו ממשרד החינוך.
ד"ר נגיסט מנגשה: נמצאות פה שתי גברות ממשרד החינוך ואני מצדיעה להן, אבל זה מראה על ההתייחסות של משרד החינוך לנושא.
ד"ר נגיסט מנגשה: אני מנכ"לית הפרויקט הלאומי של עולי אתיופיה.
ד"ר נגיסט מנגשה: הפרויקט עובד כמעט בכל הארץ ב-28 יישובים.
ד"ר נגיסט מנגשה: רוב העבודה שלנו היא בבתי הספר, כלומר אנחנו נותנים סיוע לימודי והכנה לבגרויות לאותם תלמידים.
ד"ר נגיסט מנגשה: במקומות שאנחנו נכנסים אליהם רואים את הבורות שיש לצוות החינוכי בהיבטים התרבותיים של יוצאי אתיופיה, את הקשיים בחוסר ההבנה התרבותי וקשיים בתקשורת בין התלמידים למורים.
ד"ר נגיסט מנגשה: הכשרת המורים בנושא היבטים תרבותיים של יוצאי אתיופיה היא וולנטרית.
ד"ר נגיסט מנגשה: אם הנושא קרוב ללבו של מנהל בית הספר, הוא יכול להכניס את הנושא הזה באחת ההשתלמויות, אבל אם לא, אין על המורים חובה לדעת את התרבות והמנהגים של יהדות אתיופיה.
ד"ר נגיסט מנגשה: לדעתי, מי שמלמד כיתה שיש בה למעלה מ-30% יוצאי אתיופיה, מחובתו להכשיר את המורים איך לתקשר עם הילדים.
ד"ר נגיסט מנגשה: הגעתי לכאן כאישה משכילה והתנדבתי לתת הרצאות בבתי ספר.
ד"ר נגיסט מנגשה: לכן אני מבקשת לא רק להכניס את הנושא הזה למערכת החינוך של התלמידים אלא גם לחייב בזה את המורים.
ד"ר נגיסט מנגשה: המורים צריכים לקבל הכשרה בנושא גם באוניברסיטאות ובמכללות וחובתם להכיר את הנושא.
ד"ר נגיסט מנגשה: חבר הכנסת מיכאלי דיבר על גאווה.
ד"ר נגיסט מנגשה: מרבית הילדים סובלים היום גם בבתי הספר וגם בחוץ מתדמית שלילית שמודבקת להם.
ד"ר נגיסט מנגשה: אני מודעת לקשיים של צבע העור, אני מודעת לקשיים כלכליים באותם בתי הספר, אבל אסור לזלזל באותם ילדים, שההורים שלהם צעדו יום ולילה במשך חודשים כדי להגיע לישראל ולממש חלום.
ד"ר נגיסט מנגשה: מימוש החלום בשבילי הוא לא רק להיות בירושלים.
ד"ר נגיסט מנגשה: מימוש החלום הוא גם לתת מקום לתרבות שלי, לשפה שלי ולתת כבוד לאותם ילדים.
ד"ר נגיסט מנגשה: תרבות זה כבוד.
ד"ר נגיסט מנגשה: יש קורסים שאני חייבת ללמוד באוניברסיטה ואין שום סיבה שלא יהיה קורס חובה בנושא קליטת עולים מאתיופיה לאנשים שהולכים ללמוד הוראה במכללה במדינה שקולטת עלייה.
ד"ר נגיסט מנגשה: אני חושבת שזאת גאווה גדולה למדינת ישראל ולמשרד החינוך.
ד"ר נגיסט מנגשה: לי יש שלושה נכדים.
ד"ר נגיסט מנגשה: אבא שלהם אינו אתיופי ואין לי לאן לקחת אותם ולהראות להם מאין אני הגעתי ומאין אמא שלהם הגיעה, להראות להם את התרבות היפה שלהם, את המורשת.
ד"ר נגיסט מנגשה: תודה רבה על יום הזכרון, תודה רבה על חגיגת הסיגד, אבל ויזואלית לא נותר לי מה להראות לנכדים שלי וזה דבר חשוב.
