GiliGold/VAD_KnessetCorpus huggingface dataset:
קלאודיה כץ: כמובן שלא יכול להיות מצב שאנשים עכשיו ייפלטו לרחובות.
קלאודיה כץ: זה מה שיקרה.
קלאודיה כץ: צריך לעשות כאן מספר צעדים.
קלאודיה כץ: ראשית, לקבוע תקנות מעבר בהן לא לשלול מאף אחד את הרישיון, כי זוהי פרנסתם, ומחר זה יעלה לנו כפליים כמדינה.
קלאודיה כץ: שנית, לבנות תהליך מערך באמת מסודר ומאורגן להכנסת אנשים.
קלאודיה כץ: העברת רישוי הוא תהליך.
קלאודיה כץ: הוא מתוכנן, יש לו תקציב, יש לו זמן, יש לו גם שעות.
קלאודיה כץ: אפשר גם לגייס חברות שמירה, ואני בטוחה שהן יהיו מעוניינות.
קלאודיה כץ: ואז אפשר לבוא ולהגיד: 10% לא עברו את המבחן.
קלאודיה כץ: כשהיינו צריכים אותם הם היו מספיק צעירים, מספיק יפים, ומספיק נחוצים, ולא יכול להיות שהיום פתאום הם לא מספיק שווים.
קלאודיה כץ: תודה.
ליה שמטוב: היועצת המשפטית של משרד הפנים, בבקשה.
אודליה אדרי: אני רוצה להתייחס לסוגיה שעלתה בנוגע לחובת ההתייעצות.
אודליה אדרי: חובת התייעצות אם היא קיימת, היא קיימת בחוק.
אודליה אדרי: החוק קובע מי חייב להתייעץ, וזה רק במקרה שעושים העברת או מחליטים בממשלה, או תקנות בכנסת.
אודליה אדרי: בשני המקרים האלה הסוגיה הזאת לא עלתה בתקנות, אלא בהחלטת שר הפנים.
ליה שמטוב: עו"ד ציונה קניג יאיר, בבקשה.
ציונה קניג יאיר: אני עו"ד ציונה קניג יאיר, נציבת שוויון הזדמנויות בעבודה ממשרד התמ"ת.
ציונה קניג יאיר: אני רוצה להעלות איזושהי בעיה משפטית שאני חושבת עליה מתחילת הדיון.
ציונה קניג יאיר: אני אולי לא מספיק בקיאה בפרטים, ולכן זה לא עלה כאן.
ציונה קניג יאיר: יש כאן סוגיה של שוויון הזדמנויות בעבודה, של חשד כבד לאפליה על רקע מוצא.
ציונה קניג יאיר: הבעיה המשפטית שאני מבינה שקיימת כאן זה חשד לאפליה על רקע מוצא על-פי סעיף 2 לחוק שוויון הזדמנויות בעבודה.
ציונה קניג יאיר: הסוגיה הזאת לא עלתה.
ציונה קניג יאיר: יש פה שני עניינים בנושא המבחנים.
ציונה קניג יאיר: כשאני קראתי באתר האינטרנט של משרד הפנים, קראתי שהמבחן הוא מבחן הכשרה שבוחן נושאים של בטיחות, אחסנה, שמירה על נשק, תפעול, תרגיל רטוב, תרגיל יבש, וכו' וכו'.
ציונה קניג יאיר: כל הדברים האלה יכולים, כפי שחברתי כבר אמרה, להיעשות בשפה הרוסית, בשפה האמהרית, ובכל שפה אחרת, וכך להימנע מאפליה נגד אנשים על רקע מוצא מסוים.
ציונה קניג יאיר: אם הבחינה היא בחינה לידיעת השפה העברית, עסקינן בנושא אחר.
ציונה קניג יאיר: את זה אפשר לעשות.
ציונה קניג יאיר: אבל, צריך לבחון כאן שלושה אלמנטים: רלוונטיות לתפקיד, סבירות ומידתיות על פי הפסיקה, ועל פי החקיקה.
ציונה קניג יאיר: בהיעדר התקיימות שלוש המבחנים האלה, המבחנים הם פסולים, מעלים חשד לאפליה, ועל-פי מבחן התוצאה שכבר צוטט כאן - 70% ממוצא מסוים יפוטרו - בוודאי ובוודאי שעולים כדי אפליה.
ציונה קניג יאיר: אני מנסה להבין, המבחן על ההכשרה זה מבחן אחד, וזה מעלה חשד אחד.
ציונה קניג יאיר: המבחן השני של בקיאות בעברית אף הוא מעלה חשד כי הוא לא מידתי.
ציונה קניג יאיר: צריך לבחון את שני המבחנים האלה על-פי המבחנים שבחוק ובפסיקה, ולקבוע אם יש אפליה.
אברהם מיכאלי: הרי אתם שנה כבר יודעים מהתקנה הזאת, למה עד עכשיו אתם גם לא התייחסתם לסוגיה הזאת?
ציונה קניג יאיר: נציבות שוויון הזדמנויות בעבודה הוקמה על-ידי הממשלה לפני כשנה בדיוק.
ציונה קניג יאיר: הסוגיה הזאת הובאה לידיעתי לפני שבוע ימים.
ציונה קניג יאיר: בגלל זה לא הבנתי את רמת הדיון, ולכן פניתי לכבוד יושבת ראש של הדיון על מנת להבין.
