GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
גרדה פוירשטיין-פלרמן: במובן הזה, גם היום, לאחר הפסקת מימון הפרויקט מתקציב הליבה של הסוכנות, אנחנו ממשיכים לתרום ככל יכולתנו לטובת הפרויקט – יעידו על כך מר בן יעקב ונציגי הרשתות – בכל שלושת המהלכים האלו.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אנחנו ממשיכים, וגם בשנת העבודה האחרונה הפעלנו מאמצים גדולים, לקדם בכל דרך גיוס כספים מיועדים לטובת הפרויקט, עם הצלחות כאלו ואחרות, אנחנו ממשיכים להפעיל אופרטיבית, עבור - - -
זאב אלקין: אפשר מספר, גרדה?
זאב אלקין: כמה הסוכנות מצליחה לגייס, בממוצע, לטובת הפרויקט?
גרדה פוירשטיין-פלרמן: כן, בוודאי.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אני תכף אתייחס גם קצת לסכומים, כאשר חלק מהם נמצאים כבר בתוך הסל, ולגבי חלק מהם אנחנו מצפים ממש בימים אלו לתשובות.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אנחנו מדברים על כ- 450,000$ מוועדת התביעות – אולי, חבר הכנסת אלקין, אני תכף אגיע לזה.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אני רק רוצה לציין את שלוש הנקודות, בהקבלה למה שציינתי כחוזקות של הסוכנות היהודית.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אנחנו ממשיכים להפעיל אופרטיבית עבור משרד החינוך והרשתות את הפרויקט בשטח ובכך מביאים תרומה גדולה מאד להצלחת הפרויקט, כך אנחנו מאמינים, בזכות התשתיות, בזכות הפריסה וגם בזכות היכולת האופרטיבית של שליחינו ואנשי המטה.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אחרון, הזכרתי את המומחיות המקצועית – ישנם פרויקטים מסוימים, פרויקטים חינוכיים, שאנחנו ממשיכים להביא לטובתם כסף, גם היום בשנת הלימודים הזאת, ובתקווה גם בהמשך, ולהביא גם את ההתמחות החינוכית של הצוות, יחד עם הצוות של משרד החינוך, לטובת אותם פרויקטים, וזה תכף יפגוש את השאלה של חבר הכנסת אלקין לגבי התקציבים.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אנחנו מביאים כ-450,000$ לטובת פרויקט שורשים עבור תלמידי בתי הספר בחפציב"ה, פרויקט שורשים שלוקח את ילדי בתי הספר בעקבות השורשים היהודיים שלהם במדינות בלרוס, הבלטיות ואוקראינה.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: בכל שנה ישנם מסלולים שמגובשים במשותף.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: פרויקט שאגב כן נחקר על ידנו במשותף עם משרד החינוך, עבור שאילתה של ועדת התביעות, לקבל נתונים וממצאים על רמת האפקטיביות של הפרויקט ביכולת לחולל שינוי מכונן, כמעט, בחייהם של הילדים.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אנחנו משקיעים כ-550,000$ שתורמת קרן "אביחי" בשני פרויקטים מרכזיים, 55,000$ בפרויקט יום העצמאות – מר בן יעקב הזכיר פה את האופן שבו מציינים הילדים בבתי הספר את חגי ישראל, גם החגים הלאומיים של מדינת ישראל – פרויקט יום העצמאות מתבצע בשיתוף עם הסוכנות היהודית ובכספי קרן אביחי, ואנחנו ממשיכים להביא כסף לטובת פרויקט נט"ע (נוער לטובת עברית), להוראת השפה העברית בבתי הספר.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: ישנם כספים נוספים ממספר פדרציות, שהבולטת ביניהם זו פדרציית טורונטו, שמידי שנה אנחנו מצליחים לרתום את אנשי הפדרציה לתרום סביב ה-350.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: 000$ - 380.000$ במסגרת הפרויקט, ואנחנו לא שוקטים על שמרינו בניסיון אמיתי להביא בכל דרך למודעות לחשיבותו של הפרויקט בעולם היהודי, ובאמצעות הפלטפורמה שהסוכנות היהודית מעמידה, להביא תורמים נוספים, גופים נוספים, קרנות נוספות לטובת העניין.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: גם הפניה לקרן לידידות – גם מנכ"ל המחלקה לחינוך, מר אלן הופמן, ראה עצמו מאד מחויב כלפי הקרן וכלפי הפרויקט.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: במגעים מול ממשלת ישראל ומזכיר הממשלה היוצא המחלקה לחינוך פעלה במרץ רב.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: כך שאני מסכמת ומדגישה שוב, שתרומתנו לטובת הפרויקט, הן בתחום החינוכי-מקצועי, הן בתחום האופרטיבי-תפעולי, והן בתחום של קידום יכולות התרומה ונכונות התרומה של העולם היהודי – שכמובן, נפגע בשנה האחרונה, אך כולנו מתפללים שיתאושש במהרה – עדיין מובילות אותנו ביחס למחויבות שלנו לפרויקט.
זאב אלקין: את יכולה רק לסכם את הסכום השנתי?
זאב אלקין: כשירדה הליבה, מה נשאר היום?
גרדה פוירשטיין-פלרמן: מה נשאר היום?