ד"ר נגיסט מנגשה: חבר הכנסת מיכאלי, חתמו הסכם הרשאה לתכנית עם מנהל מקרקעי ישראל לפני שלוש שנים בירושלים.
ד"ר נגיסט מנגשה: נתנו מקום בהר הצופים, אבל הדבר הזה נתקע אצל מהנדס העיר.
ד"ר נגיסט מנגשה: צריך ללמד את התרבות ולהראות גם מי אני.
שלמה מולה: שיבנו ברחובות.
ד"ר נגיסט מנגשה: לא אכפת לי, אבל יש מחלוקת גם מקצועית וגם פוליטית.
ד"ר נגיסט מנגשה: אני באתי לירושלים ואני רוצה שיבנו את המקום הזה בירושלים.
ד"ר נגיסט מנגשה: אני לא רוצה לפסול טוטלית את העבודה של משרד החינוך כי אני רואה שכל פעם יוצאות חוברות, יש תכניות קטנות, יש מאמרים כאן ושם.
ד"ר נגיסט מנגשה: כל הכבוד, אני מצדיעה לזה, אבל משרד החינוך לא מרכז את הנושא ואין תכנית לימודים שנכנסת באופן פורמלי.
ד"ר נגיסט מנגשה: אני מבקשת לשמוע את התגובה שלהם.
ליה שמטוב: שרה וידר ממשרד החינוך, בבקשה.
שרה וידר: אני מרגישה קצת כמו איש בשורה אחרי כל מה ששמעתי.
שרה וידר: כפי שאתם יודעים, לא מעדכנים תכניות לימודים כל שנה, אבל אנחנו עומדים עכשיו בפני שתי תכניות לימודים חדשות, האחת של המגזר הכללי והשנייה של המגזר הדתי.
שרה וידר: בשתיהן מופיעות העליות משנות השבעים עד שנות התשעים כחלק מהסילבוס שצריך להילמד תחת הכותרת: עלייה והתיישבות כמגשימות חזון ציוני.
שרה וידר: מכיוון שאנחנו מגיעים עד שנות התשעים זה באמת ייחודי רק בנושא העלייה.
שרה וידר: כתיבת היסטוריה אינה דבר עדכני, אבל בנושא העלייה כולם הרגישו שמהעליות הראשונות לארץ ועד לעליות של שנות התשעים אנחנו רואים קו רצוף של הגשמת חזון ציוני.
שרה וידר: זה נמצא בשתי התכניות.
שרה וידר: אנחנו עומדים להוציא ספרי לימוד על פי שתי התכניות האלה.
אברהם מיכאלי: זה יכלול את מגוון העליות משנות השבעים?
שרה וידר: זה יכלול גם את העלייה מברית המועצות וגם את העלייה מאתיופיה.
שלמה מולה: לאיזה גילאים?
שרה וידר: זה מיועד לתלמידי התיכון וזה נמצא ביחידות החובה של בחינות הבגרות.
שלמה מולה: זה במסגרת בחירה.
שרה וידר: לא בחירה, אלה תכניות חובה.
שרה וידר: אני רוצה באמת להדגיש שזה בתכניות החובה של שתי יחידות החובה.
שרה וידר: יש לנו יחידה שלישית שהיא בחירה וכבר היום יש בזה תכניות.
שרה וידר: מורים שמלמדים אתיופים במירון ובעפולה חיברו מיוזמתם תכנית, שלחו לנו אותה לאישור, אישרנו אותה והם מלמדים את הילדים.
שרה וידר: יש ילדים שכותבים עבודות על העלייה שלהם לארץ, אבל זה במסגרת בחירה.
שלמה מולה: לדעתי לא על זה אנחנו מדברים אלא על משהו הרבה יותר ספציפי.
שלמה מולה: אני לא נגד העליות, חלילה, אבל צריך למקד פרק מסוים בעלייה מאתיופיה.
שלמה מולה: אני אתן לך דוגמה – הפרק של יהדות אתיופיה לא התחיל בשנים האחרונות אלא להיפך.