ציונה קניג יאיר: כי אני חושבת שהנושאים האחרים שעלו כאן לדיון, חשובים ככל שיהיו, יבואו אחרי הבחינה הזאת.
ציונה קניג יאיר: לדעתי, המבחנים האלה מפלים במסננת הראשונית באפליה בתנאי סף.
ציונה קניג יאיר: עוד לא הגענו אפילו לתנאי הקבלה.
רוברט טיבייב: ישנו דבר חשוב שהוא מעניין.
רוברט טיבייב: מיהו האחראי על המבחן הזה?
רוברט טיבייב: של מי ההחלטה?
רוברט טיבייב: האם היתה איזושהי ועדה שישבה ודנה?
רוברט טיבייב: האם זוהי החלטה של המנכ"ל?
רוברט טיבייב: מי אחראי על הדבר הזה?
אברהם מיכאלי: כתוב פה: מטווח עירוני באר שבע.
אברהם מיכאלי: מה אתה רוצה?
רוברט טיבייב: אני חושב שזה ממש ניסיון לאפליה.
יעקב עמית: אנחנו מקבלים את מה שמשרד החינוך הציע.
יעקב עמית: לגבי המבחן - אנחנו דרשנו מבחן - - -
רוברט טיבייב: יש לי טענה גם כלפי משרד הקליטה.
רוברט טיבייב: בעקיפין אנחנו גם תוקפים את משרד הקליטה, כי כולנו, כולל המאבטחים האלה, עברו את האולפן הראשון בארץ.
רוברט טיבייב: כנראה שהתועלת של האולפן לא הוכיחה את עצמה.
רוברט טיבייב: זה גם נכון.
רוברט טיבייב: אני מאוד מברך על יוזמת משרד החינוך.
ליה שמטוב: משרד החינוך, משרד הקליטה.
רוברט טיבייב: וגם משרד הקליטה.
ליה שמטוב: חבל מאוד שמשרד הפנים לא התייעץ לא עם משרד החינוך ולא עם אחרים.
ליה שמטוב: פה מדובר על עולים, והם ידעו זאת והם קבעו באופן חד צדדי מה לעשות.
ליה שמטוב: חבר הכנסת לשעבר יגאל יאסינוב מכיר את הנושא טוב.
ליה שמטוב: הוא עסק בו כשהוא היה חבר כנסת.
1054: אני רוצה להזכיר כי בכנסת השש-עשרה עמדתי בראשות תת ועדה מיוחדת שהוקמה לבדיקת תנאי העסקתם של שומרים, והיא בין היתר בדקה את הדברים האלה.
1054: אל"ף, אני רוצה להזכיר התחייבויות שלכם מאז, שהמבחנים יהיו אך ורק לסוג מאבטחי על מיוחדים.
1054: עדיין לא שמעתי שאתם מתייחסים לזה.
1054: אתם אמרתם אז- זה היה ב-2005 - שתהיה איזושהי אליטה, קרם דלה קרם של המאבטחים שהם יעברו את המבחן כי הם צריכים להיות אלה שהכי מיומנים והכי טובים.
1054: יכול להיות סיירת.
1054: אגב, פעם הייתי מאבטח במזרח ירושלים, והמשטרה יודעת שזהו קורס מיוחד מאוד למאבטחים שעוברים קורסים מיוחדים.
1054: אבל, לא היה לנו מבחן כזה, ואני לא יודע אם היינו עוברים אותו.
אברהם מיכאלי: קצין הכנסת הגיע, והוא יכול - - -
ליה שמטוב: יגאל, לא היה מבחן כזה.
ליה שמטוב: אתה היית חבר כנסת, ופה יושב מאבטח שהוא עו"ד מוצלח, וזה היה בלי המבחנים האלה.
ליה שמטוב: אתם התחלתם מאבטחה כי זו היתה הפרנסה.
1054: קודם כל, זה לא רק חשד אלא זה יותר מחשד לאפליה.
1054: אני רוצה להביא כמה נקודות שמחזקים את מה שאמרת, ולמעשה אני רציתי להתחיל במה שאמרת.
1054: קודם כל, אין מבחנים לכל מחזיקי נשק במדינת ישראל.
1054: אתם לא עושים מבחן לתושב מתנחל כמוני שחי בירושלים, ויש לו תעודת רישיון נשק כי הוא חי בשכונה מיוחדת.
1054: אתם לא עושים לי בדיקה.
1054: אתם לא יודעים בכלל האם אני יודע לדבר בעברית.
קריאה: אותן בדיקות עושים.
1054: אתם לא עושים אותן בדיקות, כי אני לא מזמן חידשתי רישיון ואני אומר לך את זה.
1054: זה לא רק אני.
1054: אני אומר לך יותר מזה, אם ניקח סטטיסטיקה איזה כלי נשק הרג יותר אנשים תמימים, האם זה כלי הנשק שנמצאים בידיים של מאבטחים או כלי נשק שנמצאים בידיים פרטיות, אני חושב שהתשובה היא ידועה.
רוברט טיבייב: זה בדיוק הקטע, לא הביאו את הסטטיסטיקה.
1054: נכון, אז היתה לי סטטיסטיקה.
1054: מהו כלי הנשק הכי רצחני במדינת ישראל?
1054: אלה הם כלי הרכב.
1054: את המבחן ברישיון נהיגה עוברים במבחר שפות.
