GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
ליה שמטוב: הוועדה עוסקת בדיונים של חינוך תלמידים עולים המתמודדים עם קשיי שפה ותרבות ומניעת נשירה ממערכת החינוך ונותנת את ליבה לפשיעה.
ליה שמטוב: הוועדה מעודדת שמירה על מורשת ממדינות המוצא של העולים ומקווה שהדבר יביא להפחתה של גילוי הגזענות כלפיהם.
ליה שמטוב: הוועדה גם מטפלת בניצולי שואה ובקשיים הייחודיים של הקשישים ניצולי השואה.
ליה שמטוב: זה בקצרה סיפרתי על ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.
ליה שמטוב: אני אשמח מאוד והוועדה תשמח לשמוע את הניסיון שלכם בתחום ההגירה.
ליה שמטוב: הייתי מבקשת משגריר קנדה בישראל אולי לפתוח את הדיון.
ג'ון אלן: בוקר טוב, ברוכים הבאים.
ג'ון אלן: הרשו לי להתחיל על ידי מתן תודה ליושבת הראש שמארחת את האירוע הזה הבוקר, חברי כנסת, חברי הפורום של קנדה ישראל ואורחים אחרים.
ג'ון אלן: לכבוד הוא לי להיות כאן וזה כבוד גם כן, אני מדבר בשם הקנדים הנמצאים כאן להיות כאן ואנחנו מודים לכם על האפשרות לקיים את הפורום הזה.
ג'ון אלן: זה עתה מלאו 60 שנה ליחסים בין ישראל וקנדה.
ג'ון אלן: במשך שישים השנה ובמיוחד בשנים האחרונות העלינו את היחסים לרמה חדשה, סחר, הגנה, מודיעין.
ג'ון אלן: אחד מהתחומים שהיתה לנו הזדמנות באמת להרחיב את היחסים זה בתחום הסוציו-אקונומי, הגירה וקליטה.
ג'ון אלן: אלה הם נושאים שיש לנו הרבה מן המשותף בהם ונוכל לחלוק את ניסיונותינו, ונוכל ללמוד זה מזה.
ג'ון אלן: שתי הארצות שלנו הן קהילות הגירה.
ג'ון אלן: שנינו עומדים מול בעיית הקליטה, שנינו סומכים על הגירה כדי לשמר את ארצותינו בחיוניותן.
ג'ון אלן: כך שהפורום שמכללת רופין מספקת והפורום שאת סיפקת גברתי יושבת הראש הם חוליות חיוניות בשרשרת שתומכות בקשר הזה.
ג'ון אלן: אני רוצה להצהיר על הנוכחות של מר פרימן ואשתו הנמצאים איתנו היום.
ג'ון אלן: פרימן יקבל תואר כבוד ממכללת רופין מחר והקשר הוא מעניין וחשוב.
ג'ון אלן: שוב אומר, זה הקשר בין קנדה וישראל.
ג'ון אלן: מפני שבשנות העשרים של המאה הקודמת סבו של פרימן וקנדים רבים שהגיעו לקנדה זה מכבר התאספו בעיר הולדתי ויניפג, גייסו מיליון דולר ורכשו את אדמות עמק חפר, האדמות שכפר רופין שוכן בהן עתה וחלקת האדמה שהמכללה שיוצרת את הפורום הזה ליחסים ההדדיים בינינו.
ג'ון אלן: אנא הרשו לי לסיים.
ג'ון אלן: הרשו לי להודות לכם שוב וברכות לכול הנמצאים.
ליה שמטוב: תודה רבה לשגריר קנדה בישראל.
ליה שמטוב: אני מבקשת מכל הדוברים שרוצים לדבר בוועדה להציג את שמם גם למשתתפים פה וגם לפרוטוקול אבל לפני זה אני נותנת את זכות הדיבור לחברי הכנסת.
ליה שמטוב: בבקשה חברת הכנסת מרינה סולדוקין.
מרינה סולודקין: תודה רבה גברתי יושבת הראש.
מרינה סולודקין: אני רואה זאת כזכות להשתתף במפגש היום של הפורום הקנדי-ישראלי.
מרינה סולודקין: אני חברת כנסת מזה 13 שנים.
מרינה סולודקין: נבחרתי לשמש חברת כנסת אחרי 5 שנים לשהותי במדינת ישראל.
מרינה סולודקין: יש לנו ייצוג טוב מאוד של עולים חדשים מברית המועצות בכנסת.
מרינה סולודקין: אתם יודעים על הגל הגדול שהיה בשנות התשעים.
מרינה סולודקין: איתנו נמצא גם חבר הכנסת שלמה מולה אשר מייצג את הקהילה שלו.
מרינה סולודקין: בכנסות קודמות היו שני חברי כנסת שייצגו את הקהילה האתיופית, אחד ממפלגת ש"ס.
מרינה סולודקין: לפני שבועיים הייתי חולה לרוע המזל ולא יכולתי להרצות במכללת רופין.
מרינה סולודקין: בעברי הייתי פעמיים סגנית שר הקליטה והעלייה ואני אכן חושבת שקנדה וישראל יכולות להחליף דעות באשר לניסיונן בתחום.