שלמה מולה: אם מדובר בעליית יהודי אתיופיה, צריך לדעת שזה התחיל עוד בתקופתו של הרצל.
שלמה מולה: הרצל פנה למלך איטליה ואמר לו: אני דואג לא רק ליהודים באירופה, אני רוצה להציל גם את השחורים באתיופיה.
שלמה מולה: תאפשר גם להם להגיע.
שלמה מולה: מלך איטליה אמר לו: יש לך בעיות של פוגרומים ברוסיה, אתה מחפש עכשיו שחורים באפריקה?
שלמה מולה: זאת היתה תשובתו.
שלמה מולה: אנחנו צריכים להתחיל מכאן ולהמשיך בשנות החמישים, כאשר יצחק בן-צבי הביא לכאן קבוצת עולים מאתיופיה לא תחת הכותרת עולים אלא כתיירים.
שלמה מולה: הם חזרו לאתיופיה, הסוכנות לא רצתה להכיר בהם, המדינה לא רצתה להכיר בהם עד שהגענו לפרק של עובדיה יוסף וההחלטה שלו ב-72'-73'.
שלמה מולה: הלכה למעשה, עד שנת 1979 לא נעשה שום דבר חוץ מפסיקת הרב עובדיה יוסף על עלייתם של יהודי אתיופיה כיהודים לכל דבר.
שלמה מולה: היתה החלה של חוק השבות בהוראה של השופט בדימוס אהרון ברק, שהיה היועץ המשפטי לממשלה.
שלמה מולה: ההחלטה שלו אמרה שחוק השבות חייב לחול על יהודי אתיופיה וזאת היתה החלטתו ב-1975.
שלמה מולה: פרק המבוא הרבה יותר חשוב מאשר סיפור העלייה לרגל וסיפור המסע.
שלמה מולה: אנחנו רוצים להגיע לנקודות שהן נס ציוני בעיניי.
שלמה מולה: שרת הקליטה מתכוונת להקדיש פרק שלם למבוא של עליית יהודי אתיופיה ולתהליך הקליטה.
שלמה מולה: אני מציע שתעשו שיעורי בית אחרי הדיון הזה ואם אתם כותבים עכשיו את הנושאים הנלמדים, הייתי אומר לכם לחזור בחזרה.
שלמה מולה: לא הייתי מסתפק אך ורק בתלמידים שלומדים לבגרות כי לדעתי זה הרבה יותר משמעותי בבתי הספר היסודיים.
שלמה מולה: תחשבו על זה.
אברהם מיכאלי: מי הגורמים מטעם העדה שמערכת החינוך או הוועדה הפדגוגית מתייעצות אתם?
אברהם מיכאלי: אני מבין שהתכניות האלה מוכנות בקפידה רבה ולאחר בדיקה מעמיקה.
שרה וידר: אלה אנשי אקדמיה.
אברהם מיכאלי: יש גופים שחקרו באופן מדעי כל מיני נושאים וצריך להיוועץ בהם כדי שמישהו לא יחשוב שיש גוף אינטרסנטי בעדה שרוצה לכתוב דברים מסוימים.
אברהם מיכאלי: לפני שמשרד החינוך מוציא את התכנית, צריך להיוועץ בהם.
אברהם מיכאלי: אנחנו רוצים שבכור ההיתוך הזה אחד יכבד את השני בזכות המורשת שלהם.
אברהם מיכאלי: איך ילד יכול להיות גאה אם הוא לא מכיר את העבר שלו?
אברהם מיכאלי: הילדים של הדור שנולדו בארץ מתגעגעים למורשת של אבא שלהם ושל סבא שלהם.
אברהם מיכאלי: אולי לא מאוחר לקחת היום את התכניות שהכנתם ולפני שאתם מוציאים אותן לשטח, לעשות רביזיה ולבחון אותן.
ליה שמטוב: תודה, ד"ר יהודית דנילוב, בבקשה.
ד"ר יהודית דנילוב: אני מנהלת האגף לקליטת תלמידים עולים וזה עתה החלפתי את אודי בהט, שפרש.