1054: נכון שאחרי שעוברים את המבחן הטכני במבחר שפות, הולכים לטסט עם בוחן שבו מדברים עם הבוחן בעברית, ושומעים למה שהוא מבקש בעברית.
1054: אגב, אני לא זוכר אף מאבטח שלא עבר יום או יומיים קורס אבטחה.
1054: אני רוצה לומר עוד משהו שכנראה לא רציתם לספר ליושבים סביב השולחן הזה.
1054: ישנם גם שוטרים וגם שומרים, ולא רק מאבטחים.
1054: השוטרים עוברים את המבחנים, והמשטרה נותנת הנחיה ובהתאם להנחיות האלה עובדים עם כל המאבטחים.
1054: התחלת מזה שאתה לא רוצה שיפתחו לך את הבגאז' ברכב כשאתה נכנס לקניון.
1054: אני לא יודע מהי הסיבה לכך.
1054: אני מאוד מקווה שזה לא בגלל שאתה לא רוצה שמישהו יגע שם בידיים מלוכלכות.
1054: אני חושב שאתה לא פתרת את הבעיה נכון, כי המשטרה נתנה הנחיה חד משמעית לפתוח.
1054: אם תיכנס לקניון מלחה בירושלים, אתה גם תדע שלמאבטחים שעובדים שם יש הנחיה משטרה אפילו לא מכבד את חסינות חברי הכנסת.
1054: גם חבר כנסת חייב לעבור בדיקה בכניסה.
1054: אתה לא פותר את הבעיות במבחנים.
1054: למה אתה חושב ששומר צריך לעבור אותם מבחנים שצריך לעבור מאבטח?
1054: בכנסת השש-עשרה עסקנו בחוק שנקרא חוק המאבטחים או בחוק האבטחה.
1054: החוק ההוא היה צריך לפתור את הבעיה של הכרה באבטחה ושמירה כמקצוע כשהיא עומדת בקריטריונים.
1054: היא דורשת רישיון ברמה א', ב', ועד רמת על כלשהי.
1054: הדבר הזה לא קרה.
1054: הסברתם ב-2005 -2006 בוועדת העבודה שהמבחנים האלה הם חלק מקידום סטאטוס השומרים והמאבטחים.
1054: אך, הסטאטוס לא קודם.
אברהם מיכאלי: מה נעשה עם המלצות הוועדה בזמנו?
1054: היה דוח, והדוח הזה הועבר לכל המשרדים הנוגעים בדבר.
1054: חלק מהמסקנות כובדו.
1054: לצורך העניין, המאבטחים התחילו לקבל תשלום עבור שעות נוספות, או תשלום תוספת גלובלית - זה היה חלק מהמסקנות.
1054: אבל, לצערי חלק נכבד מהמסקנות לא כובד, וזה חלק מהדברים.
1054: אין עדיין הגדרה של מאבטח כמקצוע.
1054: האנשים האלה עובדים שנים רבות והיום רטרואקטיבית באים ופוגעים בזכויות שלהם.
רוברט טיבייב: לא, אמרו אפליה חד וחלק.
1054: אפליה זה חוק אחד.
1054: אבל, ישנו גם חוק אחר.
1054: יש לא רק חוק זכויות שוויון בהזדמנויות, אלא יש גם תנאי עבודה.
1054: בהתאם להסכמים קיבוציים, ובהתאם לחוקת העבודה במדינת ישראל, אסור לפגוע בזכויות עבודתך ובתנאי עבודתך, במיוחד רטרואקטיבית.
1054: פה אנחנו רואים פגיעה שהיא קובעת רטרואקטיבית, כי עבדת שנים, עברת את כל המבחנים, עמדת בכל הקריטריונים, וביום אחד בגלל גילך – לא, בגלל מוצא – כן, מתחילים לפגוע בזכויות שלך ולהוריד לך במשכורות.
1054: אתם המלצתם שכל השומרים והמאבטחים האלה ימשיכו לעבוד ללא נשק - זה מה שאומרת ההמלצה שלכם - אחרת התמונה היתה שונה לחלוטין.
1054: אתם אמרתם לעולים ותיקים, או לעולים חדשים, או לסוג אחר של אנשים, שעד היום היו יכולים להרוויח כ-20 שקלים בשעה, ואתם קבעתם לשלם להם מינימום רק בגלל היותם עולים שפעם אחת נענו לקראית מדינת ישראל ועלו ארצה, ופעם שנייה נענו לקריאת מדינת ישראל והלכו לעבוד באבטחה ובשמירה.
ליה שמטוב: מר דניאל טביב מחברת קשת, בבקשה.
דניאל טביב: שמי דניאל טביב, ואני מייצג חברת אבטחה.
דניאל טביב: למעלה מ-10% הם שומרים.
רוברט טיבייב: אמרת חברת אבטחה ואמרת שומרים.
דניאל טביב: אבטחה כוללת שמירה.
דניאל טביב: אני תיכף אבהיר את העניין.
דניאל טביב: האימון הוא בן תשע שעות, ואני יכול לבשר לכם שבדרך יש חמישה וחצי ימים במכללה.
דניאל טביב: הרוב תיאורטי.
דניאל טביב: כדאי שנדע מזה שכשנסיים את התשע, ישנם חמישה וחצי ימים במכללה.
דניאל טביב: מי שלא נפלט עכשיו למעגל האבטלה, מהראשון לשביעי ככל הנראה ייפלט למעגל האבטלה.
דניאל טביב: כדאי שנתעדכן גם בנתון הזה.
