GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
אברהם מיכאלי: צריך לזכור את התרומה של העולים במשך עשרות שנים כבר בניסיון הזה של איכות הסביבה, במיוחד עולים ממדינות מסוימות שהביאו באמת הרבה ידע ומדינת ישראל התעשרה בידע הזה.
אברהם מיכאלי: צריך לעקוב אחרי הניסיון שלהם ולראות איך מדינת ישראל באמת מנצלת את זה במובן החיובי של המילה.
אברהם מיכאלי: הוועדה צריכה תמיד לעקוב אחרי הנושא הזה כדי שנדע גם לעזור להם, גם לעודד אותם וגם לראות איך אנחנו כמדינה יכולים להרוויח מזה משהו.
ליה שמטוב: אתה איחרת לישיבה, אבל כאן דיברו על התושבים החוזרים ואמרו שכאשר הם חוזרים, הם בוחרים דווקא להקים את העסקים הירוקים.
ליה שמטוב: זה דבר משמח מאוד.
ליה שמטוב: כמו שאמרתי בראשית הדיון, אני רואה חשיבות רבה בעידוד יזמות ירוקה.
ליה שמטוב: הנושא הזה קרוב ללבי ואני שמחה מאוד שהיום אנחנו דנים בו במסגרת יום איכות הסביבה בכנסת.
החלטות הוועדה: 1.
החלטות הוועדה: הוועדה רוצה לציין לחיוב את פעילותו של המשרד לקליטת העלייה ולהביע שביעות רצון מכך שהמשרד תומך ומעודד הקמת עסקים ירוקים ואף מבין את הצורך והחשיבות בכך.
החלטות הוועדה: 3.
החלטות הוועדה: הוועדה תמשיך לקיים מעקב אחר תוכנית עידוד היזמות העסקית בקרב העולים החדשים ואחר יישום המסלול הירוק בתוכנית.
ליה שמטוב: הם רכשו דירות כאן בסביבה?
משה הראל: לא בסביבה.
משה הראל: רוב העולים בצפון קונים דירות דרומה לחיפה ודרומה לחדרה.
משה הראל: מעט קונים כאן ובחיפה, אבל מדובר בפחות מ-10 אחוזים.
ליה שמטוב: יש לזה סיבה?
משה הראל: כן, בצפון יש מעט קהילות של הפלאשמורה ורוב הקהילות נמצאות במקומות אחרים, כך שהם עוברים למקומות היכן שמתגוררים קרובי המשפחה שלהם.
משה הראל: המעבר הוא לא על בסיס מקום העבודה אלא היכן שנמצאת משפחה ולשם הם עוברים.
משה הראל: לא נותר לי אלא להודות לשותפים הנאמנים מהסוכנות, לדליה, למנהלת המרכז, ולצוותים.
משה הראל: אנחנו פועלים אתם יד ביד לאורך הדרך ונמשיך בעשייה המשותפת.
משה הראל: תודה רבה.
30083: כפי שאתם יודעים, יושב-ראש עדיין אין, אבל יש כאן נציג הנהלה, עורך-דין ראובן שלום.
ראובן שלום: מערכת היחסים בין הכנסת לבין הסוכנות היא רבת שנים והיא קיימת עוד מלפני שקמה הכנסת.
ראובן שלום: במסגרות האלה אנחנו משתפים פעולה עם הכנסת ורואים חשיבות בפעולה שלה.
ראובן שלום: בוודאי שאנחנו משתפים פעולה עם ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
ראובן שלום: יוזמה משותפת גם של חברי הכנסת שהם חברי הוועדה וגם של הסוכנות להרבות סיורים בשטח, בארץ וגם לפעמים בחוץ לארץ, לראות את הפעילות כי אנחנו יודעים שדברים שרואים משם, לא רואים מכאן.
ראובן שלום: ההתייחסות בדרך כלל מאוד בונה ועוזרת לנו לשפר תהליכים.
ראובן שלום: לחברי הכנסת יש מודעות למה שקורה ויש להם רצון לעזור, כך שהגישה שלהם עוזרת לנו מאוד וזה מהניסיון שלנו.
30083: כפי שאמרתי, המחלקה לעלייה והסוכנות היהודית החליטה במבנה החדש שלה להתייחס למערך עולי אתיופיה בדיוק כמו למערך עולי צפון אמריקה וכמו למערך העולים מארצות אמריקה הלטינית.
30083: בראש המערך הזה של העלייה והקליטה עומדת דבורה גיני שתאמר מספר משפטים על העלייה מאתיופיה.
דבורה גיני-מלכי: ברוכים הבאים.
דבורה גיני-מלכי: העלייה מאתיופיה מהווה את אחד האתגרים הלאומיים של כולנו ואחד הסיפורים המעניינים של העלייה מהתפוצות.
דבורה גיני-מלכי: יש הסדרים מאוד מורכבים ומאוד שונים שדורשים מאתנו יום יום יצירתיות, הרבה אהבה, פתרונות מותאמים והרבה מאוד עבודה קשה.
דבורה גיני-מלכי: העולים מגיעים ממקום מאוד שונה מישראל והמקום הוא שונה בכל הפרמטרים.
דבורה גיני-מלכי: בתוך השוני הזה, במעבר, יש הרבה מאוד משברים והרבה מאוד קשיים שהעולים עומדים בהם בצורה יפה.