גרדה פוירשטיין-פלרמן: סביב החצי מיליון דולר, בלי הכספים שנמצאים כרגע טרום קבלת תשובות סופיות.
זאב אלקין: המספרים שמנית הם יותר מחצי מיליון דולר.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: ישנם כספים שלגביהם אנחנו מחכים ממש עכשיו לתשובות.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: כפי שאתה זוכר, התרומות מתחדשות לקראת כל שנת לימודים, ולכן אנחנו בדיוק בהמתנה דרוכה לקבלת תשובות.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אנחנו מקווים לעבור את הסכום הזה גם בשנת הלימודים הקרובה.
זאב אלקין: זאת אומרת שמה שבטוח זה החצי מיליון דולר.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: חצי – כן.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: זה סכום שאנחנו לא מניחים שנרד ממנו.
משולם נהרי: אני עדיין לא הבנתי במה זה תורם לתפעול השוטף של בתי הספר.
משולם נהרי: בכל הכבוד לדברים שהזכרת – הם צריכים ביום יום להתקיים.
משולם נהרי: מה הסוכנות יכולה לעזור להם בדברים שהרב אקשטיין הזכיר, בדברים שיוחנן הזכיר פה?
משולם נהרי: זה הדבר של 364 יום בשנה, לא רק יום אחד בשנה שצריך לעשות טקס.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: לא, לא.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: התחום התפעולי לא שייך לטקסים.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: הנושא של הטקסים הוזכר על ידי בהקשר של הפרויקטים החינוכיים סביב יום העצמאות.
משולם נהרי: זה מוריד להם את הנטל?
גרדה פוירשטיין-פלרמן: למשל, 60 מורים שליחים שמר בן יעקב הזכיר שנמצאים בשטח.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: הטיפול במורים השליחים, כיסוי כל הוצאותיהם, כל הצרכים שלהם, הטסות רפואיות – ישנה מערכת גדולה מאד שלוגיסטית, מישהו צריך לשאת בטיפול בה, והסוכנות היהודית, כל השנים האלה, נתנה טיפול, להערכתי טיפול יעיל ומיטבי,למערכת הזאת.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אנחנו אכן עכשיו בוחנים, יחד עם הרשתות, העברה של חלקים מהטיפול התפעולי-אופרטיבי הזה לידיים של הרשתות.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: נקודה אחרונה, ברשותך, כבוד יושבת הראש.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: לאורך שנות השותפות המאד פורה, להערכתי, בין משרד החינוך והרשתות, ישנה נקודת מחלוקת אחת שאני כן רוצה לציין אותה כאן, מעל שולחן הוועדה הזאת, שמלווה את ההתדיינות בין הגופים השותפים ובאה לידי ביטוי גם בתקצוב הפרויקט.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: המחלקה לחינוך פועלת בכל השנים האחרונות בניסיון מאד מהודק לטפח כמה שניתן, למנף ולהעצים כמה שניתן את כוחות ההוראה הקיימים בשטח, מתוך תפיסה ערכית שהאחריות לתפיסת עולם ציונית בתוך בתי הספר ובתוך מערכות חינוך בלתי פורמליות, צריכה להיות משותפת למדינת ישראל, לעם היהודי ולקהילות המקומיות.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: ולכן, עמדתנו בעניין הזה היא, שהפרויקט בשנים הבאות צריך להתמקד הרבה יותר בטיפוח ובהעצמה של המורים המקומיים למקצועות העברית והיהדות, אותם מורים שכולנו, כל המיוצגים כאן, סביב השולחן, השקיעו 20 שנה בעצם ביצירתם, אפשר לומר, כי הם לא היו קיימים קודם.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: הדבר הזה חייב לזכות בתקצוב מועדף.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: כל עוד כמחצית מתקצוב הפרויקט הולכת לשיגורם של מורים ישראליים, המערכת המקומית נשארת תלויה ולא מצליחה להתרומם ולעמוד ברשות עצמה ברמה המקצועית.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אני חושבת שבכך אנחנו עושים עוול לעתידה של המערכת הזאת, גם בהקשר הציוני.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אני במפורש לא מקבלת את החלוקה שישראלי זה ציוני וגורמים מקומיים זה לא, ואנחנו מאמינים שבעלויות הרבה יותר נמוכות מעלויות של החזקת מערכת שליחים ישראליים ענפה וגדולה, ניתן להגיע לתוצאות חינוכיות משמעותיות מאד, ולהפנות את עיקר המשאבים של הפרויקט והכספים המגויסים, לטובת הבטחת עתידה של המערכת, שלא מותנה רק ביכולותיה של מדינת ישראל.
זאב אלקין: רק לא הבנתי למה 50%.
זאב אלקין: לפי הדיווח של יוחנן היום, היחסים הם אחרים לגמרי.
קריאה: המחירים התייקרו.
משולם נהרי: גרדה, אני יכול לבקש ממך בקשה?
משולם נהרי: תרומה של הסוכנות היהודית – שתיקחי יוזמה וותרו על החוב של משרד החינוך, של שני מיליון שהוא צריך לתת לסוכנות היהודית, אני חושב שזה יתרום המון.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: כבוד השר, אנחנו נשוחח על כך בנפרד.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אתה מדבר על חוב שההוצאות שלו כבר שולמו בפועל, כפי שאתה מבין.