דניאל טביב: אנחנו מדברים עכשיו על אימון של תשע שעות לצורך כלי ירייה.
דניאל טביב: בדרך יש אימון של חמישה וחצי ימים לבעלי תפקידים מסוימים.
דניאל טביב: מפה אני אגש לנושא האבטחה שהגדרת קודם.
דניאל טביב: אנחנו מדברים על קבוצת אנשים שעובדים שנים רבות בשני תפקידים, ואני אתחיל מהנמוך לקל.
דניאל טביב: שומר חמוש, בודק בטחוני חמוש, וזוהי קבוצת האנשים שאנחנו דנים.
דניאל טביב: יש מאבטחים חמושים, ולהם אין שום בעיה לעבור כל אימון, והאחמ"שים שלהם אין בעיה לעבור אימון.
דניאל טביב: יש עוד מספר הגדרות בתחום השמירה והאבטחה.
דניאל טביב: אנחנו מדברים על הקבוצה הנמוכה ביותר.
דניאל טביב: על מי מדובר?
דניאל טביב: מדובר באנשים ותיקים וטובים שעברו מספר פעמים אימונים בנשק, לפחות פעם בשנה.
דניאל טביב: הם עברו מספר פעמים את האימונים בהצלחה.
דניאל טביב: חלקם גם השתתף באירועים.
דניאל טביב: יש לי מקרה של אדם בן 60 שהיה קולונל בצבא הרוסי, שתפס שודד על חם.
דניאל טביב: הוא השכיב אותו על הרצפה וגבר עליו כשהוא מוציא ממנו את הסכין.
דניאל טביב: הוא שלף את האקדח, אבל לא השתמש בנשק, חוץ מאשר לצורך הרתעה.
דניאל טביב: הוא עשה את כל הפעולות, וגם קיבל תעודת הוקרה.
דניאל טביב: אבל, באימון הזה הוא נפל.
דניאל טביב: ישנם כמה כאלה.
דניאל טביב: אני לא אומר שכולם טובים.
דניאל טביב: אבל, יש הרבה טובים שנופלים בגלל המבחן בעברית, ואני מדבר על משהו מעשי שאני רואה אותו יום יום.
דניאל טביב: הם מרגישים מבוזים, מושפלים.
דניאל טביב: חלקם פוטרו.
אופיר פינס-פז: מה הבעיה לעשות את המבחן ברוסית?
ליה שמטוב: דובר פה כבר על זה.
דניאל טביב: ברשותך, אני אתייחס גם לזה.
דניאל טביב: מבחינה מקצועית הם לא ברמה של המאבטחים, אבל בשביל להיות בודק חמוש ושומר חמוש הוא יהיה טוב מאוד כמו שהוא היה עד עכשיו.
דניאל טביב: כפי שאמרתי, הם מרגישים מושפלים ומבוזים.
דניאל טביב: איפה כבוד האדם?
דניאל טביב: חלק פיטרתי, וחלק בדרך לפטר.
דניאל טביב: אני שואל, למה חייל בגולני או חייל במשמר הגבול, או לוחם שמחזיק בטיל לאו, יכול להיות כזה שהוא לא יודע עברית, והוא לא יכול להיות שומר בסופר?
רוברט טיבייב: איזה פתרון אתה רואה?
דניאל טביב: רגע, יש לי פתרון.
דניאל טביב: להערכתי, יש אלפים רבים כאלה.
דניאל טביב: חלק בעלי משפחות, חלק בעלי משכנתאות.
דניאל טביב: אני מסתכל עליהם בעיניים ומרחם עליהם.
דניאל טביב: אני חושב שכל הנושא של הקורס בעברית הוא משיכת זמן.
דניאל טביב: אני לא אספר פה את הקשיים שהיו להם כדי להגיע לקורס.
דניאל טביב: זה משיכת זמן.
דניאל טביב: מה הם יעשו בשלב הזה?
דניאל טביב: לא תהיה להם פרנסה.
דניאל טביב: כשהם יחזרו לא תהיה להם העבודה.
דניאל טביב: אני מציע שהנוהל החדש יחול על החדשים, והנוהל הישן יישאר עם הוותיקים.
דניאל טביב: אין צורך במבחן.
דניאל טביב: יש שלושה קנטונים או אזורים בשווייץ.
דניאל טביב: שוטר שרוצה לעבור מאזור איטלקי לאזור גרמני, האם לא מקבלים אותו?
דניאל טביב: אומרים: ברוך הבא, טוב שגם אתה איתנו פה כך שתוכל לעזור לנו בשפה שלך.
דניאל טביב: מה אנחנו אומרים לו פה?
דניאל טביב: אתה לא יודע עברית, לכן תלך.
דניאל טביב: מה יקרה אם נעשה לו מבחן ברוסית או באמהרית, או שלא נעשה לו מבחן בכלל?
דניאל טביב: בטיחות לא לימדו רק בעברית, האקדח הוא צ'כי.
אופיר פינס-פז: אדוני, העמדה שלך מנומקת, ברורה, הגיונית.
אופיר פינס-פז: תודה רבה.
אופיר פינס-פז: העיתונאי אליה שווידלר, בבקשה.
אליה שווידלר: בתחקיר שעשיתי בעיתון, התבררו כמה נקודות שהן נשמעות קצת הזויות, כאילו פינוי של השומרים הוותיקים יבטיח מקומות תעסוקה לחיילים שמסיימים את הצבא.