דבורה גיני-מלכי: רוב הקרדיט על ההצלחות בתהליך, אני רוצה לתת לעולים וחלק מזה אני רוצה לקחת לנו, אלה שעוסקים בקליטה.
דבורה גיני-מלכי: הם באמת עושים מאמצים מדהימים להתרגל, להסתגל ולהבין את החברה החדשה שמשתנה בתוך כמה שעות במאות שנים מבחינת הכל, מבחינת השפה, המנהגים, האוכל, התפקידים בתוך המשפחה, התפקידים הזוגיים, היחסים עם מה שנמצא בחוץ ותהליך הקליטה לוקח שנים רבות ולפעמים הוא אפילו עובר לדור הבא.
דבורה גיני-מלכי: הסוכנות גם משקיע, מעבר לתקצוב של משרד הקליטה, מיליוני שקלים בתוכניות, ופועלת לגיוס תרומות מכל הקהילות בעולם לתוכניות ספציפיות ולקליטה בכלל.
דבורה גיני-מלכי: הנושא של המשכנתאות המוגדלות הוקפא ורבים מהם ממתינים ומפסידים זמן ולא רוכשים דירה.
דבורה גיני-מלכי: זה משהו שאני אשמח אם הוא יטופל.
דבורה גיני-מלכי: פתרונות דיור לבודדים הוא דבר שלא קיים, לא לקשישים בודדים ולא לצעירים בודדים ולכן זה ממלא את מרכזי הקליטה באנשים ללא פתרונות דיור.
30083: רותי היא מנהלת מרכז הקליטה בקריית ים והיא גם תציג את הצוות ותספר על המקום.
רותי כהן: אני מנהלת את מרכז הקליטה קרוב לארבע שנים.
רותי כהן: חברי הצוות יציגו את עצמם ויאמרו מה תפקידם.
רותי כהן: אנחנו מהווים עבור העולים בית ראשון במולדת.
רותי כהן: אנחנו משתדלים שהמקום יהווה עבורם בית שיהיה להם נעים וטוב לגור בו.
רותי כהן: הם מגיעים לדירות מרוהטות שנמצא בהן כל מה שצריך להיכנס לבית – מקרר, גז, מיטות, מצעים, אוכל למספר ימים ראשונים, כלים, מגבות וכולי.
רותי כהן: כל הפריטים האלה הם מתנה וביום שהם יעברו לדיור הקבע, הם ייקחו את כל הציוד שהם קיבלו והוא ישמש אותם בדיור הקבע.
רותי כהן: לאחר עזיבתם, הדירה מתפנה, עוברת שיפוץ וקולטת משפחת עולים חדשה.
רותי כהן: בערך כשבועיים עד חודש אורך לסיים את כל התהליכים הבירוקרטיים והבדיקות שהעולים עוברים ואז הם למעשה מתפנים לתחילת תהליך הקליטה האמיתי שזה אולפן ושילוב הילדים בבתי הספר.
רותי כהן: באתיופיה האימא רגילה לקחת את הילד עד גיל שלוש על הגב, אבל פתאום אנחנו אומרים לה אחרי חודש שיש כאן מעון ילדים וצריך לקחת את הילד למעון משעה 8:00 בבוקר עד 4:00 אחר הצהרים.
רותי כהן: לאימהות מאוד קשה להיפרד מהילדים ולפעמים לוקח להם קצת זמן עד שהן מוכנות ועד אז הן הולכות עם הילד על הגב לאולפן אבל בסופו של דבר הן לומדות את יתרונות המעון.
רותי כהן: הילד, גם הוא בן חצי שנה, הולך למעון, ילדים יותר גדולים הולכים לגני טרום-חובה וחובה וילדים גדולים יותר לכיתות אולפן בבתי הספר.
רותי כהן: המבוגרים מתחילים ללמוד כאן באולפן.
אברהם מיכאלי: תארי לנו את מסלול הקליטה, איך אתם קולטים אותי ולמה אתם מצפים בעוד חצי שנה-שנה-שנתיים.
רותי כהן: המטרה שלנו היא הכנה לחיים עצמאיים אותם יחיה העולה כשיעזוב אותנו בעוד שנה וחצי.
אברהם מיכאלי: אבל זה שונה מקליטה לקליטה.
רותי כהן: נכון.
אברהם מיכאלי: אנחנו מדברים כרגע על יהודי אתיופיה.
אברהם מיכאלי: תסבירי לי מה התוכנית.
רותי כהן: המטרה שלנו שהם יעזבו לפתח-תקווה או לקריות ושהם יהיו עצמאיים ויוכלו לנהל את חייהם בצורה עצמאית.
רותי כהן: שהעולה החדש ידע ללכת לבנק ולהסתדר בו, שידע לקבוע תור בקופת-חולים וללכת לרופא בכוחות עצמו, וזה דבר שלא מובן מאליו.
רותי כהן: הכוונה היא שאת הדברים הבסיסיים, במיוחד העולים המבוגרים יוכלו לעשות בכוחות עצמם.
רותי כהן: בהתחלה כשאנחנו עובדים אתם ישנם המדריכים שבחודש-חודשיים ראשונים לוקחים אותם לרופא, מלווים אותם ומתרגמים להם, אבל לאט לאט אנחנו משחררים את החבל.
30083: תנסי לתאר מה הם השלבים במסלול הקליטה.