אברהם מיכאלי: הוועדה הזאת תהיה הבית השני שלך.
ד"ר יהודית דנילוב: הרקע שלי הוא המזכירות הפדגוגית של משרד החינוך ואני באה מתחום החינוך.
ד"ר יהודית דנילוב: רציתי להפנות את תשומת לבכם לכך שתכני לימודים לא נקבעים בחקיקה אלא באמצעות ועדות מקצוע.
ד"ר יהודית דנילוב: ועדת המקצוע מורכבת מאנשי מקצוע, שביניהם גם אנשי שטח ושדה שיש להם מה לומר בכל תחום שבו נקבעת תכנית הלימודים.
ד"ר יהודית דנילוב: לפיכך, חברתי שרה הציגה את הדרך שבה מתקנים נכון לעכשיו את תכנית הלימודים בהיסטוריה וכפי שהיא אמרה, תכנית לימודים מתעדכנת אחת לכמה שנים ולא מהיום למחר.
ד"ר יהודית דנילוב: הדרך להכניס את התכנים שאתם מדברים עליהם היא באמצעות פעולות, באמצעות בחירה, באמצעות פיתחת לבבות ולא באמצעות חקיקה.
ד"ר יהודית דנילוב: אני רוצה למנות מקצת מן הפעולות שנעשו במשרד החינוך עד עכשיו שלא באמצעות כפייה או חקיקה.
ד"ר נגיסט מנגשה: מה זה באמצעות פתיחת לבבות?
ד"ר נגיסט מנגשה: אנחנו צריכים לבקש טובה?
ד"ר נגיסט מנגשה: אנחנו צריכים להתנהג יפה?
ד"ר נגיסט מנגשה: מה זה פתיחת לבבות?
ד"ר נגיסט מנגשה: לדעתי מערכת החינוך צריכה להיות רב תרבותית וצריכה להכיר גם בתרבות שלי כיוצאת אתיופיה.
ד"ר יהודית דנילוב: לא, לא, לא, בזה אנחנו בכלל לא חלוקים.
ד"ר יהודית דנילוב: אני רוצה למנות רק מקצת מהפעולות שעושה מערכת החינוך בנושא הזה, למשל, תלמידים עושים עבודות חקר ויש שתי עבודות שנעשו בשנה האחרונה, של שתי תלמידות שכתבו על המסע שלהן לארץ.
ד"ר יהודית דנילוב: שתי העבודות האלה זכו בפרסי הצטיינות.
ד"ר יהודית דנילוב: יש פעילויות שנעשות במסגרת לימודי המוסיקה, יש פעולות שנעשות במסגרת לימודי החמ"ד ובמסגרת לימודי ההיסטוריה הפורמליים.
ד"ר יהודית דנילוב: בספר הקהילו ת יש ספר שלם שעוסק ביהודי אתיופיה.
ד"ר יהודית דנילוב: ועדת החינוך של הכנסת שיבחה את משרד החינוך על הפעילויות שנעשו במערכת לצורך קידומם של התלמידים מאתיופיה.
אופיר פינס-פז: אני בטוח שוועדת החינוך מתחה ביקורת בהזדמנויות אחרות.
ד"ר יהודית דנילוב: על התכנים שגובשו במשרד החינוך?
אופיר פינס-פז: מ-1984 קיבלתם רק מחמאות בוועדת החינוך?
ד"ר יהודית דנילוב: בוודאי שלא, אבל בנושא הספציפי הזה כן.
אופיר פינס-פז: אני מדבר על הנושא הספציפי הזה, קליטת עולי אתיופיה.
ד"ר יהודית דנילוב: סליחה, חבר הכנסת אופיר פינס.
ד"ר יהודית דנילוב: הנושא ממוקד, לפחות כך הוגדר לי, בהפנמת התלאות של העלייה האתיופית בדרכה לישראל.
ד"ר יהודית דנילוב: זה נושא מאד ממוקד ועל כך נאמר כרגע על ידי חברתי שבתכנית הלימודים הבאה הנושא ישולב כפרק חובה בבחינה של שתי יחידות לבגרות.