מרינה סולודקין: ברוסיה, למרבית ההפתעה, כתבתי את עבודת הדוקטורט שלי על אוסטרליה כמדינה של מהגרים ואחרי כן כתבתי על קנדה, סוג ההתפתחות והמפתח לשגשוג בקנדה, אוסטרליה וכמו כן היו לי ממצאים בקשר לארגנטינה ומדינות אחרות.
מרינה סולודקין: עלי לומר שאני משתמשת בניסיוני האקדמי כאן בישראל, במשרד העלייה והקליטה במיוחד במדיניות מעשית ויחד עם חבריי, יושבת הראש וחבר הכנסת שלמה מולה אנחנו מאוד פעילים בחקיקה.
מרינה סולודקין: זה מאוד קשה.
מרינה סולודקין: אנחנו מסוג אלה הלוחמים.
מרינה סולודקין: כאן מקום הוועדה ואין בנו פילוג בין שמאל וימין.
מרינה סולודקין: אנחנו לוחמים יחד לקליטה טובה יותר של העולים הבאים לישראל.
מרינה סולודקין: זו היא משימה מעניינת, מאתגרת, ויש לי הזכות והמנדט על ידי הציבור הישראלי וקהילת העולים אשר בחרו בי להיות חברת כנסת בפעם החמישית.
ליה שמטוב: חבר הכנסת שלמה מולה.
שלמה מולה: גברתי יושבת הראש ואדוני השגריר של קנדה בישראל וכל הנוכחים המכובדים אני מקדם את פניכם בברכה לבואכם אל הכנסת קודם כל.
שלמה מולה: היתה לנו פגישה עם המשלחת הקנדית לפני יומיים במכללת רופין.
שלמה מולה: לדעתי מכללת רופין עשתה צעדים לקידום נושא העלייה והקליטה.
שלמה מולה: זה חשוב מאוד לנו כמחוקקים, ואני חושב שזה גם חשוב מאוד לבעלי המקצוע העוסקים במלאכה שעובדים עם העולים החדשים, כמו משרד העלייה והקליטה.
שלמה מולה: בעלי המקצוע יכולים להשתמש במחקר כדי להבין טוב יותר את העולים החדשים, מהיכן באו, ואיך הם נקלטים פה בישראל, ואנחנו יכולים ללמוד מהניסיון הבינלאומי בתהליכי הגירה.
שלמה מולה: ישראל היא ייחודית מההיבט הזה שמהגריה באים מכל העולם.
שלמה מולה: כמו שיושבת הראש אמרה אנחנו מתדיינים על הרבה נושאים בבית הזה.
שלמה מולה: אנחנו דנים בהיבטים של הקהילה, בהיבט של בעלי המקצוע ואנחנו מוצאים את עצמנו כמחוקקים.
שלמה מולה: הוועדה הזאת היא ועדה מאוד מיוחדת.
שלמה מולה: רוב הנושאים מועלים מתוך קונצנזוס.
שלמה מולה: אין פוליטיקה לשמה בוועדה הזאת.
שלמה מולה: זה כמובן מאוד יוצא דופן בבית הזה שהוא הכנסת.
שלמה מולה: רוב חברי הוועדה הם עולים חדשים לשעבר.
שלמה מולה: עברנו את התהליכים של קליטה ויותר קל לנו להבין את תהליכי הקליטה של העולים החדשים.
שלמה מולה: באנו לשמוע אתכם.
שלמה מולה: יתרה מזאת, באנו לדבר איתכם ושוב ברוכים הבאים.
שלמה מולה: אני חושב שזו לא צריכה להיות הפגישה האחרונה.
שלמה מולה: אנחנו יכולים לתכנן פגישה נוספת בעתיד עם מכללת רופין.
שלמה מולה: עלינו לתמוך במכללה יותר.
שלמה מולה: מבחינה פוליטית וכלכלית יש תועלת במפגשים הללו.
שלמה מולה: זה צריך להיות בראש מעיינינו לתמוך במכללה כמו רופין, לעזור להם כלכלית, תמיכה כלכלית.
שלמה מולה: זה מאוד חשוב לעולים החדשים.
ליה שמטוב: עכשיו בואו נשמע את האורחים שלנו שהגיעו אלינו ואני מבקשת שוב מי שרוצה לדבר תציגו בבקשה את עצמכם בשמכם ותציינו את התפקיד שלכם לפרוטוקול.
בת שבע ראובני: גברתי יושבת הראש, אדוני השגריר, חברי הכנסת המכובדים.
בת שבע ראובני: שמי בת שבע ראובני.
בת שבע ראובני: אני סמנכ"לית במשרד העלייה והקליטה.
בת שבע ראובני: אני מודה על ההזמנה.
בת שבע ראובני: המפגש של היום הוא המשך של מפגש שכבר התקיים קודם כחלק מארגון מטרופוליס שנפגשנו בזמנו ובהמשך גם כחלק מקשרי העבודה ארוכי השנים בין המשרד לקליטת העלייה שאחראי במדינת ישראל על קליטתם של העולים ובין המכללה האקדמית רופין וכמובן גם עם חברינו האורחים מקנדה שבחסות רופין נפגשנו גם בפעמים הקודמות.
בת שבע ראובני: מאחר והדיון פה היום הוא הקשר של המשרד גם עם רופין וגם עם הבית הזה בשבילנו השולחן העגול הזה הוא הבית הפרלמנטרי שאיתו אנחנו עובדים בצורה רצופה.