רותי כהן: בגדול אני יכולה לומר שזה כמו ילד שלומד לרכב על אופניים.
רותי כהן: בהתחלה אנחנו מחזיקים אותו חזק שלא ייפול, לאט לאט משחררים וגם אם הוא נופל, עוזרים לו לקום, ובסופו של דבר הילד רוכב על אופניים לבד.
רותי כהן: אנחנו רוצים שהעולה יסתדר לבד וכל העבודה שלנו כאן מושקעת למימוש המטרה הסופית הזאת שלנו.
רותי כהן: אני תכף אתאר את כל מה שהם עוברים כאן ותראו שהכל מכוון למטרה הזאת.
משה הראל: הם לומדים זמן כפול מיתר העולים.
משה הראל: העולים לומדים חמישה חדשים בעוד שעולי אתיופיה לומדים עשרה חודשים.
רותי כהן: העולים הולכים לאולפן במשך עשרה חודשים.
רותי כהן: האולפן מתקיים כל בוקר משעה 8:00 עד 1:00 בצהרים.
רותי כהן: נעשית הרבה עבודה של הסומכות בדירות.
רותי כהן: כלומר, לכל משפחה יש סומכת או מדריכה שמלווה אותה בדירה.
רותי כהן: אנחנו מדברים על הרגלי ניקיון, איך להלביש את הילדים לבתי הספר, איך להכין כריך לילד לבית הספר - דבר שלהם הוא לא מובן מאליו - כדי שהוא ירגיש נוח להוציא את הכריך שלו בבית הספר ולאכול אותו, איך לסדר את הבית, איך לחנך את הילדים בעולם המערבי, השינוי בחינוך הופך להיות שינוי מאוד מהותי.
רותי כהן: באתיופיה בתרבות שלהם המבוגר הוא במרכז והם מגיעים למדינה שהילד הוא במרכז והשאלה איך מסתדרים עם כל השינויים בחינוך.
רותי כהן: באתיופיה החינוך יכול להיות בעזרת קצת אלימות או מותר להכות את הילד ולפעמים גם את האישה והנה הם מגיעים למדינה בה זה אסור.
רותי כהן: כל השינוי במעמד הבעל והאישה, על כל זה עובדים בדירות בעזרת הסומכות ועם העובדת הסוציאלית בסדנאות קבוצתיות וזאת מתוך כוונה שהם ייכנסו לעולם של החברה הישראלית.
30083: צריך לזכור שהתהליכים האלה בתוך מרכז הקליטה מלווים בנושא האישי ובנושא הגיור שהוא שאלה לא פשוטה אלא שאלה מרכזית בחיים שלהם.
30083: תהליך הגיור הוא תהליך שמצריך התייחסות בסדר גודל שלכם כמנהיגי האומה.
30083: זה לא דבר שיכול להיפתר כאן.
30083: השאלה הזאת היא עמוקה ורצינית.
30083: תהליך הקליטה של הילדים שלהם הוא הרבה יותר קל יחסית.
30083: אנחנו מעריכים שהמשפחה תהיה כאן בין 18 חודשים ל-24 חודשים.
30083: ככל שאנחנו נקדים את יציאתם מכאן ותהליך הגיור יסתיים – וזה תהליך בסיסי כי בלי סיום גיור יש קושי עצום שהם יצאו מכאן – הדבר יהיה יותר טוב.
30083: למעשה העולים האלה עושים אחר כך עלייה שנייה.
30083: הם מגיעים מאתיופיה ונקלטים כאן, אחר כך הם קונים דירה באשדוד והוא מתחיל מחדש.
30083: לגבי המשפחות זה דבר מאוד מאוד לא פשוט.
30083: תהליך הקליטה שלהם כאן
30083: נמשך מספר שנים ובוודאי הוא לא אורך שנתיים אלא הרבה יותר.
30083: גם הקליטה שלהם בתוך החברה האתיופית איננה פשוטה.
30083: אנחנו מדברים על אוכלוסייה אחרת שמגיעה עם תרבות אחרת ועם משקעים בין-דתיים לא פשוטים שגם עושים להם את החיים לא קלים.
ליה שמטוב: מה קורה אחרי שנתיים שהם כאן?
רותי כהן: אני אגיע לזה.
אדם אמילוב: כמה זמן עבר מאז הגיעה לכאן העלייה האחרונה?
רותי כהן: העולים האחרונים שהגיעו לכאן הגיעו ב-5 באוגוסט ומשך השהייה שלהם כאן הוא קרוב לשנה.
רותי כהן: יש גם עולים יותר ותיקים.
רותי כהן: הוותיקים נמצאים כאן בסביבות שנתיים.
אדם אמילוב: את אומרת שתקופת השהות כאן נמשכת בערך שנתיים ואפילו שלוש שנים.
אדם אמילוב: מה יקרה עם העולים כשהם יעזבו את המקום?
ליה שמטוב: אין לזה פתרון.
רותי כהן: עוד נושא שהוא נושא החינוך.
רותי כהן: בבוקר הילדים הולכים למוסדות החינוך הממלכתיים-דתיים ובשעות אחר הצהרים מתקיים כאן מיני בית ספר עבור הילדים שנועד לסגירת הפערים.
רותי כהן: זה כולל עבודה עם חונכות, הכנה לכיתה א', שיעורים בקבוצות קטנות של עברית וחשבון, אנחנו חוגגים בר-מצווה בחודש הבא לכל הילדים בגיל המצווה.