אליה שווידלר: הרי אף אחד מהם לא ילך לעבוד ב-18 או 20 שקלים לשעה.
אליה שווידלר: הם מחפשים פרספקטיבות אחרות.
אליה שווידלר: בסופו של דבר, ייווצר בור שחלק מהאנשים יאבדו את מקומות העבודה שלהם, והתמורה והמחליפים לא יגיעו.
רוברט טיבייב: לא חלק, חלק ענק.
אליה שווידלר: כן, חלק גדול מאוד.
אליה שווידלר: אנחנו אוספים נתונים, ויש כבר רמזים על קומבינות אופייניות שהתקנות החדשות יצרו של איך לעקוף את המבחן ואיך לעבור את זה.
אליה שווידלר: יכול להיות שמדובר גם במקרי שוחד.
אליה שווידלר: ברור שבמידה ויהיו הוכחות זה יימסר למשטרה או למקומות הראויים.
אליה שווידלר: אבל, זה פשוט יצר סוג של שרשרת שמדרדרת אנשים מבוגרים עד פת לחם.
אליה שווידלר: היא לא מביאה שום תועלת, כי המבחנים האלה הם מבחנים למדעני נאס"א באופן יחסי.
אופיר פינס-פז: עד כדי כך?
אופיר פינס-פז: האם אתה לא מגזים, האם ראית את זה?
אליה שווידלר: באופן יחסי לרמת העברית שלהם אלו מבחנים למדענים.
ציונה קניג יאיר: השאלה היא האם הם רלוונטיים לתפקיד?
אליה שווידלר: לדעתי, הם לגמרי לא.
אליה שווידלר: אני חושב שאם מי שחיבר את המבחן הזה ישווה בין שלושה סעיפים, הוא לא יבין מה הוא כתב.
אופיר פינס-פז: אני מודה לך מאוד.
אופיר פינס-פז: מר עמית, האם אתה רוצה להתייחס לטענות?
יעקב עמית: כן.
יעקב עמית: ראשית, אני רוצה להבהיר עוד הפעם שאנחנו לא מדברים על שום תקנה.
יעקב עמית: אין תקנה בנושא הזה.
יעקב עמית: הדבר היחיד שמופיע בחוק זה שמשרד הפנים צריך לתת רישיון, והסיבה לכך שאנחנו בעצם עוסקים בנשק.
יעקב עמית: בזמנו הרישיון היה ניתן על-ידי משרד המשפטים, וגם היום הוא צריך להינתן על-ידי משרד המשפטים, פשוט הוא לא ניתן על-ידי משרד המשפטים.
יעקב עמית: עד היום רוב השומרים עובדים ללא שום רישיון מטעם משרד המשפטים או משטרת ישראל מה שמחייב החוק.
יעקב עמית: למעשה, רק במרץ 2008 הוכנס סעיף לאור ועדת כהן, לאור ועדת ברינקר שאמר ששומר שמקבל נשק, צריך להעביר אותו את אותו תהליך שעובר לפחות אדם פרטי.
יעקב עמית: וכיוון שהוא עוסק בדבר הרבה יותר מסובך כי הוא מגן על אחרים, אז צריך שההכשרה שלו תהיה מתאימה.
יעקב עמית: כל נושא ההכשרה נעשה עם מי שאחראי על ביטחון הפנים, ולכן אם משטרת ישראל תבוא היום ותגיד: רבותי, מבחינתי שהשומרים האלה לא ידעו עברית, ישמרו עם נשק או בלי נשק, אנחנו נגיד אמן.
יעקב עמית: אנחנו מתייחסים לנושא של מתן הנשק בלבד.
יעקב עמית: לכן, הקריטריונים של משרד הפנים הם לדעתנו ראויים.
אופיר פינס-פז: סגן ניצב שושן, מה אתה אומר?
אופיר פינס-פז: הכול עליך.
אבי שושן: השאלה העקרונית היא ידיעת השפה העברית.
אבי שושן: ידיעת השפה העברית היא כלי עבודה שנדרש מהמאבטח בכניסה למקום.
אבי שושן: לא צריך להתייחס רק לסוגיית הפח"ע.
אבי שושן: הסמכויות שניתנות למאבטח הן ניתנות לו גם לעניין של הסדר הציבורי.
אבי שושן: המאבטח צריך לדעת לתשאל את האדם, הוא צריך לדעת לשאול, הוא צריך להבין את התשובה.
אבי שושן: הוא צריך לדעת לקרוא תיעוד, הוא צריך לדעת לקרוא הנחיות שהוא מקבל.
אבי שושן: הוא צריך להבין את התדרוך שהוא מקבל בבוקר.
אבי שושן: הוא צריך לדעת את כל הדברים האלה.
אבי שושן: הוא צריך לדעת מה הן הסמכויות שלו.
אבי שושן: אנחנו נותנים לו סמכויות שלטוניות של שימוש בכוח, שימוש בנשק, והוא צריך לדעת מתי מותר לו ומתי אסור לו, ומה המגבלות שמוטלות עליו.
אבי שושן: הוא צריך לדעת.
אבי שושן: בעת אירוע למשל, הוא צריך להבין מה אמרו לו.
מרינה סולודקין: האם אמרתם את זה למשרד החינוך?
אופיר פינס-פז: למה למשרד החינוך?
מרינה סולודקין: כי אולפנים למבוגרים זה משרד החינוך.