משולם נהרי: אז זכיתם.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: לא, שילמנו.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: שילמנו.
גרדה פוירשטיין-פלרמן: אבל בוא נדבר על זה.
משולם נהרי: אוקי, נדבר על זה.
אברהם מיכאלי: עד שימונה יושב ראש חדש, המנכ"ל עכשיו יעביר בביניים.
ליה שמטוב: בבקשה, מאורט.
ליה שמטוב: בקצרה, כי אנחנו ממש צריכים לסיים ולהתחיל את הישיבה הבאה.
אריה גתר: הכנתי כאן איזשהו סדר, אבל אני אתחיל מזה שאני יכול לראות את התהליך הזה בפרספקטיבה הזאת: אני ב-1990 הגעתי למוסקבה והייתי שותף עם יוחנן להקמת בתי הספר הראשונים, אחר כך שירתתי כעובד מדינה שם, ראש שלוחת נתיב ברוסיה ואחר כך באוקראינה, ואחר כך חזרתי לאוקראינה.
אריה גתר: ניהלתי בתי ספר בארץ והייתי אחראי, בתפקיד שלי בחו"ל, על כל מערכת החינוך.
אריה גתר: אז אני אתחיל בכך שאל"ף, מערכת החינוך הזאת היא החסם היחידי – בואו נגדיר את זה: המגן – היחידי והאחרון שיש לנו כנגד התבוללות.
אריה גתר: מי שמכיר את האוכלוסייה שם – ואני מכיר אותה טוב מכיוון ששירתתי שם הרבה שנים בכל מיני תפקידים – זו יהדות שהיתה מנותקת מהשורשים שלה.
אריה גתר: ואם במדינות בלטיות, למשל, גדלנו על זה שידענו מה זה חנוכה-געלט, אז היהודים האלו, הילדים האלו, בהרים, ברוסיה ובמקומות אחרים, אין להם מושג מה זה.
אריה גתר: פשוט מאד.
אריה גתר: עכשיו אני עושה קפיצה ומתחבר למה שגרדה אמרה.
אריה גתר: כל מערכת החינוך הבלתי פורמלית היא תוספת מעשירה וחשובה, אבל לא מחליפה את מערכת החינוך הפורמלית.
אריה גתר: ילד חייב להגיע למגע יום יומי עם ישראליות ויהדות.
אריה גתר: מחנה קיץ זה אירוע נחמד, יפה, חשוב, אבל בכל מקרה לא מחליף את העבודה היסודית הראשונה.
אריה גתר: יוחנן פה הזכיר את חרקוב, ואתמול דיברתי עם ת"פ (תחת פיקודי) שלי לשעבר – אני חזרת ב-2006, פרשתי ואז התחלתי שוב לעבוד באורט – דיברנו על חרקוב והיא אמרה לי שהיא ביקרה בטקס סיום שנת הלימודים בבית ספר של הרב מוסקוביץ'.
אריה גתר: מי שזוכר אותו.
קריאה: אור אבנר.
אריה גתר: כן.
אריה גתר: אני מכיר אותו משנת 1991-1992, משהו כזה.
אריה גתר: והשאלה ששאלתי היתה פשוטה מאד: האם בכניסה לבית הספר יש דגל של מדינת ישראל, האם יש על הקיר מגילה, והאם יש תמונות של ראש הממשלה והנשיא.
אריה גתר: והיא נפגעה ואמרה: על מה אתה שואל?
אריה גתר: ירדת מהפסים?
אריה גתר: זה פק"ל (פקודות קבע לחייל).
אריה גתר: אני אספר לכם סיפור קצרצר מ-2005.
ליה שמטוב: בקצרה.
אריה גתר: הגעתי לבית ספר בחמלניצקי.
אריה גתר: בית הספר שייך לחב"ד.
אריה גתר: רב צעיר.
אריה גתר: שואל אותו למה אין לך בכניסה.
אריה גתר: גמגם.
אריה גתר: אמרתי: הרב, מי האישיות הרבנית החשובה בשבילך, כדי שתסביר לך שאתה לא צריך לגמגם, זה צריך להיות בבית הספר שלך?
אריה גתר: יש כל מיני רבנים.
אריה גתר: אחרי איזה שלושה שבועות היה כנס רבנים בקייב, ניגשתי אליו, ועמד הרב ברלזר בצד.
אריה גתר: אמרתי: הרב ברלזר הוא בשבילך אישיות רבנית קובעת?
אריה גתר: הוא אמר כן.
אריה גתר: ניגשתי לברלזר, סיפרתי את המקרה.
אריה גתר: הוא אמר: בוא ניגש לרב הזה.
אריה גתר: עזבתי אותם לבד, אחרי חמש דקות הרב בא לשאול אותי איפה הוא יכול לקבל דגל, מגילה וכך הלאה.
אריה גתר: זאת הנוכחות הישראלית.
אריה גתר: ומורים מקומיים לא יפתרו את הבעיה הזאת.
אריה גתר: רק אם יהיה מורה ישראלי במקום ומי שגדל כאן.