ד"ר יהודית דנילוב: זה חלק מתכנית הלימודים חובה ואנחנו לא מדברים על העבר אלא על העתיד.
ד"ר יהודית דנילוב: כל תכנית לימודים היא פתח לשינויים אבל לא מהיום למחר אלא לעוד שנים אחדות.
ד"ר יהודית דנילוב: לגבי הכשרת מורים – בוודאי שחשוב מאד שבהכשרת המורים הנושא הזה יהיה חלק אינטגרלי מהותי, אבל משרד החינוך לא קובע למכללות להכשרת מורים את התכנים ואת הדרכים שבהן הן מכשירות מורים ומה הן מלמדות.
ד"ר נגיסט מנגשה: מי נותן להם הכרה?
ד"ר יהודית דנילוב: ועדות מקצוע אקדמיות קובעות את התכנים שנלמדים במכללות להכשרת מורים ומשרד החינוך לא יכול היה להתערב בתכנים הללו כפי שהוא לא מלמד בתכנים שמלמדים באוניברסיטאות.
ד"ר יהודית דנילוב: אלה ועדות מקצוע.
ד"ר יהודית דנילוב: אנחנו יכולים לומר שחשוב שילמדו את זה כפי שאנחנו יכולים לומר שחשוב שילמדו דברים אחרים.
ד"ר יהודית דנילוב: אנחנו בוודאי צריכים לומר את זה ואני מניחה שאם זה יתקבל כהחלטה, אנחנו נעשה את זה, אבל שוב, אנחנו לא קובעים את התכנים.
אברהם מיכאלי: גב' דנילוב, עם כל ההערכה לדברים שאמרת, בוועדות המקצוע יושבים אנשים וכל אחד שיושב שם בא עם מטען משלו, חלק חדש וחלק ישן.
אברהם מיכאלי: בדיונים רבים שקיימתי עם משרד החינוך התחושה שלי היא שכל אחד מתייחס לעולים במין פטרונות.
אברהם מיכאלי: עם כל הכבוד, תקשיבו פעם אחת לביקורת הזאת, תפנימו אותה ותלכו להכין שיעורי בית בהתאם לכך.
אברהם מיכאלי: שום עלייה לא תזכה לתשומת לב, ואני מדבר על מגוון קבוצות, כל אחת עם ההתייחסות המיוחדת אליה, אם לא תפנימו שבוועדות המקצוע האלה לא תמיד יושבים אנשים שהם חלק מאותן עליות, שיודעים להציג את הבעיות שלהם כפי שצריך.
אברהם מיכאלי: בא פטרון, "חכם" במשרד החינוך, שקובע לעלייה הזאת מה טוב בשבילה ללמוד במערכת החינוך.
אברהם מיכאלי: לכן, עם כל ההערכה לוועדות המקצועיות, האנשים שם צריכים לחשוב פעם אחת מה יהיה טוב לעולים לא לפי הראש שלהם אלא לפי הראש של העולים.
אברהם מיכאלי: אנחנו אומרים לעשות עכשיו רביזיה לפני שאתם מוציאים תכנית כדי שלא תגידו שאי אפשר לשנות את התכנית.
אברהם מיכאלי: קיבלתם תשבוחות וגם בוועדות שלנו, היכן שהשתתפנו, היו גם הרבה ביקורות על משרד החינוך לא בגלל רוע אלא בגלל חוסר תשומת לב.
אברהם מיכאלי: חלילה, אני לא אומר רוע כי זה משייך לכם כוונות פליליות ואת זה אני לא אומר, אבל הרוע נובע מכך שהמערכת לא מפנימה תמיד את הבעיה.
אברהם מיכאלי: גברת נגיסט מנגשה אמרה קודם שאין בוועדות המקצועיות האלה אנשים שצריכים להביע את הרצונות שלהם, מה הם היו רוצים שילמדו עליהם.
אברהם מיכאלי: אתם קובעים בשבילם מה טוב להם וזה לא בסדר.