מרינה סולודקין: רצו לזרוק ולא לתת.
אבי שושן: אני לא אמרתי את זה למשרד.
רוברט טיבייב: אדם שעבר שירות צבאי, האם יכולות להיות לו בעיות מהסוג שציינת?
אבי שושן: אני לא אחראי על ההכשרה בצבא.
אבי שושן: אני מעריך שבצבא שכשנותנים למישהו נשק, מצפים ממנו שהוא ידע עברית.
אבי שושן: מצפים ממנו שהוא יבין מה החבר שלו אומר.
אבי שושן: כשאמרו לי כשהייתי חייל: קדימה הסתער, ואני הייתי צריך לעשות יישור קו, אני ציפיתי שזה מימיני יודע מה אני אומר לו, ומה הוא אומר לי, וכן זה שמשמאלי, וזאת כדי שיהיה בינינו תיאום כך שהוא לא ירה לי בגב, ואני לא אירה לו בגב.
רוברט טיבייב: אני חוזר לאותה שאלה, התחמקת מהתשובה.
אבי שושן: צריך להיות מכנה משותף מבחינת השפה, בהחלט.
אבי שושן: צריך לזכור, ברוב המקומות האיש הזה צריך גם לערוך רישומים.
אופיר פינס-פז: בקיצור, אתה עומד על הנוהל שנקבע ביניכם לבין המשרד לביטחון הפנים.
אופיר פינס-פז: אני רוצה לשאול את שניכם שאלה.
אופיר פינס-פז: בכל זאת יש פה הרי עניין תרבותי, ויש פה עניין של מוצא וזהות וכד'.
אופיר פינס-פז: האם התייעצתם בנוהל עם הגורמים שמבינים בתחום הזה, מקרב ציבור העולים החדשים, למשל, או שזה רק ביניכם?
אופיר פינס-פז: האם איזה מישהו שהוא לא צד היה שותף לתהליך קבלת ההחלטות?
אבי שושן: קודם כל, אני רוצה לציין כי הדרישה שלנו לידיעת השפה העברית היא לא דרישה מהיום.
אבי שושן: מי שמכיר את ההנחיות שלנו לגופים המונחים שלנו יודע שהדרישה הזאת קיימת מאז ומתמיד.
אופיר פינס-פז: השאלה היא באיזו רמה.
אופיר פינס-פז: אני לא חושב שיש מחלוקת בחדר שמאבטח צריך לדעת עברית כך שהוא ידע מה זה שוד, ודברים אחרים.
אופיר פינס-פז: השאלה היא באיזו רמה?
אופיר פינס-פז: והשאלה היא האם המבחנים תואמים את הדרישה?
אופיר פינס-פז: האם יש הלימה בין המבחנים לבין הדרישות שאתה צריך לדרוש?
אופיר פינס-פז: לא בטוח.
אופיר פינס-פז: גם מבחנים לעברית זה מקצוע.
אופיר פינס-פז: כל דבר זה מקצוע.
אבי שושן: אני חושב ששאלת המבחן היא שאלה נפרדת לגמרי.
אבי שושן: צריך לבחון אם ניסחו את השאלות כמו שצריך מבחינה מתודולוגית בכלל.
קריאה: עובדה שלא.
אופיר פינס-פז: אבל, מי מנסח את המבחנים?
אופיר פינס-פז: האם משרד הפנים?
אופיר פינס-פז: מר עמית, ממי ביקשת את המבחן?
אופיר פינס-פז: מי אחראי על המבחן?
יעקב עמית: אנחנו נתנו לגופים מסוימים שמקיימים את ההכשרה.
יעקב עמית: קיבלנו את מה שהציעו לנו כאן בהתחלה ממשרד החינוך שאנחנו ננסח יחד איתם.
יעקב עמית: הם בטח בקיאים בתחומים האלה.
יעקב עמית: נעשה מבחן אחיד שהוא מתואם עם משרד החינוך.
אופיר פינס-פז: בקיצור, משרד החינוך עושה את המבחן.
יעקב עמית: לא, אנחנו נעשה את המבחן.
יעקב עמית: עד היום לא נקבעה צורת המבחן, אלא מטווחי ההכשרה - - -
אופיר פינס-פז: אני לא מבין, האם זה לא מבחן?
יעקב עמית: כן, של מתקן מסוים.
אליה שווידלר: עד היום הם לא ראו את המבחן הזה.
אופיר פינס-פז: האם כל אחד עושה מה שהוא רוצה?
קריאה: ממש כך.
יעקב עמית: לא, זה לא כך.
אופיר פינס-פז: הבנתי, מטווח בבאר שבע החליט שהוא עושה מבחן.
רוברט טיבייב: כן.
רוברט טיבייב: שלא יהיה לך ספק, כן.
יעקב עמית: לא מדויק, זה מטעה.
יעקב עמית: סליחה, ישנם 30 אנשים במדינה שקיבלו מאיתנו רישיון מיוחד כמדריכים בכירים.
אופיר פינס-פז: אני מציע שהמבחן יהיה אחיד, ושתהיה לו כתובת מקצועית, ושיהיה קשר בין רמת המבחן לרמת העברית שנדרשת - זה הכול.
ציונה קניג יאיר: שהוא רלוונטי ומידתי לתפקיד עצמו.
אופיר פינס-פז: חבר הכנסת טיבייב, בבקשה.