אריה גתר: אני נזכר, ב-1990 היה לי ויכוח מר מאד עם פרופסור צ'לנוב – רובכם מכירים אותו, אני בטוח.
אריה גתר: כאשר הוא אמר – זה היה ספטמבר-אוגוסט 1990 – הוא אמר: חבר'ה, אנחנו לא צריכים כאן ישראלים.
אריה גתר: מספיק שתעבירו אלינו כספים.
אריה גתר: ואני התפרצתי, והשופט דוד ברטוב אחר כך אמר שההתפרצות מיותרת.
אריה גתר: שאלתי אותו: לקחת את הילדים שלך לבית ספר?
אריה גתר: הלכת לטיפת חלב?
אריה גתר: עשית מילואים?
אריה גתר: נפגשת עם חברים?
אריה גתר: על מה אתה מדבר?
אריה גתר: ואת זה, הכל, מביאים הישראלים.
אריה גתר: וזאת מערכת חשובה.
ליה שמטוב: אני מבקשת.
אריה גתר: סיימתי.
ליה שמטוב: אלי.
אלי זרחין: גברתי היושבת ראש, אני רוצה ברשותך להעלות פה בפני חברי הכנסת שתי נקודות שלי כואבות, כאזרח ישראלי, כמנכ"ל האגודה הישראלית למען ילדים עולים.
אלי זרחין: אני מכיר את מערכת חפציב"ה, היא מערכת מצוינת, ואני חושב שמאד חשוב לחזק אותה.
אלי זרחין: אני לא מבין למה את המודל הזה, מאד מוצלח, משרד החינוך מסרב בתוקף ליישם בישראל.
אלי זרחין: למה ילד עולה שעולה לישראל מקבל שעה אחת בשבוע ללימודי עברית, ולא מקבל אפילו חמש דקות ללימודי יהדות, ציונות – אותם דברים שאתם מלמדים ברוסיה?
אלי זרחין: למה לא חשוב ללמד אותם לאותם עשרות אלפי ילדים שנמצאים היום בישראל, ואין להם איפה לקחת את זה?
אלי זרחין: נקודה שנייה זה כסף.
אלי זרחין: הסעיף היחיד הרלוונטי לחפציב"ה, זאת תקנה 24(17).
אלי זרחין: תקנה של ילדים עולים במערכת החינוך.
אלי זרחין: 16.1% מתקציב תלמידים עולים בישראל הולכים לחפציב"ה.
אלי זרחין: מערכת מאד חשובה, אבל למה צריך להחליט שזה במקום זה?
אלי זרחין: למה שמדינת ישראל, חברי הכנסת, לא תקבעו סעיפים נפרדים?
אלי זרחין: למה שלא תגידו: זה 30 מיליון שקל לתלמידים עולים, וזה 30 מיליון שקל לחפציב"ה?
אלי זרחין: למה צריך לקחת מילדים בישראל ולהעביר לרוסיה?
יוחנן בן יעקב: לא נלקח שקל.
אלי זרחין: אבל זה הספר.
אלי זרחין: ספר התקציב.
יוחנן בן יעקב: סליחה, אבל אני הייתי שותף לכתיבתו, משנת 1990.
יוחנן בן יעקב: תאמין לי.
יוחנן בן יעקב: כל תקציבי חפציב"ה, ללא יוצא מן הכלל, הובאו על ידי שרי החינוך.
יוחנן בן יעקב: פורמלית, מישהו ביקש לכתוב את זה בסעיף הזה.
יוחנן בן יעקב: כולם - -
אלי זרחין: אז בוא נכתוב את זה אחרת.
יוחנן בן יעקב: הובאו – כיוון שהייתי ממונה, הקמתי את מערכת קליטת העלייה במשרד החינוך מ-1990, את הרשות לקליטת העלייה – אני יודע.
יוחנן בן יעקב: מעולם לא נלקח.
אלי זרחין: חבר הכנסת אלקין, דיברה שרת החינוך בוועדת הכנסת, והיא אומרת לו: 27 מיליון שקל כוללים 4.352,000 של חפציב"ה.
אלי זרחין: ואני שפשוט שרת החינוך - - -
זאב אלקין: לדעתי הסכום הוא יותר גדול.
אלי זרחין: כאן כתוב 27 בספר התקציב.
זאב אלקין: לא, לגבי הארבע.
זאב אלקין: זה הרבה יותר.
אלי זרחין: כאן כתוב בספר: 4.352,000.
יוחנן בן יעקב: אלי, כי התהליך התנהל אחרת.
יוחנן בן יעקב: התהליך התנהל - - -
אלי זרחין: אני לא מבין בתהליך.
אלי זרחין: אני רק אומר: אני רוצה - - -
ליה שמטוב: אם מתחילים לריב – אנחנו מדברים היום על חפציב"ה ובואו נדבר על זה.
ליה שמטוב: בסדר?
יוחנן בן יעקב: - - - משרד החינוך הביא כסף ייעודי צבוע לחפציב"ה.
יוחנן בן יעקב: פורמלית, בגלל טכניקה, שמו את זה בתקנה הזאת ולא בתקנה השנייה.
יוחנן בן יעקב: אם הכנסת תמליץ לאגף תקציבים להעביר את זה לתקנה אחרת – לא נראית לי שום בעיה.