רותי כהן: באמת עובדים אתם הרבה כאשר מצד אחד אלה לימודים ומצד שני גם קצת כיף והנאה.
רותי כהן: בקיץ יש לנו כאן קייטנות וכל ילדי מרכז הקליטה במשך חודש וחצי נמצאים גם באולפניות וגם בקייטנות.
רותי כהן: אם כן, כל הזמן עובדים אתם והילדים הם עם המון מוטיבציה והמון רצון להצליח וללמוד.
רותי כהן: רוב העולים רוצים לגור באזור מרכז הארץ שזה פתח-תקווה, חולון, ראשון לציון, יפו, תל-אביב, אזור שהפך להיות משהו מאוד מאוד קשה להשגה.
רותי כהן: בשנה שעברה היה מבצע של משכנתאות מוגדלות ונתנו מענקים יותר גדולים למשפחות שרוצות לרכוש דירות מתוך כוונה שייקנו דירות באזורים יותר טובים.
רותי כהן: אז נפתחו אפשרויות בפני העולים לרכוש דירות בערים חדשות כמו מעלה אדומים אבל גם שם הדירות נחטפו והרבה משפחות נשארו ללא המשכנתא המוגדלת.
רותי כהן: היום יש רק משכנתאות רגילות, ותיקות,
רותי כהן: משכנתאות שהן יותר קטנות והעולים לא מצליחים לקנות דירה.
רותי כהן: כלומר, מאז הופסקו המשכנתאות הגבוהות, אין רכישות באזור המרכז אלא פה, בקריית חיים, קצת בחיפה, אבל כאמור, באזור המועדף עליהם הם הפסיקו לרכוש דירות.
רותי כהן: למעשה יש הרבה משפחות שיושבות כאן ומחכות ולא קונות דירות - קרובי המשפחה שלהם כבר קנו דירות מאחר שהם הגיעו לארץ לפני שנתיים ורכשו דירה במרכז הארץ – והמשפחות כאן מחכות לתקציב המדינה ומקוות שבכל זאת יוכלו לרכוש דירה באזור מרכז הארץ, שם מתגוררים קרובי המשפחה.
אברהם מיכאלי: יש היום הכוונה שהם יגורו ביחד או לפזר אותם?
אברהם מיכאלי: יש הכוונה מטעם משרד הקליטה או מטעם הסוכנות?
דוד יאסו: אין הכוונה.
דוד יאסו: בזמנו, בשנות ה-90 וה-80 הייתה הכוונה אבל היום היא לא קיימת.
דוד יאסו: המענקים ניתנים על מנת שכל עולה ועולה יחליט איפה הוא רוצה לגור, איפה הוא רוצה לקנות, באיזה אזור ובאיזו שכונה.
דוד יאסו: כפי שאמרה רותי, יש אזורים שהם מתואמים בין משרד האוצר, משרד השיכון ומשרד הקליטה, שם אפשר לקנות לפי גודל המשפחה כאשר מדובר באזור שהוא יותר חזק כי המטרה שלנו היא שהם יקנו בשכונות ובערים יותר חזקות.
דוד יאסו: ההכוונה היחידה שיש לעולים החדשים היא שעם נחיתתם מביאים אותם למרכזי הקליטה, כדי לקבל את הקליטה הטובה שניתנת על ידי הצוות המופלא במקום.
ליה שמטוב: אם ניקח כדוגמה את מרכז הקליטה, אנשים שגרים כאן יותר משנתיים, הם ממשיכים לגור כאן?
דוד יאסו: עד שהם רוכשים דירה הם נמצאים כאן.
ליה שמטוב: באיזה תנאים?
דוד יאסו: יש כאן תנאים מאוד מאוד טובים, מה עוד שזו האוכלוסייה היחידה שמקבלת את המענקים לרכישת דירה שהם עד 95 אחוזים מערך הדירה.
רותי כהן: הם יודעים ומבינים שזה מענק.
רותי כהן: אחרי שנתיים המענק יורד.
רותי כהן: כלומר, זה מענק מדורג.
רותי כהן: אם עד תום השנתיים הם לא רוכשים דירה, הרי שמדובר במקרים מיוחדים.
ליה שמטוב: הם משלמים כאן שכר דירה?
רותי כהן: כן.
רותי כהן: הם משלמים שכר דירה ואם הם לא קונים דירה אחרי שנה, שכר הדירה עולה.
ליה שמטוב: כמה זמן הם לא משלמים שכר דירה?
רותי כהן: הם משלמים מהיום הראשון.
30083: אבל זה שכר דירה מאוד מסובסד.
רותי כהן: הם משלמים גם חשמל, מים וגז.
משה הראל: כמה הם משלמים?
רותי כהן: זה נע מ-200 שקלים, לפי גודל הדירה.
ליה שמטוב: גם אחרי שנתיים הם ממשיכים לשלם את אותו הסכום?
רותי כהן: לא, שכר הדירה עולה, ואם הם קונים דירה, זה נעצר.
דוד יאסו: ברגע שהם קונים דירה, יש להם משכנתא לשלם.
זלמן פרלמוטר: זה לא אותו מצב כפי שהיה בשנים קודמות של עולים שיושבים במרכזי קליטה במשך שנים.