ליה שמטוב: הכרנו אנשי אקדמיה ואנשי מקצוע שמתמקדים בתחום וישבו בוועדות האלה, אבל בכל זאת תמיד צריך להזמין גם אנשים מהשטח כדי ללמוד ולראות מה העדה באמת רוצה.
ליה שמטוב: מצטרף אלינו חבר הכנסת פינס אחרי שאמרת שאין חברי כנסת.
ליה שמטוב: דרך אגב, בוועדה יש תשעה חברים ופה היו ארבעה.
אופיר פינס-פז: כמעט חצי מחברי הוועדה וזה כבר דיון שני היום בוועדת העלייה.
ד"ר נגיסט מנגשה: ציפיתי ליותר, אחרת לא נשפיע.
אופיר פינס-פז: הכי חשוב זה לתאם ציפיות.
ליה שמטוב: שמתי לב שלוועדת הכספים לא מגיעים כל כך הרבה חברי כנסת כמו לוועדת העלייה והקליטה.
דוד מהרט: אני מנהל מרכז ההיגוי של עולי אתיופיה במערכת החינוך.
דוד מהרט: זה גוף שהוקם על ידי משרד החינוך לפני 15 שנים ואנחנו פועלים מחוץ למשרד החינוך.
דוד מהרט: אנחנו עובדים עם הרבה בתי ספר בכל הארץ ובעיקר מפעילים הרבה מגשרים בבתי הספר.
דוד מהרט: אני מברך את הגב' דנילוב על כניסתה לתפקיד, אנחנו אמורים לעבוד הרבה ביחד.
ד"ר יהודית דנילוב: תודה רבה.
דוד מהרט: במשך שנים רבות אנחנו פועלים לקדם את שילוב מורשת יהדות אתיופיה ובעניין הזה אני רוצה להגיד שאת נושא העלייה אני רואה כפרק במורשת יהדות אתיופיה.
דוד מהרט: מורשת יהדות אתיופיה לא בנויה רק מעלייה, למרות שהעלייה קרובה ללבי.
דוד מהרט: הייתי שלוש שנים בסודאן ולצערי שלושה מהאחים שלי נעדרים בסודאן עד היום, אבל זה פרק בתוך הנושא של יהדות אתיופיה.
דוד מהרט: ליהודי אתיופיה יש היסטוריה בת 2,500 שנה באתיופיה, ליהודי אתיופיה יש מנהגים דתיים, ליהודי אתיופיה יש לוח שנה וכו' וכו'.
דוד מהרט: פניתי לפרופ' יעקב כץ, ששימש יושב ראש המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך וב-4 בנובמבר 2002 התקבלה החלטה במליאת הוועדה המקצועית של המנהל הפדגוגי לשלב את נושא מורשת יהדות אתיופיה על כל מרכיביו ואצל כל הגילאים במערכת החינוך.
דוד מהרט: מאוחר יותר, ב-30 ביוני 2003 ישבתי עם הגברת נאוה סגן, מנהלת האגף לתכניות לימודים.
ד"ר יהודית דנילוב: היתה.
ד"ר יהודית דנילוב: מחליפה אותה סופיה יועד.
דוד מהרט: גם סופיה יועד היתה באותה ישיבה ואני מחזיק את הפרוטוקול של אותה ישיבה.
דוד מהרט: בישיבה הותווה התהליך של שילוב מורשת יהדות אתיופיה.
אברהם מיכאלי: באיזו שנה זה היה?
דוד מהרט: ב-2003.
אברהם מיכאלי: זה בדיוק מה שהסברנו קודם, זאת בערך תקופת הגיבוש.
אברהם מיכאלי: זה מתחיל משבע שנים ואחר כך עוד שבע שנים.
דוד מהרט: התווינו תהליך שבו נאמר שהנושא ייכנס למסגרת לימודי מולדת, חברה, היסטוריה ואזרחות בחינוך היסודי, כלומר בהרבה תחומים.
דוד מהרט: כשאתה מדבר על קהילה אתה לא מדבר רק על סעיף אחד אלא זה הרכב שלם.