בת שבע ראובני: אנחנו מקיימים דו שיח שוטף שיש בו הרבה מאוד נתינת דין וחשבון לחברי הכנסת שאחראים על התחום הזה מתוך כוונה לקדם ביחד את קליטתם של העולים בצורה המיטבית ביותר שלהם פה בארץ.
בת שבע ראובני: בשנה האחרונה אנחנו יצאנו בפרויקט נוסף שהבית הזה, החדר הזה על נציגיו הפרלמנטריים היו שותפים.
בת שבע ראובני: זה המבצע להחזרת התושבים החוזרים בשנת השישים למדינת ישראל.
בת שבע ראובני: מבצע שנתן פרי ואנחנו מרגישים אותו היום עם תוצאות מאוד מרשימות.
בת שבע ראובני: ללא התמיכה של חברי הכנסת ששייכים לוועדה הזאת שהיא הוועדה המקצועית שמגבה אותנו חלק גדול מהתוכניות לא היו יוצאות לפועל.
בת שבע ראובני: צריך להודות בזה.
בת שבע ראובני: אנחנו עובדים יד ביד ואנחנו מרוצים משיתוף הפעולה מאוד מאוד.
בת שבע ראובני: ועכשיו אני רוצה לספר סיפור אישי מה זה נקרא לחיות במדינת הגירה, לעסוק בקליטת העלייה ולאחר מכן שיהיה הרבה נחת.
בת שבע ראובני: לא סתם חבר הכנסת שלמה מולה מחייך שפגשתי אותו לפני שנים רבות כילד.
בת שבע ראובני: ברשותך חבר הכנסת מולה כילד צעיר.
שלמה מולה: התענוג כולו שלי.
בת שבע ראובני: פגשתי אותו כילד צעיר שעלה מאתיופיה ובאנו עם איזושהי תוכנית קצת משוגעת של לימודים תוך שנה וחצי לתעודת בגרות ישראלית.
בת שבע ראובני: אנחנו באנו ואמרנו אפשר לעשות את זה.
בת שבע ראובני: עשינו את זה עם בית ספר ליאו בק.
בת שבע ראובני: כל מי שהיה מסביבנו אמר זה לא יכול לקרות.
בת שבע ראובני: והנה יושב לפניכם שלמה מולה שמוכיח שזה יכול לקרות.
בת שבע ראובני: הוא היה ילד צעיר.
בת שבע ראובני: יחד איתו היו עוד עשרה חבר'ה צעירים שהתלבשו על הנושא והפכו את הבלתי אפשרי לאפשרי.
בת שבע ראובני: זאת מדינת ישראל.
בת שבע ראובני: זאת קליטת העלייה.
בת שבע ראובני: וזאת הדוגמה של מה שקורה במדינה הזאת שיושבים סביב השולחן הזה אנשים שלא מזמן עלו.
בת שבע ראובני: מתנהל פה דיון בשפה זרה, לא בשפה הנוכחית.
בת שבע ראובני: אני מפאת כבוד לשפה ולבית מדברת בעברית ואנחנו כולנו יחד מאוחדים סביב הנושא המרכזי שאנחנו מדברים עליו שהוא אחד מהיסודות הגדולים של מדינת ישראל – קליטת עלייה.
בת שבע ראובני: אני רוצה לברך אתכם.
בת שבע ראובני: חלק מכם נראים לי מוכרים עוד מהפגישה הקודמת.
בת שבע ראובני: חלק מכם פעם שנייה.
בת שבע ראובני: נפגשנו בזמנו גם בבית התפוצות מי שהיה יחד עם שר הקליטה בזמנו.
בת שבע ראובני: ראינו כולנו מה זה נקרא תפוצות במדינת ישראל ונותר לי רק לברך בשם המשרד גם את מכללת רופין על היוזמה ועל הקשר הרציף, גם אתכם האורחים המכובדים וכמובן את חברי הכנסת ולומר גם תודה.
בת שבע ראובני: תודה רבה גברתי יושבת הראש.
ליה שמטוב: כמו שנאמר פה יושבים פה שלושה חברי כנסת.
ליה שמטוב: חבר כנסת שלמה מולה שהגיע לארץ בשנת 1984, מרינה סולודקין שהגיעה לארץ ב-1991 ואני הגעתי לארץ ב-1980.
ליה שמטוב: באמת העלייה היתה לא קלה.
ליה שמטוב: אנחנו כולנו עברנו את הדרך הלא פשוטה אבל מוצלחת כי היום אנחנו פה בכנסת ומייצגים גם את הבוחרים שלנו וגם את כל עם ישראל.
מרינה סולודקין: תגידי שגם שרת הקליטה היא עולה חדשה.
ליה שמטוב: ושרת הקליטה סופה לנדבר היא גם עולה חדשה.
ליה שמטוב: גם שר התיירות וגם שר התפוצות וגם שר החוץ כולם עלו לארץ לא מזמן, עשרים שנה, שלושים שנה.
מרינה סולודקין: יושב ראש הקואליציה.
ליה שמטוב: נכון.
ליה שמטוב: זה באמת מצב מבורך מאוד.
ליה שמטוב: אני מבקשת מפרופסור ג'ק ג'דבב, בבקשה.
ג'ק ג'דבב: תודה רבה.
ג'ק ג'דבב: זו זכות גדולה להיות כאן.