זלמן פרלמוטר: זה מצב שלא קיים מאז הוחלט על קיום מענק המשכנתאות.
רותי כהן: אנחנו מסייעים להם לעבור לדיור הקבע.
רותי כהן: מאוד חשוב לי לומר שחלק מהאני מאמין שלי הוא מציאת תעסוקה.
רותי כהן: אנחנו חברנו ללשכת התעסוקה בקריית ים ולהרבה חברות כוח אדם בסביבה.
רותי כהן: למזלנו האזור הוא אזור בו יש תעסוקה ובאמת אחרי שנה, כאשר העולים מופנים להבטחת הכנסה, כמעט כל מי שיכול לעבוד, עובד.
רותי כהן: יש לנו הרבה זוגות ששני בני הזוג עובדים.
רותי כהן: זה המפתח להצלחה.
רותי כהן: אפשר לראות את הגאווה שלהם כשהם חוזרים מהעבודה וההכנסה שלהם מהעבודה גדלה פי שתיים ואפילו שלוש לפעמים מאשר קבלת הבטחת ההכנסה ולא משנה כמה נפשות יש בבית.
רותי כהן: מדובר בסכום של קרוב ל-2,000 שקלים שניתן כהבטחת הכנסה וזה סכום אתו אי אפשר לחיות.
רותי כהן: אם שני בני הזוג עובדים אפילו במשכורת מינימום, השכר שהם מביאים הביתה גבוה פי שלוש מאשר הבטחת ההכנסה.
רותי כהן: אני יכולה לציין שזה ערך שהם יודעים אותו.
רותי כהן: מסיימים את האולפן וכל מי שבוכה שאין לו כסף, אני שואלת אותו איך הוא הסתדר באתיופיה ואומרת לו שגם כאן הוא צריך לעבוד.
רותי כהן: כמה שפחות להיות תלויים במדינה ובקצבאות.
רותי כהן: כל מי שהוא בגיל תעסוקה ויכול לעבוד, יוצא לעבודה.
רותי כהן: פתחו כאן סופרמרקט של רמי לוי, מגה וכולי והעולים עובדים במקומות האלה.
רותי כהן: כל עבודה שהם יכולים, הם עובדים בה ואנחנו מאוד מאוד גאים בהם.
דבורה גיני-מלכי: זה איזשהו שינוי שנוצר לעומת מה שהיה לפני ארבע או חמש שנים, כאשר אז אולי בגלל שהיו קצבאות יותר נדיבות היה יותר כיף להישאר בבית ולא לצאת לעבודה.
דבורה גיני-מלכי: היום, כמו שרותי אומרת, אנחנו רואים את זה בכל מרכזי הקליטה, יש אינטרס ועניין לעבוד ולהרוויח כסף.
דבורה גיני-מלכי: יש כאלה שמתחייבים על משכנתא יותר גדולה מהמענק במטרה לשפר תנאי דיור או לרכוש דירה במקום יותר טוב ועקב כך הם נכנסים למחויבות כספית ולכן הם יוצאים לעבודה.
30083: ברגע שהכסף לא מספיק להם, הם יוצאים לעבוד אבל זה פוגע בלימודי העברית שלהם, זה פוגע בלימודי הגיור שלהם, זה פוגע בתהליך הקליטה שלהם.
30083: נוצר מאזן אימה בין שני הדברים האלה, אבל בסופו של דבר כולנו מודעים לצרכים ולמצוקות.
רותי כהן: אם לא מסיימים את תהליך הגיור בו זמנית, יש להם שיעורי יהדות אחר הצהרים ולכן הם יכולים לעבוד רק בבוקר אבל בדרך כלל אחרי תקופה קצרה זה מתאזן.
ליה שמטוב: היכן מתקיימים לימודי הגיור?
רותי כהן: כאן בשעות אחר הצהרים.
רותי כהן: אם חושבים על סדר היום שלהם, בבוקר בין 8:00 עד 1:00 הם לומדים באולפן, יש להם הפסקה קצרה לארוחת צהרים ולקבל את הילדים, ואז האישה לומדת במשך שעה וחצי והגבר לומד בנפרד.
רותי כהן: לוח הזמנים שלהם מאוד מאוד צפוף.
רותי כהן: גם הם עוברים לארץ חדשה עם כל השינויים וגם מכניסים אותם לסדר יום מאוד מאוד עמוס, כך שאין להם זמן לנשום.
רותי כהן: צריך לזכור שמעבר לכך לחלקם יש חמישה ושישה ילדים לגדל בבית בהם צריך לטפל, להכין להם אוכל ולראות מה קורה אתם.
רותי כהן: חודשיים.
רותי כהן: היה לי מנהל שאמר שמשאיות נוסעות בקיץ.
רותי כהן: כלומר, יולי-אוגוסט זו התקופה שרוב המשפחות עוברות לדיור הקבע.
30083: בתוכנית שלנו אנחנו רוצים שתפגשו ותדברו עם עולים שנמצאים כאן ובנוסף לכך נערוך סיור.
רותי כהן: אני חושבת שאפשר להזמין את העולים.
ליה שמטוב: ישיבת הוועדה הראשונה שבראשותי הייתה ועדה חגיגית, אבל אחרי כמה ימים דיברנו ודנו בעניין של עולי אתיופיה והפלאשמורה.