דוד מהרט: דיברנו גם על כך שהנושא ייכנס גם דרך מוסיקה ודרך הרבה דברים אחרים.
דוד מהרט: היתה חלוקת עבודה בי המרכז שאני עומד בראשו לבין האגף לתכניות לימודים.
דוד מהרט: לקחנו על עצמנו להקים מרכזיה פדגוגית ומרכז משאבים כדי שמורים שילמדו את הנושא הזה יוכלו לגשת לשם כמו לכל מרכזיה פדגוגית ולקבל חומר.
דוד מהרט: בשלב הראשון השקענו כ-70 אלף שקל, הקמנו מרכזיה כזאת במכללת אחווה, שראינו אותה מקום מרכזי בארץ כי כשאתה מכניס חומר, צריך גם להכשיר את המורים, אבל האגף לתכניות לימודים היה צריך להזמין כתיבת ספר לימודים, שיהיה מלווה על ידי ועדה שיהיו בה גם אנשים מהקהילה.
דוד מהרט: ברגע שאתה מזמין ספר זה צריך להיות מלווה בהדרכת מורים, בהערכה וכו' וכו'.
דוד מהרט: כל המפמ"רים במשרד החינוך היו צריכים להיות שותפים – המפמ"ר למוסיקה, המפמ"ר להיסטוריה וכו' – ולקחת חלק בתהליך הזה.
דוד מהרט: הסיפור הזה נקטע.
דוד מהרט: אני שמח שעשיתם את מה שאתם אומרים, אבל אני מצטרף להערה שניתנה פה.
דוד מהרט: גם אתם מחזיקים איזשהו ספר שנכתב על ידי יד בן-צבי ואני רוצה לומר שבוועדה המקצועית של יד בן-צבי שליוותה את החומר הזה לא היה אף יוצא אתיופיה.
דוד מהרט: את הספר הזה כתבו עשרה חוקרים והם פנו רק אל פרופסור אחת, ששכחתי כרגע את שמה, שאמרה: על שפת יהודי אתיופיה אני לא מוכנה לכתוב.
דוד מהרט: יש לכם דוקטורנט בקהילה ושהוא יכתוב.
דוד מהרט: היא כפתה עליהם להביא אותו מהקהילה כדי שהוא יכתוב.
דוד מהרט: היום יש בני קהילה שהם אנשי חינוך, אנשים בעלי רקע אקדמי מתאים ולכן צריך להביא לכך שיהיה חומר מקיף ורחב, שיביא את ההיסטוריה של הקהילה ואת סיפורה למערכת החינוך.
אופיר פינס-פז: עשו פעם מחקר מדעי על מה שקרה בסודאן?
אופיר פינס-פז: עשו פעם עבודת דוקטורט על זה?
דוד מהרט: כן, אדם בשם ד"ר גדי בן-עזר כתב שני ספרים מאד מרשימים ויש עבודות של אנשים מהקהילה, לא עבודות מחקר, שכתבו אברהם אדגה ושמואל ילמה.
דוד מהרט: אנשים כתבו על מה שהיה בסודאן ונעשו גם עבודות על ידי ילדים.
דוד מהרט: יש ספר עב כרס שיצא בהוצאת מערכות של משרד הביטחון ואנחנו שותפים לו.
דוד מהרט: אני חושב שזאת הזדמנות טובה להפוך את החברה הישראלית לחברה סובלנית ולחברה רב תרבותית.
דוד מהרט: לדעתי, המפגש שלנו עם החברה הישראלית הוא מפגש שעושה טוב לכל הישראלים.
דוד מהרט: נכון שזה מלווה בחריקות, אבל ככל שאנשים יכירו וילמדו יותר על הקהילה הזאת, זה יהיה טוב לנו ויהיה טוב לחברה הישראלית מבחינת היכולת שלה לקבל גם אנשים שונים ממנה.
ליה שמטוב: בבקשה, גברתי.
שרה וידר: אני רוצה להעיר שהאגף לתכניות לימודים לא כותב ספרים, הוא אחראי לתכניות.