ג'ק ג'דבב: אנחנו באמת מרגישים שזו זכות להיות מוזמנים לכאן ואנחנו נושאים את עינינו לדיאלוג עשיר היום.
ג'ק ג'דבב: הרשו לי להציע לכם במהירות קצת רקע.
ג'ק ג'דבב: אני אהיה מאוד קצר.
ג'ק ג'דבב: במשך 18 החודשים האחרונים, פחות מ-18 חודשים, בשיתוף עם האגודה ללימודים קנדיים והמרכז במכללת רופין דרך תוכנית ההגירה והקליטה שלו, השגנו דברים רבים כפי שאתם נוכחים לדעת.
ג'ק ג'דבב: היו לנו ארבעה מפגשים עד היום.
ג'ק ג'דבב: ארבעה מפגשים במשך 18 חודשים זה די מהותי ואנחנו יכולים לקיים מפגשים אלו הודות לתמיכתו של השגריר הקנדי בישראל ולשותפות הגדולה שיש לנו עם עמיתינו, חלק מהם נמצאים כאן ואם יורשה לי אזכיר באופן מיוחד משה סמיונוב מנהל התוכנית וקארין עמית ורויטל פולג.
ג'ק ג'דבב: אני רוצה להודות לכם על שיתוף הפעולה בינינו.
ג'ק ג'דבב: זהו דיאלוג חשוב מאוד שיש בינינו לביניכם.
ג'ק ג'דבב: אינני חושב שאפשר להבין אחת מארצותינו לגמרי מבלי להבין את ההגירה והגיוון הרחב שהיא מעלה.
ג'ק ג'דבב: אינכם יכולים להבין את ההיסטוריה של אחת מארצותינו, או את המציאות העכשווית שלהן.
ג'ק ג'דבב: לכן לא רק שאנחנו במשימה להמשיך ולהחליף מידע ולהעביר מידע אבל אנחנו גם כן בתהליך זה מנסים לחנך כל אחד בארצו את הציבור שלו, את האוכלוסייה שלנו, בקשר לחשיבות של הידע של תחומים אלו, ולנסות לסייע גם כן לגרות את הקהל לדיון ובה בעת גם לזהות תגובות לאתגרים שניצבים בפנינו.
ג'ק ג'דבב: אנחנו מעורבים גם כן ואנחנו מסייעים הדדית זה לזה דרך דיאלוג גלובלי.
ג'ק ג'דבב: אני לפעמים מתלוצץ עם עמיתיי במחלקת ההגירה בקנדה ועם השר בכלל זה שקנדה מייצאת ידע על שונות.
ג'ק ג'דבב: במידה רבה זה אחד מענפי היצוא החשובים שלנו.
ג'ק ג'דבב: אנחנו שמחים בעולם זה שאנחנו מייצאים ידע על הגירה ואנחנו בתורנו מייבאים ידע מישראל אודות דרכיה בטיפול בבעיות ואתגרי הגירה.
ג'ק ג'דבב: בעשותנו כך אנחנו מתקדמים לעבר הדיאלוג הגלובלי.
ג'ק ג'דבב: אנחנו איננו בודדים במערכה בדיאלוג הזה.
ג'ק ג'דבב: כשנפגשנו במסגרת מטרופליס היו ארצות רבות שהיו שותפות לדיאלוג.
ג'ק ג'דבב: אנחנו יכולים להיזון מהעבודה שאנחנו מבצעים ביחד בהבנה ובחלוקת הידע עם שותפים אחרים על פני כדור הארץ.
ג'ק ג'דבב: אתגרים רבים ניצבים בפנינו בעולם שמשתנה במהירות גדולה.
ג'ק ג'דבב: הרשו לי לומר דבר נוסף אחד.
ג'ק ג'דבב: הרשו לי לבטא את רחשי ליבי בקשר לנושא שיש לי לגביו עניין מיוחד ואשמח לשמוע יותר על נושא זה והכוונה שלי היא לטכנולוגיות המשתנות והשפעתן על התופעה של הגירה.
ג'ק ג'דבב: כאשר הוריי הגיעו מפולין לקנדה דרך ישראל ודרך מקומות אחרים בעצם אחרי מלחמת העולם השנייה הם ניתקו מארץ מוצאם והמולדת שלהם בדרך מאוד רבת עוצמה.
ג'ק ג'דבב: האפשרות להחליף מידע ולקשור קשרים עם הארצות הללו היתה קשה מאוד לפני חמישים שנה.
ג'ק ג'דבב: היום קושי זה לא קיים.
ג'ק ג'דבב: מפני הטכנולוגיות החדשות אנחנו יכולים להימצא במקום אחד, להתנחל במקום מסוים ולפעול במקום אחר.
ג'ק ג'דבב: ולזה נודעת חשיבות רבה במיוחד בנוגע לכלכלה אבל גם בקשר לתחומים אחרים.
מרינה סולודקין: גם מסך הברזל ירד.
ג'ק ג'דבב: בדיוק.
ג'ק ג'דבב: יש תופעה גלובלית.
ג'ק ג'דבב: אני יכול להיות בקנדה ולהיות מודע למה שקורה בארץ או בכל מקום אחר בעולם במהירות יותר גדולה מאשר ישראלים רבים יכולים לקבל מידע.
ג'ק ג'דבב: זהו תחום של עניין מיוחד וכנראה שאנחנו צריכים לחקור אותו יחדיו, ולעשות זאת עם שותפים אחרים גם בישראל וגם בקנדה.