ליה שמטוב: לפני שהשרים דנו בתקציב, עברנו – גם הוועדה וגם אני - על התקציב וראיתי שבאמת הממשלה רוצה לקצץ בתקציבים הקשורים לקליטה ובמיוחד בתוכנית החומש כפי שצוין כאן, וגם בכלל להקפיא את נושא העלייה מאתיופיה.
ליה שמטוב: אנחנו בוועדה דני בנושא ואני רוצה לומר לכם ששרת הקליטה, חברת הכנסת סופה לנדבר, עשתה מאמצים רבים ולא רק שהממשלה לא קיצצה את הקיצוץ הדרסטי הזה אלא הוסיפו תקציבים לתוכניות שונות.
ליה שמטוב: זה דבר משמח וחשוב.
ליה שמטוב: אני רוצה לקוות שהעולים מאתיופיה ועולים מכל הארצות יגיעו ארצה וייקלטו בה.
ליה שמטוב: אני מקווה מאוד שהקליטה שלהם תהיה יותר קלה מהקליטה שלנו.
אברהם מיכאלי: לא סתם שאלתי קודם על התוכנית.
אברהם מיכאלי: אני כבר ותיק בסיורים האלה.
אברהם מיכאלי: כל המטרה של מרכז הקליטה הוא לשים לעצמו יעד ולראות אחרי שנה - במקרה של עולים מאתיופיה אולי קצת יותר מאוחר כי אנחנו יודעים שבעיות הקליטה הן שונות – מה מראש שמנו כיעד ולמה הגענו.
אברהם מיכאלי: בהרבה מאוד סיורים שהיו לנו בעבר, התחושה היא שבשהות שלהם במרכזי הקליטה הם צוברים הרבה מאוד התמרמרות ואני חושב שאסור שזה יקרה כי אם התקופה הזאת היא תקופת החממה שלהם מבחינת הקליטה ומבחינת ההסתגלות לתנאים בארץ, אז מה יהיה אחרי שיצאו מכאן ולא התכוננו או לא מוכנים ליציאה לשטח?
אברהם מיכאלי: זה שיש בכל עיר את מוקד הקליטה, מהניסיון שלי אני יודע כמה הם לא מצליחים הרבה להתמודד עם הבעיות כי בדרך כלל – ולא נעים לי לומר מה שאמר קודם דוד – אנחנו יודעים ששולחים אותם לשכונות הכי בעייתיות שיש בכל עיר ועיר כי זה הכסף שעומד לרשותם לרכישת דירה.
אברהם מיכאלי: אין להם כסף לרכוש דירה לא ברמת אביב ג' ולא ברמת השרון.
אברהם מיכאלי: לכן השאלה היא מה לומדים משנה לשנה כלקח.
אברהם מיכאלי: אלי ואני ליווינו את הסיפור הזה של בית אלפא וגם הוא היווה עבורנו איזשהו מודל של בעיות.
אברהם מיכאלי: כן נכון, לא נכון, כן המרידו אותם או לא המרידו אותם, אבל חלק מהבעיות היו בעיות אמיתיות.
רותי כהן: הם מתפללים בבתי כנסת בקהילה.
אברהם מיכאלי: לכן שאלתי לגבי התוכנית כי היעד של קליטה במקום כזה צריך להיות אולי יותר קל מאשר במקומות אחרים, שם הסתובבנו בעבר וראינו את הבעיות.
אברהם מיכאלי: זה לא רק עבודה למרות שזה חשוב מאוד וגם נושא ההכנה כדי שכמה שיותר מהר יצאו למגורים הוא חשוב, אבל השאלה היא אם בדרך מספיקים באמת גם ללמוד עברית, גם לעבור גיור שחשוב מאוד להספיק לעשות אותו כאן כי בחוץ הם עוברים גיהינום כדי להתמודד עם הבעיות האלה.
אברהם מיכאלי: לכן שאלתי האם אחרי שאת כאן כבר ארבע שנים את רואה שהתוכנית מיושמת והאם אתם מגיעים לאותן מטרות שהצבתם בתחילת התוכנית.
רותי כהן: אני יכולה לענות בשם מרכז הקליטה שלנו.
רותי כהן: אני מכירה את העולים שלנו ואני לא חושבת שהעולים שלנו ממורמרים.
רותי כהן: כמו שאמרתי בהתחלה, זה בית.
רותי כהן: אני מאמינה בעולים וגם הצוות שלי מסתכל על העולים כמוני וכמוך, בגובה העיניים ומתוך אמונה שיש להם כוחות.
רותי כהן: הם ניהלו באתיופיה משק בית, הם פרנסו את המשפחה שלהם ואנחנו מאמינים בכוחות שלהם כאן וכך אנחנו עובדים אתם, אני, העובדת הסוציאלית וכל הצוות.
רותי כהן: אני חושבת שאהבה ומתן חום, זה המפתח.
רותי כהן: כולנו כאן כדי לעבוד אתם, להיות אתם ולעזור להם.
רותי כהן: לפעמים זה גם קשה ולפעמים אני אומרת שזה מה שיש ולא מנסה לרצות אותם כי אני מאמינה שרק לתת להם ולתת זה לא מה שיוביל אותם להצלחה.
רותי כהן: כלומר, צריך לדרוש מהם להתמודד וגם אם הוא לא רוצה ללכת לרופא לבד, הוא יתווכח אתי אבל אני לא אוותר כי אני מאמינה שהוא צריך ללמוד את זה פה כי אני לא אעבור לגור לידו בפתח-תקווה ואלווה אותו לכל מקום.