דוד מהרט: אני יודע שהוא בונה את התשתית הרעיונית ואז הוא מוציא אותה לגופים במכרזים, למט"ח וכו'.
דוד מהרט: אני מכיר את התהליכים האלה ויודע מי כותב לאגף לתכניות לימודים, אבל הם מתווים את הסילבוס שעל פיו כותבים הגופים את הספרים.
דוד מהרט: אני מכיר את התהליך.
דוד מהרט: האגף צריך לעשות אותו, הוא צריך להזמין והוא צריך לממן.
שרה וידר: לא, הוא לא מממן.
ד"ר נגיסט מנגשה: זה ויכוח טכני ולא מהותי ולכן אני מבקשת לקבל החלטה מהותית.
ד"ר יהודית דנילוב: זה לא ויכוח טכני אלא מאד מהותי כי משרד החינוך לא מפרסם ספרים.
דוד מהרט: האגף לתכניות לימודים צריך להגיד איזה נושאים הוא רוצה לשלב בנושא מורשת יהדות אתיופיה ועל פי זה הוא מזמין את כתיבת הספרים אצל הגורמים המקצועיים.
ד"ר יהודית דנילוב: האגף לתכניות לימודים מתווה את המדיניות וקובע את הסילבוס, זה נכון, אבל בספרי הלימוד יש שוק פתוח.
ד"ר יהודית דנילוב: אם הספר עומד בתכנים של תכנית הלימודים, הוא מאושר על ידי הוועדה לאישור ספרי לימוד.
דוד מהרט: אני לא רוצה להיכנס לוויכוח בנושא הזה, אבל העניין הוא שהאגף לתכניות לימודים צריך לקחת על עצמו את המשימה שילמדו את מורשת יהדות אתיופיה.
דוד מהרט: איך הוא עושה, מי כותב לו ואצל מי הוא מזמין את הספרים, את השאלות האלה אפשר להשאיר לוועדות המקצועיות.
ליה שמטוב: מסרת וולקו ממשרד הקליטה, בבקשה.
מסרת וולקו: אני רוצה לצאת בקריאה, שאולי תישמע קצת דרמטית, לעצור באופן מיידי את תכנית הלימודים שדובר בה.
מסרת וולקו: אני חושבת שלא יהיה נכון להוציא את תכנית הלימודים הזאת בלי שהוקמה ועדה פדגוגית בין-משרדית, שכוללת בתוכה אנשים מתוך הקהילה שחוו את הדבר הזה, שהם אנשי מקצוע, אקדמאים שיכולים לתת את חוות דעתם גם על התכנים.
מסרת וולקו: מכינים תכנית לימודים על רצף של שנים משנות השבעים עד שנות התשעים, כשהמאפיינים של העליות האלה כל כך שונים.
מסרת וולקו: אני חושבת שצריך לעצור את זה, להקים ועדה בין-משרדית שתכלול בתוכה אנשים מתוך הקהילה, אקדמאים מקצועיים שמכירים את הסיפור לעומק ויבחנו את התכנים של תכניות הלימודים האלה.
מסרת וולקו: זה מה שאני רוצה לבקש.
ליה שמטוב: עוד מישהו רוצה להתייחס?
אברהם מיכאלי: לפני הסיכום של גברתי אני מבקש לומר שהיום גילינו פה משהו שאינו חדש, לצערנו, בהתנהלות של המערכות.
אברהם מיכאלי: זה לא בא מתוך כוונות שליליות אלא שכך הן מתנהלות המערכות האלה במיוחד בנושא תכניות לימודים.
אברהם מיכאלי: עם כל ההערכה למקצוענות, זה נושא שונה, זה לא מתמטיקה וגם במתמטיקה יש דעות שונות ושיטות לימוד שונות.
אברהם מיכאלי: מדובר פה במשהו הרבה יותר רגיש מאשר כתיבת עובדות, שבסוף הופכות להיסטוריה.
אברהם מיכאלי: תכנית הלימודים שילמדו במערכת החינוך בעוד חודש או בעוד שנה תקבע תדמית נוספת על העדה ועל העליות בכלל מעכשיו לעוד דור לפחות.