יוחנן בן יעקב: מעולם לא נלקח שקל, וזה היה אחד התנאים שלי מהיום הראשון שהגעתי לעניין, כיוון שהייתי ממונה גם על קליטת העלייה בארץ.
יוחנן בן יעקב: ובזמנו היו תקציבים נכבדים מאד לקליטת העלייה בארץ.
משולם נהרי: ספר לנו על זה.
ליה שמטוב: אני מבקשת ממנכ"ל "אור אבנר", בבקשה, ואנחנו מסיימים ומחליטים.
אברהם מיכאלי: מה עם הח"כים?
יהודה בלוי: אני לא מנכ"ל "אור אבנר" בחבר העמים, אני מנכ"ל "אור אבנר".
יהודה בלוי: באתי כמייצג.
יהודה בלוי: אני חושב שרוב האנשים דיברו על כל הנושאים שיש.
יהודה בלוי: יש שני דברים שאני כן אזכיר פה כתוצאה ממה שדיברו.
יהודה בלוי: דבר אחד: "אור אבנר" הקימה למעשה מוסד בארץ שנקרא "כפר סיתרין", שכל המטרה שלו היא לעשות את מה שדובר בו בהתחלה, לקלוט דרך נעל"ה תלמידים בוגרים של מערכת החינוך – יש קשר מצוין בין המערכות, זה בית ספר מאד צעיר, בסך הכל פועל שלוש שנים, בשנה הבאה הוא יהיה בין 100 ל- 150 תלמידים של נעל"ה שמגיעים דרך הפעילות הזאת.
יהודה בלוי: זאת אומרת שאין ספק שזה – אם דיברו פה אם זה תורם לעלייה לארץ או לא תורם או מה האחוזים – אנחנו בעצמנו עובדים על זה, ועובדים על זה קשה, בשיתוף פעולה מלא גם עם הסוכנות היהודית וגם עם הקהילות המקומיות שם.
יהודה בלוי: עוד משהו קטן.
יהודה בלוי: דיברה גרדה על הנושא של הכשרה מקומית.
יהודה בלוי: כל השנים יוחנן – המערכת פה מכירה: יש גם הכשרה מקומית לצד, זה לא בא להחליף את המורים הישראליים.
יהודה בלוי: יש הכשרה מקומית, היא קיימת, אתם גם יודעים עליה, מכירים אותה, אדרבא – אם זה נמצא בין הדברים שבהם אתם רוצים לתמוך – יש לכם אפשרות לתמוך בה כי היא קיימת.
יהודה בלוי: סך הכל המערכת מכירה אותה, יש את זה בדנפרופטרובסק וזה קיים.
יהודה בלוי: יוחנן, אם ירצה, ירחיב בנושא הזה, אבל זה דבר שהוא קיים.
יהודה בלוי: גרדה אמרה שזה הנושא שבו הם רוצים לתמוך, אז זה קיים.
יהודה בלוי: אבל זה לא בא להחליף את השליחים.
ליה שמטוב: תודה, בבקשה, כי אנחנו פשוט צריכים עוד דקה שתיים להתחיל ישיבה.
יהודה בלוי: אוקי.
יהודה בלוי: מה שמאד מאד חשוב לי: יש פה הזדמנות.
יהודה בלוי: האנשים שהגיעו לפה הם אנשים שבדרך כלל עוזרים בשקט, אף אחד לא רואה אותם, כל אחד נמצא במקום שלו ועושה משם את הפעילות.
יהודה בלוי: זו הזדמנות בשבילנו להודות לך, היושבת ראש, שהבאת לפה את כולם, ביחד להודות להם.
יהודה בלוי: אני רוצה להודות ראשון ליוחנן בן יעקב, שכל השנים תומך מאחורה, לסוכנות היהודית, לשר נהרי, שכל שנה מפסיד כמה לילות שינה, בשנים האחרונות – ואני עד לזה מקרוב – כל שנה יש המצאה חדשה: איך הוא יצטרך השנה להציל את זה.
יהודה בלוי: הוא יודע שזה יקרה, רק הוא לא יודע מתי זה יבוא.
יהודה בלוי: וממש מקדיש לזה - -
אברהם מיכאלי: אל תחשוף הכל.
יהודה בלוי: ואחרון אחרון: יחיאל אקשטיין ודבורה גנני, שעזרו לנו בכל התקופות.
יהודה בלוי: לנו, ליהדות ברוסיה, על כל הצד ההומנטרי, וברגע שהם שמעו את הבעיה הזאת הם הגיעו והצילו את חפציב"ה ממש, כפשוטו.
יהודה בלוי: זו הזדמנות קטנה שלנו להודות בצורה הכי חלקית לכל האנשים על כל העבודה.
ליה שמטוב: בסדר, תודה.
ליה שמטוב: בבקשה, חבר הכנסת זאב אלקין, ובואו נסיים כבר, כי יש לנו עוד ישיבה אחת.
זאב אלקין: תודה רבה, גבירתי היושבת ראש.
זאב אלקין: אני חושב שהנתונים – ואלה כמובן רק נתונים חלקיים, כי כמה אפשר בישיבה אחת – שעלו כאן על שולחן הדיונים, מצביעים על כך שלא תמיד מדינת ישראל, כשהיא מפעילה פרויקט חשוב, היא בונה את עצמה לטווח ארוך.