רוברט טיבייב: בכל מקום שבו נתקלתי במאבטחים, כולם היו דוברים רוסית.
רוברט טיבייב: יכול להיות שיש גם אחרים.
רוברט טיבייב: דווקא בכנסת לא.
רוברט טיבייב: בכנסת לא פגשתי דוברי רוסית.
רוברט טיבייב: אני חוזר ואומר, הפגיעה תהיה פגיעה קשה.
רוברט טיבייב: אני מסכים עם זה שלגבי המאבטחים הוותיקים צריך להישאר באותה מתכונת.
רוברט טיבייב: אל תעשו להם בחינות, אל תגרמו למצב שאנחנו אחר כך נצטרך להתנצל על זה.
אופיר פינס-פז: מר עמית, לפני שאתה יוצא, תשמע דבר חשוב שאומר פה חבר הכנסת רוברט טיבייב, כי בסוף עם כל ההסכמות שלנו אנחנו עלולים לפספס את העיקר.
אופיר פינס-פז: עלול להיות מצב שיפוטרו הרבה מאוד אנשים שאתם לא חושבים שצריכים להיות מפוטרים, ואף אחד לא חושב שהם צריכים להיות מפוטרים.
אופיר פינס-פז: הם פשוט יפוטרו על רקע חוסר ההלימה בין הבחינה לבין הצרכים האמיתיים, ואסור שזה יקרה.
אופיר פינס-פז: אסור שיקרה מצב שאנשים בסוף יפוטרו סתם.
אופיר פינס-פז: לכן, צריכים להיות זהירים מאוד בדרך שאתם עושים את זה.
יעקב עמית: אני רוצה לציין משהו שהוא מאוד מאוד חשוב.
יעקב עמית: לפי הנתונים שיש לנו כרגע, אחרי שחידשנו מחזור שלם של רישיונות, לא היה צמצום בכמות הנשק בחברות השמירה, אלא הפוך.
יעקב עמית: היה גידול משמעותי בשנה הזאת, והיה גידול משמעותי גם בנושא של אתרי שמירה.
יעקב עמית: בנוסף לזה, וגם את זה צריך לציין, אני חושב שהחברות בגלל מה שקורה כרגע מחזיקות את השומרים הרבה יותר לעומת המצב קודם כאשר החזיקו אותם תשעה חודשים וסילקו אותם.
יעקב עמית: אם רוצים לעשות מצאי גדול, אז השיטה היתה מה שהיה בעבר.
אופיר פינס-פז: חברת הכנסת סולודקין, בבקשה.
מרינה סולודקין: אני מתנצלת, אני הייתי אצל שר התעשייה והתעסוקה.
אופיר פינס-פז: מה שלומו?
מרינה סולודקין: שלומו בסדר, אבל ויסקונסין לא בסדר.
מרינה סולודקין: אני זוכרת שבכנסת השש-עשרה עשו אותו הדבר כאשר בכנסת החליטו לעשות מבחן בכתב למנקות ולסדרנים ולעובדים אחרים.
מרינה סולודקין: הגיעו אליי עובדים אתיופים שעבדו כבר שנתיים-שלוש שנים, אחר כך הגיעו גם עובדים רוסים.
מרינה סולודקין: הם אמרו שהם ראו את המבחנים ושאין יכולת לעבור את המבחן הזה, ושהסיכוי לעבור אותו הוא אפסי.
מרינה סולודקין: פניתי ליושב ראש הכנסת ואמרתי ששרים במדינה שלנו עוברים את המבחנים בכתב ובעל-פה, ומהן הדרישות להשכלה משופטים בבית המשפט העליון, ולאחרים.
מרינה סולודקין: אדוני נציג המשטרה, אני מאוד מסכימה איתך שחייבים לדעת עברית.
מרינה סולודקין: אבל, כל המערכת צריכה לעבוד כך שלכל איש שהגיע בקיבוץ גלויות למדינה, ולא חשוב מאיזה מדינה הוא הגיע, אם זה ארצות-הברית, צרפת, ברית-המועצות לשעבר, תהיה יכולת ללמוד את השפה כל החיים, ולא רק קורסים של שישה חודשים.
מרינה סולודקין: כחברת כנסת שמייצגת עולים בכנסת, ביקשתי הרבה שנים שבערוץ הראשון והשני בטלוויזיה יהיו שיעורים בשפה עברית.
מרינה סולודקין: הייתי בקיבוץ דתי שבו לומדות נשים תימניות שרק בגיל שמונים התחילו ללמוד לכתוב בשפה העברית כי עד עכשיו לא היה להן זמן.
מרינה סולודקין: המדינה שלנו לא כל כך משקיעה בזה, וכל שנה עולה השאלה מה עם אולפן המשך, ומה עם לימודי שפה למבוגרים, ומכאן אנחנו חייבים להתחיל.
מרינה סולודקין: במשך הדיון היו החלטות מאוד מאוד נכונות שהכלל החדש חל על חדשים, ולאחרים חייבים קודם כל לתת את לימודי השפה האלה.
מרינה סולודקין: בלי זה אני רואה בהחלטה לקבל רישיונות אחרי המבחנים בעברית גבוהה, ניסיון לזרוק אלפי אנשים ממקום עבודתם.
מרינה סולודקין: אדוני, בבקשה.
אליה שווידלר: אני רוצה להתייחס לדבריו של מר עמית.