ג'ק ג'דבב: לאחר שהבעתי את העניין המיוחד שיש לי בנושא הרשו לי להציע לכם עותק של פרי עבודתנו במשך 18 חודשים וזהו מסמך שאני וקארין ערכנו שנקרא, ארצות מובטחות, וזה כולל שני תריסרים של מסות של מומחים קנדים וישראלים, מסות נבחרות על מספר מגוון של נושאים, שעוסקות בהגירה, קליטה וזהות שזו האחרונה יכולה להתנתק מהתופעות של הגירה וקליטה.
ג'ק ג'דבב: אנחנו מקווים לפרסם פרסומים רבים נוספים.
ג'ק ג'דבב: אני אעצור כאן.
ג'ק ג'דבב: יש עימנו קנדיים בעלי איכות, מאוד ידענים בתחומים שונים, ואני חושב שמה שלמדנו עד כה שאנחנו קבוצה סקרנית של קנדים.
ג'ק ג'דבב: כאשר אנחנו פותרים בעיה מסוימת, שאלות רבות אחרות מיד צצות.
ג'ק ג'דבב: זה מזכיר לי את האנלוגיה של עבודתי עם הקהילה היהודית בקנדה.
ג'ק ג'דבב: כאשר היו לנו שני אנשים מתדיינים היו להם עשר דעות שונות.
ג'ק ג'דבב: במקרה הזה יש לנו חמש שאלות לכל תשובה.
ג'ק ג'דבב: אני רוצה להזמין את העמיתים שלי ולעודד אותם לשאול שאלות.
ג'ק ג'דבב: אנחנו נדבר גם בצרפתית.
ג'ק ג'דבב: אנחנו מודים לכם על הניסיון על החומר שברשותנו.
ג'ק ג'דבב: אני מודה לכל העמיתים וליושבת הראש של הוועדה ואנחנו מקווים שבשנה הבאה נחזור לישראל.
ליה שמטוב: אני מבקשת מפרופסור משה סמיונוב ממכון רופין לדבר.
משה סמיונוב: תודה רבה גברתי יושבת הראש.
משה סמיונוב: כפי שאמרנו ביומיים האחרונים קנדה וישראל הן שתי מדינות הגירה.
משה סמיונוב: יש הרבה דברים דומים בשתי הארצות ויש גם דברים שונים רבים.
משה סמיונוב: אנחנו יכולים לחלוק את המידע וללמוד זה מזה.
משה סמיונוב: ב-18 החודשים האחרונים יכולים היינו לבסס יחסים טובים מוצקים ולהחליף מידע בין שתי קבוצות של אקדמאים.
משה סמיונוב: ברצוני לומר שחוקרים רבים הן בישראל והן בקנדה מקדישים מאמץ וזמן רב ללמוד הגירה.
משה סמיונוב: תופעת ההגירה היא תופעה מיוחדת במינה לא רק בישראל, לא רק בקנדה אלא ברחבי העולם כולו.
משה סמיונוב: אנחנו חיים בעידן של הגירה ותנועת אוכלוסין וזהו אחד ההיבטים המרכזיים של שינוי חברתי בחברה בכללותה.
משה סמיונוב: עם כל זאת יחידים עושים את עבודתם כפרטים.
משה סמיונוב: הרבה מאוד חוקרים מקדישים היום את המאמצים לחקור את נושא ההגירה.
משה סמיונוב: לפעמים הם מאמצים של אד הוק, אנחנו יוצרים רשתות של חוקרים.
משה סמיונוב: פה אנחנו ניסינו לעשות מאמץ, ראשית כל במכללת רופין.
משה סמיונוב: דרך אגב צריכים לברך את פרופסור שוש ארד במקרה הזה שהיא באה מעולם תוכן אחר לגמרי, ביולוגית ימית שראתה שנושא ההגירה עבור החברה הישראלית זה נושא מרכזי וחייבים לקדם אותו ולמסד אותו.
משה סמיונוב: בפעם הראשונה הקמנו מכון מחקר ותוכנית לימודים שמתמקדת בנושא ההגירה.
משה סמיונוב: באותה דרך ניסינו למסד את היחסים עם העמיתים הקנדים.
משה סמיונוב: ראינו שכאשר עובדים בצורה מסודרת, מאורגנת, מציגים את הידע שחברה א' צוברת וחברה ב' צוברת ומחליפים אינפורמציות אפשר להגיע הרבה יותר רחוק.
משה סמיונוב: אני מחפש דרכים איך אפשר באמת למסד מערכות כאלה של יחסים אקדמיים בחברות כדי שבאמת נוכל להוסיף ערך מוסף למחקר שפרטים עושים.
משה סמיונוב: זה יכול להתבצע גם במכונים קבועים וגם במסגרות מאורגנות קבועות של חוקרים.
משה סמיונוב: משום כך באמת הייתי רוצה לשמוע על רעיונות או דרכים מכל הנוכחים פה איך אנחנו ביחד במאמץ משותף מעבר לניסיונות המשותפים שאנחנו עושים לראות איך אנחנו יכולים למסד את היחסים האלה ולהגיע יותר רחוק כי הפנים צריכים להיות תמיד כלפי העתיד.
משה סמיונוב: אנחנו חיים בחברת מהגרים.