זאב אלקין: הרי כשמדובר בבית ספר יהודי מסוג כזה, יש כמה סוגי הוצאות.
זאב אלקין: יש לו את ההוצאות השוטפות שלו – הוראת לימודים רגילים וכל מה שכרוך בכך.
זאב אלקין: משכורות של המנהלים.
זאב אלקין: יש את ההוצאות להוראת מקצועות היהדות.
זאב אלקין: עברית ומקצועות היהדות.
זאב אלקין: יש את השליחים הישראליים ויש את הדברים הייחודיים – הוזכרו כאן – ההסעות והארוחות.
זאב אלקין: כי בלי הסעות הילדים לא יבואו מאזורים אחרים, ובלי ארוחות – יש מחלוקת האם יבואו או לא, אבל זה סעיף נפרד.
זאב אלקין: בכל המרכיבים האלה, השאלה הגדולה היא במה מדינת ישראל צריכה להשקיע ובמה העולם היהודי צריך להשקיע.
זאב אלקין: כי בסופו של דבר – בתחילת הדרך מדינת ישראל השקיעה בכל.
זאב אלקין: היא השקיעה בכל חמשת הסעיפים שהבאתי.
זאב אלקין: היה כסף מצוין.
זאב אלקין: גם המצב היה שונה.
זאב אלקין: בתחילת הדרך אלה היו בתי ספר מעבר.
זאב אלקין: לא במקרה הם נקראו כך, כי באמת היו תלמידים בדרך לכאן.
זאב אלקין: זה כבר מזמן לא המצב.
זאב אלקין: האם מדינת ישראל יש לה תקציבים להשקיע בחלק גדול מאד מסוגי ההוצאות שתיארתי?
זאב אלקין: לפי הצעקה שהשמיע כאן אלי, היא מוצדקת – לא בטוח.
זאב אלקין: כי למדינת ישראל, כרגע, לצערי, אין כסף להשקיע בתלמידים עולים, ואין כסף להשקיע בהרבה מאד דברים, אפילו באחוזים יותר נמוכים ממה שיש במסגרת מערכת חפציב"ה.
זאב אלקין: מצד שני, אם היא יכולה למשוך את ידיה מיהדות התפוצות?
זאב אלקין: לכן, כאן השאלה היא איך את המעט שהמדינה יכולה להשקיע, באיזה נתיבים זה צריך ללכת.
משולם נהרי: הם יכולים להסתפק בעודפים של משרד החינוך שמעבירים כל שנה לאוצר.
זאב אלקין: מי כמוך, השר נהרי, מכיר את זה.
זאב אלקין: אבל שוב – אם משרד החינוך היה משקיע את זה גם בדברים שהוא טוען שחסר לו פה ומקצץ כל שנה, יכול להיות שהיתה מגיעה הברכה.
זאב אלקין: עכשיו, אני לא בטוח – וזה אליך, יוחנן, ואתה מכיר את עמדתי לא מהיום – שמצב שאתה מתאר אותו, בוודאי היום, שלא רק 50% מהתקציב שמדינת ישראל משקיעה בפרויקט הזה, אלא כמעט 100%, הולך על התקצוב של המורים השליחים זה מצב נכון – אני מסופק בכך.
זאב אלקין: חסרה כאן עוד צלע, מנהלי בתי הספר האלה.
זאב אלקין: אבל לי יצא במקרה לשוחח פחות או יותר כמעט עם כולם, שיחות ארוכות בהזדמנויות רבות, ומי שישאל אותם בשקט יידע שלא תמיד הם יגידו שהמורים שמגיעים הם המורים הטובים ביותר, ולפעמים הסיבה שהמורים נמצאים בפנים ומלמדים היא, שיחד אתם מגיע התקציב, ובלי התקציב מצבם היה אחר לגמרי.
זאב אלקין: לפעמים אלה מורים לעברית שלא כל כך יודעים עברית, לפעמים אלה מורים ליהדות שלא כל כך יודעים רוסית, והשאלה מה יעילותם ביחס לעלותם היא שאלה גדולה שדורשת שיקול דעת רציני, בוודאי בתקופה שצריך לצמצם.
זאב אלקין: לכן אני הייתי ממליץ למשרד החינוך, במצב כזה, לשקול את זה עוד הפעם.
זאב אלקין: כי המצב שהתקציב כל הזמן יורד, וכפי שאמר יוחנן – כבר כמה שנים מספר המורים השליחים נשאר אותו דבר, אני חושב שזאת טעות.
זאב אלקין: ואני לא מדבר על זה שהכסף שיתפנה צריך ללכת על תשלום משכורות למורים למתמטיקה.
זאב אלקין: אנחנו כבר לא שם – זה מצוין, אבל אנחנו כבר לא שם.
זאב אלקין: אבל זה שאין לבתי הספר כסף לשלם למורים מקומיים לעברית, זו טעות.
זאב אלקין: ובעלות של החזקת מורה שליח אחד, אפשר, תאמינו לי, לתקצב לא מעט מורים מקומיים לעברית ומורים מקומיים ליהדות, וצריכים לעשות כאן שיקול דעת מחודש, לאור מה שיש למדינת ישראל, איפה כדאי להשקיע.