רותי כהן: אם כן, מצד אחד זה לתת אהבה ולעזור ומצד שני גם ללכת לפי האני מאמין שלי, להאמין בכוחות שלהם ולתת להם את הכוחות להתמודד לבד בחיים עצמאיים.
30083: אני חושב שהערתו של חבר הכנסת מיכאלי צודקת ונכונה.
30083: אנחנו לא נטמון את הראש באדמה ונגיד שהנה עכשיו יש לנו כאן
30083: מסלול שהנה אנחנו עולים עליו ויושבים על מי מנוחות ואומרים שהשגנו את המטרה.
30083: אנחנו רחוקים מהמטרה.
30083: יש קושי בתהליך הקליטה.
30083: יש קשיים שהם קשיים לא פשוטים שנובעים גם ממה שאמרנו קודם.
30083: האוכלוסייה שמגיעה עכשיו היא אוכלוסייה שבאה עם קשיים משפחתיים לא פשוטים, עם זהות מאוד קשה, משפחות חצויות שמגיעות לכאן עם איזשהו בסיס של מתח נפשי ומשפחתי שהוא הרבה יותר נמוך ממה שהיה בשנים הקודמות.
30083: האנשים האלה חיכו הרבה זמן להגיע לכאן.
אברהם מיכאלי: אני מבין שהממשלה רוצה להוריד את זה מסדר היום.
ליה שמטוב: היא הורידה.
ליה שמטוב: ממשיכים את המדיניות.
אברהם מיכאלי: אני חושב שרוב הסיעות בכנסת מקיימות חקיקה פרטית בנושא הזה ללא קשר לממשלה.
אברהם מיכאלי: אני יודע שבישיבת הממשלה האחרונה הנושא של הפלאשמורה קיבל גיבוי בלתי רגיל, גם הוצאנו
30083: בספטמבר שנה שעברה התקבלה החלטה והאנשים באו לכאן, כתבו מכתבים למשפחות שלהם ואמרו להם שהם עומדים להביא אותם, ואחר כך הם התאכזבו שוב.
30083: כשאתה מגיע עם רמת מרירות כזאת, במה אתה יכול לשכנע את האנשים?
אברהם מיכאלי: האמינות היא חשובה.
ליה שמטוב: מדובר על 8,000 אנשים שגם הם שצריכים לעבור גיור.
ליה שמטוב: הממשלה הקודמת החליטה ש-3,000 אנשים יכולים להגיע לארץ ולעבור את הבדיקות והשאלה מה אומר המספר הזה מתוך ה-8,000.
ליה שמטוב: נעשה סלקציה?
ליה שמטוב: נתחיל לומר שאלה כן ואלה לא?
ליה שמטוב: צריכים לבדוק את כולם וכל מי שרשאי, צריך להגיע לארץ.
30083: החלטה צריכה להתקבל.
30083: מבחינתי, כמנכ"ל המחלקה לעלייה, אני רואה כאן שני דברים שהם מרכזיים שיש לכם את הכוח ואת היכולת להשפיע עליהם ולעזור לנו.
30083: האחד הוא קבלת החלטה בממשלה לגבי מה קורה עם הפלאשמורה וההחלטה צריכה להיות לכאן או לכאן.
30083: זה לדעתי יקבע עובדה ועמדה ואתה צריכים ללכת.
30083: הדבר השני הוא הנושא של המשכנתאות.
30083: כדי שהשאלות שלך יקבלו תשובות ברורות, אם המשכנתאות יהיו נמוכות, הם ילכו לגור בקריית מלאכי ובשכונות הכי חלשות ואת זה אני אומר מבלי לפגוע בערים השונות.
30083: אם יהיו משכנתאות יותר סבירות, יש להם סיכוי ללכת למקום אחר ולהתחיל חיים חדשים טובים יותר.
אברהם מיכאלי: אני גר באור יהודה ואני מודיע לך שאני כבר שנים מדבר על זה בכנסת.
אברהם מיכאלי: שלחו אותם לשכונה הכי בעייתית באור יהודה.
אברהם מיכאלי: יש שם מוקד קליטה וארז סיפר לי לפני שהוא עזב שהוא אישר לממן את המוקד על חשבון משרד הקליטה, וכל הכבוד על כך.
אברהם מיכאלי: השאלה היא אם נעביר אותם ממרכז הקליטה, שלדעתי הוא בגדר חממה, לבעיות של שכונה נזקקת באור יהודה, מה עשינו בזה?
ליה שמטוב: שמענו כאן שבזמן האחרון – וזה כבר כמה שנים – עולי אתיופיה יוצאים ועובדים, מה עוד שכאן יש סופרמרקטים ומפעלים.
ליה שמטוב: אם מקום העבודה הוא כאן, למה לא לשכנע אותם לקנות דירה כאן בסביבה?
אברהם מיכאלי: יש עולים שאין להם כסף.
ליה שמטוב: כשהעלייה מגיעה, אנחנו מלמדים אותם הכל מהתחלה, והנה אנחנו רואים שיש כאן תופעה חדשה, שהם כן יוצאים לעבודה, שהם כן יודעים שצריך לעבוד, שהם יודעים שצריך להרוויח וכולי.