משה סמיונוב: ההגירה לא תיפסק.
משה סמיונוב: ההגירה מקבלת צורות שונות ומשונות.
משה סמיונוב: זו לא ההגירה הקלאסית של מהגרים שמנתקים את עצמם מארץ המוצא ועוברים לארץ היעד והכול מתחלף.
משה סמיונוב: היום אנשים חיים בצורות שונות של הגירה.
משה סמיונוב: שמענו את זה מג'ק רמז לכך, שבעצם אתה יכול לחיות בשתי חברות.
משה סמיונוב: אתה חי בחברה אחת ושומר את התרבות שלך.
משה סמיונוב: אנחנו צריכים לראות את אותן דרכים איך אנחנו יחד מקדמים פתרונות ואני מקווה שבארגון הזה אנחנו נוכל לעשות דברים בעתיד אז אני זורק פה את האתגר כלפי כל הנוכחים פה איך להמשיך ולעבוד ביחד, לקדם את הידע בנושא הגירה.
ליה שמטוב: מר אלן, רצית להתייחס?
ג'ון אלן: השר שלי לענייני הגירה היה כאן, נשא דברים במכללת רופין, בעצם התקיף כמה נושאים מורכבים.
ג'ון אלן: יכול להיות שאני לוקח דברים כמובנים מאליהם אבל אנחנו כולנו מדברים בדיפלומטיות ובנימוס.
ג'ון אלן: אני אהיה מעוניין לשמוע על כמה מן הנושאים הקשים שאתם כקנדים וכישראלים בעצם הבאתם לדיון ביומיים האחרונים.
ג'ון אלן: עם מה יצאתם כשאלות וכבעיות שהוועדה תוכל להגיב עליהן כמחוקקים.
ג'ון אלן: מה העליתם בחכת
ג'ון אלן: כם על נושאים משותפים או שונים שלא רק מדברים על העובדה שאנחנו לומדים זה מזה אלא עניינים שמופנים כלפי הבעיות שאתם כחוקרים מגיבים עליהם.
ג'ון אלן: מה הן אמנם הבעיות בשתי הארצות שלנו?
ג'ון אלן: אני יודע מתוך הדיון אמש שכמה מן הבעיות היו זהות.
ג'ון אלן: תודה רבה.
משה סימונוב: מעבר לדמיון בעובדה ששתי החברות הן חברות מהגרים ההבדלים הם רבים ומורכבים.
משה סימונוב: ראשית בהיקף ההגירה לישראל.
משה סימונוב: אנחנו חברה שגדלה ב-60 שנה פי עשרה כתוצאה מהגירה.
משה סימונוב: 600 אלף ב-7.4 מיליון תושבים.
משה סימונוב: רוב המהגרים בישראל היו פליטים.
משה סימונוב: בקנדה יש שיטת בחירה, היא הרבה יותר סלקטיבית, כמות קטנה של מהגרים, מהגרים כלכליים.
משה סימונוב: ישראל היא אולי החברה היחידה ופה ההבדל מקנדה שמחויבת אידיאולוגית ומוסדית לקליטה מוצלחת של העולים.
משה סימונוב: אנחנו רואים את עצמנו כמודל קליטה.
משה סימונוב: זו לא חברת שוק אלא חברה שמחזירה את הבנים למדינה.
משה סימונוב: העולים מגיעים.
משה סימונוב: יש לזה בעצם חשיבה חיובית במשמעות של עלייה למדינת ישראל.
משה סימונוב: יחד עם זאת אנחנו דיברנו כל הזמן על קליטה של עולים בנושאים שלא התמקדנו בהם.
משה סימונוב: אנחנו חושבים שצריך יותר להתמקד בהם.
משה סימונוב: זה אפילו התוצאות השליליות שקשורות בהגירה.
משה סימונוב: לא הכול חיובי וורוד סביב ההגירה.
משה סימונוב: יש הרבה תופעות של דעות קדומות, של אפליה, של קשיי הסתגלות, של קשיי קליטה, שלמרות כל המאמצים שחברה יכולה לעשות עדיין אנחנו נתקלים בהם.
משה סימונוב: ואלה התופעות שאני חושב שבעתיד אנחנו חייבים לעבוד יותר כדי להבין אותן עד הסוף.
משה סימונוב: דווקא את התופעות השליליות ולא התופעות החיוביות.
משה סימונוב: טוב ללמוד על התופעות החיוביות, זה נעים ונעים לנו לפעמים לטפוח על הכתף ולומר אנחנו עושים עבודה טובה.
משה סימונוב: אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל איפה העבודה לא מספיק טובה.
משה סימונוב: איפה יש את הסדקים במערכת ודרך זה ללמוד איך לשפר את מצבם של המהגרים כי התהליך הזה יימשך.
משה סימונוב: אני חושב שזה יהיה העתיד.
ליה שמטוב: זה באמת נכון.
ליה שמטוב: רק בשנת 90 הגיעו לארץ מעל מיליון עולים והמדינה היא לא כמו קנדה.
ליה שמטוב: מדינה קטנה ומדינה שקלטה כל כך הרבה עולים.
ליה שמטוב: בטח שהיא נתקלה בקשיים רבים.
ליה שמטוב: טוב ללמוד ולהעביר את הניסיון אחד לשני.