זאב אלקין: כי כשבאים גופים כמו הקרן לידידות – ואני חושב שמגיעה להם כאן ברכה גדולה מאד, כי הם באמת הצילו את הפרויקט הזה מקריסה, כולם יודעים – הם יכולים להחליט, כי הם בדיוק באים בשם העולם היהודי והלא יהודי – במקרה הזה של הקרן לידידות – ואומרים: אנחנו רוצים לעזור ליהדות ברית המועצות לשעבר, ולשלם, איפה שהיהדות הזאת לא מצליחה להחזיק את המערכות, וזה מאד מאד חשוב ואני מאד מקווה שהמעורבות הזאת תימשך.
זאב אלקין: אבל כשמגיעה מדינת ישראל היא צריכה לשאול את עצמה איפה נכון – במסגרת זה שאין לה כסף כאן – להשקיע.
זאב אלקין: אני חושב שהאחוזים שיש היום ביחס בין השליחים לבין מורים מקומיים למקצועות היהודיים והישראליים הם אחוזים לא נכונים, ובמסגרת הצמצומים כדאי לשקול את הנקודה הזאת עוד הפעם.
זאב אלקין: לגבי הסוכנות.
זאב אלקין: אני בזמנו – ואני רואה שצדקתי – התנגדתי לכך שהסוכנות תיכנס 50:50 מול משרד החינוך.
זאב אלקין: כי אמרתי: יבוא יום שלסוכנות לא יהיה את הכסף ולא יהיה מי שישלם לבתי הספר, ובתי הספר כבר לא יוכלו להתקיים בלי הכסף הזה.
זאב אלקין: כדאי לסוכנות להיכנס למערכת החינוך הפורמלית פר-פרויקטים, באותן נקודות שנמצאות במנדט הסוכנות, ולא להיכנס לאחזקה השוטפת.
זאב אלקין: לצערי, אני רואה שצדקתי.
זאב אלקין: כי הסוכנות נכנסה בקול גדול, אבל בסופו של דבר, במסגרת קריסה תקציבית שהיתה בכל החזיתות, אגב, חשובות לא פחות מחפציב"ה, שהסוכנות יוצאת מהן היום ומצמצמת או מבטלת, גם זה נפגע.
זאב אלקין: והסיכוי היחידי למזער את הפגיעה, דיברה עליו גרדה, ואני מקווה שהמאמצים הגדולים שאתם משקיעים גם יימשכו, זה גיוס כסף ייעודי.
זאב אלקין: גיוס כסף ייעודי, שוב, בראש ובראשונה לאותם דברים שזה טבעי שהסוכנות תהיה מעורבת בהם.
זאב אלקין: ואני אומר גם לכם: המצב שזה נופל בין הכסאות – משרד החינוך מטפל במורים שליחים, והסוכנות מטפלת ביום העצמאות ובשורשים, ומורים מקומיים לעברית מעבר למסגרת נט"ע אין להם אבא – הוא מצב שערורייתי, בעיני.
זאב אלקין: כי אם יש משהו - - -
יוחנן בן יעקב: הכל ביחד, באמת.
יוחנן בן יעקב: זה עובד – כל המערכת הזאת.
זאב אלקין: לא, אבל אין כסף.
זאב אלקין: אתם מתארים מצב של קריסה.
זאב אלקין: ובמצב של קריסה אתה אומר: התקציב הבסיסי שיש לי, הולך 100% על שליחים.
יוחנן בן יעקב: - - -
זאב אלקין: אם לא החלטה מיוחדת של הקרן לידידות, אמרת: תקציב הבסיס שיש לי – 100%.
זאב אלקין: בנוסף לזה, בזכות הקרן לידידות ו- maching, גייסנו עוד 3.5 מיליון שיילכו הפעם באופן חד פעמי, בעזרת השם, כשיגיעו ויעבור כל התהליך הבירוקרטי – לבתי ספר לכל מיני הוצאות, בתוך זה גם מורים לעברית – אבל לא רק, אגב, שאני חושב שזו טעות, אבל בסדר.
זאב אלקין: אומרת הסוכנות: אני עוסקת בשורשים וביום העצמאות.
זאב אלקין: אומר משרד החינוך: בשבילי הבסיס זה מורים שליחים.
זאב אלקין: יש כסף נוסף?
זאב אלקין: – מצוין.
זאב אלקין: לא יהיה?
זאב אלקין: – אז אולי לא יהיה.
זאב אלקין: והדבר שבעיני הוא הבסיסי ביותר יכול ליפול כך.
זאב אלקין: מי שיבדוק את מערכת השעות בבתי הספר האלה, יגלה שרוב מערכת השעות של היהדות וישראל, ועברית, היא על ידי מורים מקומיים.
זאב אלקין: ולכן פגיעה קטנה שם היא פגיעה גדולה, כי למעשה היא מחסלת הרבה מאד שעות במכה אחת.
זאב אלקין: אז כאן, מבחינה תפיסתית, אני חושב שצריכים לשבת כל הגורמים שמעורבים בתוכנית הזאת, ולנסות לראות איך במסגרת העוגה שהצטמצמה, מחלקים את המשאבים נכון, כדי שהמערכת - - -
יחיאל אקרשטיין: רק רציתי להוסיף, אם אפשר, מילה.