אליה שווידלר: הגדלת מספר כלי נשק לאו דווקא מצביעה לאן הולכים כלי הנשק האלה.
אליה שווידלר: זה לאו דווקא לדוברי רוסית או אמהרית, אלא אלו אנשים שבלית ברירה שבעלי חברות לקחו מילידי הארץ.
אליה שווידלר: ההגדלה במספר כלי הנשק בשנה האחרונה לא מצביעה על דבר.
אליה שווידלר: לגבי משרד החינוך - אני לא יודע אם אתם יודעים שעל מנת להתחיל קורס כזה צריך לפחות 12 איש.
אליה שווידלר: השאלה מי יפצה אותם על אובדן ימי עבודה ומי יפרנס אותם, ומאיפה יבוא המימון.
אליה שווידלר: אלו שאלות מורכבות שנשארות פתוחות, ולדעתי צריך לתת עליהן את הדעת.
מרינה סולודקין: נציג משרד התחבורה, בבקשה.
דני שנער: אני באמת רציתי לדבר כי היה לי הרבה מאוד מה לומר.
דני שנער: אנחנו מעסיקים מאוד גדולים, כ-5,000 - 6,000 מאבטחים באוויר בים וביבשה.
דני שנער: אבל, כל הנושאים שרציתי להעלות עלו בוועדה.
דני שנער: זה היה דיון כל כך יסודי שבעצם כל הנקודות שיש לתת עליהן את הדעת עלו כאן, כך שאין שום סיבה שאני אחזור על הדברים שנאמרו כבר.
דני שנער: לדעתי, מיצינו את המכלול.
מרינה סולודקין: אבל, מה אתה מציע?
מרינה סולודקין: כיצד ניתן לצאת מהסיטואציה שיש עכשיו?
דני שנער: קודם כל, אני מצטרף לגישת משטרת ישראל שאומרת שאיש ביטחון צריך לדעת את השפה העברית, לפחות ברמה מינימאלית.
דני שנער: אנחנו בתור היחידה שהיתה אחראית לאבטחת התחבורה הציבורית, ובואו לא נשכח שכ-25% - 30% מהלוחמים היו חבר'ה יוצאי מדינות רוסיה וחבר העמים, והם היו בעלי מוטיבציה שאינה משתמעת לשתי פנים.
דני שנער: הבחור היחידי שהתנפל בבאר-שבע על מחבל עם חומר נפץ ונפצע אנושות, והציל כ-100 - 150 איש, היה ממוצא רוסי.
דני שנער: כלומר, את המסירות שלהם אנחנו ראינו, ואת המוטיבציה שלהם אנחנו מכירים - אין ספק בכך.
דני שנער: יחד עם זאת, אנחנו חושבים שצריכים לדעת שפה עברית עד רמה מסוימת.
דני שנער: אני מאוד חושב שניתן לעשות את הבחינות בעל-פה.
דני שנער: תראו את משרד התחבורה, יש בחינות בעל-פה לרוסים או אתיופים וכך הלאה וכך הלאה.
דני שנער: אין שום סיבה לא לעשות את זה כאן.
דני שנער: היעדר סטנדרטיזציה כפי ששמענו כאן, כלומר שנבחנים במקום אחד נמצאים בקוניפוגרציה כזאת, ובמקום אחר בקונפיגורציה כזאת, זה בכלל לא בא בחשבון.
דני שנער: האם אני יודע מי חיבר אותה, ומהי הרמה שלו?
דני שנער: האם אני יודע מה בדיוק השליטה שלו ומה ההבנה הגלובאלית שלו?
דני שנער: זה בכלל לא בא בחשבון.
דני שנער: אם כל הדברים האלה יתוקנו אני מניח שזה יעבוד.
דני שנער: חייבים את המגזר הזה בשני היבטים.
דני שנער: ראשית, כדי לאחד את כל הכוחות במדינה הזאת.
דני שנער: שנית, שחס ושלום הם לא יהיו מופלים.
דני שנער: גם התחושה שעלתה כאן שיש אפליה, אסור שהיא תהיה.
דני שנער: אלו אנשים שצריכים אותם, משום שהחבר'ה הצעירים לא הולכים לעבודות האלה, ואז יישאר פער אבטחתי שלא ניתן לגישור.
דני שנער: רק צריך למצוא את הדרך איך לעשות את זה - אולי בעל-פה.
דני שנער: כל הרעיונות הם מקובלים אלא שרק צריך לממש אותם.
מרינה סולודקין: אני רוצה לספר לכם מה היתה הפשרה במקרה של עובדי הכנסת.
מרינה סולודקין: אני הלכתי לעמיר פרץ שהיה יושב-ראש ההסתדרות, וקיבלנו עורך דין כדי להגן על האנשים האלה.
מרינה סולודקין: הפשרה היתה שלא יהיו מבחנים למנקות.
מרינה סולודקין: כאן אני חושבת שזה עניין אחר.
מרינה סולודקין: אבל, מבחנים בעל-פה הם מאוד מאוד שונים ממבחנים בכתב.
מרינה סולודקין: אפשר לעשות מבחן בכתב בשפת אם כמו שעושים לרופאים.
דני שנער: הטענה ששמעתי מחבריי במשרד הפנים שהמאבטח צריך לבחון מסמכים ועל בסיסם לקבל החלטה, היא משוללת כל יסוד.
דני שנער: כי במקומות האלה שבהם צריך לדעת להכיר מבטא, הם לא עובדים.