שלמה מולה: אני דווקא הייתי רוצה לשאול אתכם החוקרים של מכללת רופין לפחות במסקנות, אם אלה הן מסקנות ביניים.
שלמה מולה: הרבה אנשים מאיתנו חושבים, לפחות אני חושב קנדה היא מקום אידיאלי להגירה.
שלמה מולה: אנחנו אומרים לעצמנו ישראל היא לא מדינת מהגרים, אנחנו אומרים היא מדינת עולים.
שלמה מולה: זה הבדל עצום גם במונח וגם בתפישה.
שלמה מולה: אבל קנדה למרות שהיא מדינת מהגרים היא חברה פלורליסטית.
שלמה מולה: זאת אומרת הנושא הזה שנקרא לזה, כיבוד תרבויות או קבלת תרבויות כחברה לרובנו נראה שקנדה היא הרבה יותר פתוחה מאשר הפתיחות המצויה במקומותינו כמדינת יהודים, כמדינת קולטי עלייה ולא קולטי הגירה.
שלמה מולה: איך אנחנו יכולים להסביר את המונח הזה שלכאורה אצלנו היה צריך להיות הרבה יותר לבבי.
שלמה מולה: זה אמור להיות אידיאלי כביתו של העם היהודי.
שלמה מולה: הייתי רוצה להיווכח איך אתם רואים את זאת, דווקא בנקודה הזאת.
שלמה מולה: זה יותר מעניין אותי.
שלמה מולה: אני שואל אתכם ואני אגיד לכם למה אני שואל.
שלמה מולה: יש הרבה ויכוח גם בתוך הבית הזה.
שלמה מולה: האם זה נכון להקים מרכז מורשת יהדות אתיופיה, או להקים מרכז מורשת בוכרה או מרכז מורשת קווקז.
שלמה מולה: האם זה נכון או לא נכון?
שלמה מולה: אנחנו הולכים בין הטיפות.
שלמה מולה: מצד אחד אנחנו רוצים לייצר ישראלי חדש.
שלמה מולה: לבוא ולהגיד אתה תשכח מה שהבאת איתך, אנחנו רוצים אותך מוצר חדש שקוראים לו ישראלי.
שלמה מולה: זה מתחיל מתקופת בן גוריון.
שלמה מולה: אנחנו יודעים שהתפיסה הזו התנפצה לנו.
שלמה מולה: אני לא חושב שזה רע שזה מתנפץ.
שלמה מולה: לעומת זה קנדה לפחות ממה שאני יודע היא יותר מוכנה לקבל את התרבויות של האחרים כחלק מהתרבות שלה.
שלמה מולה: האם ההנחה הזאת מוטעית?
שלמה מולה: האם זה נכון?
שלמה מולה: איך אתם רואים את הסוגיה הזאת.
קארין עמית: קארין עמית מהמרכז האקדמי רופין.
קארין עמית: הנושא הזה עלה.
קארין עמית: גם ג'ק העלה אותו.
קארין עמית: הנושא של כור ההיתוך שכולנו כבר הרבה שנים חשבנו שהוא נושא מרכזי.
קארין עמית: עובדה שבחברה הישראלית זה היה הכיוון.
קארין עמית: זה עבר שינוי שמות במחיקת זהויות.
קארין עמית: יש מספיק מחקרים שמראים שזה היה הכיוון.
קארין עמית: וגם אני נולדתי במרוקו אמנם לפני הרבה מאוד שנים ועליתי בתור ילדה אבל עדיין בשנות השבעים זה גם תופעות שהיו קיימות.
קארין עמית: זאת אומרת המליצו.
קארין עמית: עדיף לשנות את השם.
קארין עמית: זה יישמע יותר ישראלי, כביכול לטובת הילד אבל הדברים האלה היו קיימים.
קארין עמית: אין ספק, בשנים האחרונות אני חושבת לזכותה של העלייה מברית המועצות ובגלל המסה של העולים ועולים שלא הסכימו לחלק מהשינויים יש שינוי בהקשר הזה.
קארין עמית: גם בקנדה אנחנו מבינים שיש גם כן הבנה כזאת.
קארין עמית: זאת אומרת הכור היתוך הזה גם אם היינו מאוד רוצים אותו זה בלתי אפשרי.
קארין עמית: לפחות איך שזה מתבטא גם בארצות הברית, גם בישראל וגם בקנדה.
קארין עמית: אני לא חושבת שזאת שאלה האם צריך את זה או לא צריך את זה כי כנראה שאי אפשר את זה, אנשים יש להם שורשים ולשורשים האלה יש חשיבות ויהיה מאוד קשה להגיד זה בלתי אפשרי.
קארין עמית: עובדה שכן יש מכונים ודווקא מסקרים שאנחנו עשינו במימון משותף עם משרד הקליטה ורחל גינדי יושבת כאן ויש לנו שיתופי פעולה בין היתר שאלות שעלו שם אלה שאלות של זהות.
קארין עמית: עד כמה חשוב לך לשמר את תרבות המקור שלך?
קארין עמית: בהשוואה בין יוצאי אתיופיה, יוצאי ברית המועצות ועולי המערב עולים שהגיעו בשנים האחרונות, שדווקא לעולי אתיופיה זה הכי חשוב.
קארין עמית: זאת שאלה.
קארין עמית: הם הכי פחות משמרים ממה שאני מכירה וזה מאוד חשוב להם.