יחיאל אקרשטיין: שיבינו, שבנוסף לכל הכסף שדיברנו עליו אנחנו תורמים כל שנה שמונה מיליון דולר לסוכנות, לפעולות של עלייה ועידוד עלייה.
אלי זרחין: ועוד עשרות מיליונים לישראל.
ליה שמטוב: כן, חבר הכנסת מיכאלי.
אברהם מיכאלי: אני חושב שאת הדיון הזה אנחנו לא מקיימים בפעם הראשונה בוועדת העלייה והקליטה, ואני חושב שלאור ההערות שנשמעו כאן – לא רוצה עכשיו לחזור על הכל – אנחנו נצטרך כן לקיים דיונים נוספים, בכלל, בכל הנושא של הזהות היהודית במדינות ברית המועצות לשעבר, ובעוד כמה מדינות שהחינוך הזה זקוק לכך.
אברהם מיכאלי: רבותיי, פה יש איזושהי מדיניות שכבר החלה, כנראה, בקדנציה הקודמת של הממשלה, שמשום מה למחוק את החינוך היהודי האמיתי.
אברהם מיכאלי: אם הם מסתכלים כך בגלל שהם כביכול חרדים – כבר יוחנן אמר – ובגלל זה ממשלת ישראל רוצה לצאת מהפרויקטים מסיבות כאלה ואחרות – אנחנו צריכים פעם אחת לשים את זה על השולחן, למה אנחנו כן חותרים.
אברהם מיכאלי: אם היהודים האלה במשך דורות, לצערנו – ואני באתי משם – איבדו לנו את הזהות היהודית בגלל מלחמות של כל מיני קומוניסטים, אנחנו היום – סוף סוף מדינת ישראל מצליחה להיכנס לשם.
אברהם מיכאלי: פעם עשו את זה במחתרת.
אברהם מיכאלי: היום מדינת ישראל ניתנה לה יד חופשית להיכנס לשם ולחנך ליהדות אמיתית, אז את זה מדינת ישראל רוצה להפסיק?
אברהם מיכאלי: מה הפחד?
אברהם מיכאלי: הפחד הוא שסוף סוף היהודים האלה יידעו מה זאת יהדות אמיתית?
אברהם מיכאלי: לכן, אנחנו כן נצטרך להמשיך בדיונים האלה.
אברהם מיכאלי: גם חפציב"ה וגם פרויקטים אחרים.
אברהם מיכאלי: נצטרך אולי לנתח את כל החלק של הסוכנות היהודית, כי אני לא מקבל את זה שהסוכנות היהודית אין לה תקציבים – וישבנו פה לא פעם ולא פעמיים – אין לה תקציבים, ולדברים אחרים יש לה תקציבים.
אברהם מיכאלי: צריך לדון בזה באופן מעמיק.
ליה שמטוב: כן, חבר הכנסת מיכאלי, תודה.
ליה שמטוב: צדקת, דרך אגב, בשנות השבעים הרבה ישבו בכלא, ואנחנו יודעים גם את השמות.
ליה שמטוב: אני רוצה לסיים ולהודות לכולכם שבאתם לפה, ואני שמחה לשמוע שבזכות ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, בזכות הפעילות הנמרצת, מנכ"ל משרד החינוך ושר החינוך הוציאו הנחיה לפני שלושה ימים שתוכנית חפציב"ה תימשך.
ליה שמטוב: התוכנית חשובה מאד לשימור היהדות והציונות בתפוצות, מניעת התבוללות והגברת העלייה לישראל.
ליה שמטוב: אני רוצה לסיים בזה, והחלטת הוועדה: הוועדה מביעה שביעות רצון נוכח דברי השר משולם נהרי ונציגי משרד החינוך, שהודיעו לוועדה כי תוכנית חפציב"ה תמשיך את הפעילות שלה, והיא תורחב ותשודרג.
ליה שמטוב: הוועדה מברכת את הקרן לידידות על השתתפותה במימון תוכנית חפציב"ה וקוראת לממשלה לממן את חלקה בתוכנית עוד מתקציב 2009, ולדאוג להפניית תקציב מוגדל שיאפשר המשך פעילותה וימנע את סגירתם הצפויה של בתי ספר העומדים בסכנת הסגירה.
ליה שמטוב: תודה, והוועדה ננעלה.
ליה שמטוב: צהריים טובים לכולם וגם לצופים שצופים בנו.
ליה שמטוב: הוועדה בראשותי תדון היום בנושא: בחינת יישום התכנית הממשלתית לסיוע לניצולי שואה ולקשישים נזקקים בגילאים 70 עד 80.
ליה שמטוב: היום ה-22 ביוני ובדיוק היום לפני 68 שנים פלשו כוחות הנאצים לברית המועצות ובכך החל מסע הסבל הבלתי נתפס של יהודי ברית המועצות.
ליה שמטוב: החלטתי לקיים דיון היום עקב פניות של ניצולי שואה וקשישים נזקקים, אלה שבגילאים 70 עד 80.
ליה שמטוב: למה הם פנו אליי?