ליה שמטוב: הם רוצים שאיכות החיים שלהם תהיה טובה יותר ולכן השאלה היא למה לא לשכנע אותם שבכסף שהם מקבלים ירכשו דירה כאן בסביבה.
ליה שמטוב: הילדים כבר הולכים לבית הספר
רותי כהן: אני מסכימה אתך.
רותי כהן: אנחנו עובדים על זה הרבה אבל כאשר הסבתא בחולון לוחצת שהבת שלה תבוא לגור לידה ותעזור לה ותטפל בה, זה מאוד קשה לשכנע אותם לגור כאן.
רותי כהן: אני יכולה לומר שכאן חל שינוי ואני חושבת שיש לנו קרוב ל-15 משפחות שקנו בקריות, דבר שלא היה לפני כן.
משה הראל: לפני כן היה לנו אתר קרוואנים גדול בחצרות יסף ועשרות משפחות אתיופיות רכשו דירות.
משה הראל: לדוגמה, בקריית מוצקין, בלי הכוונה של אף אחד, ברחוב קדיש לוז, הם רכשו בניין שלם ואת זה עשה התהליך שהם עברו.
רותי כהן: אני מדברת על מרכז הקליטה שלנו.
משה הראל: לאחרונה הקהילות בצפון – חוץ מחיפה – הן קהילות של ביתא ישראל, עולים ותיקים, והם מתרחקים מהקהילות האלה.
משה הראל: אין קשר בין מקום העבודה והמקום בו הם רוכשים את הדירה.
משה הראל: השיקולים שלהם הם אחרים לגמרי.
משה הראל: אנחנו משכנעים אותם לרכוש דירה אבל אנחנו לא מכוונים אותם.
משה הראל: בשום אופן לא.
דבורה גיני-מלכי: במרכז הארץ יש יותר עבודה והם משוכנעים שכמאבטח או מנקה בסופרמרקט זה לא שהם יפסידו כאן את עולמם והם לא ישיגו את זה שם.
דבורה גיני-מלכי: בכל אופן, בפתח-תקווה יש יותר סופרמרקטים מאשר יש בקריית ים מה גם שהסיוע המשפחתי מאוד משמעותי.
דבורה גיני-מלכי: כל אחת רוצה שאימא שלה תשמור על הילדים שלה כשהם לא מרגישים טוב והיא צריכה ללכת לעבודה.
30083: מצטרף אלינו משה באטה שהוא אחראי על הגישור במשרד הקליטה ועושה עבודה נהדרת.
משה באטה: שאלת לגבי השוני.
משה באטה: אני חושב שיש היום מגמה שיהיו יוצאי אתיופיה בניהול של מרכזי קליטה דבר שלא היה לפני שנים עת אני עליתי לישראל, אז לא הייתה מגמה כזאת.
משה באטה: היום יש מגמה שיוצאי אתיופיה יהיו בהנהגה ויקלטו.
משה באטה: הם היו נקלטים והיום הם קולטים, דבר שהוא מהווה את אחד השינויים.
משה באטה: מאוד חשוב להעביר את המקל.
משה באטה: פעם העולה הלך איכשהו ולא מצא אבל היום יש הדגשה מהמנכ"ל לפיה אנחנו מעבירים את העולה למישהו אחר וכתובת אחרת מקבלת אותו.
משה באטה: זה שינוי שאנחנו מלמדים את העולה.
רותי כהן: נמצאים כאן שלושה עולים שהם נציגי העולים שלנו.
רותי כהן: בכמה מלים הם יספרו על עצמם ועל הכיתה שלהם.
אדיסו: אני שמח להיות אתכם כאן.
אדיסו: קודם כל אספר לכם על עצמי.
אדיסו: עליתי לארץ לפני 11 חודשים עם אשתי והילדים שלי.
אדיסו: באתיופיה עבדתי כשוטר במשטרה, כפקיד מודיעין.
אדיסו: אחרי שעליתי לישראל למדתי באולפן קריית ים במשך חמישה חודשים ולאחר סיום אולפן א', עכשיו אני לומד באולפן תעסוקתי.
אדיסו: הייתי בראיון במשטרת חיפה ובמשטרת תל-אביב מפני שאני רוצה לעבוד במשטרת ישראל מאחר שזה מקצועי.
אדיסו: עדיין לא קיבלתי תשובה ואני צריך לעבור מבחן נוסף אליו אוזמן בעוד חודשיים.
אדיסו: אף על פי שעליתי לישראל, אני לא מרגיש טוב מפני שאימא שלי והמשפחה שלי נשארו באתיופיה.
אדיסו: אני לא יכול לשלוח לאמי כסף ולעזור לה מפני שאנחנו מקבלים מעט כסף וההכנסה שלנו נגמרת באמצע החודש.
אדיסו: אני גם לא יכול להרגיש טוב כאשר ההורים שלי באתיופיה ואני כאן.
אדיסו: ממשלת ישראל הפסיקה להעלות את ההורים שלנו ואת המשפחות שלנו ואני לא יודע למה.
אדיסו: אימא שלי מחכה לעלות לארץ ישראל ביחד עם הילדים שלה וזה שהיא לא באה גורם לי לא להרגיש טוב.
אברהם מיכאלי: איפה הם נמצאים היום?
אדיסו: בגונדר.
אבדג'ה: עליתי לישראל לפני שנה.
אבדג'ה: אני נשוי ויש לי ילד אחד.