קארין עמית: אין ספק שמי שחושב שזה חשוב לו ולא עושה את זה נוצר איזשהו תסכול שאחר כך יכול ליצור איזשהן בעיות גם בשלבים של השתלבות.
רחל גינדי: רחל גינדי ממשרד הקליטה.
רחל גינדי: אני מנהלת אגף המחקר.
רחל גינדי: אני אמנם ילידת הארץ אבל ההורים שלי עלו מרוסיה ופולין.
רחל גינדי: אז אני קצת מכירה גם את ההיבט הזה.
רחל גינדי: אני חושבת שהשאלה שחבר הכנסת שלמה מולה העלה בדיוק מחברת דווקא את ישראל וקנדה בצומת דרכים.
רחל גינדי: אם קנדה התחילה מרב תרבותיות ישראל התחילה מכור היתוך ושתי החברות מזהות בעייתיות בדרך שבה הן התנהלו.
רחל גינדי: שתי החברות איכשהו מנסות להתכנס למקום חדש שמצד אחד רוצה לשמר וליצור זהות וזיקה לחברה הקולטת הישראלית או הקנדית עם לתת מקום להמשכיות בשימור הזהות התרבותית והאישית והפוליטית בכל ההיבטים.
רחל גינדי: ישראל עשתה את ההתחלה של המעבר מכור היתוך לפלורליזם לפני העלייה הגדולה מברית המועצות.
רחל גינדי: ואני דווקא כמשרד ממשלתי ראיתי את זה בפעילויות שהמשרד יזם וארגן כדי לאפשר לעולים מתרבויות, משפות, מחברות שונות ליצור לעצמן מסגרות המשך תרבותיות שמאפשרות להתבסס קודם במצע התרבותי החברתי האישי ולאט לאט לשלוח שורשים אל החברה הקולטת.
רחל גינדי: כי בסך הכול אנחנו לא רוצים שייווצרו איים איים שאינם מנהלים דיאלוג ואינם מפתחים זהויות עם חברה קולטת.
רחל גינדי: קנדה מכיוון אחד וישראל מכיוון אחר מחפשות כרגע את המילייה ואת הדרך ואת התפיסות הנכונות,
רחל גינדי: מצד אחד לשמר את השפות ואת התרבות.
רחל גינדי: אנחנו עכשיו הולכים לקיים מחקר על איך ללמד בבתי ספר את שפות העולים במקום למחוק אותן שזה הולך להיות מחקר מאוד מעניין, וזה שינוי בתפיסה.
רחל גינדי: מצד שני אנחנו יודעים שהשפה העברית הוא מכשיר אדיר בעוצמתו על גיבוש זהות ישראלית, על התחברות ותפקוד בחברה הישראלית, וצריך לאחוז את המקל משני קצותיו.
רחל גינדי: אנחנו יודעים שתהליך רכישת השפה לוקח כעשר שנים כדי להרגיש בנוח.
רחל גינדי: אף פעם היא לא תיהפך לשפת אם.
רחל גינדי: גם תהליך גיבוש הישראליות איכשהו אורך את עשר השנים האלה.
רחל גינדי: יש איזושהי הדדיות מאוד חזקה בין שני המשתנים.
רחל גינדי: כאן יש לנו הרבה מה לעשות וללמוד אחד מהשני לא ללכת לקיצוניות אחת, שאנחנו נלך לקיצוניות אחת ואתם לקיצוניות אחרת.
רחל גינדי: מעבר לזה שאנחנו יכולים ללמוד האחד מהשני אנחנו גם יכולים לייצר ידע משותף חדש ואני רוצה להביא דוגמה.
רחל גינדי: מחקר שהולך להתבצע באתיופיה, בקנדה ובישראל לגבי ילדים.
רחל גינדי: ילדים שנשארו באתיופיה, ילדים שהיגרו לקנדה עם המערכות שפועלות בקנדה, וילדים שהיגרו לישראל עם המערכות שפועלות בישראל ואני חושבת שזה כמעט לבקש תנאי מעבדה כדי לראות את התהליכים, ללמוד מה קורה ולהפיק מהם לקחים.
רחל גינדי: זה ניסיון מאוד מעניין שיש לו פוטנציאל אדיר ללימוד משותף.
רחל גינדי: תודה.
דני לימור: שמי דני לימור.
דני לימור: אני מנהל את המכון להגירה ושילוב חברתי.
דני לימור: אני רוצה באמת להתייחס לנקודה שחבר הכנסת שלמה מולה העלה גם מזווית של מי שעלה לארץ, לא יליד הארץ.
דני לימור: אני באתי מתפוצה, אני חושב שאני היחיד פה מדרום אמריקה.
דני לימור: כילד שגדל בדרום אמריקה לא היה לי מושג שיש יהודים אתיופים.
ליה שמטוב: לא רק לך.
דני לימור: כשאני אומר אתיופיה אני מתכוון לעוד כמה תפוצות.
דני לימור: גם יהודי צפון אפריקה וגם יהודי תימן.
דני לימור: זה לא משהו שגדלנו עליו.
דני לימור: אני הגעתי לארץ בגיל 16.
דני לימור: אני מדבר לא כחוקר.
דני לימור: מדבר באופן אישי.
שלמה מולה: לא בטוח שאני הייתי יודע שיש יהודי לבן.
דני לימור: עד שלא נפגשנו לא ידענו.